Københavns Adresseavis, 1769-08-09
Efterretning om det Betydeligste som er passeret i Jylland fra Christendommens Jndførsel indtil vore Tider. Jkke langt hen i det niende Aarhundrede, ved Ansgarri- og hans Medarbeyders Prædiken, fik Jyllands Jndbyggere, først Smag paa Christi Kundskab, og omtrent Aar 860 blev den første Christne Kirke i Landet bygt udi Riibe, ligesom nogen Tiid derefter en anden i Aarhuus. J Begyndelsen vaklede Christendommen meget, og stod ofte stoer Fare for at blive igien omstødt og udryddet, indtil Keyser, Otto den Store, som foruden andre Aarsager, efter nogle sine Formænds Exempel, holdt det for sin Pligt at beskytte og fortplante Religionen; i det følgende Seculo ved Aar. 948, drog han herind med en Krigshær, indtog Synder Jylland, i hvilket han dog ikke avancerede videre end et Stykke ned igiennem Vester=Kanten af Landet indtil Ør sund, hvorudi han kastede sit Spyd, da han fandt Modstand og kunde ikke komme længere, indlertid mødte hannem Kong Harald Blaatand, som under dette Jndfald havde været fraværende, gjorde i en Hast Fred med Keyseren, paa de Vilkaar at han skulde i sit Rige forfremme og handhæve den Christelige Troe, og lod Kongen sig derpaa ved Popoldøbe, tillige med sin Søn, som Keyseren løftede af Daaben, og gav ham det Navn Svend Otto, hvilken Forretning skeede efter nogles Meening paa Morsøe, eller som andre holde for i det Slesvigske. Og bleve da i Jylland foruden det Slesvigske, de tvende biskopdømmer til Ribe og Aarhuus oprettede og i Stand satte. Denne Kong Harald skal have inddeelt Jylland i Sysseler, og ladet sette de vare Momumenter som endnu sees ved Jelling Kirke, over sine Forældre. Ved hans Søns Kong Svends Affald, leed Christendommen i Jylland stor Forfølgelse, som gik saa vidt, at biskopperne enten bleve fordrevne eller omkomme, og kom ikke ret paa Fode igien førend under Kong Knud den Stores Regiering, som for og efter Aar 1020 forsynede Landet med mangfoldige Kirker og Lærere. Disse lod han meest komme fra Engelland, og besatte dermed de mange smaae Klostere, hvilke af Saxo kaldes Gellulæ, og enten forud vare eller af ham selv blevne stiftede. Til deres Tal henhøre de ældste Klostere i Jylland, hvilke man nu neppe uden Tilnavnet kiender, saasom Voor, Væng, Kalføe, Wissing, Essenbeck og mange andre, hvis Oprindelse ikke ellers kan udfindes. Ved samme Tider har levet i Jylland, de tvende mægtige og rige Herrer, Othinkar den Ældre og Othinkar den Yngre, som skal have været Kong Knud nærpaarørende, begge biskopper i Ribe, og begge bortgivet deres store Arve=Godser til gudelig og nyttig Brug. Den eene har dermed ey allene ophiulpet Kirker og Klostere, men endog tillagt de fornemste Jydske Kiøbstæder deres beste Mark Jorder. Den af sine Eiendomme i Wendsyssel beriget sit eget biskop=Sæde og stiftet et af de første Klostere i Jylland udi Seem ved Ribe, hvilket siden blev forfløttet til Lygum Kloster, og derforuden sat Skiel og Grændser, imellem de tvende Stifter Ribe og Aarhuus, som Jylland da allene bestod af. Efter Kong Knuds Død, som i sin Tid havde holdt Wenderne i Ave, vilde de igien Ao. 1043. forsøge deres Lykke imod de Danske, og faldt ind med en stor Hær i det Slesvigske, men Kong Magnus den Gode som da regierede, mødte dem paa Grændserne med den Jydske Magt, da de vare paa veye at overrumple NørreJylland, og leverede dem et stort Feldtslag paa Leierskovs Heede ved Colding, hvor der siges at være blevne over 40000 Vender der paa Stedet, og i de mange Høye der endnu ere at see i Nærværelsen, begravne. Og blev saaledes Landet den Gang fra en overhængende Ødeleggelse reddet. Ved det Aar 1065, fandt Kong Sven Estridson, for got til Religionens Udbredelse, at oprette i Jylland foruden de forrige tvende nye Bispedømmer, nemlig Wiborg Stift og Børlum= eller Wendelboe=Stift, saa at dette Land da først fik sine fire bispedømmer, som endnu ere ved Magt. Der ere og de som tillægge Kong Svend Landets Jnddeeling i Herreder. Denne Konges Søn Knud den 4de, var og en stor Forfremmer af Religionen, og meget befordrede Geistlighedens Ophøyelse, men da han forret og sig, til sammes rigere Underholdning, at tvinge den Jydske Almue til at give Tiende, lykkedes dette saa ilde, at Wendelboerne, Ao. 1086 gjorde Oprør imod Kongen, forfulgte ham op igjennem Landet lige ind udi Fyen til Odense, hvor han i St. Albani Kirke af den rasende Almue blev myrdet, og siden af Paven cannoniseret. Ved Aar 1137, fandt Kong Erich Emund ulykkelig sin Grav udi Jylland, da han paa Hveding Herreds=Ting af den Morder Sorte Plog blev dræbt. og i Ribe begraven. Nogle Aar derefter da de tre Konger Svend, Knud og Waldemar trettede og Regieringen, og det kom dertil at de deelede Riget imellem sig, havde Jylland snart Waldemar og snart Knud til sin Herre. Men Svend som forsøgte at tage Magten fra dem begge, maatte siden selv sette Livet til i Jylland, da han forfulgte Waldemar, som efter Blodbadet i Roeskilde havde flygtet derover, indlord sig i Trefning med ham ved Wiborg, og endelig hvoraf han endnu bærer Navn i Historien, blev slagen paa Grathe=Heede eller Graa=Mose ved Alheden, hvorhan først i et Capell blev begraven, men siden efter nogles Beretning, forflyttet til Dom Kirken i Wiborg. Efterat Kong Waldemar den 1ste igien havde forenet Riget, vidste Jylland i lang Tid ingen Urolighed af at sige, førend efter Kong Waldemar den 2dens Død, da Kong Erich Plogpenning og hans Broder stedse laae i Ufreed med hverandre. I den Tid leed Jylland meget ved Hertugernes og deres Tilhængeres adskillige Jndfald og Streiferier, da mange baade Kiøbstæder og Landsbyer bleve snart plyndrede, mart afbrændte, og endtes ikke disse Tragedier, førend alle Tre Brødrene, som efter hinanden bleve Konger ved en voldsom Død vare omkomne, de Tvende i Synder= og den Tredie i Nørre=Jylland, nemlig Christopher som blev forgiven i Ribe og er der begraven. Under Kong Erich Glippings første Regierings Tid 1261. blev biskoppen af Børlum Oluf Glob af sin Fetter ihielslagen i Hvidberg Kirke paa Thyholm, hvoraf Landet havde den Uleilighed, at heele Wendelboe Stift udi 7 Aars Tid stved i Band. Høybemelte Kong Erich havde selv 1286. den ulykkelige Skiæbne i Jylland, da han paa Jagten i Egnen om Wiborg tore Nattehvile i Finderop, at han af et Complot iblandt sine egne høye Betientere mordisk blev af Dage tagen, og er derefter i Wiborg Dom=Kirke begraven; Anføreren for dette gruelige Mord Marsk Stig, døde siden Landflygtig paa den Øe Hielm under Jylland, hvilken han havde befæsted og derfra tilføyet Riget stor Skade. En anden af de fornemmeste Banmænd, Rane Jonsen blev fangen og lagt paa Steile, som nogle ville mene i Jylland, men rettere i Siælland ved Roeskilde.