Ribe Stifts Adresseaviser, 1837-05-30
Udenlandske Efterretninger. Spanien. Fra den spanske Nordgrændse haves endnu bestandig gunstige Efterretninger. De fortsatte telegraphiske Depescher mælde følgende. Den 17de Kl. 1 Mdg. blev Jrun indtagen. J det Øieblik, de fiendtlige Skandser bleve stormede, sprængte Oberst Arbuthnot Porten og trængte ind i Staden. Endnu blev Modstanden fortsat, men forgjeves. Staden blev given til Priis for Plyndring. 400 Fanger, som vare indspærrede i en offentlig Bygning, maatte de engelske Officerer forsvare med Kaarden i Haanden. General Evans opbød Alt, forat standse Blodsugyl elsen; hans Forhold er ophøiet over al Ros. Fuenterabia blev omringet baade fra Søsiden og Landsiden. T. 18de capitulerede Fuenterabia, uden at have gjort nogen Modstand. Garnisonen bestod af omtrent 300 Md. og af bevæbnede Bønder. Over disse Begivenheder commenterer Journal des Debats saaledes: "Da Carlisternes Hovedstyrke allerede forflere Dage siden havde forladt Linien fra Hernant til Jrun, saa maatte Garnisonen i disse Stæder ligge under for Anglochristinernes Overmagt og især for deres frygtelige Artilleri. En stor Deel af Guipuzcoa, Biscaia og de til Frankerig grændsende Districter er nu udreven af Carlisternes Magt, og de Constitutionelle ere i Stand til atter at aabne Forbindelsen imellem Bayonne og Madrid over Vittoria. D. Carlos og Jnfant Sebastian ere endnu bestandig med deres Hær i Estella. Man tillægger dem store Planer, og det hedder, at Cabrera vender tilbage gjennem Aragonien, forat forene sig med dem ved Ebro." Det er imidlertid sandsynligere, at Jnfant Sebastian har trukket sig tilbage til Ebro, for at undgaae en afgjørende Kamp med den overlegne christiniske Hovedmagt, og i alt Fald kunne Carlisternes Planer og Forhaabninger ikke komme i Betragtning ved Siden af Christinernes virkelige Fremskridt. Temps anseer D. Sebastians Stilling for yderst mislig, eftersom Oraa stod i Begreb med at tilintetgjøre Cabreras Bande og derpaa kaste sig over Infanten, der saaledes vilde komme i en dobbelt Jld. - Fra Catalonien ere derimod Efterretningerne ikke gunstige. Oprørets Ledere i Reus, som have givet sig selv Navn af en provisorisk Regjering, udstedte under 8de d. M. et Decret, hvori de erklærede Gouverneuren i Barcelona, General Parreno, og de af ham indsatte Civil Embedsmænd for at være Forrædere og dømte dem, som Saadanne, til Døden, tilligemed Artilleri-Commandanten, der Natten mellem 4de og 5te havde beskudt Stadshuset. J samme Decret anordnede de fremdeles Følgende: "Hver Mand fra 16 til 50 Aar er Soldat og forpligtet til at yde den provisoriske Regjering Bistand; hver Soldat, som træder under Frihedens Fane, erholder 50 Fr. i Haandpenge og 30 Sous i daglig Sold; de christiniske Militær-Høvdinger, som commandere i Catalonien, beholde deres Commando og faae en høiere Rang, dersom de inden d. 15de have svoret den provisoriske Regjering Troskab, men blive, i manglende Fald, at behandle som Fiender; de carlistiske Høvdinger nyde en lige Begunstigelse, saafremt de beslutte sig til at medvirke til Fædrenelandets Gjenfødelse." Generalcapitainen, Baron de Meer, var rigtignok i Anmarsch mod Reus; men Oprøret turde vel allerede være for almindelig udbredt. Jdet Mindste har General Par ren i en Skrivelse til Regjeringen af 14de d. M. reentud erklæret, at Oprørerne upaatvivlelig vilde seire, dersom man ikke fik betydelig Understøttelse. Begivenhederne d. 4de og 5te - skriver han - havde vakt en saadan Forbittrelse, at af Nationalgardens 13 Batailoner var kun en eneste, heel, og nogle faa Compagnier af en anden blevne troe. Civil Auctoriteterne vare aldeles forknytte, og de vare intetsteds at finde, naar Natten, brød frem. Flere indflydelsesrige Personer, som han havde opfordret til at gjøre Jnsurgenterne Modstand, vare flygtede ud af Staden, og af de høiere Officerer vare der kun 2. General Lung og Oberst Mate, paa hvem man kunde stole. Haandværkernes Forsamlinger havde antaget den meest truende Charakteer, og siden den 7de vare ikke færre end 13 Soldater blevne snigmyrdede. Generalen ansaae et Hjælpecorps af 10000 Md. for nødvendigt til at dæmpe Oprøret. Journal des Debats mælder da ogsaa fra Barcelona, at der ikke blot degoes Forstærkninger fra flere Egne i Riget, men at ogsaa den franske og engelske Sømagt daglig voxede. 2 franske og 1 engelsk Krigsfartøi vare i de sidste Dage indløbne. Den saakaldte provisoriske Regjerings Tropper udgjorde 2500 Md. og stode ved Monablanch, 8 franske Mile fra Reus. - Fra Madrid haves heller intet godt Nyt. J Anledning af de cataloniske Uroligheder var der holdt et hemmeligt Cortesmøde, hvori de Deputerede fra Barcelona talede saa heftig mod Ministrene, at Hr. Mendizabal græd af Harme. Den følgende Dag skulde 6 Dueller holdes mellem Ministre og Deputerede. Hr. Calatrava blev i samme Møde opfordret til at forlade en Post, som han var uværdig til at beklæde; men han svarede med megen Koldblodighed, at han ikke vilde udtræde af Cabinettet, førend det var lykket ham at qvæle baade Oprøret og Oppositionen. Dette Svar vakte en ubeskrivelig Tumult. Hr. Roveralta, skjønt gjentagne Gange kaldt til Orden af Præsidenten, overvældede Premierministeren med Grovheder og skulde - saa hedder det udtrykkelig i Beretningen dersom han ikke var bleven holdt tilbage, vel næppe have ladet det blive ved verbale Jnjurier. Alle Vagt poster i Madrid vare fordoblede; 7 Batailloner af Nationalgarden vare sammenkaldte; Bevægelses Partiet udviklede stor Virksomhed; almindelig Gjæring herskede, og man var overbeviist om, at, dersom de oprørske Stæder i Catalonien kunde holde sig endnu i 14 Dage, saa blev en almindelig Revolution uundgaaelig; thi Utilfredsheden tiltog daglig allevegne, og der fattedes Regjeringen paa Tiltro og Kraft til at dæmpede revolutionære Bevægelser.