Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-07-04
Jeg vil her foreløbigen anmærke, at jeg forbigaaer de militaire Jnstituter, hvor Tegning udgjør en, om man saa vil kalde den, integrerende Deel af Underviisningen og en Hoveddeel af Læregjenstandenne i samme, skjøndt tildeels af andre af Tegne kunstens Grene, end de, som indeholdes i Elementarværket, men som derfor ikke gjør dette undværligt eller ubrugbart i samme. Med Hensyn til de her omtalte Skoler til Dannelse af den ædlere og ringere Middelstand, der ikke henhøre til den videnskabelige og lærde Stand, da er Tegnekunstens Dyrkelse her ligesaa passende, som nyttig, ja nødvendig for en Deel af Haandværksklassen, kun frygter jeg, at Elementarværket vilde her være for omfattende og medtage for megen Tid, da ogsaa Læregjenstandene i disse Skoler, især i de forden ædlere Middelstand, ogsaa nu ere blevne temmelig talrige, saa at i al Fald for den simplere Middelstand, en kortere Lærebog for Tegneunderviisningen muligen kunde behøves. For saavidt Kjøbstædernes Almueskoler in Specie angaaer, kan i det Væsentlige med Hensyn til Tegning sige det samme som om 3. Almueskolerne paa Landet. disse Skoler anseer jeg Tegning for upassende og overflødig, da samme efter mit Skjønnende, ikke kan have nogen Indflydelse paa, eller staaer i nogen Forbindelse med Landalmuens Sysler. Lemmerne af den egentlige Bondestand, som den talrigste, ere alt for meget beskjæftigede med haardt og strængt Arbeide, der er ganske heterogent med hvad der hører til Kunst eller det finere Haandarbeide, og der gjør ganske uskikket til at deeltage i noget af de sidstnævnte. Til Tegning hører overalt en let og bøielig Haand, men hvorledes kunde Bondedrengens grove og stærke Haand hertil anvendes, da den, om den endog i den barnlige Alder kunde dertil have været beqvem, er ved det grove og stærke Arbeide, hvortil den fra den tidligste Ungdom bruges, bleven og bliver ganske desorganiseret. Tiden for Landalmuen er desuden saare knap saavel i Skolen, som i det daglige Liv og hvis Bonden endog i Skolen havde lært Tegning, vilde han dog deels som Tyende, og deels som sin egen Mand, snart glemme hvad han saaledes maatte have lært, og aldrig deraf gjøre Brug. Jeg er altid af den Mening, at den, hvis Stilling i Livet er at forrette det grove Arbeide, ikke bør befatte sig med det finere, og den, hvis Beskjæftigelse er det sidste, ikke befatte sig med det første. Jeg holder derfor meget af Ordsproget og troer det her anvendeligt: Skomager bliv ved din Læst. Jeg vil imidlertid derfor ingenlunde have Tegnekunsten aldeles bandlyst fra Landsbyskolerne, saa at, naar der gaves et Jndivid, som dertil viste udmærket Lyst og Nemme, og Forældre og Foresatte vilde, at det deri skulde undervises, burde dertil gives Leilighed; men ogsaa her vilde en Lærebog i Tegneunderviisning efter en formindsket Maalestok blive saare nødvendig. Hvad her saaledes er sagt, kan og siges om Almueskolerne i Kjøbstæderne, dog med den Modification, at for saavidt Disciplene skulde anbringes eller kunde ventes anbragte til et Haandværk, især af det Slags, hvor Tegning kunde behøves og anvendes, vilde ogsaa Underviisning i Tegning for dem finde Sted, hvorimod samme maatte bortfalde for dem, der ikke vare bestemte til, eller kunde vente at blive andet, end Matroser, Sjouere, Dagleiere, og desl. Qvindekjønnet i den saakaldte høiere Stand, og i Middelstanden, burde efter min Formening Særdeleshed opmuntres til at dyrke Tegnekunsten, forudsat, at de enkelte Jndivider dertil besadde nogenlunde Talent og Lyst. Naar, som jeg forhen har bemærket, til Tegning udfordres en let og smidig Haand, troer jeg, at dette Kjøn, som en Følge af sine Lemmers finere Organisation, har i sine Armes og Hænders Lethed en større naturlig Beqvemhed til denne Kunst, end Mandkjønnet; og dets Færdighed i Tegning vilde ei alene have megen Indflydelse paa de qvindlige Haandarbeider til disses desstørre Fuldkommenhed, men den vilde endog tjene dem selv, ved flittig at udøve den, til en fornøielig og behagelig Afverling og Adspredelse, og fornemmelig vilde den blive nyttig og i sine Følger saare velgjørende, naar de som Mødre kunde og vilde anvende den i deres Børneopdragelse. - Jmidlertid maa jeg dog gjentage mine forrige bemærkninger, at paa ingen af dette Kjøn blev anvendt og spildt Tegneunderviisning, naar der ikke sporedes Drivt til og Sands for Kunsten, ligesom der og maatte tages Hensyn, saavidt skee kunde, paa Individernes tilkommende Stilling i Livet, om det nemlig kunde ventes, at den blev saaledes, at de kunde og vilde benytte samme der til deres egen og Andres Fornøielse og Nytte. J Forbigaaende kan jeg ellers ikke undlade at bemærke, at jeg aldeles ikke bifalder, at nogen, enten Mand eller Qvinde, lærer hvilkensomhelst skjøn Kunst, det være saa nu Tegning Musik, Dands, eller deslige, naar den siden i sit tilkommende Liv enten ikke kan, eller, som er underligt nok, ikke vil afbenytte den til en behagelig Underholdning for sig selv eller sine nærmeste Omgivelser; thi er da ikke al den Tid og Flid, som paa Underviisningen har været anvendt, spildt, og kunde samme ikke langt bedre have været benyttet. – Jøvrigt hører det endog til Anbefaling af Tegnekonstens Dyrkelse af Qvindekjønnet, at der haves med Hensyn til Underviisningen deri langt mere Tid, end som er Tilfældet med Mandkjønnet, da Læregjenstandene for hiint Kjøn ere ulige færre, mindre omfattende og vigtige end for dette, saa at der bliver Tid nok tilovers til at undervises i en eller flere Dele af hvad der hører til det Kjønne. Sluttelig maa jeg tilføie, at det under alle Omstændigheder vilde være ønskeligt, at al Tegneunderviisning skeete efter den Plan og det Øiemed, som Clementarværket indeholder da den Slendrian, som derved skal have fundet eller finder Sted, vilde ophøre.