Jyske Efterretninger, 1771-02-22
Slutningen og Skrive=Frihed. Det er og i samme Henseende en mærkelig befaling, som Keiser Hiao ven ti udgav, naar han siger saaledes: Det er vores alvorlige Meening og Ønske, at alle vore Undersaatter, fra den fornemste til den ringeste, frit ville aabenbare os alt det, som de eragte os gavnligt at vide, for at kunde befordre vores Underdaneres Lyksalighed. Dølger intet for mig, men siger alting reent ud, Fatter Jer kort- og uden Kunst, saa at jeg selv kan undersøge det, og have Nytte af det. Af saadan Frihed have ogsaa baade Censores og Ministrer, ja mange Gange Folk af de allerringeste Stænder benyttet sig til med Viisdom og Frimodighed at sige deres Keysere Sandhed. Kia chan beder i megen Underdanighed Reyser Ven til iblant iblant andet, at vogte sig for den meget hengivenhed, som han haver til Jagten, hvorved han ikke allene selv, men og de mange Ministrer, som han tog med sig, forsømme Rigets Sager: Det er, siger han, min Nidkierhed for Keyserens Ære, som ikke tilsteder mig at fortie det, som jeg med Bedrøvelse seer. Qvang heng forestiller Keiser Nuen til Hoffets Laster, og siger, at det var forgiæves, at vente man skulde finde Dyden hos Underdanerne, saalænge Lasterne regiere ved Hoffet, og beder derfor, at Keiseren vilde give alle velmeente Erindringer en fri Adgang til hans Throne. Thoui qvang viser Keyser Souen von ti, at han bekymrer sig for lidet og Regieringen og Agerdyrkningen, og formeget og sine Forlystelser: Han forestiller ham Rigets Elendigheder, og beder ham at indskrænke alle unyttige Udgifter, foraae Hyklere, og ikke taale andre om sig, end fornuftige og dydige Folk; Og Kryseren, staaer der, agtede ham hver Dag høyere og høyere. Og saadanne Forestillinger og Paamindelser have adskillige andre ogsaa gjort deres Keisere, endskiønt ikke med lige Lykke; Thi Sou uganheng var sig vel ikke meget Godt ventendes, naar han ender sin Forestilling til den regierende Keiserinde Vou hronmed disse frimodige Ord: Deres Majestæt skrive ikke denne min Forestilling nogen anden bevægende Grund til, end min Nidkierhed og Hengivenhed; Men skulde min Frihed, alligevel geraade deres Majestæt til nogen Harme, saa veed jeg nok, at de raader for, at vise alle deres Underdancre ved Tabet af mit Hoved, at de ikke kan taale Sandhed. Og saadanne Exempler gives der fleere af i Kronikerne. Jmidlertid skal det være vanskeligt at sige, hvad der egentlig har overtalt disse Regentere til at tilstaae deres Undersaatter saadan Frihed, og selv at tage saadanne givne Forestillinger og Erindringer til alvorlig Eftertanke, der hører vist stor Fromhed til, først, at taale at høre sine Feyl, og dernæst, at faae Viisdom til at afstaae fra dem; Skulde de hertil lade sig opmuntre af de Ord, man finder i en af deres Canoniske Bøger. Dersom nogen giver Eder er Raad, og det samme Raad er Eders Affecter og Begierligheder imod, saa har J Aarsag at formode, at det er et godt Raad, saa maatte man nok sige, at de, som Hedninge, havde en større Ærbødighed og Høyagtelse for deres Canoniske Bøger, end mange Christne have for deres. Vr &c. Jntet ligger Regieringen meere om Hiertet end at vælge, de dueligste Folk til Embeder, og at see til med deres Embeds Førelse, enten samme skeer i Flittighed eller i Skiødesløshed, i Gierrighed, Uretfærdighed. - Og til den Ende forfattes der hver tredie Aar en Conduite=Liste overalle Øvrigheds Personer i Riget, som strax indsendes til Hoffet: Og saasnart disse Lister der ere blevne undersøgte, som varer ikke længe, saa bliver enhver uden Persons Anseelse, efter sin Gierninger og Fortienester lønnet eller tilrettesat, forfremmet eller afsat, og det saaledes, at hver Mand i Landet faaer det at vide. Denne Anordning holder alle ØvrighedsPersoner til at tage vare paa sig selv og deres Forhold Og foruden dette trykkes der dagligen i den Keiserlige Residence Stad Peking et Blad, hvori alles besynderlige Dyder og Fortienester, Laster og Forseelser, Belønninger og Bestraffelser blive (uden at svare nogen, indførte og kundgjorte, saa det bliver vitterligt for hver Mand i Landet, dem til Ære, som have gjort vel, og dem til Blusel, som have gjort ilde. J saadant et Blad bliver enhver udtrykkeligen nævnet, og hvad, om man her til Lands engang fik saadant et Blad at læse, mange Sandheder vilde da komme for Lyset, en Argus vilde faae nok at skrive om, og mange vilde med Beskiæmmelse komme til at læse deres Navne og Bedrifter anførte, men Veritasocum paric - Chineserne tilskrive dette Blad denne ypperlige Virkning, at det frem for nogen anden Ting ikke allene opmuntrer og tilskynder alle dem, som have nogen Ærekiærhed i sig til at gjøre vel, men ogsaa giver alle dem, som have den mind 1ste Skamfuldhed i sig, en Afskye og en Frygt for at giøre ilde. Verden.