Politivennen, 1808-01-01
Om Overfarten mellem Lolland og Holsten (Fortsat fra No. 505, 506 og 507). 12) Landevej over Femern fra Smakke havnen til Femersund. *) Ved en Trykfejl ere Fortsættelserne af denne Afhandling, som indeholdes i No. 506 og Sog blevne betitlede. Noget om Overfarten tighed er den, at der til en vis bestemt Tid skal afgaaes derfra, uden nogen Fravigelse, den undtagen, som den uimodstaaeligste Naturhindring ene kan afstedkomme. Aarsagen, hvi Udgiveren nævner just denne Bestemmelse er, at den, eller idetringeste dens Efterlevelse, savnes ved de fleste Færgeløb han kjender til. Det bedste Middel, til at overholde denne væsentlige Bestemmelse og Orden, er sikkert det, at den øverste Foresatte ved Færgeløbet fører en ordentlig Dagbog, hvor de Rejsendes Ankomst, Ophold, Afgang, samt Vind, Vejrligt, Strøm, hvad for Skibe eller Fartøjer saaes i Vandet, samt disses Kurs og Sejlføring, item hvert Fartøjs Afgang og Ankomst, nøjagtigen anføres. En saadan Journal med rene Blade gjennemtrukken og forfeglet, maatte ham hvert Aar af Generalpostamtet tilsendes, og den brugte indleveres det. Hver Skipper paa en stor Færge maatte ligeledes føre sin Journal. J ethvert Tilfælde, hvor Vejrets Beskaffenhed ansaaes at gjøre den bestemte Afgang umulig, maatte denne Dom hverken ankomme paa Færgeløbsbestyrerne eller paa en Færgeskippers enkelte Forgodtbefindende, men afgjøres i et Skibsraad af alle paa Stedet værende Færgeskippere og Færgekarle, samt Forstanderen, og sligt Raade Forhandling indføres, med hvers Stemme, i baade Forstanderens og den Skippers Journal, om hvis Afgang det gælder. J Færgeskippernes Journal bør ogsaa enhver undervejs mødende Omstændighed, af den Art. at den i Skibsjournaler plejer at indføres, gives sit Sted. Ved disse Journalers Sammenligning, mellem sig selv og med dem fra den modsatte Side af Løbet, vilde tilstrækkelig kunne oplyses, om der uden Aarsag er skeet Ophold i den bestemte Afgang. 14, 15, 16) Gæstgivergaarde ved Draxminde, ved Smakkehavnen paa Nordsiden af Femern, og ved Femersund, baade paa Femersk Side, og paa Holstensk ved Grotenbrod. En Gæstgivergaards Nærværelse ved enhver Side af et Færgeløb er een af de uundgaaeligste Fordringer. Og disse Gæst, givergaardes gode Jndretning er een af de Ting, der ved at gavne alle Rejsende befordrer Rejselysten, og ved at bemærkes af Fremmede bidrager til Landets Hæder. Vel kan den større eller mindre Færsel af Rejsende, Størrelsen af det Vand, hvorved den ligger, og flere Omstændigheder gjøre nogen Forskjællighed nødvendig imellem een Færgegaard og en anden, men adskillige Egenskaber kunne dog fastsættes som almindelige for dem alle, og dertil bør regnes: 1) at Beliggenheden er valgt paa et sundt, ikke sidt eller fugtigt Sted; 2) at Bygningen er varig og lun, altsaa af Grundmur; 3) at der, foruden et passende Antal af enkelte Kamre med Senge, ogsaa er bekvem Spisestue og ligeledes en Omgangsstue. 4) at derpaa er et Uhr, med Skive og Viser uden paa Bygningen, og med stærkt Klokkeslag til at kunne høres over hele Færgestedet, samt, i Bygningen, eller nær den, en Skiboklokke til at lyde med til Afgang for Fartøjerne paa de bestemte Tider. Dette være nok sagt om Færgeløbs Gæstgivergaardes almindelige Egenskaber. Gæstgivergaardene kan ikke andet, end give Anledning til at tale om Nødvendigheden af, at et godt Befordringvæsen er knyttet til hvert Færgested. Den Rejsende bør intet Ophold møde, uden det han selv vælger; Vandfarten har saameget af Uvished med sig, saameget der kan forsinke hans Rejse, at det var højst ubilligt, om ikke alt Muligt gjordes, for at betage ham al Forsinkelse, naar han er paa Landforden. Vi have Færgesteder, hvor Befordringen skal tilsiges i fraliggende Bondebyer. Saaledes er det ved Grønsund. Saaledes er det ved Gaabense, og paa endel flere Steder. Men enhver indseer, hvorlidet slig Jndretning fortjener at kaldes fuldkommen. De Heste, hvormed ankomne Rejsende skulle befordres, bør enten være paa Stald eller paa Græs saa nær ved Haanden, at lænog den kyndige ædeltænkende Handelsmand en højst agtværdig Borger. Men paa den anden Side er det en Sandhed, som neppe nogen vil omtvivle, om end Erfaring ej gav saa mange haandgribelige Beviser derpaa, at den Mand, der besidder Handelsaand og har Formue, eller, som i det Fag er næsten det samme, Kredit, men mangler den moralske Rettesnor, der boer i den veltænkende Mands Barm, saare let kan fristes til at gjøre Brug deraf paa en Maade, som skader Staten, og gjør ham til en fordærvelig Medlem af Samfundet, til en Vandbi i det stræbsomme Stade. Saadan en Vandbi er den Handelsmand, der søger sin Fordel i at fordyre denne eller hin Varesort for sine Medborgere, ved ifølge sin havende Kundskab om Landets Mangel eller Overflod paa saadan Varesort, og om Rimeligheden eller Urimeligheden af, at deraf inden en vis Tid kan ankomme andensteds fra, at bruge sin Formue eller Kredit til samme Vareforts Opkøb, i Landet selv; for igjen i Landet selv ikke i smaat men i stort, at afhænde den. Saadan Vandbi er den Handelsmand, der udspreder falske Rygter om Krig eller Fred, for at bevæge den Lettroende til af Angest at skille sig ved sine Ejendomme til en lav Pris, som han da køber eller lader købe, for i næste Time, ved et modsat Rygtes Hielp, at kunne høste mange Prosents Fordel derpaa. Saadan Vandbi er den Handelsmand, der ved et maaskeret Vexelkøb opdriver Kursen, til Fordel for hans egen Pung, medens tusinde af hans Medborgere derved tabe til Udlandet. Jeg har været meget læmpelig. Jeg har kun sagt, den Købmand er en Vandbi. Salig Pontoppidan vilde sagt: den Købmand er en Tyv, - og gjort sit lange Strægestykke endnu meget længere hvis han havde levet i vore Tider. Det synes som den engetske Aand kun alt for meget spøger i vore Begreber om Handels Moraliteten. Saadan Handle maade som ovennævnt hører man ikke nævnet med den Foragt, som den tilkommer. Man kalder det Spekulation, Snildhed, Snuhed, eller, hvis man er vred, FissigMan beundrer, hvor man burde hed. ringeagte; ja tør vel endog haane dem, der have taget sig lidt nok i Agt mod disse Kneb, eller hvis Stilling og Evne gjør det umuligt for dem, at imodstaae de Bremse, der lægge dem deres Æg ind i det blødende Skind. Ja det er kommet saavidt, at selv den, der tager Skade, troer, at han ikke har Ret til at klage, thi Handel mener han er Handel, og den, som tilføjede ham Skaden, er Handelse mand, og har fulgt sit Kald. Den veltænkende Handelsmand lider ved saadan Umoralskhed af hans Standsbroder, ved saadan umoralsk Bedømmelse hos dem, der ere uden for Standen. (Fortsættes).