Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-08-31
Om de hos Bondealmuen herskende Feil og dens Trang til større Oplysning og Forædling. (Fortsat, see Nr. 101, 105 og 107.)Men, endnu en Last gaaer skrækkelig isvang i mange Egne, og det er den værste af alle. Det er en Last, som undergraver Dyd og Sædelighed, avler Frækhed, Tøilesløshed og - Meeneed, en Last, som griber forstyrrende og ødelæggende ind i mangfoldige Forhold, og som er en tærende Kræft paa Statslegemet, og denne frygtelige LastsNavn er: Løsagtighed. Der er Jntet, som vanærer Mennesket, Gudsbilledet, Elementernes Betvinger, Verdens Behersker, meer end denne Last. Hvor jammerlig viser den ham ikke. Uslere end Slaven i Lænken, er Vellystens Slave. Selv en Herre over Mange og Meget, er han ikke Herre over sin egen lave Tilbøielighed. Saavidt er det desværre kommet med denne Last i ikke faa Egne paa Landet, og rimeligviis meere i Kjøbstæderne, at den ikke længere ansees for en Last, ei engang en Skam Ja, det gaaer endog saavidt, at Fruentimmer, efter at have født 1, 2, 3, endog 4 uægte Børn, ofte ved ligesaamange forskjellige Fædre, agtes lige med den uskyldigste Pige, fremstille sig med Jomfrukrandsen paa Hovedet deres Bryllupsdag, hvilket ikke maa forundre Nogen, da de lettelig blive gifte, skjøndt det maa tilstaaes, at de kun gjøre de ringere Partier. Hvor stor en Part af vore Bønderpiger, der føde uægte Børn, er ikke saa let nøiagtig at angive; men det er neppe for høit regnet, naar man antager 1/3 Deel. Hvilke sørgelige Virkninger paa Samfundet en saa skammelig tiltagende Løsagtighed maa have, er indlysende nok. De besvangrede Fruentimmer tabe med Æren Agtelse for Dyd og Uskyldighed, og istedet derfor tilegne de sig Ublufærdighed og Frækhed. De smaa uskyldige Børn indtinges hos fattige Folk, hvor de som oftest lide Nød og nyde en slet Opdragelse; eller Moderen kaster sig i en ung Alder hen med dem i en Jndsidderhytte og fører et elendigt Liv. Bliver Moderen gift med en anden end Barnefaderen, da er Barnet udskudt og bliver betragtet som et Familien fremmed Barn, eller mildest som Stedbarn, hvorved det seer sig nedtrykt og taber Agtelse for sig selv og Menneskene, hvilket virker skadeligt for dets hele Liv, Fædrene unddrage sig ofte for at yde Hjælp til Børnenes Opdragelse; ofte faae de ved Kunstgreb deres Eiendomme bragte tilside og foretrække hellere at sidde paa Vand og Brød, end at betale, hvilket Valg dog ikke kan haves af dem, der staae i fast Tjeneste, da Hosbonden efter Lovgivningen skal være ansvarlig for Betalingen af Alimentationsbidraget; ja, der gives endog de Fædre, der ere ugudelige nok til at begaae Meeneed for at befrie sig fra denne Byrde. Stundom og ei endda saa sjeldent falde Mødre og Børn Fattigvæsenet til Besvær, og Forfatteren heraf kjender den Comme, der, foruden mange andre forældreløse og uægte Børn med deres Mødre, har flere uægte Børn at forsørge, som ere avlede i og hjemsendte fra Straffeanstalterne. O Tider og Sæder. Mange og store ere de Ulykker, denne skjændige Last drager efter sig. Det er sandt, Bonden kan spørge: Findes da ingen Løsagtighed i de andre Stænder, Jo, destoværre, megen meere maaskee, og man kan derfor ogsaa med god Grund sige, "Vee dem, fra hvem Forargelsen kommer!" Naar en af de jydske Stænderdeputerede (Proprietair Høyer til Jægerum) i 1836 androg paa corporlig Straf og lov buden Foragt i Henseende til denne Last, da havde han sikkerlig al Grund dertil, og Enhver, der som han kjendte Omstændighederne, vilde indrømme Gavnligheden og Retfærdigheden af hans Forslag, om det end synes at være stridende mod Principet om den personlige Frihed. Drukkenskab og de deraf følgende Ulykker og Daarligheder, som Klammeri, Slagsmaal, Banden, Sværgen og alskens Uteerlighed, forekommer os at være i Aftagende i Almuestanden paa Landet, og den ædruelige Deel, hvortil de allerfleste Bønder kunne henregnes, viser saamegen Afsky for og Misbilligelse af denne Last, at vi ansee det mindre fornødent at advare derimod i Særdeleshed, medmindre Advarselen skulde gjælde det Slags Mennesker, der, som ovenfor yttret, drage Fordeel af Drankernes ulyksalige Lidenskab. Vee disse elendige Blodigler, der udsuge deres skrøbelige Næstes Marv, og bidrage til at styrte dem i en endnu dybere Afgrund, en aaben Fordærvelsens Grav, hvori de tillige selv enten tidlig eller sildig maae falde! Spørges nu, hvad have da disse Feil med Bonde almuens Aandsdannelse at gjøre, da svares dertil, Meget, saare Meget. Overtroen udøver endnu et frygteligt Herredømme over den; Misundelse, Bagtalelse, Egennytte, Fordomme og Smaalighed ere endnu fremherskende hos den, og qvæle de ædleste, for Samfundet saa vigtige Dyder, Godhed, Forekommenhed, Tjenstvillighed, Uegennyttighed og Følelse for Andres Vel; Gjerrighed, afskyelig Nærighed og skammelig Løsagtighed gaae endnu almindelig isvang iblandt den, og undergraver Dyd og Sædelighed. Der fattes den altsaa Noget, for at den kan indtage en endnu værdigere Plads i Samfundet og vorde, hvad den endnu ikke er: "den lykkeligste Stand i Landet. Og dette Noget, som Landalmuen mangler, er fornemmelig Gudsfrygt, christelig Kjærlighed og christelig Oplysning. Christendommens Hovedbud, det velgjørende og lyksaliggjørende Kjærligheds Bud, er endnu ikke blevet ret levende hos den, og dog er det netop dette Bud, der er det første og største Bud i Loven, Hovedsummen af hele Loven og Propheterne, Hovedhjørnestenen for den christelige Lærre bygning. Bondealmuen har endnu noget af Forfædrenes Haardhed, Følesløshed, Had og Hævnelyst tilbage, foruden de foran beskrevne gængse Feil og Laster. Disse Feil maae aflægges, dersom den skal blive en lykkelig Stand i Landet. At aflægge dem, at bidrage til Udryddelsen deraf, det er det store Maal, den har at stræbe efter, og som alene kan opnaaes ved en større Oplysning, i Særdeleshed christelig Oplysning, det er: Oplysning om hvad den har at gjøre for at blive lykkelig hernede og salig hisset. Det er igjennem den opvoxende Slægt en saadan christelig Oplysning skal slaae Rødder og vinde Fasthed. Hvorledes de Ældre dertil kunne bidrage, vil rettest blive Gjenstanden for en egen Afhandling, som ikke skal udeblive. Her vil man alene lægge Almuen paa Sinde, at den fremfor Alt maa stræbe at frigjøre sig for de ovenantydede Feil, og Midlerne til dette Øiemeds Fremme antage vi vilde være: Læsning af almeennyttige Bøger og et godt og følgeværdigt Exempel, af de Ældre, der kan være belærende og dannende forden opvoxende Slægt. Mænd af Bondestanden, som ere Familiefædre, hører et godt og velmeent Raad og lægger det paa Hjerte, Tillader aldrig, at Eders Tyende eller gamle Kjærlinger fortælle Spøgelsehistorier i Eders Huse, eller at usømmelig Tale og letfærdig Skjæmt fores; lader Misundelse og Bagtalelse aldrig boe under Eders Tag, og lader Gjerrighed, ussel Nærighed og Egennytte aldrig fæste Rod i Eders Hjerter, Lader Eders Tyende eller Børn aldrig hendrive deres Fritimer i Ørkesløshed, og taaler aldrig, at Nogen gaaer beruset ud over Eders Dørtærskel. Lader ikke Eders Døttre eller Tjenestepiger gaae for ofte til Legestuer eller paa Dandseboderne; thi i saadanne Forsamlinger staaer deres Dyd i Fare, og skulle de endelig have Frihed dertil engang imellem, saa gaae selv med og see paa Lystigheden, ifald J nære mindste Tanke og Letsindighed hos dem; men tillader aldrig enten dem eller Eders Sønner og øvrige mandlige Tyende, at blive ude hele Natten, Holder strængt over Orden og gode Sæder, og fremfor Alt over Gudsfrygt i Eders Huse, og værer selv følgeværdige Mønstre, som Eders Underordnede, uden at tage feil, kunne følge. (Fortsættes.)