Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-08-30
Jndsendt. At rose De, som Roes fortiene, at dadle De, som Dadel fortiene, det er hvad sig hør og bør, og den som handler efter denne Regel, vækker visselig ingen Misbilligelse hos noget Menneske af sand liberal Tænkemaade. At den Mand, som fortiener Dadel og bliver dadlet, føler sig ilde tilmode, saafremt han ellers endnu har nogen Undseelse tilbage, er i sin Orden, men man maa ikke sige om denne Mand, at han bliver saaret, Dette bliver han ligesaa lidet som den, der modtager en vel fortient Straf. At vi have udpeget Baron Selby, er ikke fordi han ikke vil give sine Bønder fri for Naturalhoverie, men fordi han har gjort et Forlangende, som enhver i denne Sag kyndig Mand, maae ansee som udln, nemlig 3 Gange saa meget, som endnu nogen Godseier her i Stiftet har fordret. Men paa det at endogsaa den Jkkekyndige kan taxere dette Forlangende, ville vi bemærke, at Hans Excellence Hr. Baron C. de Selby har forlangt mere i Hoveriepenge end han har i Forpagtninge Afgift af sin Hovedgaard med fuldt Hoverie. At udpege en Godseier fordi han endnu ikke vil give sine Bønder fri for Naturalhoverie, kunde aldrig falde os ind, thi vi kiende saa meget til denne Sag, at vi kunne indsee, at ikke enhver Godseier strax kan foretage denne Forandring, men ligesaalidet kunde det falde os ind at rose Forpagterne, som, efter hvad vi have erfaret, muligen lægge Hindringer i Veien for Naturalhoveriets Ophævelse for de Gaarde, hvorpaa de ere Forpagtere. Overhovedet ere vi af den Formening, at utidig Roes skader mere end Dadel, naar denne er grundet. Vi kunne endnu ikke fravige den Meening, at Baronens Tilbud er paa Skrømt, og gjort af den af os angivne Grund. Det havde visselig været meget kloger, og mere passende om vor Modstander havde overbeviist os om vor Formodnings urigtighed, end, for at besmykke Hr. Baronens Fremgangsmaade, at gjøre en upassende, og fornærmende Beskyldning, mod Hans Majestæt Kongen. Det er efter vor Formeening uforskammet, at beskylde hvem det end er, og endnu allermindst vor Konge, for at opmuntre Andre til det, man ikke selv vil giøre. Vor Modstander siger: at Kongen ikke har givet alle sine Bønder hoverifrie Dette er en aabenbar Usandhed, og en usandhed, som rimeligviis er sagt med fuld Overbeviisning, thi vi ville ikke antage, (skiøndt vi ikke have store Jdeer og Hr. Baronens Forsvarers Viden) at han skulde være saa ukyndig i hvad der er foregaaet i hans Fædreneland, at han ikke skulde vide, at Hans Majestæt for mange Aar siden har foretaget paa Domainerne og hans private Godser, det, han nu ønsker at alle Godseiere ville foretage. At de til Finantserne for Gield udlagte Godser ikke regnes til Domainer eller Hans Majestæts private Godser, formode vi at vor Modstander indseer, eller burde kunne indsee. Maatte Hr. Baronen følge vor Konges Exempel, at bidrage hvad der staaer i hans Magt til at giøre Statens vigtigste Klasse af Borgere lykkelige, da vil han aldrig hverken blive udpeget eller dadlet, og endnu mindre saaret. Man beskylderhos for at have endt vor, som man kalder det, Afhandling med en Taabelighed, men for at kunne tillægge os en Taabelighed, undseer man sig ikke for at sige en Usandhed. Vi have aldrig bebreidet Baronen, at han har en god Gage, Vi have anmodet Baronen om at giøre sin Regning om igien forinden han reiser til sit for Staten kostbare Embede, men have aldrig nævnet at han har en god Gage eller at han har tient Kongen i 40 Aar, som man jo desuden meget vel kan have gjort, uden at have fortient en god Gage. Slutteligen formoder man at mindre ædle personlige Hensyn har ledet vor Pen. At kaste denne Skygge paa en Forfatter er et saa gammelt og almindeligt Kunstgreb, at vi ikke giver sagt noget herom til en Person, som formodentlig aldrig har handlet uden af Jnteresse.