Jyske Efterretninger, 1795-05-18
Hr. Mag. Snell, forhen Rector ved Domskolen i Riga i 7 Aar, nu Præst i Buzbach i det Hessen Darmstædske, har i forrige Aar udgivet et Skrift og Rusland, som af de tydske Recensentere roses meget. Forfatteren fremstiller i et klart Lys de Mangler og Bræk, som det endnu er beladt med: 1) Mangel paa Konstnere og Haandværksfolk af russisk Nation. 2) Mangel paa Fabriker, hvoraf følger Nødvendigheden at forsyne sig med de uundværligste Ting hos Fremmede. 3) Mangel paa russiske Handelscomtoirer og den vedvarende Trang til fremmed Hielp i deres Handel med fremmede Handelspladse. 4) endnu er gjort Begyndelse. 5, Mangel paa sand Lærdom, Mangel paa Almueunderviisning, hvormed der neppe som hos indfødte Russer endnu er en stor Sieldenhed. 6) Bondestandens Slaverie, et stort Statsonde, som der endnu for det første ikke kan raades Bod paa, og 7) Landets slette Dyrkelse, da ikke halvparten deraf er dyrket og beboet, hvoraf de med vilde Dyr opfyldte store Ørkener ere en følge. Af disse 7 Mangelsposter, vil man til en Prøve indtrykke noget af Capitelet og Bøndernes Tilstand, Slaveriet kan ikke vel i nogen ordentlig Stat være haardere eller forbunden med støre Undertrykkelse og flere Plager, end som det er i Livland og Esthland. De tydske Bønders Livegenskab i Sachsen og Mecklenburg er ingen Ting derimod; kun i Polen findes vel Menneskeheden fornedret ligesaa dybt som her. Folk der har været i Africa og America vil paastaae, at selv det allergrueligste Slaverie, som man har opfunden her paa Kloden, sædvanligviis ikke er stort haardere, end det er i disse Lande hvor dog baade Herren og Underdaneren bekiende sig til den christelige Religion, og fra Ungdommen af lære Menneskekierligheds Bud. - - At den russiske lovgivende Magt dog har bidraget noget til at formilde Slavernes Ulykke, sees deraf, at Halds- og Haands Rettighed er bleven Adelen betaget, og at der i Henseende til den af Retterne paalagde korporlige Revselse er fastsat noget bestemt og taaleligt. -Men saalænge Herremændene beholde Ret til, med Stok og Pidsk at drive deres Undergivne til Arbeide, egenmægtig ved enhver given Leilighed at afstraffe dem paa Herregaarden; ja saa længe det overalt ikke er bleven til en Lov, at ingen uden Lov og Dom maae slaae Bonden, eller paa egen Haand udøse deres Harm paa ham; saa længe blive vist de arme Bønder ved at være Gienstanden, ikke allene for Herrens og Fruens tyranniske Raserie, men ogsaa for Børnenes, Kammertienerens, og Kudskens, men især for Ladefogedens, der selv som oftest ogsaa er af Bondeslægt. Bonden gives paa en vis Maade 1) Taget af Efterretninger og udenlandsk Literatur 4, Hæfte. S. 302 - 307. som til Priis for alle Heerens Domestiker, ret som om han var født til Verden for at lade sig prygle. Og da ikke nogen lettelig tager en Bondes Partii, eller rettere, da Bonden, ligesom Romernes Slaver, for sin Person saa godt som ikke kan fornærmes, saa modererer ingen sig naar de slaaer paa Bønder, men lægger til af alle Kræfter, og tager det første det bedste Redskab der er ved Haanden, men helst en Pidsk. Den der vil slaae bryder sig heller ikke om hvor han rammer; han sigter lige efter Ansigtet. Bønderne veed det, og derfor altid, naar deres Driver løfter Svøben i Veiret, holde de Hænderne for Øinene. Da de, ved saaledes at blive pidskede, ofte løbe bort og i en Frastand af et hundrede Skridt falde paa Knæe eller kaste sig næsegruus ned og bede om Naade, saa pleie Herrerne eller deres Ladefogeder, naar de har besluttet slet ingen Naade at ville vise, at slænge Slaven paa Jorden eller lade ham holde saalænge, indtil han har faaet sine behørige Prygl. Alle slige Excesser skee ligesom i Rencontre og blive ikke paatalte. Man skulde neppe troe, at Folk af den fineste Opdragelse, som de livlandske og esthlandske Adelsmænd, kunde yttre saa stærk en Hang til Grusomhed. Ogsaa Damerne føre i deres Huus og i deres Kiøkken et strængt Regimente, og ved den ringeste Forseelse give de deres Piger af Krabatsken. Ja, man vil have bemærket, at Damerne, især naar de fra Barnbeen har levet paa Landet, ere langt haardere imod deres Tvende end Herrerne; og at Bønderne plages med det strængeste Arbeide paa de Godser der tilhøre Enkefruer. Det kommer af at de fra Ungdommen af vænnes til Usølsomhed mod de Livegne. Som Børn ere de daglig paa deres Faders Gaard Tilskuere af, at Bønderne afstraffes: Forældrene befale dem endog stundom at gaae ud at see derpaa, paa det de betids kan faae et Begreb om det deres Stand tilhørende Herredømme." o. s. v.