Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-28
J Leipziger Literat. Zeit., Febr. 1820, læses over Skriftet: Ueber Kotzebues Ermordung von Henrich Steffens, 1819, følgende Bedømmelse: "Dette Skrifts Titel klinger næsten som om Kotzebues Mord var udøvet af Hr. Steffens, da her aldeles ikke er interpunge ret, og den førstes Venner ville ikke undlade at sige: at den sidste virkeligen endnu engang, skjøndt kun literarisk, har myrdet ham, da denne holder en stræng Ret over hiin. Hr. St. kalder ham f. Ex. "Tidens tomme Halmdukke", som antændt giver en betydelig Flamme; Hovedrepræsentanten for et nedrigt Tidens Sindelav, en moralsk Giftblander, og paastaaer, at det Ukrud, K. har udsaaet paa Skuepladsen, vedbliver endnu stedse at aagre, og har fremkaldt Uhyrer af en anden Art, hine rædselfulde Skjebnestykker, der vælte de største Forbrydelser, som Naturens Gierninger paa en væmmeligt lidende Siel, hine Müllnerske Criminalseener o. s. v. Ja, der mangler neppe paa Folk, som gjerne vilde hidse Hr. St. Justitsen, paa Halsen (ligesom for ikke længe siden i et Tidsskrift, hvor Kotzebues Aand endnu stedse gaaer igjen som et Spøgelse, i Henseende til en anden Forfatter, der ogsaa havde vovet at skrive mod K., er skeet). Men Hr. St. har, ligesom ahnende dette, meget vel bevaret sig derimod, og hans Skrift hører, efter vort Skjønnende, til de bedre om den paa Titelen nævnte Gienstand. Forf. tager Sagen rigtig fat. Han fordømmer Handlingen ikke blot formedelst de onde Følger, som den allerede har havt og end kan have, heller ikke blot for dens Striden mod de ydre Love, men for Principets Skyld, hvorfra den udgik. Jkke udvortes Vold, allermindst Mordstaalet, skal bringe den Forfatter, der synes at udbrede farlige Grundsætninger, til at tie, men en slet Forfatters onde Aand skal tæmmes af de bedre Forfatteres gode Aand (paa hvilke der til ingen Tid, hvor Talen er fri, vil mangle). Kun det Aandige kan retlig og kraftigen møde det Aandige; naar man udsletter denne Anskuelse, naar man troer at kunne møde den aandig Farlige med udvortes Vold, saa har man allerede tabt den rolige Holding. Desværre glemmes dette kun alt for ofte, og Mangen, der jamrer over hiin Gierning, raader dog maaskee i samme Øieblik til Forholdsregler, der, strængt efterlevede, hvilket dog til Menneskehedens Lykke ikke er mueligt, kunde føre til lige saa voldsomme og ulovlige Handlinger. Forf. ender med de Ord: "Den Anskuelse, som en saadan Gierning gjør muelig, forekommer den Forstandige ringe og gemeen, den virkelig Sædelige foragtelig, den Gudfrygtige afskyelsesværd og vi kunne ikke andet end give Forf. Medhold, endskjøndt ofte, saaledes ogsaa her, Mennesket maa bedømmes anderledes end dets Gierning, naar man ikke vil handle umenneskeligen J Østerrige skal der aabnes et Lotterie laan, der, saavidt man hidtil veed, vil komme til at bestaae af 280,000 Lodder, hvert paa 100 Fl. med 6 PC. Det trækkes i 25 Classer, aarligen en Gang, saaledes, at alle Lodderne ville være udtrukne i 25 Aar. Foruden muelige betydelige Gevinster faaer hver Deeltager i den sidste Classe i det mindste sin Jndsats og 25aarige Rente, altsaa for hvert Lod, istedet for 100 Fl., 226 Fl. tilbage. Hensigten med dette Lotterie er at forbedre Coursen.