Aalborg Stiftstidende, 1846-10-17
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 13de October. "Fædrelandet. meddeler følgende Brev fra Paris, den 16de Septbr.: Det er længe siden, De hørte fra os Nordboere her; jeg formoder derfor, at et Par Efterretninger og vort scandinaviske Selskab, som De altid har viist saa megen Deeltagelse, ville være Dem velkomne. Det befinder sig, uagtet alle Forhindringer, nu i en meget glædelig Fremgang; det har tilveiebragt et forhen ikke kjendt Samqvem imellem de sig her opholdende Danske, Norske og Svenske, idet det imod et forholdsviis ubetydeligt Contingent baade frembyder de meere dannede Reisende et behageligt Opholdsted i deres ledige Timer, hvor de forefinde den hjemlige Presses fornemste Organer, og er for den venne- og frændeløse Haandværker, som mangen Gang kommer hertil med en tom Pung, ligesom et hyggeligt Hjem, hvor han er vis paa at træffe Venner og Bekjendte, der efter Evne ville stræbe at hjælpe ham til Rette i denne uhyre Verdenstad. Den ypperste Frugt af Selskabets Virksomhed er det venskabelige Forhold, det har stiftet imellem Mænd af de forskjelligste Samfundsclasser, og som navnlig kommer Haandværkerstanden til Gode, idet denne kun ved at komme i Forbindelse med Mænd i høiere Livstillinger kan erhverve sig de Kundskaber og den Jndsigt i de borgerlige Forhold, som den hverken i Elementarskolen eller i den strænge Læretid har kunne erhverve sig; og den er godt Haab om, at, naar vort Selskab vedbliver at udvikle sig til større Styrke og Fasthed, skal enhver nordisk Haandværker, der stadig besøger det, fra Paris hjembringe ikke blot en større Dygtighed i sit Fag, men ogsaa et rig practisk aandigt Udbytte. – Vi samles regelmæssigen to Gange om Ugen, stundom hyppigere. Hvad vi endnu maae beklage, er Mangelen paa et eget Locale, thi saalænge vi maae benytte en Case dertil, hindrer den daglige Udgift flere og større ugentlige Sammenkomster. Jmidlertid har Jndflytningen i vort nuværende store og smukke Locale i Palais Royal været af meget gavnlig Jndflydelse paa Selskabet, da nu alle Medlemmer paa eengang kunne finde Plads og underholde sig med Samtale, Musik og deslige, medens det ældre Locale kun rummede 40 til 50 Personer. Vi have her 2 store Sale udelukkende til vor Afbenyttelse tre Aftener om Ugen, og foruden dem endnu et mindre Værelse, hvor vort Piano er placeret og hvor vore Sangøvelser finde Sted. Disse drives med Jver og følges med den største Deeltagelse fra alle Medlemmers Side; vi have allerede havt megen Fornøielse af det Lærte saavel paa vore Sommerudflugter i Omegnen som ved vore større Sammenkomster. Medlemmernes Tal er nu omtrent 190. - Paa Norges uforglemmelige 17de Mai iaar havde Mange uden forudgaaet Jndbydelse indfundet sig i Localet, og tilbragte der en munter Aften under Afsyngningen af fædrelandske Sange og anden Underholdning. Efter Sangen "Hvor herligt er mit Fødeland fremtraadte Sønnen af dens Forfatter og tolkede i sine Landsmænds Navn Betydningen af denne Dag, ikke blot for Norge og Normændene, men for hele Norden, hvorpaa vi med dobbelt Hurra besvarede hans "Leve den norske Constitution", og med lige Jubel det derefter udbragte Ønske for nordisk Folkevenskab og Folkeforbund. Jblandt de Mænd, som Selskabet skylder sin Tak for deres opoffrende Virksomhed og Omhu for at tilveiebringe den nuværende broderlige Stemning imellem Haandværkerne og de Studerende, have Dhrr. Gram og Hassing fra Kjøbenhavn især udmærket sig. Da derfor den Førstnævnte skulde reise, forsamlede efter Jndbydelse af nogle Haandværkere henved 20 Medlemmer sig til et Afskedsgilde for ham, hvorved Normanden Bogbinder Busch udtrykte ham de Tilstedeværendes, men især Haandværkernes Taknemmelighed. Det Samme skete ogsaa, da Hr. Hassing i Slutningen af Juli forlod os, da Svenskeren Snedker Stenstrøm tolkede vor Tak til ham, hvortil Taleren knyttede det Ønske, at det ikke vilde vare længe, inden et livligere Samqvem imellem de forskjellige Stænder og Corporationer vilde vaagne i Hjemmet, og der som her Studerende og Haandværkere forene deres Kræfter for at styre til eet Maal, det Heles Vel, den almindelige Udvikling. Begge disse Aftener hørte til de behageligste, vi have nydt; under den gemytligste og muntreste Stemning fandt en livlig Udvexling af Tanker Sted. Af de reisende Nordboer i denne Sommer, som have besøgt vort Selskab, maae tvende Besøg fremhæves: Ørsted og Forchhammer, der formedelst indtrufne Forhindringer ikke saae sig istand til at modtage Formandens Jndbydelse til en Sexa, gjorde os dog den Ære inden deres Afreise at tilbringe en Aften i vor Midte; senere har kgl. Skuespiller Schram viist os den Opmærksomhed en Aften at foredrage flere smukke Romancer for os. – Fra det skandinaviske Selskab i New-York have vi gjennem Reisende modtaget Efterretninger; ogsaa det skrider rask fremad. Ligeledes have vi ved Reisende, der fornylig ere komne hertil, modtaget Hilsen og Efterretning fra Selskabet i Zürich hvor man agtede paa en festlig Maade at indføre Prof. Otto fra Kjøbenhavn, og havde besluttet at holde eet eller to nordiske Blade. Fra London have vi de friskeste og bedste Efterretninger; det er der lykkedes at tilveiebringe en Forening imellem det scandinaviske Selskab og Haandværkerne, som sædvanlig samle sig i en Case i West-End, og derved er Selskabet kommet til at staae paa samme heldige Fod som vort herværende Selskab. – Da man har forsøgt at gjøre os mistænkte for Communisme i vort Hjem, saa tillad mig at forsikkre Dem, at vi ingensinde have tænkt paa nogen Omstyrtning af de bestaaende Forhold eller overhovedet beskjæftiget os med uretmæssige og ulovlige Ting. Paa den anden Side vil De og vore andre Venner derhjemme nok kunne indsee, at vi her i Civilisationens Midtpunct ingenlunde kunde forblive uberørte af Tidens store Spørgsmaal, og iblandt dem have da ogsaa de sociale Tilstande tildraget sig vor levende Opmærksomhed. Vi indsee, at den arbeidende Classe ikke længer kan vedblive at staae paa det Punct i Samfundet som hidtil; den er kommen saavidt, at den forlanger fra Barndommen af at deelagtiggjøres i den Oplysning og Dannelse, som er fornøden, for at den kan bruge og nyde Livet rigtigt, og hvortil den mener at have naturlig Ret. Vi erkjende den frie Concurrence for nødvendig, for at sætte Liv i det Hele og bringe Jndustrien til en hidtil ukjendt og utrolig Høide, men vi mene paa den anden Side, at Næringsfriheden, som den bestaaer her, uden at yde den Jntetbesiddende den allermindste Sikkring imod Pengemanden, nedkuer Arbeideren og gjør ham til ikke stort Andet end en livløs Maskine. Det er altsaa det store Spørgsmaal, som meget beskjæftiger os Haandværkere, hvorledes Næringsfriheden lader sig forene med en meere betrygget Stilling for den arbeidende Classe. Det forekommer os, at dette Spørgsmaal ogsaa snart maatte komme til at beskjæftige den nordiske Presse meer end hidtil, da Kampen for en større Næringsfriheds Jndførelse jo der synes at begynde, og navnlig kunde det vist være godt, om Pressen satte sig som Opgave at veilede og belære Arbeiderne, for at de paa den ene Side bedre kunde lære deres Tarv at kjende og paa den anden Side være mindre udsatte for sørgelige Vildfarelser." Det er besynderligt nok, – siger en Correspondent til "Loll. F. Av." – at de Blade, som hidtil meest have bebreidet Regjeringen, at den ikke er optraadt kraftigt nok imod Slesvigholsteinismen, nu synes at misbillige denne Optræden. Vel erkjender man, at de trufne Forholdsregler maaskee kunne have været nødvendige, men man finder dem dog saa betænkelige, saa faretruende for Folkefriheden, at man vel maa vogte sig for at billige dem, og fremfor Alt maa man vogte sig for at bringe nogen Hyldest, der kunde gjælde Hs. Maj. personlig. Ja sandelig, vi ere ogsaa af den Mening, at Folkefriheden Jntet har vundet ved Slesvigholsteinismen; vi see ogsaa vore Forhaabninger om en større Trykkefrihed, om en friere Udvikling af vore Statsformer skudte mange Aar tilbage i Tiden, men hvis er Skylden, Vi beklage saa meget som Nogen, at Censurens Jernhaand skal hvile paa Pressen i Hertugdømmerne, at Associationsfriheden, ganske er ophævet, men hvis er Skylden, Naar Pressen og Associationsfriheden ikke benyttes til andet end til at udspye Forhaanelser imod en anden Nationalitet, og til at prædike saagodtsom Oprør, saa er Regjeringen i den sørgelige Nødvendighed at maatte binde dem; thi de ere da ikke længere gode Aander, der veilede, opmuntre og styrke Folket, men de ere onde Dæmoner, der udsaae Tvedragt, Had og Borgerkrig. Bedre var det, om det ikke behøvedes, bedre var det, om alle Politimestere kunne afskediges og alle Tugthuse lukkes; men synderligt vilde det dog være, om Staten skulde være forpligtet til at vaage over Persons- og Eiendomsikkerhed, men derimod ikke forpligtet, ja ikke engang berettiget til at værne om sin Existents. Hvad der er skeet i Holsteen, er intet Angreb paa Folkefriheden, den gode, ædle Aand, der stræber fremad, der vil fuldkommengjøre Staten, men det er Statens Nødværge mod den onde Aand, der stræber den efter Livet. At den gode Aand maa lide for den onde Aands Skyld, kan vel være, men det er en gammel Historie, saa gammel, at det første Sagn vi møde i Menneskeslægtens Morgengry, allerede fortæller derom. Af "Stændertidenden" og "Berl. Td." erfares, at man efter Slutningen af næste Aar vil kunne kjøbe et Spil Kort for 23 Rbs., selv med en Beskyttelsestold af 3 Rbs. og en Stempelafgift af 8 Rbs., medens man hidindtil har betalt 52 Rbs. For altsaa at opretholde et saa gavnløst Privilegium (tilføier "Berl. Td.") er Folket hidtil blevet extra beskattet med omtrent 30,000 Rbd. aarligt.