Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-19
Efterat den ærede Hr. Forf. har erklæret sig enig med mig i, at den beklagelige Stilling, hvori saa mange Grundeiere nu befinde sig, fortjener Fædrenelandsvennens høieste Opmærksomhed, tilføier samme ærede Herre: "Men Lindring i hans (Grundeierens) Kaar, bør hentes fra andre Kilder end saadanne, der deels kun ere Palliativer, deels istedetfor at befæste Tillid, kun svække den. Man skaffe os Handel og Skibsfart, og et raskere Pengeomløb, saa vil den saakaldte Pengemangel forsvinde af sig selv." Herved havde jeg meget at bemærke, men det indskrænkede Rum tillader ikkun Følgende: Naar Palliativer ere af den Beskaffenhed og Virkning, at de kunne afvende Faren, indtil den er gaaet over, ere de ligesaa gode som Radical curer. Tordenaflederen f. Ex. er kun et Palliativ, men ikke desto mindre afvender den dog Faren, og frelser Bygning og Liv. Det samme, skjønt ikke i saa stor en Grad, vil, efter min Formening, de af mig foreslagne Midler tilPengemangelens Afhielpning, i Skild. No. 57, bevirke, i Henseende til det omhandlede Onde, indtil det er gaaet over. J Aaret 1799, om jeg mindes ret, udbrød der adskillige farlige Fallitter i Hamborg, der truede med at drage en stor Deel af vore daværende anseelige Handelshuse med sig; da manglede hverken Handel eller Skibsfart eller rask Pengeomløb, men der manglede Penge. En betydelig Sum blev af Regjeringen forskudt til en egen Casses Oprettelse, hvor de Handlende, mod Depositum af Varer, kunde faae den midlertidige fornødne Sum til Laans, og store Ulykker bleve derved afvendte. Man havde da, skjøndt der var efter den ærede Forf. Formening - 26 Millioner Rigsdaler i Circulation i begge Riger - 413. Mill. Rbdlr., ikke Mangel paa Værdie for Penge, men paa Penge : Pengemangel. hvad Henseende iøvrigt mine Forslage skulle svække Tilliden, indseer jeg ikke. At skaffe Handel og Skibsfart og et raskere Pengeomløb der hvor der ikke engang er Penge til de daglige Fornødenheder, vil vist blive vanskeligt, om ikke aldeles umuligt. - Med Handelen troer jeg det har saadan Beskaffenhed, at ogsaa den viser, at der er ingen Penge - til Fornødenhed. J Partiehandelen (en gros) er ingen Omsætning, fordi Detailhandleren ingen Vare behøver, da han ikke kan afsætte dem til sine Kunder, fordi de have intet at betale med, hverken for Øieblikket eller i givet Frist, altsaa ingen Credit. Familierne og Jndividerne, for saavidt, som de maa tænkes constante, have endnu de samme Fornødenheder som før Krigen, og de vilde forskaffe sig samme, naar Midlet hvormed og hvorfor de skulle forskaffes, var ved Haanden. Detailhandleren vilde kunne sælge, ifald Familierne og Jndividerne havde dette Middel; Grossereren vilde kunne sælge igjen til Detailhandleren, naar denne kunde afsætte de kjøbte Varer, og et raskere Pengeomløb vilde under saadanne Omstændigheder finde Sted. Men da nu de Consumerende ikke have noget Middel at betale med og Tuskhandel ikke der kan finde Sted, saa sees det let, at Aarsagen til, at Handelen gaaer i Staae, ligger ikke i at der er Penge nok og at disse ere opdyngede hos enkelte Handelshuse - men deri, at de Consumerende ikke have Midlet til at forskaffe sig det Behøvende. Jeg vil derfor ikke sige: Skaf os Handel og Skibsfart og et raskere Pengeomløb, saa vil den saakaldte Pengemangel forsvinde af sig selv; men hellere og rigtigere viljeg sige, skaf os Penge og Middel til at betale med, da vil Handel og med den Skibsfart komme af sig selv. "Hvad Inddragelsen af Bankens Sedler angaaer", bemærker m. K. M., da er det dens Bestemmelse, at sætte Sølv istedet for Papir i Omløb, og ved et saadant Bytte er der intet tabt, men meget vundet. At tænke sig en uophørlig Jnddragelse af Sedlerne, uden at der kommer noget i deres Sted, vilde være ligesaa stridende imod Sagens Natur, som ugjørligt. Herved maa jeg behageligen bemærke, at fornævnte Bankens Bestemmelse ingenlunde omtvivles. Men derimod om Vindingen ved at sætte Sølv i Omløb istedetfor Repræsentativer tvivles meget, med Hensyn paa vor Handelsballance- og Beqvemhed for de Brugende. Men disse Tvivl tillade det indskrænkede Rum mig ikke her at fremsætte. Kun spørges: Ved hvilken Sum ophører denne Jnddragelse, er denne Sum, hvorved standses med Jnddragelse, ogsaa tilstrækkelig til Landets Fornødenhed, var det maaskee ikke gavnligere, allerede for et Par Aar siden at have standset med Inddragelsen, for at see Virkningerne deraf paa det almindelige Tarv, paa hvilken sikker Basis grunder man sin Beregning om den Sum, som skal ansees tilstrækkelig til Landets Fornødenhed, Disse og flere Spørgsmaale af samme Natur maatte man ønske nøyere og bedre besvarede end de hidtil, saavidt jeg veed, ere blevne, og det vilde inderlig glæde Mange, hvis den ærede Hr. Forfatter af Bemærkningerne i Skild. No. 59 mod mine Forslag om Pengemangelens Afhielpning i No. 67, vilde derover ved Leilighed udbrede sig. Efter disse Oplysninger og nærmere Bestemmelser troer jeg endnu forvist, at de af mig fremsatte Forslag til Afhielpning af Pengemangelen, nemlig 1) Forbud mod private Penges Jndsættelse i Kgl. Casser; 2) limiteret Jndult, og 3) de Kgl. Obligationers Jnddragelse, vilde, skjønt ikke hæve, dog meget formindske Pengemangelen.