Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1829-10-05
Definitiv=Freden imellem Rusland og Porten, er undertegnet af Hs. Maj. Keiserens og Sultanens Befuldmægtigede i Adrianopel den 14 Septbr. - saa beretter den preussiske Statstidende efter en Depesche fra Grev DiebitschSabalkansky, som var indtruffet til Warschau den 26 s.M. Direkte Efterretninger fra Adrianopel, som gaae til den 9 Septbr., melde, at de egentlige Underhandlinger først begyndte den 1 Septbr. efterat de 4 tyrkiske Befuldmægtigede havde faaet udstraktere Fuldmagter, og Alt lovede god Fremgang til den 3die, da Man stødte paa et Punkt, hvorover de troede at maatte gjøre Beretning til Konstantinopel, Dette havde den russiske Overanfører heller intet imod; men paalagde dem derhos at bemærke i deres Depesche, at han den 13 Septbr. vilde bryde op fra Adrianopel og strax følge Armeen, saafremt Freden ikke var definitiv sluttet den 14de. Dette Sprog, som det Eneste Tyrker forstaae, virkede saa godt, at der tilsomst kom Svar tilbage fra Konstantinopel: at Sultanen satte sin hele Lid til Keiserens Høimodighed. De egentlige Fredsbetingelser ere naturligviis endnu ubekjendte, men angives kortelig saaledes: 1) Akjermann-Traktatens Opfyldelse; 2) frie Seilads for russiske Krigs= og Koffardieskibe fra og til Sorthavet; 3) 10 Millioner Dukater i Krigsomkostninger; 4) Godtgjørelse for den russiske Handelstands Tab i de sidste Aar, (hvorom det Nærmer bliver at afhandle i Petersburg); 5) Fæstningerne Giurgwos og Brailas Sløifning; 6) Aftrædelse til evig Tid af Fæstningerne Anapa, Poti og Achalzik i Asien; 7) Fyrstendommerne Moldaus og Wallachiets nye Regulering, saaledes at de blot yde en aarlig Penge=Tribut til Porten, og at Hospodarerne vel udnævnes af den russiske Keiser og Sultanen i Fællig; men uden at der inddrømmes Porten nogen Jndblanding i deres indre Bestyrelse. Angaaende 6 Juli Traktaten skal Porten i denne Traktat blot have forpligtet sig til, at tilendebringe denne Sag uden Ophold under det 3 forbundne Magters Medvirkning. Hvor høie Tanker, den russiske Nation end nærede om Troppernes Mod og Feldtherrernes Talenter, saa overrasket er Man dog blevet ved de sidste Maaneders glimrende Bedrifter i Europa og Asien. At Sultanen saa pludselig er bleven omstemt, maa især tilskrives den tiltagende Gjæring i Hovedstaden, og uagtet de utallige Henrettelser, som meest fuldbyrdes om Natten, svæver hans Liv endnu stedse i Fare, da den almindelig forhadte Chosrew Paschas Udnævnelse til Rigsbestyrer kun end mere har forbittret Gemytterne. Den opdagede Sammensværgelse, som skal være ledet af Astrologer, hvilke hos Tyrkerne staae i stor Anseelse, gik ikke ud paa mindre, end at myrde Sultanen og hans Søn. Jnd seende at hans Trone staaer paa en Vulkan, maatte Sultanen derfor i et Ferman give sit Folk den Forsikring, at Freden snart vilde blive sluttet. Fra Engellands og Frankerigs Side er ogsaa opbudt Alt, for at gjøre Ende paa i Krigen, og Man forsikrer, at de i Nødsfald have tilbudet Garantie for Traktaternes rigtige Opfyldelse fra Portens Side. Det skal allene have været paa Ambassadeurernes Forbøn, at Grev Diebitsch lod sig overtale til, uden egentlig Vaabenstilstand at opsætte Marschen og love Sikkerhed, for Sultanen og hans Hovedstad, hvis Tyrkerne ikke selv øvede Fiendtligheder, eller den russiske Armee forhindredes i at indtage en til dens Sikkerhed svarende Stilling, ligesom og Hr. Gordon havde ladet komme engelske Krigskibe, for i Nødsfald at redde Sultanens kostbare Liv. Denne varme Deeltagelse synes de Londonner Blade ikke at ville være ret bekjendt, og demonstrere nu imod de franske Journaler, at Engelland aldrig har bestridet Ruslands Ret til at skaffe sig Godtgjørelse, som krigførende Magt, for den lidte Uret; at hverken Engelland eller Frankerig har nogen særskilt Jnteresse af, at den tyrkiske Magt opretholdes, men begge, og meest Frankerig som Fastlandsmagt, maae see paa, at ikke en tredie Stat bliver alt for mægtig og farlig for Enropas Uafhængighed. Engelland existerede før Tyrkerne erobrede Konstantinopel, og kan fremdeles bestaae uden nogen tyrkisk Magt i Europa o. s. v. Dette synes Tyrkerne selv at indsee, hvorfor Rigets Store begynde at lovprise Keiser Nicolai, sigende: "Vi ere behandlede haardt, men oprigtigt af Rusland, hvilket sidste de ikke ganske inddrømme deres forstilte Venner i Pera.