Danske Mercurius, 1675-02-01
J den sted Land och Folk tiltage lykkelig Fredens gyldne tid og alt forbedre sig. Och kortelig, saa stor en timmelig u-lykke Mand aldrig kand med stil och skrifver pen udtrykke, Den bistre feydes Jld jo den langt ofvergaaer: Ja naar jeg næfner krig, alt ont jeg da forstaaer, Op derfor Dannemark, op op, o Norges Rige, Nest Himlens milde Gud, din Konge tak at sige, Som os med læmpe fra det skarpe morder sverd Har frelset hidindtil, och hindret aarlogs færd. End dog mand ringer vel med høye øfters klokke: Vil dog hans Majestæt ey lade sig forlokke For jo saa stor en Dyd och pris hand acte vil, At holde sit i fred, som meer at vinde til Men skal hand efterdags af nøden der til drages, Som dog forhaabes ey) da vil hans kaarde smages: Och har hand da paa Gud och paa sin gode sag At driste, naar hand skal fremgaae til strid og slag. 2 Til Holland midlertid hand som Gesant henseender Sin Stats Raad Klingenberg, och al sin flid anvender, Den stund det end er Tid, at mage paa forlig, Før hun paatager sig endnu med flere krig. 3 De Svenskes Afgesant, som er en del Grefve, For Kongen været har med hilsens oord och brefve: Med herlig pract och stads handførdes op och need Bleef saa tracteret ey med ringe kostbarhed. Och som hand her fra snart begiærer klar at giøres, Af fire Statens Raad hand i raadstuen høres. Men hvad hand gifver for, och hvor paa det udgaaer, Det er den ting, en hver ey strax at vide faaer. Jeg her och ikke de Gesanter maae forgiette, Som fra Chur-Brandenborg, om noget at forrette Med Daner Konning her, ankome nyligen, Och hannem søgte som en huld och seker ven. Den eene sig af æt en Holsteins Første skrifver, Och for en Knæsebæk den anden sig udgifver. Hvad deris forslag er, samt och hvad svar de faae, Det, haabes vi, skal ud paa Fred och sone gaae. Tydskland. 1 Om skønt det bedre var i disse Vinter-dage, Paa lennebenk i ro bag ognen sig at bage, Vil den stridgiærige Gradiv i marken dog Udture det, och staae, trods Kuld och Himmel-knogTurenne siuntes vel, til hvile sig at føye, Hvorfor de Tydskes vagt oc ikke blef saa nøye Forsiunet och besat. Men for mand saae sig om, Hand med vel stor en Hær mod dem til dræbning kom De sloges mandelig, och faldt paa begge sider Vel mangen dapper Helt, som aldrig mere strider; Dog af de Frandske meest. Men see hvad actes det. Den stund hand der ved dog har fremmet sit forsæt. 2 Det ey saa meget var, for Tydsken at beskade, Som den belagte pas til Brysach op at lade, Hvis fæstning var i nød, och ellers maatte bratOpgifvet sig, men da fik Luft, och blef undsat. 3 Men saa som Elsas sket forderfvet er och øde, Kand de forbundnes magt och Hær sig der ey føde: Hvorfor den over Rhin er gangen bedre need, Och hafver lagt sig i det Schwabiske Forbeed. Sig Svensken raader self i Brandenborger Lande, Ja fuldt op hafve vil i krybbe, fad och kande: Dog skal det hede der hand som en gjest och ven Er kommen, och vil snart sig skynde bort igien. Dismidlertid hand dog med Folk har ofverdraget De beste passers Egn, samt Landsberg och indtaget. Saa det sig lader an, at hand sin act och Hu Langt andensteds har hen, end nogen veed endnu Til Regenssborg er gjor en slutning, at undsætte Chur-Brandenborg med han, om det kand noget lette. Men ey diss mindre dog hand self och ille skal Paa veyen hiem med sin stridbare flock och tal. Hvor lang betænknings maal sig Beyer Førsten satte, Med hvem hand holdte meest; saa skal hand nu dog fatte Den slutning, at hand til det Keyserske Parti Vil gaa med al sin magt, och falde Tydsken bi 8 Mand Sverigs Afgesant med rette bør at ære, For hand til Keyseren for Luthers sect och lære Saa fyndelig har taldt, och hannem der til sagt, At hand med Reformatz gjør tvert imod sin pact. 6 Hand ellers færdig er sig hiem igien at gifve, For hand i frdens sag ey mere nu kand drifve, Før vedtægt vorder gjort om Steden endelig, Thi da tør Keyseren vel och beqvemme sig. Engelland. 1 Den punct om Jndien, hvor om afhandles skulde Med Hollands Stat, mand ey kand spendes i til fulde. Prinds Jorkes Hoff med lyst och fryd er ofverstrød, For hannem nylig er en ung Princesse fød Holland. 1 Vel harmand forslag gjort paa fred til Meurs at mage; Men det til Frandsken staaer, om hand vil sligt antage. Til Lands och Vands mand sig udi vanvare dog Bevæbner midlertid vel fast til aarlogs tog. 3 Chur Brandenobrg i sær mand lofver at forsvare. Hvor til mand sanket har vel stoor och sterk en skare, Som skal, saa fremt mand fred ey dissforinden faaer, Angribe Bremens Stict, saa snart som trommen gaaer, Polen. 1 Som nu den vrede Tyrk er dapperlig udslagen Af det Ukrainske Land, dog Camnieck undtagen, Och Derosenske med den aporowske magt Har sadlet om igien, och troskabs eed tilsagt, Sig Polen glæder fast ved sin udvaalte Konning, Och beder, at hand Dag vil næfne til sin kroning. Kand hand sig efterdags saa lykkelig begaae, Da kommer Riget snart igien i stoor at staae.