Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-05-30
Claus Thumann i Uhrendorf eier en lysbruun Hingst, Hector, 3 Aar gl., rigelig halvtolvte Qvarteer, høi. Den er i Fjor besigtiget og rost af Foreningen i Jtzehoe. J Aar bedækker den for 4 Rdlr. Peter Møller i Bischoff besidder en bruun Hingst, Pluto, 3 Aar gl., som kun mangler halvanden Tomme i tolv Qvarteer. Den er indbrændt af Foreningen i Wilstermarsch, og bedækker i dette Foraar for 3 Rdlr. Cornils Johannsen i Teteenbøll har en rødbruun, Hingst, 5 Aar gl., halvtrettende Qvarteer høi; den bedækker for 2 Sp. Det vilde efter Jnds. Formening have ikke blot en almindelig, men ogsaa, under de levende Diskussioner, der forTiden finde Sted angaaende vort Hestevæsen, en særegen Jnteresse, om man ligeledes fra forskjellige Egne af Nørrejylland vilde give nogen Oplysning om de meest søgte Beske lere, hvorpaa Landets Hesteavl saameget beroer. Neppe vil Nogen vide at nævne en Hingst, der holder Maal af halv trettende Qvarteer, som C. JohannsensForlangte Jndrykkelser. Udfaldene mod Major Jngversen vedblive. Jkke nok at man lader ham høre at han er en Studehandler, ogsaa med Hensyn til Sproget maa han holde forDet Kongl. danske Videnskabernes Selskab har nylig tilkjendt en Afhandling Præmie, uagtet samme med Hensyn til Sproget, vist var intet mindre end et Mesterværk. Naar et Selskab for Videnskaberne kan vise en saadan Overbærenhed, synes mig at Forfatterne til et Avisqvertissement ikke have Grund til at vise mere Strænghed, og det saa meget mere som de selv blande det ene med det andet, og raisonere saalænge frem og tilbage til der ingen Mening er mere i hvad de sige, vide 1ste og 2den Spalte paa anden Side af Følgeblad til No. 71 af Aarhuus Stiftstidende. At Stutteribesigtelserne ledes af sagkyndige, upartiske Mænd, er et Ønske, ikke alene Major Jnqversen men mangfoldige andre, hvoriblandt undertegnede med, have Grund til at yttre. Thi sandeligen, skulle saadanne Folk som dem der have skrevet om Hestevæsenet i No. 71 og 77. af denne Tidende, være Dommere, turde det med Hensyn til Sagkundskab og Upartiskhed see maadeligt nok ud ved vore Besigtelser. Viser det Sagkundskab og Upartiskhed naar saaledes fremsættes: at ikke to gode sorte Hopper have været at faae paa Skanderborg Markeder i de sidste to Aar, eller at det er sjeldent at finde en stor, stærk, sund, velbygget Hest paa Markederne i Randers. Er det overeensstemmende med Sandhed at afde Fol som falde efter de bedste Præmiehingster, blandt 100 findes 50 daarlige Carricaturer; eller at det er den hvide Kappe der giver vore Heste et godt Udseende? Slige Rodomontader passe ret godt ved Siden af saadanne Dumheder som: at Hestehandlerne maae kjøbe hos os for at faae Reisebekostningerne dækkede. Hvorfor blive de da ikke hellere hjemme, eller hvorfor komme de da saa jevnligen igjen, Sandheden er denne Jntetsteds paa det faste Land findes saa stærke, haardføre, udholdende og trivelige Heste som i Jylland, og overalt i Tydskland hvor det saa forroste Fuldblod er indført, trænger man til de jydske Heste. Jeg troer derfor at have Grund til at forsvare vore Heste og vore Besigtelser. Man see desuden herom min Kritik af Kammerraad Michelsens Priisskrift. Snart turde ogsaa udkomme en af de Afhandlinger og Væddeløb og Trainering Videnskabernes Selskab har kronet, og som jeg har havt den Fornøielse at læse i Manuscript. Denne Afhandling som er skreven med stor Sagkundskab, Erfaring og Upartiskhed, vil ufeilbarligen bidrage meget til at rette de prange Begreb mange endnu gjøre sig om jydsk Hesteavl og Fuldblod. At vi i Jylland virkeligen have en egen Hesterace, udgaaer allerede deraf, at hidtil saa saa fremmede Hingster have været brugte, og at den jydske Hest strax er kjendelig fra holsteenske, meklenborgske, hannoveranske eller andre Heste. Hvor ofte hører man ikke ogsaa jydske Bønder fortælle, at den Race hvoraf deres Heste nedstammer, har været paa deres Gaarde i egen, Faders og Farfaders Tid. En Bonde som boer 1/4 Miil fra mig, har en bruun Hingst som flere Gange har faaet 3die Præmie. Efter denne Hingst ere faldne 700 Føl, og deriblandt ikke et eneste rødt. Afkommet er meget bekjendt og stærk søgt; om Caricaturer høres intet, tvertimod ere ypperlige Heste faldne paa daarlige Hopper. Mon dette intet beviser for en bestaaende Race, At jeg ikke seer med egne Øine, er ikke andet end Calumnie. J 24 Aar har jeg aarlig overværet Stutteribesigtelserne i Veile og selv nogle Gange fungeret som Medcommissair ved samme. J de sidste 12 Aar har jeg bereist flere af Landets Amter og overværet flere Besigtelser der. J Aaret 1830 gjorde jeg som Stuttericommissair en Reise igjennem Hertugdømmerne. Hver Dag har jeg Leilighed at betragte en stor Deel af de mange Heste som drage ud af Jylland. Og enda skulde jeg ikke have Øine for en Sag der angaaer mig saa meget. – Jngenlunde holder jeg vore jydske Heste for et Jdeal paa Fuldkommenhed, dette troer jeg ofte nok at have viist. Men naar man seer hvor ofte de meest anpriste Ting mislykkes, eller seer saadanne feilfulde Dyr som de 4 Fuldblodshingster der ere komne til Jylland, kan det vist ikke fortænkes den, som ved egne Midler maa erhverve Livets Ophold og intet har at opoffre, om han fordrer uomtvistelige Beviser for hvad der tilraades ham. Anskuelserne forandre sig daglig, nye Jdeer afløse de gamle. Om faa Aar maaskee optræder en Sect som forlanger Hingster hentede fra Jsland. Og saaledes gaaer det op og ned i denne Verden, alene fordi man ikke vil tage Erfaring, til Raad, men Sandheden tiltrods, sætte Meninger igjennem. - Jeg vil derfor raade Forfægterne af Fuld blodet, hvis det virkeligen er dem om Sandheden at gjøre, at holde dem til Sagen, og lade alle Personligheder fare. Ved Major Jngversens udbredte Studehandel kommer der aarligt omtrent 1 Td. Guld i Contanter til Jylland. Hvert Foraar og Efteraar have et Halvhundrede sattige Huusfædre en betydelig Fortjeneste hos ham som Studedrivere, og som de længe have godt af. Foruden hans Studehandel driver han ogsaa Landvæsenet og Hesteavl. Han har anskaffet sig en Hingst som af Stuttericommissionen er erklæret værdig til 1ste Præmie. Har altsaa viist at han forstod sig paa Hesten, og kan følgelig have en Stemme i Lauget. Aldebertsminde, den 22de Mai 1835. C. Dalgas. Til Forfatteren af det med C. F. underskrevne. Svar i No. 70. af Aarhuus Stiftstidende. De lader mig høre at jeg som Landbruger ikke er bleven mit System tro. Franklin har sagt: "Jeg har levet længe, men mangen Gang har jeg seet mi nødt til, efter den nøieste Undersøgelse, efter det modneste Overlæg, at forandre min Mening." Viid derfor, at jeg anseer det for enhver retsindet Mands Pligt, at opoffre sine Meninger for Sandheden. EgensindiHaardnakkenhed er ikke andet end Jnconseqventsens Conseqvents, siger Olenschlagler. De bebreider mig, at jeg som Politiker vil forskaffe mig et Navn. Politik og Statsoeconomie ere Gjenstande af Almeeninteresse, og for mig have disse Videnskaber altid havt meget tillokkende. Med Fliid har jeg derfor studeret Olufsen, v. Jacob, Lowe, Schmalz, David a. og allerede ofte omhandlet politiske eller statsoeconomiske Materier, vide mine to Amtsbeskrivelser og min af Landhuusholdnings=Selskabet belønnede Afhandling om Danmarks Producter. Ingen har lagt mig dette til Last, hvorfor skal nu paa een Gang, hvad der for var mi tilladt, være en Brøde? De forundrer Dem over at jeg, efter hvad De formener, har sluttet mig til dem, der omtale Embedstanden paa en uværdig Maade. Jeg har ingen sluttet mi til, men er gaaen min egen Vei. Jeg har søgt at finde Roden til de Onder vi laborere af, og i saa Henseende med lige Upartiskhed omtalt de forskjellige Stænder. Jngen Had har ledet min Pen, tvertimod har jeg viist, hvad Vigtighed jeg tillægger Embedstanden, da jeg ønsker den betroet Nationens Dannelse og Forbedring. Om nogen har følt sig truffen ved hvad jeg har sagt, kan dog vel ikke lægges mig til Last. Hvad jeg har seet have Tusinde seet, jeg frygter derfor intet Ansvar. Man huske sig dog lidt om, og betænke hvad der, i de mig nærmest omgivende 4 Kjøbstæder for nogle Aar siden foregik, og hvad endnu ganske nylig i een af dem er foregaaet. Man erindre hvad Aviserne og andre Egne Topmaal fortælle. Man betænke hvormeget der af Regjeringen i de senere Aar er gjort for at skærpe Controllen, og hvad vil man have mere, Min Alder, min Erfaring, min bekjendte Sandruehed ere desuden Borgen nok for, at jeg ikke har talt uden Grund. De siger at fra at ringeagte Embedsmanden, er kun et Skridt til at ringeagte Loven. Men har ikke da ogsaa jeg indrømmet Vigtigheden af at der vises Embedsmanden den fornødne Respect. At indrømme ham Ufeilbarlighed, vil dog vel ingen for Alvor forlange Overhoved ere de Tider nok forbi hvor man ved at imponere skaffer sig Agtelse, og den Embedsmand som er gjennemtrængt af sit Kalds Vigtighed, vil derfor sikkert gjøre bedst i ved andre, med Fornuft og Menneskets Rettigheder meere overeensstemmende Midler, at skaffe sig behørig Agtelse. De paastaaer at ingen utro Embedsmand har i Dannemark undgaaet sin Straf. Jeg kjender en Præst som er overbeviist om Aager. Denne Mand kalder sig endnu Sognepræst til . . . . . . . . Menigheder, og hæver Kaldets samtlige Jndkomster. En Capellan er vel indsat til paa eget An- og Tilsvar at besørge Embedet, men ved Jndsættelsen blev af Provsten i Kirken forkyndt, at dette skeete paa Grund af Sognepræstens Svagelighed, en Svagelighed ingen kjender noget til. Jeg spørger nu hvad Straf har denne Præst udstaaet for at have været sit høie Kald utro, og givet et saa forargeligt Exempel, De mener at er der nogen Stand, der ved sand Fortjeneste af Fædrelandet, har vundet en Ret til dets Agtelse og Taknemmelighed, da er det vist nok den danske Embedstand. Jeg opfordrer Dem til at komme fremmed Beviset, og vil for denne Gang kun gjøre Dem opmærksom paa, at den Embedsmand som ikke gjør mere end hvad hans Pligt er, ingen Krav kan gjøre paa Fortjeneste, ligesom selv om han gjør mere, han under de fleste Omstændigheder maa staae tilbage for den som tidligt og sildigt maa slide for at finde Livets Ophold, og endda lader det være sit høieste Formaal at gavne Fødelandet. For den som ingen Næringssorg har, ja vel endog lever i Overflod, og dertil har indflydelsesrige Connectioner, er det en let Sag at vise Driftighed. Paa Deres Spørgsmaal hvorfor jeg bliver boende i hvad De behager at kalde en Røverrede, svarer jeg Fordi min, for Danmarks Held høit følende Fader, tidligt, lærte mig at elske mit Fødeland og opoffre mig dets Tjeneste, uden at lade mig afskrække af den Modstand, eller de Vanskeligheder der kunde møde mig. Aldebertsminde, d. 22de Mai 1835. C. Dalgas. En mærkelig, for Vennerne af Fuldblodet høist vigtig, Tilstaaelse.