Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-02
Blandede Efterretninger. Ali Pascha af Janina. (Slutning; see forr. No.) Alis huuslige Levemaade og Jnddeelingen af hans Tid ere meget mærkelige. Han holder saa meget paa sin Myndighed, at han sjeldent betjener sig af sine Ministere, og at han selv bestyrer Stats anliggenderne. Han staaer meget tidligen opdrikker en Kop Caffe, ryger en Pibe, og giver derpaa sine Officierer Audience, modtager Ansøgninger, paadømmer Processer, hører Jndberetningerne angaaende hans Armee, hans Financer og hans Flaade, indtil Middag. Han spiser da meget tarveligen, og drikker kun lidt Viin. Han tager en eller to Timers Hvile, derpaa begynder han igjen sine Morgenforretninger, rygende sin Pibe, indtil Kl. 6. Ved dette Klokkeslæt spiser han til Aften, og trækker sig tilbage i sit Harem. - Han gjør idelige Reiser i sine Provindser, og lader sig nøie med Bøndernes simple Kost, eller at ligge under deres Tag. Aldrig veed man i Forveien, hvor han vil vælge sin Bopæl, for at arbeide om Dagen; det er snart i hans Seraille i Litariza, snart i det i Castron, snart i Kiosk Hauger, eller i nogen anden af hans Eiendomme, nær Janina, eller og i Staden selv. Overalt hvor han er, bevogtes han af sine albaniske Tropper, som tøve til han kommer, for at ledsage ham. Der flyder mange Uleiligheder af denne hans Egensindighed, at ville forrette Alting selv. Den Hurtighed uagtet, hvormed han paadømmer Processerne, uden Appel, opsamles dog ofte hos ham mange forsinkede Sager, især under hans Fraværelse fra Hovedstaden. - Han er ligegyldig i Henseende til Religionen, og man anseer ham ikke for oprigtig i sin Tro. Han kommer kun een Gang om Aaret i Moscheen, nemlig ved Ramazan Festen, og i stor Pragt. Uagtet han naturlig gode Forstandsævne, er han dog lettroende og overtroisk. Jordskjelv og Torden forurolige ham meget. Det er sandsynligt, at Samvittigheden i saadant Øjeblik piner ham. Han troer paa Troldom og Hexerie. Han er overbevist om, at man kan opfinde et Middel imod alle Sygdomme (maaskee den dyriske Magnetisme?) og uendeligen forlænge Livet. Han er ofte bleven bedraget af Charlataner. - Hvor hengiven han end er til Fruentimmer, saa gjør han dog Paastand paa, at vaage over sit Folks Sæder; og der gives sandsynligviis ingen Stad, hvor Løsagtighed straffes saa haardt, som i Janina. J hans Væsen spores kun lidet af den Opblæsthed, som i Almindelighed caracteriserer Folk af den laveste Rang i Selskabet, der opstige til en høi Post. Han er udmærket høflig mod sine Undersaatter og Fremmede. Følgende Anecdot viser hans Aandsnærværelse og Fasthed. J Aaret 1813 besaae han Arbeidet ved en ny Bygning, og besteg et Stil lage. En stor Steen faldt ham paa Skuldren, og kastede ham omkuld. Man ansaae ham for død. Han var stærkt saaret; men ladende, som som han ikke lagde Mærke dertil, besteeg han Hesten, og red til Byen, ledsaget af en eneste albanisk Soldat. Jmidlertid var hans Saar af den Beskaffenhed, at han maatte holde sig adskillige Uger inde. Da han var kommet sig igjen sagde han til den franske Consul, Hr. Pouqueville, at han havde baaret sig saaledes ad, for at betage sine Fiender den Fornøielse, at troe han dødeligen saaret. Consulen svarede, at hvert Menneske havde sine Fiender, men at Paschaens sikkerligen ikke gik saavidt, at de ønskede hans Død. "Hvad siger De der, raabte All. Der gaaer ingen Dag noget Øjeblik bort, uden at man jo beder Himlen om, at lade mig døe. Og hvorledes vil De vel, at det skulde være anderledes, Jeg har nu i 40 Aar tilføjet hele Verden Ondt, Jeg har ladet døe 30,000 paa Skaffottet. Man veed meget vel, at jo længer jeg lever, desto flere vil jeg lade dræbe. De indseer let, at man ikke kan elske mig; men det, som beroliger mig er, at mine Fienders Had ikke skal hindre mig fra, at opføre mig godt." Og han brast nu i en høi Latter. - Han klæder sig meget ligefrem; men har stedse sin Enevoldmagts Tegn paa. Han er af almindelig Størrelse; men da han har korte Been og en lang Overdeel, saa seer han bedre ud til Hest, eller med Fødderne over Kors i en Divan, end naar han staaer opreist. Han var i sin Ungdom rask og vever; men siden adskillige Aar har han faaet en tyk Mave. Jeg har kjendt ham, da han var meget før, men jeg har hørt at han er bleven endnu førere, og i samme Forhold mere narvurren af Sind og vildere af Characteer. En Correspondent, jeg har efterladt mig i Albanien, skriver mig til med samme Følelser, som en vis persisk Hofmand, som, da har gik ud fra en Audience hos Kongen, følte om hans Hoved endnu sad paa Skuldrene. J 1816 lod han, uden noget Paaskud, ødelægge hele Districtet Kimarra. Han lod antænde og afbrændLandsbyerne, og Jndbyggerne adsprede. Han fordømte een af sine albaniske Pager til at sønderrives af en Leopard, uden at denne havde begaaet anden Forbrydelse, end stiaalet en Ubetydelighed. Dyret var vant til Vogternes Nærværelse, og da det unge Menneske blev kastet ind i dets Buur, kjelede det for samme, istedet for at sønderrive det. Man fortalte Ali denne Sag, og denne afskyelige Tyran befalede, at hans Page skulde hugges i Smaastykker, for at tjene Leoparden til Føde. – Ali er over 70 Aar gammel. Allerede i lang Tid har han været beladt med en dødelig Sygdom. Det Øjeblik kan ikke være langt borte, da Vælden vil vige fra denne Jernhaand. Efter ham ville hans tre Sønner sandsynligviis stride om Tronen. Muchtar anbefaler sig ved intet, uden sit Mod; han har ikke vidste at gjøre sig elsket, og har paa sit Partie kun et lidet Antal albaniske Soldater. Han er vild, sandselig og listig i høieste Grad. Han glemmer beviste Tjenester, forlader sine Venner, og besidder ingen Politik til at bevare Magten, om Lykken skulde give ham den. - Vely Pascha er af en ganske anden Characteer. Skjøndt meget hengiven til den muselmanske Tro, har han en afgjort Smag for det civiliserede Europas Konster, Vedtægter og Yppighed. Han er i høieste Grad ødsel og overdaadig; men tillige uretfærdig og rovgierrig. Han har en smuk Figur, indtagende Manerer, besidder Duelighed og god Forstand, og mangler ikke Mod. Han har altid viist sig Portens Tarv oprigtigen hengiven. Den Tid, han førte Regjeringen over Morea, foresloge Jndbyggerne paa de tre Naboer, Hydra, Specie og Paros, at betale ham en Skat, i det de vilde give sig under hans Beskyttelse. Ali havde ikke undladt at antage et saadant Tilbud. Vely Pascha afslog det med Mildhed, og formanede dem til at blive deres lovlige Herre tro. Han higede efter den ottomanske Ports første Værdigheder, men hidtil har Porten ikke villet antage hans Planer. Man foretrækker, at lade ham blive under hans Faders Raadighed, og det er uden Tvivl i den Hensigt, at understøtte ham efter Alis Død, for ved Hielp af ham at faae de skjønne Provindser, Riget har mistet, tilbage igjen. Man tvivler ikke paa, at han vil give Slip paa alle Forbindelser med christelige Magter, for ene at give sig under Sultanens Beskyttelse. Hans Hofs Muselmanner nære allerede det Haab, at kunne, ligesom før, tyrannisere de Christne. - Sale Bay, Ali Paschas tredie Søn, er bestemt til hans Efterfølger. Hans Moder er en circassisk Slavinde, og han er nu 21 Aar gammel. Da vi bleve ham forestillede i Fortet ved Argyrocastros, forekom han os fornuftig og godlidende: men hans Characteer var endnu ikke udviklet. Man siger, at han besidder de fleste af hans Faders gode Egenskaber, og adskillige af hans Laster. Han har en hvid Farve, og et behageligt Udtryk man paastaaer, at han har stor Lighed med Alt, da denne var ung. De, som kjende bedst Paschaen og hans Hensigter, forsikkre, at han bestemmer ham til Tronfølger, og at hans Plan, dersom han lever endnu i fem Aar, ikke kan andet end lykkes. Man troer, at Fortet ved Argyrocastro blot er blevet bygt, for at give ham Midler til Modstand og Mod, naar han skal til at handle, og forsikkre sig sin Faders trofaste Undersaatters Hengivenhed. Han er bleven haard ført opdragen, i physisk Henseende, og hans Forstand er bleven udviklet saaledes, at han er istand til at opfylde en saadan Bestemmelse; man tvang ham til at bære Stene til Fæstningens Anlæg, som en simpel Haandlanger, og hans Hovmester havde befaling, at fordre af ham en uindskrænket Lydighed. Siden adskillige Aar, er alt det Land, Ali Pascha tilhandlede sig, kjøbt i Salem Bays Navn, og han har bestemt alle de Skatte, han opdynger, for denne Søn efter sin Død. Ali har tillige iagttaget den Forsigtighed, at lade dræbe alle de albaniske Paschaer, Bayer og Høvdinger, som i ringeste Henseende kunde være Saler. Bays Medbeilere. Dersom Ali lever endnu i nogen Tid, vil Bayernes Stamme være udryddet. Da næsten alle disse Høvdinger ere Mahomedanere, saa er Tyrkernes Had til dem langt større, end til alle de andre Classer af Undersaatter, og de vilde være meget tilbøielige til at afryste Raget, dersom de fik Understøttelse. Porten, først blind for hans Planer, siden for svag til at bøde derpaa, ønsker nu ivrigen at undertvinge ham. Men det er meget for sildigt. Hans Magt er nu alt for befæstet; hans Tropper ere for tappre til at frygte Janitscharerne, og Epirus's Bjerge ere Vognborge, som Tyrkerne ikke kunne overstige Alt kjender desuden tilfulde den svage Tilstand, af det ottomanske Rige; Ubetydeligheden af den Hær, som fordum satte Europa i Skræk, Slap heden af alle Grundsætningerne og Baandene i Bestyrelsen, Embedsmændenes tøileløse Rovgjerrighed, og endeligen det Forfald og den Affældighed, hvori Staten er kommet. Et nyligen bekjendtgjort Træk viser, med hvilken Dristighed Ali Pascha trodser Løven indtil hans Hule. J April Maaned 1820 kom to albanesiske Ryttere og bankede paa Storherrens Kammerherres, Pascha Bays Port. Denne lod sig see i Vinduet, og hver af Rytterne affyrede en Pistol paa ham. Kuglerne streifede ham kun, uden at saare ham. Begge Rytterne reddede sig ved Flugten paa Veien til Adrinopel. Man satte efter dem, og den ene blev paagreben. Lagt paa Pinebænken, tilstod han, at de begge vare blevne betalte af Ali Pascha, for at myrde Pascha Bay. Siden fire Aar har Pascha Bay staaet mange Gange Fare for, at miste Livet ved hans Fiendes Rænker. Aly Bay havde endog fremlistet et Firman af Porten, som tvang Pascha Bay til at redde sig i Ægypten.