Aalborg Stiftstidende, 1841-09-02
Aalborg, den 2den September. At det er Kongens Villie at see den politiske Selvstændighedsfølelse udvikle sig og modnes hos Folket, derpaa afgiver atter den i liberal Aand affattede Landcommunalanordning et hædrende Beviis, thi den i Anordningens Jntimation af Kongen udtalte "Overbeviisning, at en fri og velordnet Communalforfatning ikke alene giver Borgerne en forøget Betryggelse for en paalidelig og hensigtsmæssig Bestyrelse af de Anliggender, der vedkomme det Samfund, hvortil de nærmest høre, men at den og maa have en gavnlig Jndflydelse paa at nære Jver og rigtig Sands for det almindelige Vel, er vistnok ogsaa den Overbeviisning, der hyldes af enhver ret findet Patriot, som indseer, at der i ethvert Folks politiske Udviklingshistorie og for at opnaae politisk Modenhed udfordres visse Stadier, som først maae gjennemvandres, før den almindelige Dygtighed og Jndsigt og den sande borgerlige Selvstændighedsfølelse kan siges at gjennemtrænge hele Folkets Masse og ikke blot være eiendommelig Egenskab for enkelte Jndivider, der ved Talent, Dygtighed og patriotisk Begeistring ere ilede forud for den almindelige politiske Dannelsesgrad i Folket. Men det vigtigste Stadium, hvori det politiske Udviklingsliv indtræder og udfolder sig, er Communallivet, der er den ægte Forberedelseskole, hvor Staternes Styrelse i det Smaa afspeiler sig, og hvor de Kundskaber, den Routine og Sands for Almeenanliggender indpodes og opfostres, der derfra skal overføres og giøres frugtbringende i selve Statslivet. Det store Gode, en saadan fri og velordnet Communalforfatning i dobbelt Retning bereder, have Kjøbstædernes Jndvaanere allerede erfaret og ved deres Exempel godtgjort, der venter nu Landbobefolkningen Adgangen til den samme Velgierning og i en endog større Udstrækning, da der ved Landcommunalanordningen er inddrømmet Landbostanden en større Deelagtighed i dens Anliggenders Styrelse end der i 1837 blev Kjøbstæderne til Deel. Til den agtede Landbostand staaer det nu at benytte det Gode, der var overgivet i dens Haand, at opelske den Spire, der naar den et nedlagt i et frugtbart Jordsmon, ikke kan undgaae at udvikle sig fordeelagtigt og bære gavnlig Frugt, og at Jorden ogsaa er beredt til at modtage saadan Sæd, derom vidne de mange Kjendsgierninger om en hos Landboen i den sidste Periode opvakt selvstændig Følelse og Sands for Offentlighed og offentlige Anliggenders Fremme. Men fornemmelig vil det nu være af Vigtighed, at man alt itide fæster Blikket paa de Mænd, til hvem Meddeelagtigheden i Communernes Styrelse fremtidigt skal overgives, at den offentlige Opmærksomhed og det endelige Valg træffer lige dygtige og selvstændige Mænd, at man ved at forberede sig til og træffe saadanne Valg ikke lader sig blænde af tilsyneladende Egenskaber, at man fremfor Alt erindrer sig, at Erfaringen altfor ofte har viist, at det ikke altid er den, der bærer det store Ord paa Læberne, som ogsaa fører det i Hjertet, men at man kun tænket paa at give sin Stemme til Mænd, hos hvem man er vant til at see Gierningen svare til Ordet, Mænd, der ikke af Forfængeligheds Lokkemad lade sig mede bort fra Selvstændighedens Vei, kort sagt, at kun den virkelige Dygtighed og ægte Selvstændighed søges, og at man fremfor Alt vaager over at ingen skjult Indflydelse, der udspringer fra Herskelyst eller Forfængelighedssyge, kommer til at indvirke paa Valgene.