Aalborg Stiftstidende, 1838-12-15
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 11te Decbr. J Dagen har Hr. Prof. Hetsch i en af levende Jnteresse for Sagen gjennemtrængt Artikel søgt at vække sine Medborgeres Opmærksomhed for et Project, hvortil Jdeen om at benytte Marmorkirkens Ruiner til et Museum for Thorvaldsens Kunstskatte har givet Anledning. Ligesom England, Frankrig og Tydskland, siger Prof., har sit Westminsterabbey, sit Pantheon, sit Walhalla, saaledes burde og Danmark have sin Æreshalle, hvori Mindet om dertil fortjente Mænd kunde blive opbevaret." Hertil skulde nu benyttes Middelpartiet af den Bygning (som man med Regjeringens Samtykke haaber at kunne opføre af de Ruiner, der nu henstaae uden Nytte), medens de samme omgivende Sale kunde optage Thorvaldsens Værker og Samlinger, og den store Kunstner har selv erklæret, at en Bygning paa det omtalte Sted og under de her givne Betingelser, ikke burde indskrænkes til at indeholde hans Gaver, men tillige benyttes saaledes, som ovenfor sagt, og derved erholde en end høiere Nationalinteresse. Jdet Prof. fremhæver forskjellige baade aandige og materielle Fordele, som et saadant Værk vilde medføre, mener han, at man ikke bør lade sig afskrække derved, at de hidtil indsamlede pecuniaire Midler endnu ikke ville være tilstrækkelige til et saa stort Foretagende; thi ved fortsat Jndsamling af enkelte og aarlige Bidrag, men især ved alle Slags passende Præstationer, Udstillinger, Concerter eller deslige, kort ved at drage Vexler paa den hes ethvert dannet Folk herskende Lyst til ædlere Nydelser, ville de nødvendige Midler til et saa herligt Nationalanliggende vistnok kunne tilveiebringes. - - Det glæder Red. at kunne tilføie, at det, som Hr. Prof. har yttret og Concerter, vil gaae i Opfyldelse; det er nemlig efter høieste Tilladelse bestemt, at en Concert meget snart skal gives i Frue Kirke til Bedste for Museet, ved hvilken Leilighed Kirken vil blive kors belyst d. p. s. at et stor Kors, oplyst med Lamper, skal anbringes i Midten af Kirken). (Berl. Td.)Hr. Pastor Visbys Dagbog over hans Besøg hos i Worm er, som bekjendt, allerede udsolgt. Oplaget var stort, de enkelte Exemplarer circulerede gjennem mange Hænder; og dog vare der Tusinder, som sukkede efter at faae denne rare Bog tillaans. Vi hidsætte nogle korte bemærkninger om den, hvilke fornemmelig ere udtagne af tvende, Recensioner i Kjøbenhavnsposten" og Søndagen. Det kunde ikke mangle, at Adskillige ved meer eller mindre heldige Forsøg i Styverfængeriet søgte at drage sig Worms Forbrydelse til Nytte. "Sønd." opholder sig ikke ved at omtale disse Forsøg, men indskrænker sig til Betragtninger over Hr. Visbys Dagbog. Da Udgivelsen ikke har noget veldædigt Øiemed, kan dette naturligviis kun være at give en tro Fremstilling af Worms Omvendelse; men heri har Forfatteren ikke været heldig. Fremstillingen støder ved sin Smagleshed saavelsom den Selvbehagelighed og upassende Forfængelighed, der fremlyser af den. Hvorvidt Hr. Visby af Forbryderen Worm virkelig har gjort en angrende og bodfærdig Christen, fordrister, Sønd." sig ikke til at besvare. Den mener derimod, at den flaue og syggelige Sentimentalitet, hvormed man har forsøgt paa næsten at martyrisere ham, er fuldkommen uværdig, for ikke at sige demoraliserende. Kbhvosten erklærer, at Worm heelt igjennem var en foragtelig og ussel Charakteer og derfor uværdig til den Art af Glorie, hvormed man meer og mere begyndte at omgive ham. Han var nær ved at blive betragtet som en Nationalhelt. At han selv tillagde sin Person megen Vigtighed, er høist tilgiveligt, da Præster, Procuratorer Digtere, indenlandske og udenlandske Malere og Blomstersenderinder tillagde ham den; men Folkets juridiske og psychologiske Jnteresse for hans Retssag skulde ikke, som den var paa Veie til, gaae over til en virkelig National-Sympathie for Personen. Til at opamme en saadan demoraliserende Sympathie, til at forvirre Begreberne om Dyd og Last, til at give en saadan aandslappende Jndifferentisme, ny Næring, dertil synes Hr. Visbys Brochure at være i høi Grad skikket. Vi kunne ikke begribe, hvorfor Hr. Visby, som i sin Bog har indrykket nogle af Worms Digte, har udeladt andre, som han kalder Vers fulde af letfærdige, lave, næsten ryggesløse Udtrykt, skjøndt disse vare uundværlige Bidrag til Worms Charakteristik. Vi have hørt et saadant Digt af ham recitere, som efter at have omtalt Drager, der ruge over Skatte, indeholder følgende Stropher, hvilke vi endnu ordret erindre: De fangne Engle jeg i Frihed satte. Med den gik Veiret fra den gamle Nar. Nu vil jeg ham en Gravskrift kort forfatte: Den Karrigste i Kjøbenhavn han var.