Berlingske Tidende, 1826-08-04
Undersøgelses=Commissionens Rapport. (Fortsat). Alt beviser, at selv de fornemste Medlemmer af Selskabet ikke gjorde sig nogen Samvittighed af at bedrage hverandre indbyrdes. Saaledes underrettede Generalmajor Fyrst Serge VolkonskiPestel om, at han havde vundet mange Officerer i alle Regimenter af 19de Division, og at han neppe derfra kunde undtage sin personlige Uvens, Bourzoffs Regiment. Han nævnede endog Nogle, som han, sagde han, havde optaget eller forberedt, og han blev endeligen nødt til at tilstaae, at han havde forestillet Alt dette af Egenkjærlighed, og alene i den Hensigt, at vise sin brødefulde Jver. Saaledes gjentog man i Selskabet i Syd, at Hovedkræfterne vare concentrerede i Norden, at man der vilde begynde Operationerne: og i Petersborg, at Alt var beredt i Syden; man forsikkrede, at Moskou vilde afgjøre Sagen, medens man i Moskou ikke havde nogen Direction, og neppe nogle Medlemmer, da de næsten Alle havde forladt Foreningen; at man endeligen endnu tilføiede, og stedse med lige Falskhed at den vare hemmelige Selskaber i Caucasus og i Charkoff, og at Selskabet i Charkoff stod under Grev Jacob Bulgaris foregive Direction. Men den samme Egenkjerlighed tillod ikke de Sammensvorne enten at fortørnes over disse Løgne, eller at tilstaae, deres Anskuelse havde forandret sig. Efterat have skrevet det ovenomtalte Brev til sin Broder, og deri at have fældet en meget ugunstig Dom over Pestel, efter at have talt i samme Tone til Major Lorer, som havde besøgt ham paa Landet, begyndte Math. Mouravieff han strax med at forsikkre Pestel om sin Hengiven, hed og om sin Jver for Planernes Fremme 1). Som Nikita Mouravieff, andre Anklagede og selve Tingenes Gang bevidne, var Pestel er alene Directeur for Selskabet i Syd; han udøvede der en dispotisk Magt. Den langt større Deel af Medlemmerne havde en blind Tro til ham; Adskillige, og deriblandt Fyrst Serge Volkonsky, Chef for en af Commiteerne, vilde, uden at kjende hans Udkast til en Constitution, opoffre Alt, for at stifte den Regjeringsform, som han der har foreslaaet. 2) Jøvrigt lede nogle Udsagne til at troe, at han ofte handlede saaledes, at han ikke selv foreslog sine egne Jdeer, og ikke gav sig Navn af at have undfanget dem. Oberstlieutenant Pogio traf sammen med ham første Gang i Efteraaret 1824. Pestel vidste, at han hørte til Selskabet; han vidste, at Poggio ikke vare af dem, der efter hans Udtryk, trængte til Sporerne; men han talte i Begyndelsen, ikke med ham, uden med megen Tilbageholdenhed, og søgte kun at bestikke ham ved Smigrerier, og blænde ham ved Talemaader Han talede længe om alle de Regieringsformer, der havde været til siden Nimrods Tid, og dadlede Arvefølgen i Monarchierne. Men da Poggio, greben af en Enthousiasme, som man kunde kalde barnagtig ved enhver anden Leilighed, udraabte: "Man maa indømme, at Alle de som have levet for os, forstode Jntet af Regjerings=Videnskaben. De vare Begyndere, og Videnskaben var i sin Barndom;" bemærkede han lidt efter lidt, at for at deres Jdeer kunde seire, behøvedes der Anstrængelser, Offere. Poggio, allerede ophidset til Raseri, og som nu viser den bittreste Anger, svarede strax. Vi ville offre dem Alle. Pestel sagde, idet han rakte ham sin Haand: Nu vel, lad os tælle paa Fingrene. Til at fuldføre Slaget, forbereder, jeg tolv Brave. Bariatinski har allerede fundet Adskillige Da han kom til Qvinderne af det regjerende Huus, standsede han et Øieblik: Veed Du, Poggio, at det er strækkeligt, og imidlertid standsede han ikke sin frygtelige Optælling før ved Tallet Tretten. Hvis man ogsaa, tilføiede han, skulde dræbe i fremmede Lande, fik det aldrig Ende. Alle Storfyrst inderne have Børn. Det vil være tilstrækkeligt, at proclanere, de have tabt al Ret til Tronen, Og hvo vil bestige en Trone, befudlet med Blod, Men Pestel vilde, som hans Nedvider og hans Anklager bevidne, idet mindste have den Keierlige Magt for sig. - Hvo skal, spurgte han Pogio, "staa 1) Han gav efter, siger han, for sin Broders paatrængende Begiæringer, Hans Breve til Pestel vare ikke forfattede af ham selv, men af hans Broder Serge og af Vestoujesse Rumine. 2) Fyrst Serge Volkonske tilstaaer selv, at han ikke har læst ander end nogle smaae Fragmenter af Pestels russiske Lovbog, og har været aldeles vidende om dens Hovedbestemmelser. i Spidsen for den provisoriske Regjering. - Hvor, uden den, der foretager sig og uden Tvivl udfører Revolutionens store Værk, hvor uden De? - Det vil blive mig vanskeligt, mit Navn er ikke engang russisk. - Hvad siger det, De bringer Bagvaskelsen til at tie, idet de, som Washington, giver Slip paa Magten, for at træde ind i simple Borgeres Rækker. Desuden, den provisoriske Regjering vil ikke vare længe, et eller 2 Aar, eller mere. - Vist ikke, svarede Pestel, idet mindste 10 Aar. -Ti Aar ere nødvendige til Forberedelserne. Jmidlertid, for at hindre dem i at knurre, sysselsætte vi dem med en fremmed Krig, med at opreise den gamle græske Fristat. Hvad mig angaaer, vil jeg, efter at have fuldført det store Værk, drage mig tilbage til et Kloster i Kiew, der vil jeg leve som en Eremit, og da kommer Raden til Religionen. 1) Idet han saaledes i sin umiddelbare Virksomheds Sphære blindede Mennesker af en svag Aand, idet han frembragte, eller i det mindste rodfæstede i deres Hierter Beslutninger, som ere fordømte af Love og Menneskelighed, søgte denne Directeur for Selskabet i Syd, at udstrække sin Jndflydelse til Selskabet i Nord. 2) Fyrst Serge Volkonsky, Davndoff og Schweikowsky, kom efterhaanden til Petersborg, og den første to Gange, med det Forslag at forene de 2 Selskaber, at virke i Forening, og at søge eet og det samme Maal, bestemt ved de Sammensvorne i Syd. 1824 kom Pestel der selv. Ved sin Tilbagekomst til Syden forsikkrede han, at han havde truffet alle de ønskede Foranstaltninger, at Selskaberne i Syd og Nord vare forenede, at han i Begyndelsen havde mødt megen Modstand, men at tilsidst, da han af Utaalmodighed slog i Bordet og raabte: Giør hvad J ville, vi ville dog faae en Fristat", havde Alle deelt hans Meninger og Anskuelser. Jmidlerud ere Medlemmernes Udsagn, af Selskabet i Petersborg, aldeles forskiellige: Ryleieff forsikkrer at de, ved at forene sig med Selskabet i Syden kun havde til Hensigt, at vaage over Pestel, og at virke imod ham, men at de ikke havde kunnet opnaae deres Hensigt. Efter Nitita Mouravieffs Udsagn, havde Pestel ved sin Ankomst til Petersborg, i en Forsamling, ved hvilken Fyrst Troubetzkøi, Obolensky, Nicolai Tourgueneff, Ryleieff, Mathias Mouraviefs=Apostol vare tilstede, efterat have klaget over Selskabets Uvirksomhed i Nord, over Mangel paa en Forening og faste Principer, over Forskiellen som var i Reglementerne for Norden og Syden (Syden havde Boxarer, og Norden havde dem ikke), foreslaaet, at forene de to Selskaber til eet, at give Titelen af Boyar til de fornemste Medlemmer af Selskabet i Petersborg, at have de sam 1) Jfølge Poggios Vidnesbord, talede Pestel ogsaa om de Mænd, hvem han havde ifinde at ansætte, idet han med Gavmildhed uddeelte Ministerpladse og de meest indbringende Poster i Riget til sine Medvidere. Angaaende Forræderne erklærede han, at de skulde indskrives i den sorte Bog, at de skulde overgives til den skrækkeligste Hevn, til Dolk, va tofana, o. s. v. Dernæst, da Basil Davpdoff spurgte ham i Pogios, Nærværelse: kjender Du hans og mit Princip, svarede han smillende : Alt! Ja Poggio er et frygteligt Menneske. Confronteret med denne Sidste, tilstod Pestel, at have havt den ovenomtalte Samtale med ham; men", føiede han til, Puden dramatiske Bevæægelser, jeg havde ei nødig at ophidse Poggio; jeg fandt ham beredte til Alt. 2) Ved de samme Midler: ved Smigerier. Nylief siger, at da Pestel i en Samtale som han havde med ham, vilde giøre sig dette nys optagne Medlem hengivent, og lære at kiende hans Principer, yttrede han efterhaanden i hans Nærværelse adskillige politiske Meninger, der stundom vare modsigende. Han viste sig efterhaanden, siger Ryleieff, som en Borger i de forenede Nordamerikanske Fristater, som en Tilhænger af de engelske Grundlove, snart af Cortes=Constitutionen i Spanien, som Terrorist og Nopoleonist. Jblandt Andet, efterat han havde fremført, at England skyldte sine Love sin Rigdom, sin Magt og sin Hæder, var han strax enig med Ryleieff i at disse samme Love vare ældede, at de ikke længere passede for vor Tid, og at de fremviste en Mængde Feil, og ikke kunde være gyldige uden for en blind Hob, Kiøbmænd, Lorder eller kortsynede Engelskinede. Da han roste Buonaparte, og Ryleieff bemærkede, at man for Fremtiden ikke kunde have nogen Napoleon, og at de Ærgierrige selv, for deres egen Fordeels Skyld, snarere maatte tage Washington til Mønster, svarede Pestel: det er sandt, men fik vi endog en Napoleon, vilde vidog ikke tabe derved. me Chefer, at lade alle Bestemmelser afgiøres af Boyarerne i ved Stemmefleerhed, og forpligte dem til, som alle de Andre, blindt at underkaste sig dem. Forslaget blev antaget, eftersom Fyrst Serge Troubetzkoy sagde til Nikita Mouravieff, der ikke havde været tilstede i denne Forsamling. "Det behagede mig slet itter, erklærer Mauravieff, og da kort derefter Pestel kom til mig, kom det til Strid imellem os. Pestel sagde, at man, førend man udryddede Medlemmerne af den Keiserlige Familie, maatte tvinge Synodet og Senattet til at erklære vor hemmelige Selskab for at være den provisoriske Regjering i Riget, med uindskrænket Magt; og at denne provisoriske Regjering kunde, efterat have modtaget Eed af heele Rusland, og uddeeltil Medlemmerne af Selskabet Ministerier, Commandoposter i Armeerne eller i Corpserne, og andre offentlige Embeder, efterhaanden, i Løbet af nogle Aar, indføre den nye Orden i Tingene. Jeg fandt denne Plan aldeles barbarisk og undførlig "1) Efter denne Samtale paatog Nikita Mouravieff sig, i en anden Samling af Selskabet at bevise, at en fuldkommen Forening af disse 2 Selskaber i Nord og Syd var umulig, formedelst Afstanden, og Forskjelligheden i Meninger; at i Norden Enhver fulgte sin, ligesom man berettede ham, at i Syden vovede Jngen at modsige Pestel; at saaledes var Stemmefleerheden ikke andet end Udtrykket af hans Villie alene; at han desuden ikke sagde, hvormange Bojarer han havde hos sig, og at han paa den anden Side forbeholdt sig, ligesom for dem, Ret til at vælge nye. Mouravieff føiede til, at han ikke vilde være et blindt Redskab for Fleerhedens Bestemmelser, der kunde være stridende imod hans Samvittighed, og at han vilde have Frihed til at drage sig ud af Forbindelsen. Den Tale virkede. Pestel blev nødt til at indrømme, at man maatte lade Alt blive i den gamle Stilling indtil 1826, og da udnævne Befuldmægtigede til at bestemme de samme Grundregler og de samme Formænd for begge Selskaberne. "Fra dette Øieblik 2) bemærkede de fornemste Medlemmer af Forbindelsen i Petersborg en synlig Lunkenhed hos ham; han viste dem ikke meere nogen Fortrolighed, og omendskjøndt han havde lovet, at meddele sit Udkast til Constitutionen, sendte han det dog ikke, og gav ikke nogen Opiisning om Sydselskabets Love og Bestanddele." Angaaende Fyrst Serge Volkonsky, siger Mouravieff, at han kom til Petersborg efter Pestel, (sandsynligviis paa hans anden Reise) men at han ikke havde nogen Sendelse, og at han indskrænkede sig til at holde Lovtale over den Enighed, med hvilken Selskab berne i Nord og Syd handlede. I dette Sidste viste sig uophørligen en levende Utaalmodighed efter at komme til Resultater, til Uroligheder, en Utaalmodighed, som kun Følelsen af stor Svaghed neddæmpede. Det var især Commiteen Passilkoff, som denne nidkjære Virksomhed henrev. Den lagde Planer, og besluttede Foretagender, som Pestel selv forsikkrer at have fundet undførlige, og han deciderede uden i Toulezyn-Directoriets Tilstaaelse, men han havde underrettet i dem om Alt. Denne Commitee fordobblede Optagelserne. Den traadte først i Forbindelse med det polske Selskab, som ovenfor er sagt, og det var for den et andet hemmeligt Selskab, de foreenede Slaver, aabenbarede sig, et Selskab, der hverken var talrigt, eller mærkeligt ved Medlemmernes selskabelige Stilling eller Talenter. Det havde kun været til i 2 Aar. Den første Jde dertil blev fattet 1823 ved Under=Lieutenant i Artilleriet Boris soff, der virkede i Forening med sin Broder og en Adelsmand Wolhynien, ved Navn Lublinski. Borissoff forfattede, og Lublinski oversatte paa Polsk den Eedsformular, som de skulde af lægge, der traadte i denne Forbindelse, samt: Slavens Catechismus. J denne Catechismus fandtes, foruden mange almindelige Ting om Naturen, om Underviisning, om Fordomme, som den simple Sprog, som betegner Sjælens Storhed, om Slaveriets 1) Ritika Mouraviess Plan var, efter hans egne Bekjendelser denne Han vilde : 1) fuldende sit Udkast til en Constitution, og lade en Mængde Exemplarer circulere iblandt alle Classer. 2) Bringe Armeen til Opstand, og da lade sit Udkast trykkes. 3) efter Opstandens Fremgang, paa alle Steder som vare i Oprører, nes Magt, organisere nye Autoriteter, hvis Jndsættelse han foreslog, og forandre Domstolene. og a) dersom den Keiserlige Familie ikke antog hans Constitution, modificere den og foreslaae en republikansk Regjeringsform, hvilket dog ikke skulde finde Sted uden i Tilfælde af den yderste Nødvendighed; thi, forsikkrer Mouravieff, mod Slutningen af Aaret 1822 havde han for en Deel forandret Grundsætninger, og erkjendt Fordelen af den monarkiske Statsforfatning fremfor den republikanske. 2) Nilita Monrapiefs Ord. svulstige Stiil, følgende Steder: Stol kun paa dine Venner og paa Din - Dine Venner skulle hjælpe i Dig og Din - skal forsvare Dig. Du er Slave, og paa Din Fædrene Jordbund, ved Bredderne. af de Have, som beskylle den, skal Du bygge fire Havne, den sorte Havn, den hvide Havn, den Dalmatiske Havn, Jishavnen, og i Midten skal Du opreise en Stad, og i dens Hierte skal Du, ved Din Magt, sætte Oplysningens Gudinde paa Tronen o. s. v. Disse ere dine Ønsker, offre tiende Delen af dine Eiendomme og Du skal leve i Dine Venners Hierter. Ved Eden forbandt man sig til at iagttage Taushed, kun at virke for den Slaviske Stammes Vel, og man tilføiede: Dersom jeg bryder mit Ord, skal jeg straffes med Samvittighedsnag og med det Vaaben, paa hvilket jeg aflægger Eden, det trænge ind i mit Hjerte, det lade Alt hvad der er mig kjært omkomme, og fra dette Øieblik af være mit Liv, kun en Kjæde af uhørte Lidelser. Selskabet skulde have til Hensigt, ved et forderativt Baand, og med en republikansk Regjering, men uden Skade for deres respective Uafhængighed, at forene 8 Slaviske Landskaber, hvis Navne vare indskrevne paa et ottekantet Segl. Rusland, Polen, Bøhmen, Mühren, Dalmatien, Croatien, Ungarn med Siebenbürgen, Servien med Moldau og Wallachiet. Alle Udsagn stemme overeens i, at lige til Slutning blev der ikke tænkt paa noget Middel til at udføre dette Project. Ved at stifte dette Selskab af de forenede Slaver, søgte Borissorkun at formere Medlemmernes Antal, og for at give det Vægt, forsikkrede han sine Proselytter, at det var meget stærkt, at dets Hovedpunct var: Petersborg, at det havde Grene i alle, af Slaver beboede Egne, og at det var stiftet af en berømt Moldanisk Fyrste, som for Øieblikket ikke var i Rusland. Det var Alt Usandhed; han endte med at tilstaae det for Bestoujeff Rumine, og tilstod ham, i hvilken Hensigt han havde opfundet disse Fabler. Han har gientaget det Samme for Commissionen. Da Boris soff og de andre Medlemmer af Selskabet de forenede Slaver bleve bekjendte med Serge Mouravieff, vare de 36 1) i Tallet, for største Deelen unge Artillerie-Officerer. Nogle af dem henhørte til Infanterie-Regimenterne i det tredie Armeecorps. Da Dette Corps laae nær ved den lille By Lestchine, saae de den dagligen foruden Mouravieff og Bestoujeff, mange andre Medlemmer af Selskabet i Syd, Obersterne Schweikovsky, Tiesenhausen, Artamon Mouravieff, Vronitzky og Major Spiridoff. Den blev overdraget Besionseff, at lede de forenede Slaver til hans Maal. Han havde ingen Møie med at overbevise dem om den evige Umulighed, der modsatte sig Udførelsen af deres egne Hensigter, han føiede til, at det var en Russers Pligt at tænke paa at reformere Rusland, førend man sysselsatte sig med andre Nationer af samme Stamme, og i det han tilsidst talede i det ralrige og mægtige Selskabs Navn, som havde udstrakt sine Grene over hele Keiserdømmet, og i den øverste Regjerings Navn, som en uigjennemtrængelig Hemmelighed skjulte selv for Mængden af Medlemmernes Øine, indbøde han dem til at tage Deel i hans Arbeider, og aldeles at underkaste sig hans Autoritet. Alle de, som vare nærværende, indvilligede deri. 2) Slavernes Selskab forenede sig med det i Syden, det vi sige, med Commiteen Bassilkoff, og de nye Medlemmer aflagde Eed, idet de kyssede et billede, som Bestonieff tog af sin Hals. Efterat have meddeelt dem, at man maatte ved Armeens Hielp søge at kuldkaste den i Tingene bestaaende Orden, inddeelte han dem i Sectioner. Cheferne for disse Sectioner, for ArtillerietGorbaczewski, for Infanteriet Spiridoff, bleve kaldte Mæglere, og det var ved dem Slaverne stode i Underhandlinger med Bestoujeff og med Selskabet i Syden. Bestoujeff viste dem endeligen Udkastet til de nye republikanske Love 3), og forsikkrede, at Fyrst Troubetzkoy paa sine Reiser havde underkastet dem de bedste fremmede Publicister, som Alle havde bifaldt denne politiske Lovbog 4). Han paalagde dem endeligen, at skaffe Soldater, og bad dem holde sig færdige til at giøre Opstand efter hans 1) Navnene paa disse Jndivider ere betegnede paa en Liste, som er Deret Majestæt forelagt. 2) Borrissoff 2, Gorbatchevsky, Pestoff, Betchasnoff, Gromisky, Andresvitch junior, Vedeniapine senior, Mozgalefsky, Chipila, ChimkoffKireieff og Mozgane. Jvanoff og Lissofsky forenede sig ogsaa med Selskabet i Syd, men uden at aflægge Eed. 3) Rigets organiske Lov, uddragen af Pestis Kussiske Lovbog. 4) De havde virkelig den 3dee, at forelægge nogle franske og engelske Literatorer, hvis Principer de holdt for overeensstemmende med deres Tænkemaade, Udkastet til en Constitution. Dette er Bestonieff=Rumines Erklæring. Ordre, men sildigst i August Maaned 1826, ved Mønstringen. der skulde finde Sted ved Belaia=Toerkoff, og maaskee endnu før. Overeensstemmende med denne Efterretning er, at i alle Forsamlingerne hos ham og hos Mouravieff, Forsamlinger, i hvilke baade de ovennævnte Medlemmer af Selskabet i Syd, og Flere af Slaverne 1) vare tilstede, ophørte begge ikke at forsikkre om Nærheden og Nytten af en Revolution, at opflamme deres Jver, og at henrive deres Jndblidningsskraft. J Begyndelsen antydede de kuns, og siden omtalede de med rene og klare Ord den uopsættelige Nødvendighed af at dræbe Keiser Alexander og udrydde hele hans Dynastie. Men det strider imod Gud og Religionen, sagde et af Medlemmerne i Slavernes Selskab (Gorbatchefsky) "Aldeles ikke, udbrød Serge Mouravieff, og begyndte at oplæse Uddrag af Bidelen, hvorved han søgte at bevise, ved Hielp af falske Fortolkninger, at den monarchiske Regieringsform ikke var Gud velbehagelig. "Man bør vedblev Bestoujeff idet man talede om den Reiserlige Familie, man bør kaste Deres Støv for Vinden". Vi have ikke nødigt at frygte for det som har tildraget sig i Frankrig. Der var det Folket som begyndte Opstanden og ikke Armeen. Desuden havde man i Frankrig ikke forberedt nogen god Constitution; den ene fulgte paa den anden; alle havde de store Vanskeligheder, og iblandt Regieringens Formænd, Consulerne, befandt sig en dristig Mand, begavet med et omfattende Genie; hos os har man taget Forholdsregler imod alt dette. 2) Under disse Foretagender og Underhandlinger seilede der kun lidet i, at Medlemmerne af Comiteen Vassilkoff umiddelbart havde plantet Oprørsfanen. De modtoge den Efterretning, at man fra en af dem, Schweikovsky, havde taget Commandoen, over hans Regiment. Schweikovsky var fortvivlet, hans Medvidere ligesaa, deels af Jnteresse for ham, deels fordi de derved tabte Midlerne til at sikkre sig i Deeltagelse af det Regiment, for hvilket han havde været Chef. J det første Raserie besluttede de, 3) at bringe det 3die Corps til Opstand (8de og 9de Division Jnfanterie, 3die Division Husarer og disse Divisioners Artillerie), og at marschere imod Kiew, efter at have forlangt Pestels Raad og Bistand. De vilde ogsaa sende Mordere til Taganrog, og Oberst Artamon Mouravieff tilbød sig . . . . . . . Du er os nødvendig for dit Regiment, svarede de. Bestoujeff erklærede, at han, til at udføre denne Forbrydelse, vilde finde omtrent 15 Jndivider 4) imellem Slaverne og Andre, som ikke henhørte til Selskabet; men til hvis Principer og Characteer man kunde have fuldkommen Tiltro. Han forfattede en Liste, men af alle de optegnede Jndivider paatoge Jngen sig dette skrækkelige Hverv. 5) Der vare andre, hvem Bestoujeff ikke opdagede denne Hensigt, idet han uden Tvivl regnede paa den almindelige Eed, de havde aflagt, og paa deres blinde Lydighed. Jmidlertid tøvede de Sammensvorne ikke længe med at lade dette Forsæt fare. Da han kom til sig selv, bad Schweikovsky dem, med Taarer i Øinene, ikke at opoffre dem for ham, og at opsætte Foretagendet. De samtykkede deri, da de indsaae Umuligheden af Fremgang dermed, men de gave deres Ord paa, ganske vist at begynde 1826. Ved Reiser Alexanders Mord vilde de give Signal til en almindelig Opstand, tvinge Senater, til at kundgjøre den af dem valgte Constitution, og danne tre Hovedlere: een ved Kiew, under Pestels Commando, en anden i Nærheden af Moskou under Bestoujeff-Rumine, og en Tredie i Omegnen af Petersborg; Serge Mourawieff=Apostol skulde begive sig didhen, for at tage Commando over Garden. Alle disse Planer syntes dem lette at udføre. Men en af den (Oberst Tiesenhausen), som eller havde viist stor Jver og foreslaaet Oprettelsen af en Casse for Selskabets Foretagender, idet han erklærede, at han for at bidrage dertil, vilde sælge lige indtil sin Kones Klæder, sagde til dem: At begynde i et Aar neppe skal i kunne det 1 til 6) Artamon Mouravieff paastod nogen Tid endnu at ville udføre Jdeen strax, og talte om at begaae Mor 1) Tioutteff, 2 Borrissort, Gorbatchefsky, Pestoff, Betchasnost, Gromitzky, 2 Andreievitch, Berstel, Mozgalefsky. 2) Vettchanoffs Udsagn. 3) Det vil sige: Serge og Artamon Mouraviest, samt Bestorieste Rumine Vronitzky var ikke tilstede i deres første Forsamlinger. Schweikovsky, sin Bedrøvelse, lagttog Taushed. Tiesenhausen talede kun meget lidt. 4) Sccond-Capitain Komlowitch's og selve Bestoujests Udsagn. 5) Spiridoff, Gorbatchefsky, Bortissoff 2, Betsaschoff, Pestoff tilstøde, eller bleve overbeviste om at have modtaget dette Hverv. De aflagde da en ny Eed, og lyssede atter Billedet. c) Tiesenhausen forsikkrer, at han kun blev henreven ved sit Venskab for Serge Mouravieff, omendskjøndt han havde Afsky for hans Projecter, at han vilde opdage det for vedkommende Autoriteter, men at han blev hindret deri red en Sygdom. 1, det i Taganrog. Men Serge Mouravieff Apostol og Bestones, forsikkre, at de fæstede kuns liden Tro til hans Forsæt, og at de re betragtede ham, som en der pralede af Forbrydelse, mere kjæl ke i Ord end i Gjerning. For Commissionen har han selv bekræftet e Sandheden af alle de Taler og Hensigter, som hans Medvidere, a. tillægge ham. Ved Ophævelsen af Leiren ved Lestchine adskiltes de Sammensvorne; men stedse sysselsatte med deres Plan for Aaret 1826, anbefalede de den igjen ved Besionseff til de forenede Slaver. Han gjentog for dem, at Mønstringen ved Belaia=Tserkoff frembød en beqvem Leilighed til et Oprør; han pralede paany af Selskabets Kræfter, at det nu ikke meere havde nødigt at for age Antallet paa sine Medlemmer; paastod, idet han af dem forlangte det helligste Blod, at der intet Blod skulde udgydes, og raadede dem, ja paalagde dem endog, at sikkre sig Deeltagere i Artillerister, Underofficerer og Soldater. Nogle forsøgte at udføre dette, men som oftest uden Held. Naar de efter bedragerske Løfter sagde, at Tiden var kommen til at unddrage sig fra deres "for største Delen tydske Chefers Uretfærdigheder, svarede Soldaterne: "Vi troe det ikke, det er Eventyr, eller ogsaa: "Vi ere med Eder, naar der ikke opstaaer nogen Revolution, eller noget Andet Onde. Nogle spurgte endog: Men strider alt dette ikke mod vor Ved, og veed Reise ren noget derom?" Man haanede deres Oprigtigtighed og Lettroenhed, ved at svare dem, at Alt var overeensstemmende med deres Eed, at Reiseren skulde blive underrettet derom.