Viborger Samler, 1778-03-09
J saadant Fald forsvinder alt det barnagtige, og den bliver anstændig for enhver Stand, og Alder. Betragter man imidlertid Kanefarterne, saaledes som de gemeenlig bruges iblandt os, saa vil den, der ikke er indtaget af Sædvanens Fordomme, finde meget at udsætte derpaa. Pragten er et Middel til at give det en Anseelse, som i sig selv er ringe, og giøre stort af lidet. Man kan ved mange Leiligheder blive det vaer. Det synes, at vore Forfædre har følet det barnagtige i Lysten til Kanefart, og har derfor seet sig nødte til at give samme ved prægtige Optog en glimrende Anseelse. Bruger man Kane farten som et Middel til at befordre den selskabelige Fornøielse, saa behøver den ikke dette Blendeverk, Den har allerede sin fuldkomne Værd, der noksom falder i Øinene, og Pragten kan snarere hindre end hefor- og befordre denne ædle Hensigt. Den Fornuftigere, der skyer unyttige Bekostninger, seer sig hindret i at tage Deel i slige Fornøielser, og den Letsindige fortryder siden efter, at han saa dyre har kiøbt en kort Fornøielse, og vel endog sat sig i Gield derfor, Efter mine Tanker skulde man overlade Hofferne alleene de prægtige Kanefarter; rhi naar Borgere, eller andre af Middelstanden, heri ville efterabe Hofserne, forfalde de dobbelt i det Barnagtige, i det de under en Børne=Fornøielse ville forestille store Herrer. Stor Kanefart paa Gaderne i en Kiøbstæd burde ikke engang være Ungdommen tilladt, da Gaderne derved blive usikkre for de Gaaende. Endnu uanstændigere er det at anstille høitidelige Kane farter paa Gader; thi det seer ud, ligesom de Fornemmere vilde opføre et Skuespil for Pobelen. Saa nødvendigt som det er ved Kanefarter at hænge Bielder paa Hestene, for at afværge Ulykke, saa urimeligt er det at behænge dem med saa mange, at uvante Heste dermed blive skye, og Menneskers Ører doves ved en ubehagelig Larm. Er Bieldernes Hensigt at hindre Ulykke, saa opnaaes den samme ligesaa fuldkommen ved ti Bielder som ved et heelt hundrede; men det synes, at den stærke Klang af Bielder skal være det samme ved Kanefart, som Trommen er for Markskrigeren. Hvis det stod i min Magt at foranstalte en høitidelig Kanefart, vilde jeg oppebie en smuk og angenem Dag; jeg vilde udvælge et Selskab til hver Kane; uden at kaste Lod om Sæderne, skulde fire af de fortroeligste Venner, der best kunde underholde hverandre med en behagelig Samtale, sætte sig i hver Kane, og overlade Hestene til Kudsken; ingen Larm af Bielder, ingen Smekke af Pidsker skulde hindre Vennernes Sam Samtale, i dets Sted skulde en Kane med Musikantere kiøre foran, og een eller to Kaner, enten ledige eller besatte med Tienere, følge bag efter, forat være til deres Tieneste, hvis Kaner kunde komme til nogen Skade; J saadant Oprog skulde Selskabet Klokken Tolv om Middagen kjøre til et een Miil eller to bortliggende Sted, og, uden at foranstalte noget ordentligt Maaltid, indtage nogle opvarmende Forfriskninger; Munterhed, sømmelig Friehed, et urvungen Væsen, uskyldig Skiemt skulde oplive deres Omgang den korte Tid, de opholdt sig der, fornøiede med sig selv, med det heele Selskab og det smukke Veir skulde enhver igien forføie sig i sit lidet Kaneselskab og under Jnstrumenternes behagelige Klang glad igjen i Mørkningen drage til Byen. Jeg vedder, at enhver fornuftig Borger vilde give et saadant i Stilhed og Fornøielse hiemfarende Selskab sit biefald og sige: Det var en anstændig, en retskaffen Kanefart. Nyeheder.