Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-04-24
Blandede Efterretninger. Christiania, den 14 April. Vor med Rette berømte talentrige C. M. Falsen, Landshøvding over nordre Bergenhuus Lehn, har udarbeidet Norges Historie, og indbyder i vore Stiftstidender til Subskription paa dette Værk, som, i Haandskrivt, udgjør 140 Ark, trykt vil det komme til at bestaae af 4 Dele, koste ti Norske Specier paa Trykpapiir og tolv Norske Specier paa Skrivpapiir. Det vorder trykt i Bergen, paa Boghandler Thorstein Hallagers Forlag. - Digteren Jens Zetlitz er, i et af vore nyttigste og meest yndede Ugeblade, i disse Dage her i Staden udgivet, af en Unævnt, sat af Venskab, Veemod og Sandhed et værdigt Minde. J den Norske Rigstidende læses følgende: Smestad Gaard i Faaberg, den 9de April. - Handelsbetjent Lars Andersen Toft fra Gusdal, der i forrige Høst, ved at gaae om Natten fra Gaarden Bjerke her i Faaberg, pludselig blev borte, uden at man ved Eftersøgning, saavel i Vandet som paa Landet, og siden ved optagne Retsforhører har kunnet opdage noget Spor, hvor han var bleven af, er nu for 2 Dage siden gjenfunden i Jsen under Gaarden Wignæs, kun nogle Hundrede Skridt fra det Sted, hvor hans Følge befandtes, da han blev borte. Forsaavidt, som Legemets Tilstand tillod Undersøgning, kunde intet Spor findes til udvortes voldsom Behandling. Saavel hans Lommeuhr som contante Penge og de øvrige Sager Lars Toft havde hos sig, forefandtes urørte. – Da denne Persons pludselige Bortfjernelse har foranlediget endeel Avisskriverie, samt nogle fatale Rygter, der lettelig hos Lettroende kunde sætte Egnen i et Slags Miscredit, saa finder jeg det passende, at forestaaende bliver bekjendtgjort i Rigstidenden til Publicums Beroligelse. Harmand, forhenværende Medlem af det franske Nationalconvent, har leveret interessante Efterretninger om Ludvig den Sextendes Søn og Datter under deres Fangenskab i Temple. Han var een af de Commissairer, som Conventen havde udnævnt til at gjøre Jndberetning angaaende Statsfangernes Tilstand. Dauphinen havde et lidet Værelse, hvori hans Seng stod, og som udenfor var lukket. Han sad, da Commissairerne traadte ind til ham, ved et lidet fiirkantet Bord, paa hvilket mange Spillekort laae adspredte. Nogle vare bøiede til Ærer, andre opstillede som Huse. Han var sysselsat dermed, og lod sig ikke forstyrre i sin Forretning. Han var klædt i nye Matros klæder, Hovedet var ubedækket og Værelset reenligt. Om hans Træseng vare ingen Gardiner. Paa den anden Side, ved Foden af samme, stod en anden Seng, hvori Skoflikkeren Simon, som førend Robespierres Død var ansat af Municipaliteten som Prindsens Tiener og Opvarter, pleiede at ligge. Prindsen vilde aldeles ikke svare Commissairerne paa de Spørgsmaale, de gjorde ham. Det var med Nød og Neppe, at han vilde bevæge sig og gaae nogle Skridt. Hans Middagsmad blev bragt i en rød Leerskaal, den bestod af en sort Lindsesuppe, og et lidet Stykke usselt Oxekjød, som laae paa en Leertallerken. Paa en anden Tallerken laae nogle stegte Castanier. - Man maatte stige 82 Trappetrin og førend man kom til Prindsessens Værelse. J den store Camin fandtes lidt Jld. Paa Høire stod hendes Seng, og ved Foden var Døren til et Sideværelse. Prindsessen saa for et Vindue, der var forsynet med et stærkt Gitterværk, og hvilket var det eneste, hvorigjennem Lyset faldt ind i Værelset. Hun var klædt i graat Bomuldstøi, og havde en forbrugt Hat og forslidte Sko paa; hendes Hænder vare hovne af Kulde, og hun strikkede med Møie. Da man spurgte hende, hvorfor hun i den stærke Kulde staaer saa langt fra Ovnen, svarede hun, fordi hun ved Caminen ikke kunde see godt. Hun klagede over, at hun ikke fik Brændeved. Det Fortepiano, der stod i hendes Værelse, rørte hun ikke, fordi det, som hun sagde, ikke tilhørte hende, men Dronningen, hendes Moder. Hun klagede fremdeles over, at hun i adskillige Uger ikke havde faaet reent Linned.