Aalborg Stiftstidende, 1844-11-16
Fædrelandet. Det af Justitsraad Algreen-Ussing i den toeskildske Stænderforsamling indgivne Forslag til Statseenhedens Betryggelse lyder i det Væsentlige saaledes: At Kongen, som det hele Monarchies souveraine Hersker, har fuld Magt og Myndighed til, i Forhold til Undersaatterne i de forskjellige Landsdele og paa en for dem bindende Maade, at udtale sig om Rigets ubrødelige Eenhed og Udelelighed, og at han er i Besiddelse af tilstrækkelige Midler til at skaffe denne sin kongelige Villie Efterlevelse og kue enhver Modstand imod Samme, som maatte vise sig inden det Riges Grændser, der er undergivet hans souveraine Magt, derom vil vel Jngen tillade sig at reise nogen Tvivl. Og det er kun dette, hvorom her handles, og som her er Hovedsagen. Naar det er yttret, at en saadan Declaration af Kongen kunde fremkalde Protester udenfra, da lader Muligheden heraf sig ikke nægte. Men imod saadanne Protester, hvis de skulde fremkomme, gives der et meget simpelt Middel, nemlig: Contraprotester, hvilke ere ligesaa kraftige som de første. Naar Kongen, som vi vel tør holde os fuldkommen overbeviste om, ikke selv nærer nogen Tvivl om, at det danske Monarchi: det egentlige Danmark og Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen, foruden naturligviis Hertugdømmet Lauenborg, er et eneste uadskilleligt Rige, der gaaer i udelelig Arv efter Kongelovens Bestemmelser, da kan den Omstændighed, at et eller andet Fyrstehuus, der, i Tilfælde af at den kongelige Mandsstamme, skulde uddøe, maatte troe at have Prætensioner paa enkelte Dele af Riget, muligviis kunde ville protestere derimod, ikke indeholde nogen tilstrækkelig Grund for Kongen til at undlade til Beroligelse for sit Folk, og for at standse de nuværende statsopløsende Bevægelser, at udtale, at Allerhøistsamme ikke erkjender nogen forskjellig Succession i Statens forskjellige Dele, og som Følge heraf heller ikke vil taale, at nogen af hans Undersaatter foretager Skridt i denne Retning. Lad da dem, der maatte troe sig brøstholdne herved, fremsætte deres Protester herimod, og, efter Juristernes Talebrug, reservere det Fornødne. Nu at gjøre nogen Ret i saa Henseende factisk gjældende, er der ikke Spørgsmaal om, og Forholdene kunne stille sig saaledes, at den Tid aldrig vil komme. Men naar dette Tidspunkt engang skulde indtræde, vil det være den, der da, som efter Kongeloven nærmest Arveberettiget, er indtraadt i udeelt Besiddelse af det samlede Monarchi, der har at hævde Rigets Eenhed og Udelelighed. For Folket er det nok, at Kongen tilkjendegiver, at han paa ingen Maade anerkjender nogensomhelst saadan Prætension, men at det samlede Monarchi for stedse skal udeelt blive sammen. - At Kongen deri er i sin gode Ret, og at han derved kun stadfæster og gjentager hvad hans kongelige Forfædre forlængst saaledes have afgjort og fastsat, er formeentlig klar nok. Ligesom den danske Krones Ret til Besiddelsen af Slesvig, efter Fredstractaten af 1720, ikke med nogen Føie kan sættes i Tvivl, saaledes er Holsteen efter det tydske Riges Oplysning i Aaret 1806, ved det allerh. Patent af 9de Septbr. 1806 blevet forbundet med det hele Kongens Scepter undergivne Monarchi, som en i enhver Henseende fuldkommen uadskilt Deel af Samme, og fra den Tid af alene stillet under Allerhøists egen uindskrænkede Regjering. Høisalig Kong Christian den Syvende har saaledes paa det Bestemteste udtalt sin souveraine Villie om, at Hertugdommet Holsteen for stedse er forenet med det hele Statslegeme af det ham underkastede Monarchi, og har støttet dette paa den vigtige og tilstrækkelige Retsgrund, at den Tingenes Orden, hvortil den forrige Arvefølge støttede sig, var aldeles ophørt, og alle derpaa grundede Forhold og Pligter opløste og hævede. At der heri ingen Forandring er skeet ved, at hans Eftermand senere er indtraadt i det tydske Forbund, ved hvilken frivillige Jndtrædelse han ikke har opoffret noget af den Ret, der tilkom ham eller den forenede Stat, hvis souveraine Hersker han var, derom kan der saameget mindre være nogen Tvivl, som det ikke er Holsteen, som særlig Stat, men Kongen af Danmark, der for Holsteen for bestandigt er indtraadt i Forbundet, saa at Danmark, ifølge Forbundsacten af 8de Juni 1815, Artikel 11., sammenholdt med Artikel 1., netop for stedse er garanteret Besiddelsen af dette Hertugdømme. Men ingen Stat kan vistnok vide sig sikker for, at der i kommende Tider kan melde sig Prætendenter til Samme eller til Deele af Samme. Dersom dette da i en, som vi haabe fjern, Fremtid skulde blive Tilfældet med Danmark, vil det paaligge dem, der maatte fremkomme med saadanne Fordringer, at føre et fuldstændigt Beviis for deres prætenderede Rettigheder. Det vil da vise sig, hvilke disse Prætendenter ere, i hvilken Orden de ville ansee sig arveberettigede og hvorledes de indbyrdes ville gjøre hinanden deres præsumtive Rettigheder, stridige, hvilken Udparcellering af Riget de maatte ville gjøre Paastand paa, og hvorpaa de ville grunde deres Fordringer paa disse Dele af Landet; hvorledes den daværende Land hersker vil møde disse Prætensioner og hvilke Contrafordringer han da maatte have at opstille, samt endeligen, hvad der bliver det Vigtigste, paa hvilken Maade disse Spørgsmaal skulle finde deres Afgjørelse, hvo der med Retsvirkning vil kunne opkaste sig til Dommer i en Sag af denne Beskaffenhed, og altsaa ved hvilke Midler de Vedkommende ville formaae at sætte deres Paastande igjennem. Alt dette maa være Fremtidens Sag og overlades den Danmarks Konge, der da, som vi haabe, med kraftig Haand holder Rigets Scepter, og som vel vil vide at hævde Statens, i det nu Bestaaende, begrundede, og af hans kgl. Forfædre sanctionerede Ret til at blive sammen, imod alle paa længst forsvundne Lehnsforhold støttede Arveprætensioner. For os og for den nærværende Tid er det Vigtige og det paatrængende Nødvendige, at Kongen udtaler sin bestemte og tydelige Villie og Rigets ubrødelige Eenhed og Udelelighed, og at det, som Følge deraf, efter den Tid ikke tilstedes nogen Undersaat at foretage noget Skridt, der gaaer ud paa at svække Virkningen af dette Kongeord. - Det er i Overbeviisningen og Vigtigheden heraf, at jeg tillader mig at foreslaae: "at Forsamlingen allerunderdan, vil forestille Hs. M. Kongen Nødvendigheden af, at Allerhøist., til Beroligelse for hans troe Undersaatter, og for at standse de Statsforbindelsen angribende Bevægelser, for hvilke Tanken om en tilkommende Opløsning af Riget ligger til Grund, vil paa en høitidelig Maade bringe til Undersaatternes Kundskab, at det danske Monarchi: det egentlige Danmark, Hertugdom merne Slesvig og Holsteen samt Hertugdømmet Lauenborg, er et eneste uadskilleligt Rige, der gaaer i udelelig Arv efter Kongelovens Bestemmelser, og at Hs. Majestæt, som Følge heraf, vil vide at træffe de fornødne Foranstaltninger til for Eftertiden at standse ethvert Foretagende, der gaaer ud paa at løsne Forbindelsen imellem de enkelte Statsdele."