Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-10-07
En Stad, som Cadix, kan ikke mangle et Theater. Man finder virkelig et større og beqvemmere, end i Madrid, endskjønt det kun synes uanseeligt udvendigt, fordi det ikke staaer frit. Afdelingen indvendig er forskjellig fra den sædvanlige spanske, og nærmer sig til den franske, men alle Pladser ere numereerte, og man maae uden Modsigelse tage den Plads, som Billettens Numer angiver. Tilforn var der ogsaa et fransk og et italiensk Skuespil i Cadix, men siden den sidste Krig er hiint gaaet ind, og dette blevet forenet med det spanske. De fleste Skuespillere ere derfor Jtalienere, hvis fremmede Accent man glemmer for de skjønne Ariers Skyld, som de pleje at synge imellem Akterne. Men hvad der allermeest fængsler Jndvaanerne af Cadix til Theatret, det er de tvetydige Efterspil (Sognetes), og de vellystige Dandse(Voleros). Hine blotte det selskabelige Livs hemmelige Historier, disse efterligne Kjerlighedens Hemmeligheder. Skuespillet er forbi, Scenen forandres til et prægtigt Værelse, Orchesteret begynder igjen at spille, Castagnatterne lade sig høre, og af hver Krog i Theatret fremsvæve en Dandser og en Dandserinde; begge i den nette andalufDragt, som er opfunden til Dandsen. De ile i en Fart mod hverandre, som om de havde søgt hinanden. Allerede vil han omfavne sin Elskede, allerede synes hun at styrte i hans Arme, i det hun pludselig dreier sig om, og han halv vred gjør det samme. Orchesteret gjør et Ophold *), begge synes at være tvivlraadige, men den nye Musik fremskynder deres Bevægelser paa nye. Eskeren søger nu forigere at udtrykke sit Ønske, og Elskerinden synes kjærligere at høre ham. Hendes Øine blive meere smægtende, hendes Bryst hæver sig stærkere, hendes Arme udbrede sig efter hans forgiæves, hun viger endnu engang frygtsom tilbage, men et nyt Ophold giver dem begge nyt Mod. Musiken hæver sig hurtigere, og bevingede følge deres Skridt. Uden for sig selv af Begjærlighed iler han endnu engang mod hende; med lige Følelser kommer hun ham imøde. Hendes Blik er idel Attraae, hendes Læber synes at aabne sig, kun den søde Undseelse holder hende endnu svagt tilbage. Men nu bruse Strængene mere stormende, og deres Bevægelser afvexle hæftigere. En Brusen, en Tumlen, en Vellyst synes at forene begge, enhver Muskel hæver sig til Nydelse, ethvert Øjeblik synes, at flyve det sidste imøde. Pludselig tier Musikken, de Dandsende forsvinde som i en sød Udmattelse, Forhænget falder, og Tilskuerne vaagne. Voleroen er et levende Malerie af Nydelsen gjennem alle sine Nuancer, fra Ønskets første Opvaagnen indtil Tilfredsstillelsens sidste Moment. Men den hele Række af Bevægelser bærer Udviklingens Karakteer. Adskilt fra alt, hvad der kunne forstyrre det, forskjønnes Trylleriet, fremstille disse Billeder sig med en Styrke, som lige levende sysselsætte Erindringen og Forventningen. Fandangen bedøver Sandserne, Voleroen henrykker dem, Fandangen maler den raa Nydelse, Voleroen Ømheds Belønning. Klima, Munterhed, Skjønhed og Hændig Sædvanlig midt i Takteen. De Dandsendes Kunst bestaaer i den hastige, faste og ligeNedtræden; de maae i samme Sekund staae, som om de vare rodfæstede. hed, gjøre Andalufierne udelukkende skikkede til denne Dands. Man see den af et Par, hvis Udvortes kun overgaaes af deres Talent, og man vil forglemme store og smaae Balletter, som døde Marionetdandse. En Dands, der saa levende taler til en Følelse, som opliver hele Naturen, som Menneskets Egoisme allene kan formilde; skulde den ikke fortrylle fremfor enhver anden *) Jeg holdt det for bedre, at more dem med dette, end med "Combatter de Toros" som Cadi har tilfælles med Madrid og flere Steder. (Fortsættes.)Man har en Samling af Koberstykker, hvorpaa enhver enkelt Legems Stilling og Vending er forestilt, til Lettelse for dem, som ville lære disse Dandse.