JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
Slutningen af Samtalerne imellem Charlotte og Mariane. Charlotte. Det var meget galt. Men saa veed jeg dog, at J havde kundet spiist de stegte Høns og Tærten, som J havde medbragt? Mariane. Ja vist kunde vi - Men hør en gang hvor fatalt, da vi nu allesammen stode omkring det enfoldige Menneske, saa havde vi ladet Kurven staae aaben, og nu vare der to store Hunde komne ind, og havde slæbet baade Høns og Tærter og Brød og altsammen bort og ædt det op Charlottes Moder, (som allerede en Tid. lang havde hørt paa denne Fortælling, i det hun loe gandske høyt.) J Stakkels Børn, J ere komne meget slet afsted med eders skjønne Sager, Men leer, saaledes gaaer det, naar man selv ikke veed Smule Besked, naar man selv ikke undertiden laaer med i Kjøkkenet, og naar man selv ikke passer paa sine Ting, men lader andre sørge derfor, og blot sysselsætter sig med Pynt og Snurrepiberier. Men nu ere J vel ogsaa allesammen ret hungrige? Mariane Ach ja, kjere Madame, og Frøkenerne desuden endda saa arrige. (Hun peger paa dem.) Moderen (i det hun vender sig om til dem.) Arrige, De arrige, mine Kiere! Oney, det skulle de ikke være; thi de har nu erfaret, hvor godt det er, naar man forstaaer at betjene og opvarte sig lidet selv, efterdi alle Folk staae en ikke allevegne færdige til en Tjeneste. Saadan Erfaring er nok en Smulle Hunger værd. - Men ret alvorlig (Hun seer sig om til den anden Side, hvor der kommer en Tjener, som bærer en Kurv, og vinker af ham, at han skal sætte den paa Bordet i et Lysthuus. Frøkerne staae meget skamfulde og undseelige. Charlotte, (som havde staaet i dybe Tanker, ret ligesom hendes Moders Lærdomme havde krænket hende i de andres Sjele, med et dybt undertrykt Suk.) Ach, min søde Moder, havde vi dog bare kommet herhid noget før, Moderen. Ja, det er sandt, Lotte, jeg troer da nok, at du havde vel kunnet besørge nogen Mad. tillavet, og havde vist ogsaa gjerne gjort det. Charlotte. Ach, ja visselig, meer end gjerne. Jeg havde skuldet ladet dem lege og spadsere i Haugen, havde fæstet min Kjolkop, taget et reent Kjøkkenforklæde for mig, lavet Maden, dækket Bor Avis Bordet, ageret Vertinde, og kaldet mine Gjester ind til Bord. - Ach (hun hopper af Glæde ved denne Forestilling.) Moderen, (som omfavner hende) Det havde du vildet gjøre, du min kjere søde Pige, Charlotte. Ach ja, med tusinde Glæder. Saa havde vi jo allesammen været fornøyete. Mariane. Nu Charlotte, du skal visselig ogsaa herefter undervise mig, paa det at jeg og kan gjøre det Vil du ikke nok det? Charlotte. Jo det vil jeg hjertelig gjerne - Saa meget jeg veed selv; men min Moder kan vise dig mere. Moderen. Ja, min Kiere, det vil jeg af mit Hjerte gjøre. Jeg vil undervise dem, og alle, som har Lyst til at lære. Men først vil jeg sørge for, at de kan faae noget at stille deres Hunger paa; (Hun sætter Kage og alle Slags Brød frem paa Bordet, og lader give et Kar tyk Melk dertil.)Der maae nok noget saadant have andet mig og saa vil jeg haabe, at de i den tilkommende Tid skulle stedse erindre sig denne Dag med Fornøyelse, og ikke forglemme dette deylige Sted, som har givet dem en saa herlig Lærdom. (Lotte hielper hendes Moder at sætte alling til rette.)
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
J Forgaars var det den fromme Moders Fødselsdag, og den Glæde samme foraarsagede hos hendes Børn, var større, end vi her kunne beskrive Man slutte sig til den af følgende Samtale, som de tre Mindste, Carl, Wilhelmine, og Lotte, holdte med hinanden i den Anledning om Morgenen: Carl. Ved Jvel, at det er vor søde Moders Fødselsdag i Dag Vilhelmine. Ja, det er sandt, vor søde Moder lod sig i Gaar forlyde med noget derom, og hun er saa beskæftiget i Dag, at jeg troer gandske vist, hun vil gjøre os et lidet Gjestebud. Carl. Men hvormed skulle vi da gjøre vor søde Moder nogen besynderlig Glæde i Dag, Vilhelmine, Slig du mig det, min søde Broder. Jeg har ogsaa allerede tænkt derpaa; men jeg veed ikke noget andet, end at jeg vil gaae hen til hende, kysse hendes Haand ret hjertelig, og sige for Børn. Jeg gratulerer min søde Moder til en glædelig Fødselsdag. Gud lade hende leve længe og vel! Carl. Ja, det samme vil jeg og sige, min hjerte Syster. Men jeg har desuden endda et Verssom jeg vil levere hende. Det har vor Jnformator gjort for mig i Gaar, og jeg afskrev det i Aftes saa godt og smukt, som jeg bedst kunde. See her, skal jeg vise dig det Vilhelmine. Ach, det er deyligt. Hvad skal jeg Stakkel forære hende. Jeg har slet Jntet. Dog bie lidt – Jeg veed nok, hvad jeg skal forære hende. Det nye Baand, som jeg fik til Foræring af min Tante i forrige Uge, det vil jeg, førend vi komme til Bord, slaae en net Sløyse af, og fæste paa hendes Serviette. Lotte. Og jeg vil gaae ned i Haugen, og plukke nogle af de smukkeste Blomster, og deraf gjøre en Bouqvet, som jeg vil lægge under hendes Serviette. Carl. Det var ret, min søde Syster! O hvor hjertelig glade ville vi blive, naar vi see, at hun fornøyer sig derover, at vi gjøre saadan Høytid paa hendes Fødselsdag.
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
Som noget ret godt Nyt for vore unge Læsere maae vi og berette følgende Træk af et velgjørende Barn.
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
Bekjendtgjørelse. Den altid saa udmerket lærvillige Louise har ved gode Skrivters Læsning i sin Skolegang saaledes dyrket sin Forstand, at hun tænker meget ædels og sundt. Vi troe vist at fornøye vore Læsere ved at bekjendtgjøre nogle af hende selv forfattete Betragtninger over Verden. O hvilken Pligt er det for os Mennesker af enhver Stand og af enhver Alder, i Stilhed, og med Oprigtighed og Taknemmelighed at betragte den saa meget indtagende og ret lyksalige Tilstand, det har behaget Forsynet at sætte os udi At overveye, hvor lidet vi fortiene, og hvor meget Godt vi besidde, og hvilke herlige Skatte der ere bestemte for os, At overveie alt dette saaledes, at sammes Betragtning maae være os en vigtig bevægende Aarsag til at fylde vore Hjerter med Glæde!
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
Efterat den allerviseste Skabers almægtige Haand havde bildet os, og ladet os blive til paa en meget forunderlig Maade, saa traadde vi oppaa en Skueplads, hvor de Ting, som vi faae at see, og her fremstilles for os, ere indtil Henrykkelse forundringsværdige, saa at de endog, om et Menneskes Liv varede her saa længe som Evighed varer, kunde bestandig vedligeholde vor Fornøyelse og vor Beundring. Derpaa vidste den vise Skaber, da vi vare Smaa og i vort Livs afmægtigste Tilstand, at bevæge andres Hjerter, til at sørge for vor Næring og Pleye med den allerstørste og ømmeste Flid, og at komme vor svage Natur til Hjelp ved styrkende Midler. Men efterat vor Siel og vort Legeme havde naaet en vis Grad i Tilvext, saa blev en henrykkende Skueplads aabnet for os. - En Skueplads, paa hvilken de store og vigtige Angelegenheder i vort Liv, de Angelegenheder, som angaae intet mindre, end vor timelige og evige Lykke, blive afhandlete. Det Avis Det varer ikke længe, førend vi see rundt omkring os, at de afvexlende Aarets Tider udgyde Overflødigheds Horn over os med afvexlende Lyst og Livets Begemmeligeder. Snart beskytter og bedækker Sneen den til nye Frugtbarhed hvilende Jord, og snart gjor Regnen de med Sæd bestrøete Agre frugtbare. Snart bliver Luften renset af Vindene, og snart bringe disse andre, fremmede og langt borte boende Folkes Overflødighed hjem til os. En usigelig Mangfoldighed af Dyr og Vexter er beredt for os i enhver Aarets Tid, for at erindre os om vor Velgjørers Forsorg og Almagt. Visselig kun til vor Nytte, til vort Ophold og til vor Fornøyelse ere de fleeste af disse Skabninger bestemte. For os, virkelig allene for os, som det synes, er denne Naturens skjønne Bildelse bleven dannet; for os er denne fortreffelige Verdens Bygning bleven bildet som en lystelig Skueplads af et ubearbeydet Chaos. Thi, for sig selv behøvede den i sig selv allene lyksalige Gud ingen nye Skabning. O hvor megen Aarsag har da ikke de Fornuftige, Menneskene, paa Jorden, til at gjøre sig selv lykkelige, til at overvinde al Misfornøyelse, og til at forkorte sig Tiden ved de saligste Betragtninger og Forlystelser. Daarlig er den, som ikke vil følge dette Raab, ikke lyde dette Raad, der er Naturens Røst, Naturens Befaling. O, værer fornøyete, mine Brødre, værer fornøyete ved at opfylde vor guddommelige Vens og Velgjørers Hensigter med os, Det være vor redelige Attraae, vor taknemmelige Bestræbelse, at have vor Lyst i hans store Gierninger, og vor Troe og Tillid til hans Barmhiertighed. Alt dette er en langt behageligere Belønning og Offer for ham, end vore misfornøyete og ængstelige Øyekast paa vort Livs tilkommende Veye. V. bør forestille os Gud, som den evige Kjerlighed; og aldrig ansee ham, som et Væsen, der skulde have Lyst til at forderve os. Men, for at kunne betragte ham saaledes, bør vi være fromme.
Adresseavis for Børn, 1780-09-06
Vi bør vel merke, at den Allerhøyeste har givet os Sandser, og at disse Sandser ere Kanaler for Børn. og Redskaber, formedelst hvilke vi skulle nyde Paradisets Frugter. Betragte vi allene vore Øyne, hvilket Mesterstykke er samme ikke paa vort Legeme Og med dem bør vi allerførst see paa den store Mester, som har dannet dem, og dernæst paa vort hele Legemes forunderlige Bygning. Lader os vende vore Ansigter op til en henrykkende Morgenrøde, som forgylder Bjergenes og Skovenes Toppe, efterat den med sin Glands har for vore Øyne skjult alle de Lys, som om Natten funkle paa det store Firmament. Lader os strax derpaa i denne umaalelige Hvelving betragte det forfærdelige Klode=Legeme, som opliver den ene Deel af Jorden, naar den i samme sit Løb, indtil Aske udtørrer en anden Deel, og paa samme Tid, oplyser, varmer og forlyster. (Hvo ønsker ikke, at hun vil fortsætte disse sine smukke Betragtninger.) Brambærbusken. (En Fabel.) Det gamle Ordsprog, Arten bliver altid den samme, bestyrkede iblandt andet ogsaa en Brambærbusk Var der ikkun nogen, sagde engang Bram"bærbusken til en Urtegaardsmand, som vilde tage sig af mig, flytte og forplante mig ind i Haugen, samt vande og pleye og rygte mig, saa skulde endog Konger faae Lyst til mig, beundre mine Blomster, og med Fornøyelse spise mine søde Frugter. Urtegaardsmanden lod sig bedrage af disse skjønne Ord, tog Brambærbusken op, flyttede den midt ind i Haugen, og satte den der i den allerbedste Jord, samt vandede den og opvartede den det allerbedste han kunde. - Hvad skede, Brambærbusken voxde, tog til og udbredede sine brøddefulde Grene og Blade saaledes, at de snoede sig ind imellem alle Træerne, krøbe hele Haugen over, og opfyldte alting saaledes med Brødde, at man neppe kunde komme frem. - Gartneren blev endelig fortredelig derover. "Det tænkde jeg nok, sagde han ved sig selv; thi Arten bliver dog altid den samme. Han tog derpaa sin Hakke, og udryddede Brambærbnsken med alle de Grene, som den havde skudt fra sig.
Adresseavis for Børn, 1780-09-13
Numer Aar. Anden. Aargang. Aviss Onsdagen. den 13. Septemb. Dørn. Troe ey hver Ven, som synes saaDe ærlige kun ere saa¬
Adresseavis for Børn, 1780-09-13
Korrespondence. min bedste Ven! Jeg kunde snart faae Lyst til at begynde dette Brev til dig, ligesom Gellert begynder et af sine Breve: "Glæd De sig nu Jeg er bleven forskrækkelig straffet for min Egensindighed. Ja, ja, min Ven, glæd du dig nu Din Spaadom er opfyldt, og mit gandske Hjerte takker dig, for du saa venskabelig interesserede dig for mig. Det er vist, at jeg havde aldrig kunnet troe eller forestille mig det; og det er, ved den forskrækkelige Opdagelge, for mig, ligesom Øyne og Øren og alle mine Sandser havde bedraget mig. Du har været alt for vis i din Sag, og jeg undseer mig ved, at leg ikke satte mere Tillid til dine Ord. Jo, siden en kom her til Staden, har jeg ret lært at kjende Dr. Michel i al sin hæsselige og afskyelige Gestalt. Jeg har ofte siden min Afreise bebreydet mig, at jeg loe af dine Formaninger, ikke at troe Michel er omgaaes ham. Nu skal jeg heller aldrig troe noget Menneske mere, førend han har holdt alle Venskabs Prøver ud hos mig; og mit Hjerte skal ikke mere være saa letsindigt eller ubesindigt, som det har været, at betroe mig til den, der kalder sig min Ven Du maae belave dig paa, at læse et meget langt Brev fra mig. Der er meget Nyt, som jeg har at skrive dig til om her fra Staden. de atten Uger, som jeg har opholdt mig her, er min Kundskab om Verden og det menneskelige Hjerte merkelig bleven udvidet; dette Studium kan man allerbedst lære i store Stæder. Men først maae jeg fortælle dig den hele Historie med Hr. Michel. Jeg fortsatte min fortrolige Omgang med ham her, ligesom tilforn, og alle dine venskabelige Advarseller kunde ikke opvække den mindste Mistanke, hos mig til hans Ædelmodighed og retskafne Hjerte, thi han blev sig selv saa lig, at jeg ikke fandt den ringeste Aarsag dertil. Hans Siel syndes endnu stedse at være paa det nøyeste forbunden med min. Mig syndes, at hans hele Opførsel imod mig udaadnede Dyd og Retskaffenhed. Endnu, ligesaa sy pathetisk som tilforn, var han travrig, naar jeg var det og glædede sig naar jeg var fornøyet. Du veed, hvorledes jeg er sindet. Naar jeg finder en føelsom Sjel, saa flyder min saaledes ind i den, at mig tykkes, vi ere begge To kun et eneste Væsen, Men her havde jeg nu reent bedraget mig. Hr. Michel er i Stand til at forstille sig i den høyeste Grad, Ma Avis Grad, og at skjule den sorteste Falskhed. Jeg havde rigtig her overladt mig til en Ulv, som i sine Faareklæder havde forført mig, og, som jeg nu indseer, om kort eller lang Tid vilde have handlet ubarmhiertigt med mig. Hør kun videre. Jeg blev til min store Lykke, strax efter min Ankomst hertil, bekjendt med den retskafne Hr. Christen. Dette Bekjendtskab skede ret af en Hændelse. Jeg kan ikke andet troe, end at mit Fader dog har foranstaltet det til min Frelse fra Hr. Michel. Den trofaste Hr. Christen har gjort sine Sager saa vel, at Hr. Michel aldrig skal kunne regne ham det til, at jeg har ophævet mit Venskab og al Omgang med ham.
Adresseavis for Børn, 1780-09-13
Denne retskafne Mand, som maae vist have studeret sin Rolle i Forveyen, sagde dertil, at han og allerede havde hørt meget om mig, og paa denne Maade udlokkede saadanne Fornærmelser og Bagtalelser af ham, som jeg ikke giver fortælle dig. Mit Hjerte blødede ret ved dette Besties Falskhed. Han gik endelig bort igjen, og jeg sprang ind til Hr. Christen, som triumpherende omfavnede mig med saadan en Hjertelighed, som endnu aldrig noget Menneske har omfavnet mig tilforn. Nu begyndte jeg at efterforske Hr. Michels Vandel, og leg befandt, at i hvor sterk end Hr. Christens Beskrivelse var over ham, saa var den dog alligevel ikke overdreven. O, min Ven, hvor megen Tak skylder jeg Gud i Himmelen, og min Faders Omsorg, og Din Advarsel, og den redelige Hr. Christens Trofasthed, som har ræddet mig fra at blive trakt hen i for Børn. Lasters Søle, Ach, havde dog alle uerfarne unge Mennesker saadanne Venner, som Du og Hr. Christen ere Naar et ungt Menneske har et godt Hjerte, saa troer han hver Maske, som har et godt Anstrøg. Dette kan altsaa neppe feyle, at han jo, ved Mangel paa Kundskab om Verden og dens Kneb, jo følger ethvert Skarn, som affecterer Venskab, bliver efterhaanden fordervet, gjort skikket til at begaae alle Laster, og tilsidst bliver styrtet i Fortvivlelsens qvælende Labyrinth. Jeg er nu bleven lykkelig løs og fri fra det Skarn, jeg var bunden til, og nu elsker og ærer enhver mig. Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1780-09-20
Spørgsmaale og Svar. Hvoraf kommer det, at vore Forfædre vare mere haardføre, og levede længer end vi – Fordi de forstode den ædle Kunst, fra Ungdom af at vænne sig til et haardt Levnet, være fornøyete med lidet, og at kæmpe mod alle Tilbøyeligheder til Vellyst og Ukydskhed. Hvorfor ere Bønders Børn sterkere og friskere, end fornemme Kjøbstædfolkes. – Fordi de første ikke blive saa forkjelete som de sidste Hvorfor blive mange Børn saa kjede af Skolen Fordi de ikke har lært at være lydige deres Forældres Huus. Hvorfor er det ikke raadeligt, ligesom med Leeg at bibringe Børn alt, hvad de skulle lære? – Fordi de derved ikke vænnes til nogen Stadighed i at arbeyde.
Adresseavis for Børn, 1780-09-20
Hvad bevæger retskafne Forældre til, stedse at holde deres Børn, saa meget mueligt er, fra at omgaaes med Tjenestefolkene? – Fordi saa mange Tjenestefolk ere onde og lastefulde, i hvis Omgang, Børnene ikke lære noget godt, og deres Hjerter blive derved saa tidlig adspredte og saa fordervete, at den Dyd, som Forældrene ville dyrke hos dem, ikke meere kan finde Plads. Hvorfor skulle de unge Herrer af Stand, som ville opofre sig til at stride for Fædernelandet, lære mere i Skolerne, end de egentlig bruge og behøve at vide til deres tilkommende Bestemmelse? Fordi de i Fremtiden ved Beskæftigelser med Videnskaberne kunne udfylde de Mellemrum, som ere imellem deres Arbeyde, tilladte Fornøyelser og Hvile, og ikke formedelst Ørkesløshed skulle blive indviklete i Lasters Snare, hvorudaf det er saa vanskeligt at rive sig løs igjen.
Adresseavis for Børn, 1780-09-20
Hvorledes skal den, som nedstammer fra adeligt Blod, bedst kunne vogte sig for Stolthed og Ringeagtelse imod andre Mennesker? – Naar han betænker, at saavel den Fornemme som Rige har Adam til Stammefader.
Adresseavis for Børn, 1780-09-27
Numer Aar. Anden. JylAargang. for Onsdagen. Børn. den 27. Septemb. Det Barn kan man sige, er haabefuldt dydigt, Som altid er nøysomt, og føelsomt, og lydigt.
Adresseavis for Børn, 1780-10-04
Aar. Numer Anden Avis. Aargang. Onsdagen. Børn. den 4. October. Dit Strømpebaand bor du ey binde for fast, Thi det er dit Blod i sit Omløb til Last, Korrespondence.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
Numer Aar. Anden. Aargang. for Onsdagen. den 11. October. Børn. Hvert Barn af Naturen faaer ey lige Gaver. Guds Viisdom fordeelt dem forunderlig haver Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
J denne Stad spillede det paa alle Orgelverkerne, for Børn. saavel i Kirkerne som Collegierne, til de der værende Lærdes og Kienderes største Forundring. Endeligen blev det i December bragt til London, men spillede ikke offentlig, førend det havde ladet sig høre af begge Deres Majestæter og den Kongelige Familie, hvilke det blev forestillet den 7. Fbr. 1779. ved Lady Hertford i Dronningens Pallads. Her bekom det alt ønskeligt bifald, og lod sig den 26. derpaa i det Kongelige Slots-Capel i St. James, efterat Gudstjenesten var endt, endnu engang høre paa det store Orgelverk i Kongens og Dronningens Nærværelse.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
Fra den Tid af spillede det dagligen mellem et og tre offentligen i et Huus i Piceadilly. En god Jagttager, der hørde dets Spil den 26. April, giver følgende Efterretning: Den unge Crotch er for nærværende Tid 3 Aar og 8 Maaneder gammel, er en munter, virksom Dreng, har behagelige Ansigtstræk, smukke blaa Øyne, og askegraat Haar J Midten af Salen ved Væggen staaer hans Orgelverk paa en to Fods Forhøyning, om hvilke man ud imod Værelset har draget en halv Cirkel af Jern, som skiller den lille Tonkunstner fra Selskabet, og giver ham Sikkerhed paa hans Sæde.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
Paa Forhøyningen for Orgelverket staaer en Lænestoel, og paa den en liden flettet Stoel, som Moderen binder fast til den første med et Lommetørklæde, at den tillige med Virtuosen, der i den korte Mellemtid, som han ikke spiller, gjør alle Slags selsomme Stræger, ikke skal nedfalde. For ham sætter man almindeligen en Bog, saa det forekommer de noget fraværende Tilskuere, som om han spillede efter Noder, men det er oftest ikke andet end et Magazin eller en billedbog, hvorpaa han hefter sine Øyne, og hvormed han underholder sig, medens han spiller fremmede Sager eller egne Phantasier. Endog, medens han spiller, leer han ofte, pludrer og seer sig om efter Selskabet, bestandigen beskjeftiget med sine smaa Fingre paa Claveret, og det saa ubekymret og med saa megen Ligegyldighed, saa det syndes, som han ikke selv vidste, hvad han gjorde. Hans Smag er for den høytidelige Musik, fornemmelig Kirkemusiken. Saasnart han har spillet et regelmæssigt Stykke, eller en Deel af et, eller et Par smaa Phantasier af hans egen Opfindelse, hører han op, og da er han ofte en modvillig Dreng. Selskabet giver ham da almindeligen Kager, ÆbFa met. pril, ch er efter ligen. Avis ler, Oranger, eller noget saadant for at bringe ham til at spille igjen, men det holder haardt med at bevæge ham til at spille just det Stykke man forlanger, man maae til den Ende opvække hans lille Stolthed, og sige til ham, for Exempel, man troede han ikke kunde det, eller havde forglemt det. Dette Middel slaaer sjelden feyl, og almindeligen spiller han da det forlangte med nye Jld. Efterat han dengang havde spillet over en Time, bad han, man vilde tage ham ned, og give ham et Stykke Kride. Med dette lagde han sig hen- og tegnede et grotesk Ansigt paa Gulvet af Værelset. Hans Moder sagde: det lignede en gammel Granadeer, som han om Morgenen havde seet i Parken. J Almindelighed er hans Talent, at efterabe hvad han seer, og en meget sterk Hørelse. Ogsaa fortjener ved saadant et Barn, hvis Tanker og Udtryk man ikke nøye kan samle, følgende at merkes.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
En Dame gav ham en usædvanlig tyk Orange, denne besaae han en kort Tid med Forundring, og sagde: Af dette er en dobbelt. Nogle sige, han er egensindig. Det er sandt, han vil ikke bestandigen uden Ophold spille den Tid Selskabet er der; men maae man ikke mere beundre, at saadant et Barn, hvormed man ikke kan raisonnere, og som det vilde være Grumhed at tvinge, dog altid spiller, saa ofte Selskabet kommer. Endnu tilføyer denne Forfatter, at naar nogen med den høire Haand spiller paa Orgelverket, det være hvad det vil, spiller han strax Bassen dertil med den venstre Haand. Andre Efterretninger, som ere komne fra andre Hænder, indeholde, foruden det allerede Anmerkte, følgende: han efterspiller alt hvad han engang har hørt, ofte med Variationer, og i dette Stykke er han sat paa Prøve af nogle af de største Mestere: han er af en svagelig Sundhed, og derfor ey altid oprømt: han veed at nævne alle Toner, som man slaaer an for ham, men de halve betegner han ikkun med Halvtoner: han fornøyer sig meget ofte med en Barnetromme. J August 1779 skal han endnu have været frisk, og formodentligen kommer han til at gjøre en Reyse i andre Lande.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
En, der har seet ham i Martiio, meddeler føl dende Jagttagelser: Et Fruentimmer sang en ham ganske ubekjendt Arie i hans Nærværelse to gange, og den anden gang accompagnerede han hende før treffeligen paa Claveret. Midt i det han spillede abde han paa eengang: Ney, Ney, og gav To for Børn. nen an, som Fruentimmeret af Forseelse virkeligen havde forfeylet.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
Det der sætter Jagttageren i større Forundring, end det lader sig udtrykke, er, at naar ingen Mu fik kommer med i Legen, er han saa aldeles et Barn i alt andet, som noget Barn af de almindeligste Ammestuer.
Adresseavis for Børn, 1780-10-11
En Kat synes, efter Orgelverket og Claveret, at forskaffe ham den største Fornøyelse. Den har dog ey nødig at frygte for meget at knibes af ham. Han skal endog være creeret til Doctor Musices. Der lader sig ofte i hans Miner og Maaden, med hvilken han rører Tangenterne, see et Udtryk af den Lidenskab, til hvis Opvækkelse, det han spiller, sigter.