Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-17
Vi satte strax vore Elefanter i Gang og naaede med syv Elefanter og hele vort Jagt-Apparat henimod Morgenstunden det os betegnede Sted; vi fandt Mosen paa begge Sider tæt bevoxet med Kratskov, alle vilde Dyrs kjæreste Opholdsted; Buskværket var over fem Alen høit og saa sammenvoxet, at vore Folk neppe kunde arbeide sig derigjennem; vi havde syv dobbeltløbede Flinter og nogle Bøsser, der skøde Kugler til 4 paa Pundet. Førend vi endnu vare trængte langt ind i Tykningen, forraadte vore Elefanters Urolighed og Sporet af Næsehornets Fødder, at vi vare i Nærheden af vore Fjender, og i mindre end fem Minutter opjagede vi to unge Næsehorn af Størrelse som fuldvoxne Hjorte og mørkegraae af Farve. Den ene faldt strax ved de første Skud og den anden blev haardt saaret, dog løb den afsted i et temmeligt stærkt Trav og skreg paa en hæslig gjennemtrængende Maade. Ved dette Skrig bleve de gamle kaldte hen til os, og tre HanNæsehorn af overordentlig Størrelse og et frygteligt Udseende angreb vores Linie med rasende Vildhed; to af vore Elefanter vege, modtoge Angrebet med Bagdelen vendt imod Fjenden og bleve i et Øieblik kastede overende; de øvrige, der holdt Stand, bleve vel ikke nedkastede, men tumlede nogle Skridt tilbage ved Styrken af Stødene; min Elefant var een af dem, der veg, og jeg befandt mig desaarsag i en meget ubehagelig Stilling. Elefanten forsøgte flere Gange igjen at reise sig, men blev stedse kastet overende af sin Modstander og det endeligen med saadan Kraft, at jeg blev slynget flere Alen fra den midt udi Mosen, lykkeligviis faldt jeg paa nogle Piil, ved hvilke jeg holdt mig fast og saaledes undgik at drukne. Da jeg igjen havde fattet mig noget, bemærkede jeg med megen Tilfredshed, at jeg var langt borte fra min Fiendes frygtelige Horn, og i Sikkerhed for mine Venners Kugler, som, da de troede mig uden Redning forloren uden videre Betænkning fyrede derhen, hvor jeg var falden. Deres Kugler traf Væsehornet paa flere Steder, men uden at tilføje Dyret det mindste Saar, uagtet vore Bøssekugler, som foran bemærket, vare af en særdeles svær Kaliber; endeligt knusede et heldigt Skud Spidsen, af Hornet og strax derpaa flyede Uhyret med en utrolig Snarhed ind i de utilgængelige Dele af Tykningen; desuagtet forfulgte vi det i rum Tid uden imidlertid at være istand til at kunne naae det; vi vendte derpaa igjen tilbage og fandt det andet unge Dyr, som vi om Morgenen havde saaret, liggende dødt i en Tykning; begge maae have været meget unge, thi deres Horn var neppe synlige. Det var nu alt Eftermiddag og vi opgave Haabet om igjen at see de øvrige Dyr, da vi paa eengang, ganske imod Formodning atter stødte paa Flokken og paa nye maatte udholde en haard Kamp med dem, denne Gang vare vi imidlertid heldigere, og efter en Jagt af mere end tre Timer havde vi fældet tvende fuldvoxne Næsehorn, en Han og en Hun. Det forekom mig, som de ved det andet Angreb havde tabt endeel af det Mod, de viste ved første Sammenstød, da de vare skilte fra deres frygtelige Anfører, der var meget større og stærkere end de andre; dog faldt vi i ingen ringe Forundring over de dræbte Dyrs Størrelse; det største var over tre Alen høit og forholdsmæssigen stærkere bygt end nogen af de Elefanter jeg har seet. Da Natten allerede faldt paa, saa var det os ikke muligt at aftegne det, hvilket gjorde mig saameget mere ondt, som jeg ved nøje at betragte disse Dyr fandt, at man tildeels endnu har meget ufuldkomne og feilfulde Afbildninger af dette mærkværdige Dyr. Jkkun Han Elefanter og blandt dem igien de meest modige kunne bruges til denne farlige Jagt.