Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-10-09
Critisk Berigtigelse. J min Skrivelse til Udgiveren angaaende Tidsalderens Sygdomme er indløben en stor historisk Feil. Der staaer nemlig (P. 1267. at Evald har sagt om Fyrsten af Hohenloh: de frist mir Dannemark mie ein Salat; men de skal være, der Fürst von Schweitz. Stede lyder saaledes: Da ist der Fürst von Schweitz ein gange Potentat Der fris min Dannemark, men Seel, wi ein Salat." Jeg iler med at bekjendtgjøre dette, for at forekomme al muelig critisk Skoftiseren i vor paa critiske Blade saa rige critiske Tid. A. Parcelsus. Philantropen og Kudsken. Et Natstykke. (Klokken er henved I. En Kareet holde uden for Huset; Kudsken slaaer Armene sammen J Kielderhalsen sidder en Vægter og sover.) Kudsken. Kommer De nu snart, Herre Philanthropen. Strax, Mine Damer ere endnu ikke færdige. Lad os imidlertid passiare lidt sammen. - Hvor meget kan Han nu have at leve af, min Ven! Kudsken. Det er meget ulige, Herre. Jeg sidder med Kone og fire Børn. Min Hos hond giver mig ikke mere end ni Mark om Ugen Det kommer meest an paa, hvor meget Folk vil unde mig i Drikkepenge. Philanthropen. Som jeg kan mærke, burde Hans Drikkepenge nok snarere hedde Spisepenge, Kudsken. Ja, noget nær. De kan troe, Herre, det er et suurt Liv at være Hyrekudsk. Om det saa kun er en Vægter (peger paa Vægteren, saa har han dog Nattero; men vi Stakker maa pidske afsted i Regn og Slud, Storm og Kulde, og har hverken Nat eller Dag Rist eller No. Og med alt det har man dog Ondt ved at fortjene Føden. Philanthropen. Og veed Han hvad det er Skyld i alt det, Jkke, min Siel, andet, end disse Finantser. Kudsken. Det forstaaer jeg mig ikke paa, gode Herre, Jeg kan hverken læse eller skrive Havde jeg kunnet det, saa behøvede jeg nu ikke at ride paa Jeppe Juels Buk. Jeg havde da forlænge siden været ansat som Skriver hjemme i Jylland. Phillanthropen. Nei, vist er det ikke Hans Skyld, at Han nu maa føre et saadant Liv. Finantserne - de ere Skyld deri. Kudsken. Jeg skjender hverken til de grove eller fine Hanser. Men saa meget veed jeg, at jeg maa døie Ondt som en Hund. Phalanthropen. Jeg skal strax gjøre Hamdet Hele forstaaeligt. Seer Han, jeg og Han og Ministeren kom med lige Rettigheder til Verden. At Han er Kudsk og Ministeren Minister, det er et blot Slumpetræf. J Begyndelsen vare vi som J. J. Rousseau – jeg veed ikke om Han kjender ham? – siger, alle lige, og man kjendte hverken Herre eller Tjener. Men siden fik nogle det Jndfald at sætte sig i Vognen, og sige til Folk af Hans Lige, at de skulde springe bag paa den eller sætte sig paa Bukken, og kjøre dem. Som man har sig af i denne, bar man sig af i andre Henseender. Paa denne Maade ophørte Stændernes Liighed, og Ulighed indførtes. Kudsken. Men jeg veed dog, for Pokker at naar Hestene ikke skulle løbe til Helvede med Kareten, saa maa der Nogen styre dem, og den, der skal styre dem, maa jo sidde paa Bukken, ikke i Vognen Phillanthropen. Ganske rigtig. Men i en Stat gives der to Classer, de Arbeidende, og de blot Fortærende. De Arbeidende ere Verden, til Nytte, men de blot Fortærende, dem skal Fanden tage. Kudsken. Herren maa undskylde – jeg er en stakkels enfoldig Karl, og forstaaer mig ikke paa slige høitravende Ting. Philanthropen. Da skal Han strax komme til at forstaae dem. Seer Han, den Mand der boer lige over for i dem prægtige Gaard, Grosserer, det er et saadant fortærende Medlem. Han arbeider ikke selv, men lever, som Vandbien, af Andres Arbeide. Kudsken. Det er, saa mæn, en brav Mand, og det var Skam at sige andet. Han har givet mig mangen tre Mark i Drikkepenge, og mig Kone vasker for ham og faaer sit Arbeide honnet betalt. Phillanthropen. Det beviser netop, at han kommer let til sine Penge. Men hvor tager han Pengene fra Kudsken. Det veed jeg ikke. Han har ikke stiaalet dem fra mig. Phillanthropen. Jkke directe, men indirecte, som et fortærende Medlem af Sta sten. Kudsken. Men, Herre Gud, vi ere jo alle fortærende Medlemmer, for ellers maatte vi jo omkomme af Sult og Tørst. Phillanthropen. Han misforstaaer mig, min Ven, Ved fortærende Medlem forstaaer jeg saadanne Folk, som intet prodneere, det er med andre Ord, ikke frembringe Noget, hvoraf det Hele har Nytte. Kudsken. Jeg veed ikke, hvad Herren frembringer; men det, jeg frembringer, betyder, Gud bedre, ikke meget. Alt, hvad jeg har frembragt i de otte Aar, jeg har været i Kjøbenhavn, er, naar jeg selv skal sige det, kun fire Rollinger. Phlanthropen. Men Han arbeider dog Kudsken (smilende). Hvad man i Kjøbenhavn kalder at arbeide. Men paa Landet kalder man det kun at arbeide, naar man pløier, meier, tærsker og sligt. Ondt maa jeg døie; men naar Herren siger jeg arbeider, saa forekommer Han mig næsten som to af de Jomfruer, jeg forleden skjørte til Komedien, og som sagde, at de maatte lide som Bæster for en ussel Løn af 500 Rdlr. aarlig, men, som jeg hører, gjør de ikke andet end danser og agerer. Phillanthroppen. Men ved deres Dans og Ageren forædle de Sæderne, og er det ikke et nyttigt Arbeide, Kudsken. Jo, de saae rigtig nok ud til at kunne forædle Sæderne, Havde jeg noget at sige, saa skulde de en god Dag ikke have 600 Rdlr. En stakkels Karl, som jeg, maa fryse og døie Ondt, og faaer kun 9 Mark om Ugen, og saadanne - de skal have 500 Rdlr. om Aaret, Phillanthropen. Men det er jo det, jeg siger – Han maa arbeide som en Hest, og faaer intet for det Men hvis er Skylden, Er det ikke Grossererens og andre saadanne consumerende Menneskers, der i Ørkesløshed fortære Landets Marv, Kudsken. Herren er alt for slem imod Grossereren. Han giør, saa mæn, meget Godt mod de Fattige. Philanthropen. Omtrent paa samme Maade som den hellige Augustinus, der stial Læder fra de Rige, og gav det til de Fattige. Naar saadanne Folk ikke var til, saa behøvede Han ikke at døisaa meget Ondt, og saa kunde Han maaskee sidde i Kareten, istedet for han nu maa sidde paa Bukken. Kudsken (smilende). Men saa gik det mig maaskee ogsaa som Mester Hermann i Komedien sidste Fastelavnsmandag. Han vilde med Diævels Vold og Magt være Borgermester, men takkede tilsidst Gud for, at han kunde blive ved at være Kandestøber. Philanthropen. Ja, saaledes er det altid med Jer simple Folk. J er ligesom Dyrene: naar de kun faae Æde, og Krybben er altid fuld saa bryde de dem intet om Resten. Det kan aldrig falde Jer ind at stræbe efter noget Høiere, at betænke, at vor Herre skabde os alle lige; men at det kun er Menneskene, der gjøre os ulige. Nei, da priser jeg land – der traf jeg Kudske, der sadde i Stalden og læste Rousseaus og Lockes Værker. J Karle glemme ganske, at Menneske kan, hvad det vil, naar det kun vil, hvad det kan. Kudsken. Men han skal, Drollen ride mig, ogsaa kun ville, hvad han kan, Herre! Jeg er Karl for at kjøre hvilke Heste det skal være om det saa vare sex Hengster; men naar jeg vilde kjøre tre Mile i en Time, saa var jeg skrueløs. Philanthropen. Ved Han da ikke, at en Svinehyrde kunde blive Pave, blot fordi han vilde? Kudsken. Der var ogsaa engang et Æsel, som kunde tale, fordi det vilde. Men, einmal ist keinmal, siger Tydsken. (Klokken slaaer Et.) Hilledød, Klokken slaaer Et. Jeg tør ikke bie længer, Vil Herren ikke bede Damerne at komme - ellers maa jeg kjøre.