Viborger Samler, 1821-08-06
For dem, der ønsker at vide, hvorledes den bekjendte ypperlige Langelandske Viineddike laves, som i Styrke og Godhed overgaaet den bedste Franske er i Ockonomisk Korrespondent meddeelt følgende Anviisning af Hs. Excell. Grev Ahlefeldt Laurvig: "Man udsøger de sureste Æbler der kan erholdes og behandler disse i alle Henseender som den ædlere Frugt, Man præparerer til Most. Den udpressede Saft kommer paa Oxehoveder eller Ankere, og henligger roelig indtil derer fuldkommen suur. Herefter tages: 2 Flasker kogende Vand, 1/2 Pd. Salt, og 1 Pægel god dansk Brændeviin paa et Anker Most som henlægges i : Maaneder helst paa et Anker hvor der har været Viin i. At denne Edike er bedre end alle andre Sorter, og fuldkommen saa god som den franske Viinedike, dette forsikkes efter flere Aars Erfaring. Til det gjenfødte Grækenland. Saa eest Du da omsider vaagnet op Saa reiser du dig nu af dybe Dvale! Og ryster Lænkerne fra Balkans Top Og til Tayget i skovbekrandste Dale Og tyst dem, Grækel o men ryst dem af: Ak! alt for længe under dem du sukked; For længe du paa frie Fædres Grav, Din Nakke under Slavepidsken bukked. Hvor kunde du de mange Sekler gaae Som Træl paa Marathons blodstænkte Vange! Hvor Persis Myriader blege laae Du hørte taalig Stythens Sejersange! Hvor Leonid Barbarers Flokke slog, Og fandt den føde Heltetød paa Valen; Du bange for Halvmaanen Flugten tøg, Og rendte skjælvende for Hestehalen. Saa løb ej de der ved Platea stred, Og slog - skjøndt een mod fem - de stolte Fjender, Men nu paa Pindus og ved Nedas Bred, Den vilde Scythe Sejerskrandsen binder. Nu - ja men aldrig meer - drag ud dit Sværd, Og gjem det ej, før du har Marken vundet, Vend ej tilbage fra din Kæmpefærd, Før sidste Draabe Tyrkeblod er rundet! Med Tyrkens sorte Blod du vande skal Den Jord som suged dine bedste Taarer; Med Tyrkelig fyld Thermopyles Hald, Og lævn ei Fjende, som dig atter saarer, Hvor yndig straaler Friheds klare Sol. Og smelter Taagen med sin Himmellue! Seel Alle Folkefærd fra Pol til Pol Saa længselfulde hen mod Lyset skue. De skue dig, Achalas unge Søn, Af hine Fædres Glorie omstraalet; Kæmp bjærvelig! du kæmper ej i Løn, J Friheds Morgenglands du svinger Staalet. Dig seer din Grande, som forgiæves tog Det Banner, han ei mægtede at holde; Men ogsaa han, som paa Morgatten slog. Og seited - een mod til - ved Sempachs Volde. Dig seer Jberen - selv i Kampen stædt; Dig seer med Jubel fra sin Skov Germanen; Og Thules Søn i Bjørnepelsen klædt, Paa Fieldet Finnen - paa sin Slette Danen. Dig skuer Galleren af Striden træt, Og han, som stridet end ved Platas Vande; Og han, som selv af Frihed keed og mætForfølget den i andre Klodens Lande. De skue Dig - men søg ei Hielp hos dem! Den Søgende vil Hielpen ofte brøste; Træd selv, træd ene du i Kampen frem Saa skalt du ene Kampens Frugter høste. Sving Korsets Banner, sving det højt i Skye Til Sejren eller Døden du det bære! Hal skulde du nu atter skændigt flye Bortkastende din Troe, dit Liv, din Ære. Ol skulde du nu ræddes for at døe? Mon Fienden hellere du skue lyster, Naar glubende han stænder Viv og Møe, Og støder Dolken i blodstænkte Bryster, Maaskee din spæde Glut du rolig seer At spiddes sprællende paa Krigerlandsen; Naar Janitskaren vildt i Skyen leer, Og i dit Tempel træder Seiersdandsen. Og naar han i din Faders hvide Haar Sin Næve vikler, og med vilde Fagter, Og haanligt Griin hans gamle Legem flaaer Og saa tilsidst ved Herrens Alter slagter, Da staaer hans Søn, som med sin Ungdoms Arm Ham kunde frelst, men torde - vilde ikke, Da staaer han der med Slanger i sit Barm, Og Angers tifold bittre Skaal maae drikke. Nei for skal Ossa atter hæves opPaa Pelion; for skal Castales Bølge Sig løfte mod Parnassi steile Top, Og Hæmus sig i Tempes Kløfter dølge! Herfrem til Striden, frem J Spartas Mænd, Lykurgi rustne Sværd grav op af Jorden! Væk op, væk op det sunkne Mod igjen! Og ryst Bysanz med Frihedskampens Torden! Æt af Miltiades og Aristid Du Green af Cimons gamle Heltestamme, Slaae eller fald som Spartas Leonid! Tænd Baunen an! lad Hellas staae i Flamme! Du staaer, hvor for Epaminondas stod, Frisk muntre dig, ryst Søvnen af Bædte, For Pelopidens Sværd sank her i Blod Tartar, Phornicer, Parser, Galler, Gothe. Du Skud af Temistoclis Kæmperod! See Salamis! der du dit Flag udfolde! Bestig dens Bølge med hans Heltemod! Og kæmp som han fra dine Egevolde! Stig gamle Phønir af din Aske frem, Bliv ung igjen, og ryst din stærke Vinge! For længe slumred du i Friheds Hjem; Nyfødt du dig igjen fra Baalet svinge, Hug, stik og slaae, brug dig paa Land og Vand! Lind ei, før du har renset Hellens Dale! Hug ned Halvmaanen fra hvert Tempels Rand, Og fej den ud den lede Hestehale: O du den ædle Friheds Fosterland, De Vises, Kunstneres og Skjaldnes Vugge! For Verden du først tændte Lyset an; O, lad ei Mørket andengang det slukke! Nationerne du vise andengang. Hvorlunde der for Frihed ret maae strides! Væk os med Pindars og Tyrtæi Sang! Og giv os atter nu en Ægytides. O Græker Græker, skue din Fædrejord, Hvor nu en Kad i svaier i Kaftanen; Hvor i din Borg sig nu en Paska kroer, Og nikker stolt og haanlig med Turbanen. Hvor ræd og skjælvende du lister dig, Foragtet Slave bøier dig for Slaver; Din Fædrearv de har bemestret sig, Og neppe nok en Grav hos dem du haver. Hvor ganske anderledes var det da Du i Persepolis gav Meder Love! Du for din Phalaux rysted Asia, Og Perserblod formørked Euphrats Vove. Da Terres flygted paa en Fiskerbaad, Og al hans Guld dit skjønne Delphi smykked; Da Viisdom troned i Archonters Raad, Og Jorden Mæonidens Kvad henrykked.