Viborger Samler, 1844-08-22
Stænderforsamlingen i Viborg. Under Discussionerne ved den i 31te Møde foretagne foreløbige Behandling af Oliemøller Schyttes Andragende betr. Statseenheden og en friere Forsamling (see forrige Nr. af denne Tidende) udtalede Justitsraad Estrup med Flere den Frygt, at, naar alle fire Stænderforsamlinger skulde udvælge Delegerede, vilde Hertugdømmernes Stænderforsamlinger vælge saadanne, hvis Anskuelser vare af en Statseenheds-Øiemedet saa aldeles modstridende Natur, at en Udjevning af Forholdene blev ugjørlig, ja at den stedfindende Spænding endog snarere vilde tiltage, og formeente derfor, at Valget af de Delegerede alene burde overlades Regjeringen. Oberst Brock med Flere meente, at dette Sidste ikke vilde være hensigtsmæssigt; thi hvis Regjeringen hyldede en bestemt Anskuelse og ønskede at naae et bestemt Formaal, vilde der naturligviis blive valgt saadanne Mænd, som deelte disse Anskuelser, hvorimod Folket, hvis det var af modsatte Anskuelser, maatte ønske at faae saadanne valgte, som nærede disse, naar derimod hver Stand valgte Mænd, der deelte dens Anskuelser, vilde man kunne vente den meest alsidige Repræsentation af de forskjellige Jnteresser og Anskuelser. Paa den anden Side formeente sidstnævnte Deputerede, at de Delegerede ikke heller burde udnævnes blot af Stænderforsamlingerne, hvoraf ingen uden Grundeiere kunde blive Medlemmer, idet der dog gaves udenfor Eiendomsbesidderne saamegen Kundskab, Dannelse, Jndsigt og Kraft, som det var ønskeligt at kunne drage sig til Gode ved et Foretagende som det, der var Gjenstand for nærværende Andragende, men at der burde gives Landets Jndbyggere af de forskjellige Classer et frit Valg af Delegerede, saa at dette fordeeltes paa hele Landet uafhængigt af Stænderforsamlingerne. - Den kongelige Commissarius gav Justitsraad Estrup Medhold, idet ogsaa han meente, at, dersom der under den nærværende Spænding skulde udvælges Delegerede paa den af Comiteen foreslaaede Maade, vilde Valget fornemmelig falde paa saadanne Jndivider, hos hvilke den Retning, hvorved man kom i Modsætning til de øvrige Statsdele, meest var fremtrædende, hvilket vilde, istedetfor at løse de Knuder og Vanskeligheder, som have viist sig, tvertimod gjøre disse meere forviklede, overlodes derimod Valget til Regjeringen, vilde der vist ingen Tvivl kunne være om, at Kongen vilde tage fortrinligt Hensyn til saadanne Mænd, som igjennem Stænderne havde havt Leilighed til at lægge deres Jndsigt og Oversigt over Forholdene for Dagen, og i hvem man tillige kunde see Repræsentanter for de forskjellige Anskuelser og Jnteresser, men uden at Valget netop vilde træffe dem, som i den omhandlede Henseende stode paa det yderste Punct. Paa den anden Side var den kgl. Commissarius tilbøielig til at helde til Oberst BrocksMening, at de paatænkte Delegerede ikke udelukkende burde tages af Stænderforsamlingernes Midte. Fremdeles antog han, at der paa den af Comiteen foreslaaede Maade – naar der ved Siden af de 36 Medlemmer, som efter Comiteens Forslag skulde vælges af Stænderne, ogsaa skulde udnævnes andre Mænd af Regjeringen - vilde fremkomme en altfor talrig Forsamling. - Referenten troede ikke der var nogen Grund til at antage, at Stænderforsamlingerne vilde ved Valgene være tilbøielige til at gaae til Yderpuncterne, ligesom han ansaae det som stadfæstet ved Erfaringen, at ved personlig Samværen, Samvirken og gjensidig Meningsudvexling ville Anskuelser, der tidligere, medens de udtaldes paa forskjellige Steder, stærkt divergerede, efterhaanden nærme sig til hinanden og udsones. – Auditeur Roulund erklærede, at han ikke havde læst Comiteens Betænkning med den Tilfredsstillelse som han havde ventet: "Halvhed førte til Jntet; men naar Comiteen gik sin egen Gang, nu vel! saa maatte han gaae sin Derpaa recapitulerede han Noget af hvad han havde sagt i et lignende Anliggende i forrige Session, hentydede til en dengang af ham forfattet Parabel over Souverainiteten (hvilken ikke var kommen i Stændertidenden), forklarede, hvorfor han selv saa uafladeligt hang ved Jdeen om en fri Forfatning og endte saaledes: Om end Skofte og Karker ere tilfredse med deres Kaar, og om de endog hovmode sig af deres Stilling hos deres fornemme Herre, saa beviser det i alt Fald ikke andet, end at de ere fødte med et ægte Trællesind; men saaledes tænker ikke det store Fleertal af de Mænd i Danmark, som kunne have en Mening om Sagen. Den derfor, som oprigtigt og varmt elsker sit Fædreland, han sætter dets Ære og Lykke over Alt, og gaaer stadigt fremad mod sit foresatte Maal. og veed han end, at det er sjeldent, at det unge Frihedstræ kommer rigtigt i Grøde, førend det tilstrækkelig er vædet med Blod og Taarer, saa veed han ogsaa, at falder han, vil hans Død ikke være uden Nytte og Betydning for hans Fædreland, og for Verden, og derfor gaaer han freidig sin Bane fremad. Danske Mænd, freidigt fremad!