Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1834-01-14
Adskilligt. Om Aftenen den 19de Decbr. var Dresden Skuepladsen for en rystende Begivenhed. Henimod Kl. 7 blev det bekjendt paa Gaderne, at en Søvngængerske vandrede paa Taget af et, fem Etager høit, Huus. Omendskjøndt Maanen kun svagt formaaede at gjennem lyse den skydækte Himmel, bemærkede Man dog, tæt under Monningen paa Bagermester Janisches Huus, der fra den ene Side vender ud imod Pladsen foranWilsdruffer=Porten og den ny Postbygning, fra den anden imod Annegaden, en qvindelig Skikkelse, der syntes at beskjæftige sig med et qvindeligt Arbeide, formodentlig med Forberedelser til de i Julen sædvanlige Foræringer. Taget selv er overordentlig steilt, da der i samme er indbygget en femte Etage (uden at medregne Stue-Etagen), og Huset rager meer end 10 Al. fremover de tilstødende Bygninger, saa at Søvngængersken var aldeles indskrænket til Taget paa dette Huus. Efterhaanden samlede sig nogle tusinde Mennesker, blandt hvilke herskede Dødsstilhed; thi Enhver frygtede, ved den ringeste Larm at vække Sovngængersken og fremkalde hendes Fald. Undertiden reiste Pigen sig, vandrede frem og tilbage paa Tagrygningen, og gik fra den ene Side af Taget over paa den anden; een Gang sad hun sig ned paa Kanten af Rygningen og ordnede sit Haar. Snart erfarede Man, at hun var en Datter af Bager Janisch, en meget smuk Pige paa 19 Aar, der havde arvet en ikke ubetydelig Formue efter sin Moder. Politidirecteuren og en Deel Politivagtmestere indfandt sig snart; men de tabte aldeles Fatningen, og forsømte ethvert Middel til Redning, da de hvert Minut ventede det dødelige Fald. Saaledes henløbe fire piinlige Timer ubenyttede. Flere Gange traadte Pigen ud paa den yderste Rand af Tagstenene, og lænede sig langt ud over Gaden, saa at Skrækken isnede Blodet i Alles Aarer; derpaa vandrede hun atter op ad Taget. lad sig paa Rygningen, talende og syngende i Dromme. Tirsdagen den 14 Januar 1834. Endelig vendte hun tilbage til Taqvinduet, igjemmen hvilket hun var stegen ud; men et Lys straalede hende imøde fra Tagkammeret: Man hørte et gjennemtrængende Skrig – og den stakkels Pige styrtede ned paa Gaden med en græsselig Larm, Et Udraab af Forfærdelse fulgte paa den dybeste Stilhed. Den Ulykkelige blev bragt ind i Huset, og endnu samme Aften udstilledes Liget, der tilsyneladende var aldeles ubeskadiget, paa Dødsleiet og blev Morgenen derpaa jordet. Denne skrækkelige Tildragelse har dybt rystet alle Gemytter, og Man har over den glemt alt Andet. Endnu har Man ikke erfaret, om Lyset var blevet synligt i Vinduet ved Uforsigtighed af en Politivagtmester, eller af Faderen; imod den Sidste er der allerede indledet Undersøgelse, paa Grund af utilgivelig Forsømmelse, da hans Datters Tilstand var ham bekjendt; efter Forlydende ogsaa imod Politi-Embedsmændene, der paa en uforsvarlig Maade i saa lang Tid havde undladt at anordne noget somhelst Forsøg til hendes Redning. Forbittrelsen imod Begge er almindelig, imod Politiet saa meget større, da det ofte tillader sig Jndgreb i den borgerlige Frihed, hvor dette ikke synes fornødent, hvorimod det her, hvor det gjaldt et Menneskelivs Frelse, forblev aldeles uvirksomt, Den 20de Decbr. jordedes Caspar Hauser, i Overværelse af en stor Mængde Mennesker, som viste Tegn paa en dybt rørt Stemning; thi han var almindeligen agtet og elsket. Præsten Fuhrmann holdt Liigtalen, der, paa almindeligt Forlangende, er udkommen i Trykken. Man finder der Beretninger om Hausers Yttringer paa Sygeleiet: "Jeg er træt," gjentog han ofte, "meget træt, alle Lemmer blive mig for tunge! Jeg har en lang Reise at gjøre." Jo mere han nærmede sig sin Opløsning, desto oftere foldede han sine matte Hænder til Bon. Hans sidste Ord vare: "Fader, ikke skee min Villie, men Din Ved Blanska, i Mähren, forskrækkedes Man i Natten til den 25de Novbr. ved et saa skinnende Luftsyn, at Man troede Byen stod i lys Lue; men da der paafulgte et vedvarende Bulder i Luften, viste det sig, at Phænomenet havde været et Meteor. Den samme Jagttagelse gjordes paa mange forskjellige Steder, paa et Fladerum af 70 til 80 Qvadratmile. Midt i denne Egn havde Man seet et skinnende Legeme drage omkring paa Himmelen, i Begyndelsen lidet, men med utrolig Hurtighed forstørrende sig, saa at det i Omfang lignede først Fuldmaanen, derefter en Tønde og omsider et Huus. Paa Postronten imellem Lipurka og Golden bruun tiltog dette Phænomens Størrelse i den Grad, at Man troede at see hele Jldmasser styrte ned fra Himmelen som Skyer. Paa Landeveien steilede Hestene, og mange Bønder bleve betagne af saadan Skræk, at de bedende kastede sig paa Knæ, ja Mange bleve endog pludselig syge af Angst. Lysglandsen var saa overordentlig intensiv, at Øiet ikke formaaede at udholde den.