Københavns Adresseavis, 1763-03-11
De fleste Mennesker i vore Lande har vel Afskye for Kiødet af de Creature, som slagtes formedelst Sygdom, og naar et Qvæg, som længe har været syg af den nu iblandt Hornqvæget grasserende Sygdom, slagtes, forbyder den Stank og Lugt, som da overalt er i Kiødet og Fittet, at intet Menneske deraf kand spise, thi Fittet stinker saaledes, at det ikke kand bruges til Lys, ja ikke for Stank kand brændes i Lamper, hvorudover vore Bønder har paafundet at bruge Fittet til at smøre deres Vogne med, som en tiener til andet, end at føre Sygdommen længere om i Landet. Spørsmaalet bliver da allene denne: Om de Creaturers Kiød, som slagtes, saasnart man merker, at Sygdommen begynder iblandt dem, og andre i Stalden angribes, sikker og uden Fare for paafølgende Sygdom af Mennesker kand spises Til dette at besvare maae man først betragte Kiødet saaledes som det er, naar det er slagtet, og dernæst saaledes som det bliver, før det spises. Naar jeg anseer Kiødet saaledes som det er, naar det er slagtet, saa forstaaes derved alleneste det Kiød til Brug og Spise, som ikke ved Sygdommens Langvarighed saaledes er fordervet, at man kand see og lugte mindste Corruption eller Forraadnelse derudi, thi det forstaaer sig selv, at sligt Kiød aldeles maae forbydes til Spiisning, men jeg forstaaer alleneste de Creatures Kiød, som i Sygdommens Begyndelses Begyndelse, eller for Sygdommen i nogen Maade har yttret sig kiendelig paa Creaturet, slagtes, skiøndt de af virkelig inficerede Stalde udtages. Om vi da ville statnere, at Sygdommens Gift for Slagtningen alt kunde være i Legemet, skiøndt den ikke var kommen til kiendelig Virkning, saa kunde vi dog ikke ansee denne Gift anderledes end den blot i sig selv og i sin egen Natur er, og ikke saaledes som den bliver, naar den forøges og exalteres ved at blandes og fermentere med Creaturets Vedsker, og derved forderves Kiødet. Denne specisiqve Qvæg Gifts Natur er vel hidindtil a priori gandske ubekiendt; thi kunde det udgrundes, var det let at finde et Antidotum og Modgift derimod, men a posteriori og af dens Virkninger frer vi, hvorvidt dens Natur stretker sig, nemlig vi veed vist, at det ikke er et universel Gift men et specifiqve dødelig Qvæg Gift, saa at andre Creature, som ere i Stalden hos det syge Qvæg, og de Folk, som uafladelig rygter og besørger det syge Qvæg, og følgelig ved Aanden, ved Spyttets Nedsynkelse og i andre Maader faaer meget af denne for Qvæget saa giftige Luft og Dunster i sig, dog deraf har aldeles ingen Skade, saa denne Gift for sig selv og i sin egen Natur er ingen Menneske Gift, ligesom de bekiendte Krandtz=Øyne og mange andre particulaire og specifiqve Gifter kunde opregnes, der ere lethale for et Slags Creature og uskadelige for andre, og man maae ikke gjøre et specificum venenum for et Creatur til et almindeligt Gift for alle. Et Creatur spiser Edderkopper, et andet Tudser, det tredie Hugorme a. til daglig Føde, som ere andre Creaturer et imodsigeligt Gift. Men lad være at denne Qvæg-Gift endog i sin egen Natur kunde have noget i sig, som i det slagtede Kiød end kunde skade Mennesker, saa maae vi ansee Kiødet, saaledes som det videre bliver forandret, før det spises af os; thi nu er det ikke Brug at spise raad Kiød i vore Lande, de lækkere raae Østers undtagne, men alt Kiød sydes, steges eller spæges, for det ædes, saa at, om der end var noget skadeligt i Kiødet, bliver det ved Præparation forandret og dæmpet. Vil vi saa meget raffinere paa vores sundeste og beste Spiser ved at betragte, hvoraf og hvordan det er dannet til os, seer vi, at vi medigte faaer meget god Mad af det, som var forhen virkeligen en Gift og Skræk for os. Hvor utallige Edderkopper, Orme, Fluer og Aadselce sluges ikke af Høns, Ender, Svin a. Det reeneste Hvede Korn og anden ædelig Jordens Grøde formeres af den slemmeste Giødning, saa at vi, om vi saaledes vil raisonnere, maae sige med de Gamle: Ipsis putredinibus velcimur (vi fødes af Forraadnelse.) Og som Erfarenhed er den tryggeste og beste Lærremester, saa har vi ikke alleneste Observationer og Beviis fra mange Steder i Frankrige og Høl land, hvor Sygdommen i nogle Aar blant Qvæget har gra seret, at det der er spiist uden alle andre onde Sviter, men hidindtil er det og spist af Mennesker her i Landet uden al Skade, og ædes daglig. De nyeste Hollandske Beretninger melder og, at Regieringen der har tilladt, at saltet OxeKiød uden Attest maae did indføres. Det er langt fra ikke mine Tanker, at jeg vil recommendere nogen noget OxeKiød, som kommer fra mistænkte Stæder: Men jeg vil alleneste sige dette, at de Folk, som uden Afskye derfor eller af Recessite spiser af forbemeldte Oxe=Kiød, uden Skade, kand spise det. Jeg vilde allene raade dem ikke at spise Blodet, og at de ikke spare Salt, Edikke, Specerier og gode Mad=Urter til Kiødets Præparation.