Norske Intelligenssedler, 1767-05-13
Nordske Jntelligen No. 19. Onsdagen den 13. Maji 1767. Et ungt Menneske af et muntert Nemme spurte mig engang til Raads, da han skulde skrive et lærd Strids-Skrift. Jeg vilde gierne have en Materie, sagde han, som ikke var forslidt, og som ikke heller var af den Vigtighed, at jeg skulde frygte for Censuren. De almindelige Setninger af Videnskaberne ere saa ofte afhandlede; At sige noget Nyt, det er ikke alene vanskeligt for dem, som endnu ikke have tænkt eller læst meget, men det er og farligt. Jeg foreslog ham adskillige Stykker af Philosophien; thi der var hans Styrke, men disse vare ham enten for nye eller og allerede afhandlede i Strids-Skrifter, som han nævnte mig. Jeg forundrede mig i Begyndelsen over denne Rigdom af philosophiske Verker i et Land, hvor man klager saa meget over det Grundiges Forsømmelse, og over Mangel af Skrifter, Men saa snart jeg betænkte, at der i den heele Philosophie ikke kunde være mange hundrede almindelige Sandheder, som vare vigtige, og at der aarlig udkomme henved 200 Disputatzer, hvoraf den største Deel ere Philosophiske, kunde jeg begribe, at han maatte have Ret, og at de fleeste, om ikke alle Systematiske Setninger af denne Videnskab maatte allerede for lang Tid siden være udtømmede. Lad saa være, sagde jeg; den mindste Sandhed er dog saa frugtbar, at man vel kand skrive en Afhandling derom, som er baade nye og nyttig. Ligesom de vigtigste Sandheder ofte tabe deres Styrke ved en indskrænket Tænkemaade og et slet Fordrag; saa er Jntet derimod saa ringe, at det jo kand give Anledning til nyttige Betragtninger. Jntet, sagde han med Forundring; ja Jntet, svarede jeg. Forsøg at bestemme de Begreb, som Menneskene udtrykke med dette Ord, og De skulde see, at Philosophien er rig nok til at finde noget Nyt, endog i dens allerførste Begreb, Men i mit System, sagde han, finder jeg ikke andet derom, end at Jntet er det, som er umueligt, som ikke kand tænkes eller forestilles, og hvad kand man sige derom, Kuns lidt, svarede jeg, naar De blive staaende ved denne Tanke, men meget, dersom De give Agt paa Folkes Tænkemaade, og paa de Begreb, som man i Almindelighed forbinder med dette Ord. Det er en underlig Philosophere-Maade, sagde han; jeg vil imidlertid følge Deres Raad, og anføre i min Tegne-Bog alt, hvad jeg hører sige om Jntet. Materien er i det mindste uskyldig, og jeg skal være sikker nok for Censuren. Efter nogen Tids Forløb bragte han mig sin Tegne-Bog, og den var allerede saa fuld af Anmærkninger, at han frygtede kuns, at Afhandlingen skulde blive altfor stor. Jeg kand derfor kuns anføre nogle deraf. Jeg har talt med mange Folk paa denne Tid, sagde en lystig Person i Selskabet, men de veed alle Jntet. Aldrig har noget Nyt-Aar været saa fattig paa Nyt. Have J læst Ugebladet, sagde han til Verten. J Dag, svarede denne, er der Jntet i Tilskueren. De Blade, som han gav os til Julen, vare alle geistlige, og undertiden bliver han saa alvorlig, at han i tre Uger ikke giver os noget at lee af J Aviserne er der og Jntet, sagde en anden. Nogle hundrede Mand ere blevne i en Trefning ved--- Nogle hundrede Mand, sagde den første, med en høj Latter, det er saa meget som Jntet. Ved Spille-Bordet blev der talt om et Partie, som nylig var sluttet her i Byen. Man roste Bruden for hendes Forstand og Dyder--- Ja i Sandhed, det er en artig Pige, sagde en gammel Pebersvend; jeg troer, hun kunde giøre en Mand lykkelig, men hun har slet Jntet; Hendes Kiæreste, sagde han videre, er en fornuftig og flittig Mand, men han har og Jntet, uden hvad han kand fortiene At et Fruentimmer tager en Mand, som har Jntet, naar han dog kuns er noget, sagde en Frue i Selskabet, det kand jeg vel begribe, men at somme Fruentimmer, som ere komne af skikkelige Folk, kunde have saa liden Ambition, og for nogle Penges Skyld gifte sig med en Mand, som er Jntet; det finder jeg nedrigt. Havde jeg været i Frøken N. Sted, jeg havde ikke taget Monsieur N., om han og havde tre Gange saa megen Forstand, og tre Gange saa mange Penge, som man siger. Hvormed fordrev De Tiden i det Selskab, hvor De var i Gaar, sagde Frøken Eleonore til Junker--- dansede De, spilte De Jngen af Deelene, svarede denne. Hvad gjorde De da, spurte Frøkenen. Jntet, svarede Junkeren. Herr von Witz; forelæste Selskabet nogle Fabler, som varede i to Timer, og da jeg ikke er vant til at sidde saa længe paa et Sted, uden at have noget at bestille, faldt jeg tilsidst i Søvn. Det samme havde jeg gjort, svarede Frøkenen. Jeg veed ikke, hvorledes de Folk kunde leve, som have Jntet at giøre. Naar man ikke spiller i et Selskab, sidder jeg heller ved mit Natbord. Fortsættelsen følger.