Københavns Adresseavis, 1769-10-04
Da Genueserne ikke efterkom denne Tractat i alle Stykker, saa gjorde Corserne 1734 under Anførsel af Giæfferi og Hiacintho Paali, den nu sidst værende Generals Fader, en nye Opstand. De erobrede Corte, og forfattede en RegieringsForm af 22 Artikler, hvorudi de erklærede deres De for et frit Kongerrige. Ved Krigens Fremgang meldte Baron Theodor von Nenhof, født i Westphalen, sig hos Corsernes Overhoveder, og lovede dem en vigtig bistand, ifald de vilde giøre ham til deres Souverain. Efter den Levnets=Beskrivelse som hans Søn har udgivet om ham, var Theodor, efterat hans Fader tidlig var død fra ham, bleven opdragen i Hertugens af Orleans Pallads, og efterat han i nogle Aar havde været Page hos Hertugen, havde han forskaffet ham et Compagnie ved Regimentet la Marck. Han gik derpaa i den Svenske Konges Carl Kl. Tieneste, og blev en Fortrolig af Baron von Gortz, som skikkede ham til Spanien i hans Konges Angelegenheder, hvor han blev bekiendt med Kardinal Alberoni, Efter hans Tilbagekomst fulgte han Baron von Görtz til Haag, og gjorde derfra adskillige Reyser til London, for at opmuntre Prætendentens Partie til nye Jver for ham, efter det Svenske og Spanske Hofs Aftale. Efter Carl den Tolvtes Død og efter Baron von Gortzes Fald, reddede Theodor sig til Spanien, hvor han fik et Regiment, og en Engellænderinde, Greve Kilmanons Datter til ægte, som var Hofdame hos Dronningen i Spanien. Dette Ægteskab faldt ikke ud til hans Fornøyelse, han forlod Kone og Spanien, vendte til Frankerig igien, blev Keyserlig Resident i Florenz, og blev der bekiendt med Corsernes Angelegenheder, hvilke han tilbød sig til Herre. Tillige søgte han Hielp hos Porten ved Greven af Bonnewal, og fik fra samme en anseelig Sum Penge, med hvilken han gik til Corsica paa et Engelsk Skib 1736, og blev sammesteds eensstemmig udvalgt til Konge. Men da den ham belovede vigtigere bistand ikke paafulgte, og Corserne begyndte at blive koldsindige, saa forlod han Øen første Gang 8 Maaneder derefter, og gik til Holland, samt lovede, snart at komme igien med en stor Hielp. Man meente, at Spanien skulde antage sig Corserne, og at Dronningen havde den Hensigt, at forskaffe hendes anden Prinz Don Philip denne Øe; men enten har hun ikke havt saadan Hensigt, eller og hun har havt Afskye for at geraade i Fortredeligheder derover med Frankerig, som ikke vilde tilstæde, at den faldt i de Spanskes Hiender. Men da Genneserne ikke kunde blive færdige med Corserne, saa sluttede de en Traktat med Frankerig, som forhandt sig til, at bringe dem til Lydighed. Greven af Boisseur blev 1738 skikket med et Corps Franzoser til Corsica, men udrettede lidet, og døde allerede det følgende Aar i Bastia. Hans Sted blev besat med Marquis af Maillebois, som bragte en anseelig Forsterkning med sig. Jmidlertid kom Theodor tilbage igien; men da de Franske vare allerede alt for mægtige paa Øen, og Genueserne havde ligeledes udsat en stor Sum Penge paa hans Hoved, hvilket han endnu gjerne vilde beholde, saa drog han anden gang bort derfra. Det er bekiendt, at han i Engelland havde siddet i Gields=Taarnet, at han havde maattet tilbringe mange Aar derudi, og at han endelig ved Hr. Walpoles og andre rige Engellænderes Forskud, hvilke han forskrev sit Kongerige Corfra til Underpant, blev løsladt af Fængslet, men døde strax derpaa 1756, og blev begraven i St. Annæ Kirke i Vestmunster, Marquis af Mallehois kunde gribe Sagen alvorligere an, end hans Formand, efterdi han havde flere Tropper, end han. Han trængte ind i det inderste af Landet, lod ødelegge alt det paa Marken staaende Korn, Viin og Oliver, lod det afhugge i Bund og Grund, stak Byerne i Brand, og udbreddede overalt Skret og Ødeleggelse. Han lod ophænge mange Munke og andre af Corsernes forvovneste Anførere, og tvang en Pieve efter den anden at overgive sig og udlevere Geværene. Corsernes Generaler, Giafferi og Paali gik til Neapolis, hvor de begge bleve Oberster, hvilket de bleve indtil deres Ende. De øvrige faa Patriotiske Corser, som begave sig ind i Øens raaeste og haardeste Egne, bleve ligeledes endnu førend Aarets Udgang 1740 fuldkommen undertrykte ligesaavel som den unge Baron Nenhof. Denne sidste overgav sig paa Vilkaar, at man skulde bringe ham tilligemed hans Tiener sikker hen paa det faste Land, hvilket og skede, og saaledes blev Corsica fuldkommen overvundet af Frankerig. Den derpaa følgende Østerrigske Successions Krig, hvorudi Frankerig tog saa stor Andeel, nødte dette Rige 1741. til at tage sine Folk tilbage fra Corfica. Neppe vare de afmarscherede, førend Corserne paa nye gjorde Opstand, og betroede Gaffori og Matra Regieringen over deres Øe. Gaffori indtog Corte, og Grev Rivarola, som forhen var gaaet i Sardinisk Tieneste, ankom 1745 med nogle Engelske Krigs=Skibe, og ved deres Hielp erobrede Bastia- og San Fiorenzo, for hvilken Tieneste Corserne gjorde ham til Generalissimus over deres Kongerige. Dermed vare Gaffori og Matra ikke tilfreds, ved hvilken Uenighed det lykkedes Genneserne, efterat de Engelske Skibe vare bort seylede igien, atter at indtage Bastia og San Fiørenzo. Rivarola gik tilbage igien til Turin, hvor han holdt for, at han meere kunde tiene sit Fæderneland end paa Øen selv og udvirkede ogsaa, at der 1748 blev skikket en Sardinisk og en Østerrigsk Batallion til Corsica under Ridder von Cumignes Commando, hvor han tilligemed den Corsiske General Matra paa nye beleyrede Bastia, som Franzoserne under Marquis af Cursag hialp Genueserne at beskytte. Den almindelige Fred, som imidlertid kom i Stand i Aachen, og i hvilken Genua ligeledes havde Deel, gjorde en Ende paa disse udenlandske Folkes Fiendtligheder paa Corsica. Ridder af Cumiane sluttede en Vaaben Stilstand, med Marquis af Cursop, hiin trakte bort med sine Folk fra en, men denne blev til Gennesernes Understøttelse imod Corserne, som ikke havde kundet erholde det, at de vare blevne indsluttede med i Freden. Matra gik samme Aar i Sardinisk Tieneste, og Gaffori var nu Corsernes eneste General. Marquis af Cursay udvalgte Lemfældigheds Vey, til at vinde Corserne og forsone dem med Genueserne. Det lykkedes ham og 1751 tilligemed den Franske Gesandt hos Republiken, Chauvelin, den Gennesiske General=Commissarius Grimaldi og Corsernes Deputerede, at bringe et Forliig i Stand, men som ikke var af Bestandighed. Franzoserne forlode Corfica, nogle Plever underkastede sig Genueserne; men andre grebe atter til Gevær. Til disse sidstes Ulykke bleve 2 af deres anseeligste Hoveder, Gaffori og Giuliani, selv ucens, hvorover der reyste sig en heftig Allarm paa Øen, som 1755 trakte Gafforis Myrdelse efter sig. Da Morderne fandt beskyttelse paa Republikens Gebeet, saa bleve Corserne endnu meere forbittrede paa dem. De holdt 1755 en General=Forsamling, og udvalgte Pascal Paali, den anden Søn af deres forrige GeneralHiacintho Paoli til deres General. Han havde hidindtil været Officier i Neapolitansk Tieneste. De tilforordnede ham 2 Assessorer Matra og Venturini. Den øverste Magistrat paa Corsica lod paa samme Tid bekiendtgiøre et Manisest, hvorudi Paoli blev udnævnt til Generalcocconomisk og politisk Chef. Han fik derudi en uomstrænket Magt, undtagen at han i Stats=Sager kunde intet forføye uden Folkets og dets Repræsentanteres Samtykke. Ved Regieringens Forvaltning skulde 2 Stats=Raader og 1 Deputered af hver Provinz staae ham bi, som maanedtlig skulde afvexles. Men Uenigheds Aanden opvakte snart BlodsUdgydelse iblant Corserne selv. Paali blev ikke antagen som Chef af alle de Misfornøyede. En stor Deel vilde heller have Matra dertil. Nu trakte begge Parter til Feldts imod hinanden; men Paali var saa lykkelig, at giøre sig Mester af Corte, og at slaae Matra i nogle Skiermytseler. Denne blev derved saa svekket, at han forligte sig med Paoli, at afstaae fra sine Prætentioner paa Generalitetet, og at forlade Øen tilligemed de Fornemste af hans Tilhængere. De gode Anstalter, som Pavli nu gjorde, til at forfægte hans Fædernelands Friehed, nødte Genueserne til, atter at udbede sig Fransk Hielp, hvilken de erholdt 1756 under Marquis von Castries. Franzoserne besatte de af Genneserne indehavte Pladse, men gjorde sig ikke Umag for, desforuden at vinde nye fra Corserne. Marquis von Castries maatte det følgende Aar til Prinzen af Soubises Armee, og Greven af Vaux fik hans Post paa nogen Tid igien. Men den sidste Krig, som løb saa ulykkelig af for Franke, rig, satte Riget ud af Stand, til at bekymre sig videre om Corserne, saa længe Krigen varede, og Corserne dreve Genueserne immer mere i Knibe, under deres vise og tapper Generals Polis Anførsel. Da han lod Misbrugenes Afskaffelse paa Øen være en af sine fornemste Sorger, og han og fandt mange af samme ved Geistligheden, og at biskopperne, som holdt med Republiken, havde forladt deres Kirker, som vare i Corsernes Magt, saa henvendte han sig desangaaende til Paven, og fandt ogsaa Gehør hos ham. Hans Hellighed udnævnte 1760 biskoppen af Segni Crescentius von Angelis til Apostolisk Visitator ved den Corsiske Geistlighed, som gav sig paa Veye med 2 Pavelige Fregatter fra Civita Vecchia. Republiken blev herved meget heftig opbragt imod den Hellige Fader. Den lod i dens Stat opslaae et Manifest, hvorudi den lovede en Belønning af 6000 Rdlr. til den, som vilde levere denne Visitator i Republikens Hænder, og forbød enhver, at adlyde hans Forordninger og befalinger. Den udskikkede tillige to Fartøyer, som skulde bortkapre biskoppen paa hans Fart, men som havde den Ulykke, at de begge to forgik i de Corficanske Farvande. Hr. von Angelis landede lykkelig paa Øen, og tiltraadde sit Embede. Corserne vare ikke seendrægtige, til at besvare det Genuesiske Manisest; Og Paven lod et skarpt Jrettesættelses Breve udgaae til Republiken, som dog ikke gjorde den ringeste Virkning hos den. Jmidlertid bleve Corserne immer meere forbittrede paa Genneserne. Paalierklærede ogsaa Krig til Søes imod dem selvsamme Aar, og udrustede adskillige Fartøyer, for at krydse paa de Genuesiske Skibe. Corsernes hastige Fordeele bragte Genneserne dertil, at de 1761 ved et Manifest, som var forfattet i milde og smig. rende Udtryk, forsøgte, at lokke Corserne til en godvillig Underkastelse. Men disse fattede i en almindelig Forsamling de sterkeste Beslutninger, aldrig at treffe noget andet Forlig med Repuliken, end paa de Vilkor, at man skulde tilstaae, Corfica Frihed og Uafhængighed. Republiken henvendte sig altsaa atter til sin Skyts=Engel Frankerig, og dette Rige forbandt sig til, ved en paa fire Aar sluttet Tractat, at skikke 6 Batailloner derhen til Besetning i de Stæder, som Genueserne endnu havde besatte. Tropperne ankomme til Øen 1764 under Marquis von Marboeuf Commando. Mendet varede ikke længe, førend det kom til et Slag ved SanFiørenzo, hvilket Sted Corserne den Gang haardt beleyre de, efterdi Corserne vilde ikke lade samme besette af Franzoserne. De lode det dog endelig skee, da Genueserne trakte deres Besetning derud fra.