Berlingske Tidende, 1830-10-07
Gemytternes Opirrelse, som udbredte falske Rygter i dette næringsløse, allevegne uroelige Tidspunkt, havde forøget, opvakte Bekymring hos os for Roligheds og Ordens Vedligeholdelse, som altid var og fremdeles skal være Gienstanden for vore ivrigste Bestræbelser. "Men vi kunde ikke dølge det for os selv, at Nøden, som trykker vort elskede Fæderneland, havde naaet sin største Høide, Vi holdt det for vor Pligt, strax efter D. K. H. ønskede Tilbagekomst at tye til Allerhøistsamme, som Børn til en Fader, med vore Bønner, om at der maatte raades Bod paa denne faretruende Tilstand, uden at frygte for at opvække D. K. Hs. Mishag, ved aabenhjertigen at tolke vor Overbeviisning. Thi det er den gode Fyrstes Triumph, at han hører den ofte fordulgte Sandhed, uden Uvillie, ligesom det er den redelige Mands Triumph, at turde sige den uden Frygt. Vi bønfalde kun om Kjærlighed som vor Kjærligheds, kun om Tillid, som vor Tillids Løn. Hvor disse Følelser udgjøre Grundlaget, der blive Bøn og Tilstaaelse, Gave og Opoffrelse Hjertet lette. Fædernelandskjerlighed, den Troskab, som det hessiske Fol stedse har viist til sin Fyrsteæt, er det over al Vanskjæbne ophøiede, uopløselige Baand, der knytter os til vor fødte Hersker, Derfor opløfte vi vort Blik med inderlig Kjærlighed, med fas Tillid til D. K. H. Vi have hidtil baaret Byrder, som ved den dagligen tiltagende Mangel paa Erhverv syntes umulige: mange af vore retskafne Medborgere ere forarmede, andre forudsee deres Velstands visse Undergang, og den creditløse Landmand er nær ved at fortvivle. Maatte dog D. K. H. ikke lade Dem skuffe enten af den tilfældige Velstand hos Enkelte blandt os, eller af de Mænds vrange Anskuelser, som aldrig have kjendt Folkets sande Tilstand; denne opvækker, vi forsikkre D. K. H. dette ved Gud, alle Fyrsters og Nationers almægtige Overherre, velgrundede Bekymringer, som D. K. H., efter vor ærefrygtsfulde Formening, sikkrest ene og alene vil kunne hæve, ved at sammenkalde de i fjorten Aar ikke forsamlede Landstænder. Ja til D. K. H. staaer Folkets Haab, som ved sin Kjærlighed og Troskab har fortjent, at see en ny Epoche for dets Lykke og Rolighed imøde, under en lovmæssig Friheds Beskyttelse, der vist stemmer overeens med D. K. H. ædle Hjertes Attraae. Vi bede D. K. H. om at forsamle Stænderne, for at be raadslaae med Dem, som en Fader med sine Børn, om Midlerne til at raade Bod paa vor Nød. Tillid til vor Arvefyrstes Kjerlighed og vor deraf følgende dybe Ærbødighed for D. K. H. er vor eneste Trøst i denne almindelige Nød; tillige troe vi, at denne ærefrygtsfulde Bøn er den sikkerste Borgen for den Troskab, vi have svoret det Kurfyrstelige Huus. Thi den gode Regen maa det være magtpaaliggende, at han ikke tager det skjønne Navn "Fædernelandets Fader" med sig i Graven, men at det gaaer i Arv til hans Børn og Børnebørn. Deres Kongelige Høihed behage, at modtage Forsikkringen om den Kjerlighed og Troeskab, som vi indtil vort Livs sidste Aandedrag skulle bevare i trofaste Hjerter. allerunderdanigst underskrevne Borgere og Jndvaanere i Staden Cassel. (Denne Petition, som omtrent Fjorten Hundrede af Cas sels Borgere og Jndvaanere havde underskrevet, blev overleveret til Kurfyrsten i en høitidelig Audients den 15de September 1830, ved en Deputation af Borgere, med Borgmester Schomburg i Spidsen).