Viborger Samler, 1796-10-10
En offentlig Forelæsning i Normal=Skolen i Paris, af la Harpe, (Voltæres bekiendte Ven og Discipel.) Vare de Tider endnu til, da Patrioter med store Knebelsbarter (blant hvilke der gaves en Mængde, som forhen havde været erklærede Aristokrater, og først siden en meget bekiendt Epoke saa gandske havde forandret sig) i Sectionerne i Lighedens Navn hævede Sabelen eller Stokken over en Stakkels Ulykkelig som havde forglemt at duse dem, og truede, de vilde lære ham at holde Skridt (og man veed hvad det havde paa sig med denne Skridtholden); saa var det daarligt, at ville modsætte sig dette nye Slags Lærmestere med Grunde, da fandt det Tilfælde Sted, at anvende en Grundsætning, hvis Forsømmelse allene har gjort al vor Ulykke; at man nemlig kan sætte Fornuft imod 2) Kbhavns Univ. Journ. H. 1796. Ufornuft, saalænge denne lader det blive ved Ord; men at man, saasnart den vil bruge Maat, maa paa Øieblikket modsætte den Magt; og da i det borgerlige Selskab den sunde Fornufts Forsvar ligger enhver paa Hiertet, Banditerne allene undtagne, saa skulde disse altid kun være i Tallet som En mod Hundrede, naar de retlige Folks (saa kaldte man dem Faction havde været fornuftig nok, til i Masse at forene sig imod det i Masse forenede Banditerfolk. Men nu omstunder, da i det Forhold som Ordene faae deres oprindelige Betydning igien, ogsaa efterhaanden enhver Ting indtager igien det behørige Sted, og Banditerne ikke udgjøre andet end en Faction, efter at de retlige Folk atter ere blevne Folket, kommer det ikkun derpaa an, at underrette dem om det Bedre, hvilke af Mangel paa Kundskaber eller paa Eftertanke endnu kunde have vildfarende Begreb i Henseende til Dusen. Jeg paastaaer derfor, at den Meening jeg vil giendrive, er aldeles vilkaarlig og grundløs, at den lader sig hverken forsvare ved Exempler eller ved Grundsætninger. Jkke ved Exempler; thi just i de despotiske Stater er Dusen almindeligst, og dette gielder her ikke blot om Østerlænderne og Tyrkerne, men ogsaa om Ruslands Jndvaanere, hvor Bonden, som er en Trælduser sin Keiserinde. Fremdeles gives der dog vel endnu nogle republikanske Regieringer i Verden, og det var lystigt om vi vilde indbilde os, at vi allerførst vare faldne paa en saadan, ja, at man ikke *) Hvis politiske Meeninger vare Jacobinernes modsatte. skal skikanere over Ord, der gives Demokratier, f. Ex. i nogle Sveitzer Cantons og i America; og i ingen af disse Republiker er man nogensinde falden paa at giøre Dusen almindelig, og til en Ligheds Typus. Jkke ved Grundsætninger: Sproget er det conventionelle Tegn paa vore Begreber og Følelser; man kan ikke forfalske det erne uden det andet, og den som søger at bevirke begges Udartelse, angriber den sædelige og borgerlige Orden. Naar det er overeensstemmende med vor Sprogs Genius at forbinde visse Begreb om Ærbødighed, Agtelse og Deferents med det til en Person rettede Pluralis De (i det franske vous), gives der da nogen Magt paa Jorden, som havde Ret eller Magt til at intetgjøre disse nødvendige Tegns Værdi, naar den ikke ogsaa til samme Tid kunde tilintetgjøre de dermed betegnede Ting, Og er ikke begge Deele til Lykke umueligt, Keiser Hadrian sagde, at han vel kunde give et Menneske, men intet Ord Borgerret; denne romerske Despot havde dog i det mindste meer Forstand end vore jacobinske Despoter, som jeg hører udraabe: alle disse Sprogets Skatteringer ere intet uden bare Aristokratie og forstyrre Ligheden", og i Lighedens Navn ere alle de Ting skeete, som vi have oplevet, som endnu aldrig i Verden vare oplevede, og som man til Lykke ikke to gange kan opleve. (meere følger) En forstilt Afsindigheds Opdagelse.