Berlingske Tidende, 1774-05-01
Forerindring. Denne Historie angaaer en Begivenhed, som har saa ikke allene Engelands, men og den største Deel af heele Europe Handling i en gandske anden Gang, end den til midt i forrige Aarhundrede havde havt. Udi den politiske og Kirke=Historien ere mange offentlige Acter, mange Pavernes Decreter, mange enkelte Artikle af offentlige Forbund og Freds=Slutninger endog da, naar Følgerne af samme for længe siden have ophørt, beskrevne i tykke Bind, og Historien deraf udført med en overmaade stor Vidtløftighed. Følgerne af denne Act ved vare endnu uden ringeste Jndskrænkning. Og jeg holder det det mindste for lige saa vigtigt et Arbeyde, at give en rigtig Forestilling om samme, om de Omstændigheder, som ere gaae foran og have anlediget bemeldte Act og om dens Følger, som deres Arbeyde, der i tykke Bind have beskrevet os Historien af den Constitution Unigenitus, af den Bulle in Coena Domini eller een og anden Freds=Slutnings Historie. Ja jeg holdes en Underretning om denne Sag for saa meget nyttigere, de man maae falde i Forundring, naar man seer, hvorlider Skribenterne i denne politiske Historie, ja endog i Handels Historien have agtet paa samme. At Engeland i de ældre Tider længe har forsømt sine naturlige Fordele til Handel og Skibsfart, og at de Anstalter, som Engeland gjorde i Henseende til Handelen, sigtede især til sine Producters Afsætning; men at Skibsfarten, ja endog Fiskeriet paa de Engelske Kyster er givet gandske frie for Fremmede, saadant finder jeg ikke fornødent her vidtløftig at ommelde. J det 14de Aarhundrede fik de Engelske Handels Anstalter en anden Beskaffenhed. Man finder derudi mere Hensigt at sætte Handelen i Orift og Activilet, som til den Tid havde været gandske passiv. Foruden det Selskab af Stapel Kiøbmænd, som i Førstningen ikkun maatte bestaae af Fremmede, blev oprettet et andet, nemlig de Aventurers Selskab, bestaaende af Jndfødde, som havde til Hensigt, at afsætte Engelske Produkter og Manufaktur Vahre i længere bortliggende Stater, da disse ellers af Fremmede bleve opkiøbte i Engeland, og allerede udi sammes Havn ikke meere tilhørte Engelænderne. Dette Societet var næsten udi 300 Aar af Hoffet og Nationen anseet som det fornemste Middel til at udbrede den Engelske Handel. Men hvad saavel Hoffet som Nationen ved dette Societets Vedligeholdelse søgte, dog ikkun frygt som og snigende, at udrette i Nederlandene og siden i Tydske land, blev paa eengang dristig og uden hindring iverksat ved Navigations=Acten mod hele Europa. Hvem som nøye vil undersøge den Engelske Handels Historie, maae især see paa hiint Aventurer=Societet fra Begyndelsen af det 14de til mid i det 17de Aarhundrede. Men fra den Tid af maa han fornemmelig agte paa Navigations=Acten, dens Følger, denne Forordnings Sind og Mening, som er vedblevet i alle senere Handels-Forordninger. - Engelands Situation forskaffer samme paa alle Sider den første og nødvendigste Fordeel til Søefart; men dens Jord og Grund forsyner den desmindre med de Nødvendigheder, som udkræves til saa vidt drevet Skibsbyggerie, som Landet kan bruge formedelst de have og Søer, som paa alle Sider omgive det. Engeland har derfor ikke nogen Tid udi Fragten kundet holde Priis med de øvrige Søefarendes Nordiske Nationer, og har maattet overlade dem endog Gevinsten af Fragten mod deres egne Produkter, naar den lod Sagen blive i sin naturlige Gang. Det første Forsøg paa, at forandre samme ved udstædte Befalinger, blev i Aaret 1381 under den svage og ulykkelige Kong Richard 11 gjort til en Act, i Kraft af hvilken alle Engelske Produkter skulle allene udføres paa Engelske Skibe, hvis Mandskab for den største Deel maatte være Engelændere. Denne Act var uden Tvivl gjort alt for tidlig, og Engeland maatte mangle egne Skibe til at udføre Landets Vahre, thi Aaret derefter til Kiøbmændene en anden Tilladelse, i det Fald naar ingen Engelske Skibe vare at faae. J Aaret 1390 befalede en anden Act, at enhver Engelsk Kiøbmand maatte allene give sin Frag til Engelske Skibe. Men den havde dette Tillæg: forudsat, at de Engelske Skibseyere forlangte ikkun en billig Gevinst for Fragten. Dette Tillæg, saavel som hiint, ophævede igien naturligviis den hele Virkning af Acten; thi deels havde Engeland ikke Skibe nok, deels bleve samme bygte kostbarere end andre Nationers, og den billige Gevinst, som en Engelsk Rheder maatte have, var nødvendig høyere, end den, hvormed en Hanseatisk Skipper var fornøyet. Men hvorledes kunde en Kiøbmand tvinges til at ansee den Engelske Skippers høyere Fordring for billigere, end hvad den Hanseatiske Skipper forlangte? Jeg kan ikke forbigaae her at anmerke, at udi Handels Forordninger, ved hvilke man vil tvinge Handelen, det være sig paa en billig eller ubillig Maade, maa ey gives noget Sted for Bicomstændigheder, og derpaa grundede Udflagter. Her gielder det summun Jus summa Injuria: deter: den største Ret største Uret, mere end som i alle andre Tilfælde af Lovgivelse, og Handels Lovenes Væsen maae have endnu mindre Mildhed, end en piinlig Halsrets Anordning. Saadant forstode de Gamle ikke; de bekymrede sig maaskee for meget om Kiøbmanden, og gave med een alt for hastig Godhed, og billighed efter for hans billig synende Grunde. Den største Deel af vore nye Handels=Politiker forstaae dette langt anderledes, og har døve Øren til Kiøbmandens Forestilling, endog i saadanne Tilfælde, hvorudi han ikke vil tvinges, ikke skal tvinges, og efter Sagens Natur ikke kan tvinges. Udi Aaret 1440 vilde Underhuset gaae videre, og indleverede en Bill til Kong Henrich den VI, at ingen Kiøbmand skulle fra hiin Side af Strædet ved Gibraltar have Frihed til at fare paa Engeland med andre Vahre, end sit Lands Produkter. Men Kongen gav den Gang ikke sin Consens dertil. Denne Sag er desaarsag merkværdig, da derudi findes det første Forsøg til at indskrænke Fremmede udi Fragten paa Engeland, da Acten af Aaret 1381 angik allene Fragten fra Engeland. Men i Aaret 1485 kom det til en nye Act, efter hvilken de Vine, som Engeland hentede fra Guienne og Farver Urter fra Toulose, skulle ikkun lades i Engelske Skibe. Denne Act blev atter forfattet i en gandske nye Stiil og Mening; thi den udelukte lige efter Ordene endog de Franske fra den Ret, at fortiene Fragten af deres Lands Produkter. Men man maae anmerke, at Frankerig da havde endnu mindre Søefart end Engeland, og at denne Act egentlig gjorde ikkun Nederlænderne og Hansestæderne Indgreb, saasom de havde den stærkeste Fragtfart i de Nordiske Have omkring Europa, Dog denne Act tillod og en Undtagelse i det Fald, naar ingen Engelske Skibe vare at saae. Den blev endog i Aaret 1541 fornyet, men i Aaret 1558 ophævede den for sine Staters Handling saa nidkiere Dronning Elisabeth samme. Den derved anførte Grund er meget merkværdig: saasom, heder det, efter hine ældre Statuters Forfatning andre Souvernine Fyrster ere blevne fortrydelige over samme, og have, i de Tanker, at samme vare deres Lande, deres Stater og deres Søefart til Skade, forfattet lige Straflove mod dem, som udi Fremmede Skibe skulle udskibe Vahre af Landet, hvorfor og var reyst sig ikke allene megen Misfornøyelse imellem fremmede Fyrster og den Engelske Monark, men og de Engelske Kiøbmænd vare blevne meget trykkede, og havde lidt stor Skade. Hvor gierne efterforskede jeg ikke de nærmere Beviser paa denne de Fremmede Fyrsters Misfornøyelse med disse Engelske Statuter, men hvor ere de Skribentere, som fortælle noget Sammenhængende om saadanne Handels Tildragelse, og Stridigheder, naar de ikke udbrød til en aabenbare Krig, Det er imidlertid meget at undre over, hvorledes disse Engelske Forordninger have allerede den Gang kundet giøre Fyrsterne misfornøyede, da de i andre Tilfælde saa lidet opagte deres Handels-Jnteresse, og disse Forordninger vare deels saa indskrænkede, deels havde saadanne Undtagelser, som gave Kiøbmanden og Skipperen Udflugter nok, naar de ville fritage sig derfra. Dog blev udi denne samme Dronningens nye Ac bevilget de Engelske Skibe udi Told og andre Omstændigheder saadanne Fordele, som vare mindre anstødelige for fremmede Magter, men virkelig fordeelagtigere for Nationen, end hin saa mange Udflugter underkastede Forordninger. Jmidlertil var i Aaret 1566 det da nylig oprettede Russiske Compagnie udi dets Privilegier forpligtet til allene at lade i Engelske Skibe. Paa denne Side kunde Engeland vove det; thi Rusland havde slet ingen Skibsfart fra Archangel til de øvrige Enropæer, som da nylig havde fundet Veyen derhen. For Resten strebte Dronningen desto alvorligere at bringe sine Avanturier=Kiøbmænd uden for Riget, og især i Tydskland; Veyret, og at undertrykke det Hanseatiske Forbunds Frihedde, i Engeland. De deraf opkomne Stridigheder, Hamborgs daværende Føyelighed, da den i rette Tid indsaae Dronningens Alvorlighed, og blev vaer, at den paa ingen anden Maade, end ved at modtage Avanturiers, kunde beholde er Haand i den Engelske Handling: alt dette henhører til et andet Sted, og bliver ey her at beskrive. - Fra den Tid af vare Avanturiers det fornemste Middel, ved hvilket Engeland gar sin Handel nogen meere Skikkelse af en activ Handel. Men i Henseende til Fragten kom Engeland ikke meget videre, men Hollænderne trak derudi allene Fordelen af de Hanscatiske Friheders Undertrykkelse, især, saasom de fra den Tid af og tra Fragten i Østersøen næsten gandske til sig, og havde Skibs Materialier i den allerletteste Priis. De synes endog at have drevet en stærk activ Handel ved de der sig nedsatte Factorer. Saaledes blev Sagerne til 1640, da Parlementet under Crompel ved en Act indskrænkte Coloniernes Skibsfart allene til Engelske Skibe. Derved havde det maaskee i lang Tid forblevet, dersom Holland efter Carl den 1stes Halshuggelse havde været føyeligere mod Crommel, og den nye Republik. Men da de Gesandtere bleve haanlig anseete i Haag, ved hvilke Crommel lod Hollænderne tilbyde en nøye Forening, saa greb Crommel i Aaret 1651 til den bittre Hevn, at han fastsatte den egentlig saakaldede Navigations=Act. J Følge denne Act maatte intet Skib indføre Vahre fra alle Verdens 4 Dele, udi Engelske Havne som ikke 1) var bygt af Engelænderne, 2 tilhørte Engelske Udnersaattere, og 3) havde en Engelsk Skipper, og i det mindste de trefierdende Dele af Skibsfolket fødde eller naturaliserede Engelænder. Den eneste Undtagelse var, naar et Skib, ladet med sit Lands Produkter, og det allene fra Europa, indløb i Engelske Havne. Men saadanne Skibe maatte ingen Tilbagefragt medtage af Engelske Vahre. For at ophielpe det Engelske Fiskerie, blev befalet, at ingen andre, end de af Engelænderne fangne Fiske, skulle indføres i Engelske Havne.