Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-04-02
Veiledning til en forbedret Christendom Underviisning (1) for Børn og Ungdom, ved Doct. Nicolai Nannestad. Odense a. (a) Jeg haver allevegne skrevet Christendoms=Undervisning, paa det ingen skulde falde paa den desuden uvittige Mistydning, at det var Christendommen selv, At en Mand af Hans Høiærværdigheds Jnd" sigt og Lærdom nedlader sig (2) til at skrive en Kathekismus for den enfoldige Almue (3), bør ingen fortænke ham for (4), som veed hvor høilig Skolerne paa Landet (5) trænge til en saadan Lærebog (6). Vel have vi tilforn adskillige Kathesom jeg vilde have forbedret; men ikkun Undervisningen i Christendom. (2) Jeg vilde ikke ansee det for nogen Nedladelse, endogsaa af en Mand af langt større Jndsigt og Lærdom, end min kan være. (3) Hvorfor ikke ligesaa vel for de Enfoldige, Børn og Ungdom, baade af den midlere og høiere Stand, (4) Det frygter ieg desuden ikke meget for 6) Hvorfor ikke i Kiøbstæderne med, og i Hovedstaden selv 2 (6) Dette veed irg ikke hvorledes Recens, kan sige. Thi naar ieg, som han i det følgende formener, havde gjort bedre, om jeg efter andres Exempler havde lagt Luthers lille Catechismus til Grund, og altsaa var bleven ved den Orden, som følges i vore almindeligen brugelige Lærebøger, og han i Henseende til noget bedre Valg af de fremsatte Sandheder og brugte Forestillinger, eller nogen større Tydelighed, Rigtighed, Frugtharhed og deslige, hverken haver fundet Anledning til at give mit Arbeide i nogen Maade noget biefald og Fortrin frem for de ellers brugelige Lære bøger, ei heller haver vidst at udsette noget derpaa, følgeligen ikke synes at have havt Øie paa disse Stykker, saa indseer jeg ikke, i hvilke Henseender han kan mene, at Skolerne, enten paa Landet, eller i Kiøbstæderne, trænge saa høiligen til nogen bedre Lærebog, end baade den ene og den anden af dem, som vi have. Kom det allene eller fornemmeligen an paa, hvad der, Orden, Sammenhæng og de øvrige forberørte Stykker ubetragtede, maatte kaldes og meenes at være Enfoldighed, saa skulde jeg ikke troe, at nogen bedre Lærebog, end enten Udtoget af den anordnede Forklaring, Ma 7 kismer, Forklaringer o. s. v. men Hr. N. som af Erfarenhed kiender deres Mangler, har selv be" sluttet at raade Bod derpaa. Den lange Tid (7), han selv har været beskæftiget med Ungdommens Underviisning, giver ham nogenlunde Ret til at skrive en Lærebog, og Læserne den stærkeste Formodning, at han er i Stand til at frembringe " noget fuldkomment i dette Fag. Opus vigantii " annorum vil sige noget, (er Forfatterens Ord i Fortalen) og saa længe a. (8) Vil man ellers vide, hvad Haab Forfatteren giør sig og sin lille (9) Bog, og med hvilken Lykke hans Methode al eller endnu mere Hr. Provst Beyers Spørgsmaale over de fem Parter, saa høiligen behøvedes, end ikke for den enfoldigste og meest uoplyste Almue, hvilken alene Recens, synes i dette Stykke at have Omsorg for (7) Den lange Tid alene, i hvilken nogen kan have været beskæftiget med Ungdommens Underviisning, kan ikke giøre det; og kom det allene derpaa an, maatte der være mange, der havde endnu langt større Ret, som Recens. udtrykker sig, til at skrive en Lærrebog, og af hvilke noget langt fuldkomnere i det Fag maatte ventes, end af mig. De af Recens, strax herpaa anførte Ord af min Fortale synes ellers uskyldigviis at have forledet ham til en falsk Forestilling og mine havte Beskæftigelser; men da jeg veed at andre Læsere have vidst at forstaae dem rigtigere, behøves derover ingen videre Oplysning. (8) De anførte Ord af min Fortale, indtil Slutningen af den første Afsætning deraf, kan efterlæses i Skriftet selv. () En stor Feil havde det været ved den, efter dens Art og Bestemmelse, om den havde været stor. Jeg veed ellers ikke, og Recens., kan mene, at der var nogen sund Mening i den Undskyldning, som hin Mand gjorde til sin Ven, at han havde skrevet ham et langt Brev til, fordi han ikke havde havt Stunder til at giøre det kortere. " lerede er bleven brugt, da behage man at høre videre: Det feiler ikke, siger han, at der jo er " gjort a. (10). Man seer lettelig heraf, at Hr. N.e, giør sig nogenledes Regning paa Læserens biefald. " (11). Kun (12) den Tone, hvori han taler, synes ", at være noget upassende for en Mand af en sat = og sindig Tænkemaade (13). Vi kan ikke nægte, at gjo adskilligt i denne Fortale forekommer og meere " at ligne en pralende Projecke=Mager (14), der op(10) Her kan atter de af min Fortale anførste Ord, indtil Enden af den Afsætning, af hvilken de ere tagne, Bogen selv efterlæses. - Hvad jeg ellers sammesteds beretter at være skeet, skal altid befindes at være Sandhed, og er her paa Stedet heller ikke saa ubekiendt for mange, som det kan være for Folk i Kiøbenhavn, og andensteds. Hvad jeg derimod haver er budet mig til, dertil erbyder jeg mig endnu. Det skal heller ikke være min Skyld, om det ikke kommer til nogen offentligere Prøve dermed, end allerede skeet er, og naar dens Udfald erfares, saa først kan der decideres, enten ieg haver sagt for meget, eller ikke. (11) Det var besynderligt ellers. Hvo i al Verden giver gjerne noget Skrift ud, uden nogenledes at giøre sig Regning paa nogle Læseres biefald, og at ønske sig fleeres, ligesom dog ingen forstandig Skribent giør sig Regning paa biefald hos alle og enhver, (12) Er intet andet af Betydenhed paa mit Arbeide at udsette, om man da end ikke vilde holde mig det aldeles til Gode, i Fald ieg skulde have talt derom i en noget for hvi Tonne, burde det dog ikke skille mig ved det biefald, og behage mit Skrift den Værdie, som det ellers maatte have. (13) At Recens. vil troe mig saadan Tænkemaade til, takker jeg for, veed dog derhos ikke i min Fortale at have skrevet noget flygtigt eller ubesindigt Ord(14) Project Mager er allerede i sig selv en Characteer, som usus loqvendi ikke haver gjort meget ærværdig og behagelig, end sige en pralende Project=Mager; hvilken " byder Folk for at prøve hans Forslag (15), end den stille og sagtmodige Theolog (16), der ar" beider efter beste Jndsigt, og uden selv at bestemme Arbeidets Værdie, overlader Læseren efter eget Tykke at sætte Priis derpaa (17). Hvad Piecen i sig Tittel altsaa Folk, som der ellers kan tales saaledes om, som Recens i Begyndelsen af sin Recension haver behaget at tale og mig, burde forskaanes for, med mindre det desto fuldstændigere og uimod sigeligere kunde gotgiøres, at de have fortient den. - Rerensenten kan af mine Erindringer vel mærke, at adskilligt i denne Recension ogsaa forekommer mig at være af ham meget utilbørligen skrevet, uden at jeg derfor besynderligere vil characterisere enten ham eller hans Recension. - Det er ellers besynderligt, at han opholder sig saa meget over min Fortale, der dog ikkun er den uvæsentligste Deel af mit Skrift, og i Henseende til dets egentlige Værdie hverken kan giøre meget til eller fra. Den beste og rigtigste Maade at begegne en pralende Project=Mager paa, er fuldstændigen og tydeligen at vise den Ugrund og Urigtighed, der er i hans Forebringende. Det skulde Recens, have gjort, naar han havde meent dertil at have havt Føie. Men hvad hans Characterers Uddeelelse nu, da han ikke haver gjort saadant, smager af, vil ieg ikke nævne. (15) Saadant kan Forslaget være, og ved Prøve befindes, at det, at Ophaveren deraf paa en sommelig Maade opbyder Folk, som Recens. siger, til at prøve det, eller rettere, at han begierer, og stiller det frem, at det maae prøves, ikke kan giøre ham til nogen pralende ProjectMager. (16) Jeg veed ikke i min Fortale at have skrevet et eneste heftigt Ord, der skulde giøre mig til ikke at være den stille og sagtmodige Theolog. - Ligesaa lidet veed jeg, hvorvidt Recens, er den Mand, at det kan klæde ham meget godt, at ville give Lectioner in prudentia theologica. (17) Hvad enten en Forfatter selv bestemmer sit Arbeides Værdie, som Recens. kalder det, eller en Recensens " selv angaaer, da er den just intet Mester=Stykke 18). Forfatteren har i hans forudgaaende Un giør det, saa forbeholder dog enhver forstandig Læser sig altid den Ret, efter eget Tykke, d. c. Skiønsomhed, for sin egen Person at sætte Priis derpaa. (18) Hem! Satis pro auctoritate, qvisqvis es. - Eller skal vi der maaske have Beviset for de Characterer, Recens, haver været saa god, enten at tildømme eller at fratiende? – Det maae da behageligen bemærkes, at det slet ikke er Spørsmaal om, hvorvidt Pie cen, som Recens, saa meget beskedentligen kalder den, er noget stort Mesterstykke, eller ikke; men hvorvidt den, efter det angivne Øiemmeed, er vel eller ilde forfattet og udarbeidet; og besynderligen om den Deel deraf, som ieg haver kaldet Christendoms=Læren. haver de Egenskaber, der nødvendigen og væsentlig viis høre til en ret god og beqvem Christendoms=Lærebog, i nogen mærkelig Grad hos sig, frem for de indførte og almindeligen brugelige af dette Slags. - Naar ieg ellers vidste, at Recens. var en Mand, hvis Jndsigt og Skiønsomhed i dette Stykke synderligen var at bygge paa, kunde ieg paa Grund af hans Recension selv snart fristes til at troe, at mit Arbeide tvertimod hans Udsigende, dog ikke maae være saa foragteligt, som han sees gjerne at ville giøre det. Thida jeg haver været saa frie i at angive de Feil, som jeg meener at finde ved de indførte og almindeligen brugelige Christendoms=Lærebøger, og en Mand af fornøden og tilstrækkelig Jndsigt og Skiønsomhed, i Fald Recensenten er saadan en, ikke kan sige og vise mig, enten at de angivne Feil ingen Fril ere, eller at de benævnte Lærrebøger ere meere frie derfor, end jeg haver foregivet, eller at der ere ligesaa mange og store Feil, enten de samme, eller dog andre ligesaa betydelige, ved mit fremlagde Arbeide, fremdeles, da jeg, for at give mit Arbeide, efter mine Tanker, de fornødne og behørige Egenskaber, og for at forene dem sammen i nogen kiendelig Grad, haver agtet mig aarsaget til at vige saa meget fra den alfare Vei, ikke alene hvad Plan og Orden angaaer, men ogsaa i øvrigt i derretning gjort sig en gandske vilkaarlig (19) Plan, hvorefter han har rettet sig. Han viger gandske fra den Orden, (20) som følges i vore ellers " brugelige Kathekismer, saa at, om denne Lærebog skulde indføres, saa forstaaer det sig selv, at Luthers Kathekismus maatte afskaffes (21), thi et Barn, som havde gjort sig nok saa vel bekiendt med Luther, skulde troe, at man forelagde det Elementerne til en gandske fremmed Videnskab " (22), naar man gav det denne Bog i Haanden. "Det havde maaskee derfor været nok saa godt (23), i Henseende til Valg og Fremsættelses=Maade, og der dog ikke ved betydeligere og tillige bedre grundede Erindringer, end de, hvilke Reens, i det følgende fremfører, kunde vises, at jeg haver forvildet mig: saa maatte jeg med Føie agte mig at have været temmelig lykkelig i at komme mit Maal nær. (19) Nei aldeles ikke vilkaarlig, men som, efter mine Tanker, haver saavel faste og nimodsigelige Grunde og Regler, som ogsaa tilstrækkelig Erfarenhed for sig. -