Jyllandsposten, 1840-02-25
Hvad jeg i anden Henseende har anført, at den Tid ei er kommen, da man med uhildet og upartisk Blik kan bedømme, hvorvidt den Afdøde i historisk Henseende, fremfor Landets større Regenter, tilkommer Monumenter, eftersom man ei endnu kan ansee sig rolig og upartisk til at betragte Sagen fra den Side, som vor Efterslægt, der ved et friere Overblik vil vide at opfatte Forholdene, skylder jeg at bemærke, at de i denne Anledning af de ærede Forfattere fremsatte Yttringer i ingen Henseende have formaaet at forandre mine Anskuelser, idet jeg ei kan tilbageholde, kortelig at udtale mig om de paafaldende Modsigelser, hvori de her omhandlede Bemærkninger staae med hvad Hr. Kammerraad Dalgas for nylig har anført i Aarhuus Stiftstidende, Nr. 19, hvor han med saa megen Grund udtaler sig om Landets Trang til en Constitution, medens han paa mangfoldige Maader godtgjør den forrige Regjerings Kraftesløshed og Sløvhed, idet han meget rigtigen bemærker: "men naar det der er foranstaltet for Videnskab og Konster undtages, hvor langsomt er det ikke gaaet med Alt, hvad der angik Folkets materielle Jnteresser, eller med de Forbedringer der skulde skaffe Landet Midler til at udvikle sine Kræfter ligesom heri beklages den Tilbagegang, Landet leed ved Forøgelsen af Statsgielden midt i den dybeste Fred og den liden Nytte, der hidindtil sporedes af Stænderinstitutionen, hvorom det hedder: "Men hvad hialp det. Flere og det saare vigtige Andragender af Stænderne ere blevne aldeles uændsede, saa at i det Hele Alt er forblevet ved det Gamle, det vil sige, som ved Stændernes Jndsættelse. - Men hvorledes, spørger jeg, kan disse Yttringer bringes i Samklang med saadanne, hvori Hr. Kammerraaden bemærker: "At var der virket ligesaameget til Landets Opkomst under hver af hans (den afdøde Konges) Forgængere, turde Danmark vel nu overgaae ethvert Land i Statsbestyrelse." Er det da virkelig gaaet saa kummerligt under de ældre oldenborgske Konger i Danmark, og andre europæiske Regenter, at Folkets materielle Jnteresser ere blevne aldeles overseete, med samt Midlerne til at udvikle Landenes Kræfter, og have disse midt i den dybeste Fred endnu i større Grad forøget Staternes Gield, eller i det Hele ladet Alt forblive ved det Gamle? – Dog ikke mindre forhausende er det, at see saadan Sætning som den fremsat, at Frederik den Sjette: "meer end nogen Anden har fremmet Danmarks Vel. Thi saadan Tale maa altformeget overtyde Enhver om, at Tiden først skal komme, da man fra det historiske Standpunct upartisk kan bedømme den Hedengangnes Værd som Konge. Hans gavnrige Jndretninger for Land og Stat vil da taknemmeligen ihukommes, hans elskværdige Personlighed og mange dyrebare Egenskaber, hvormed han paa en endog ubegribelig Maade vidste at fængsle Folkets Kjærlighed, idet han ved sin Tilgængelighed og Folkelighed vandt Mængden for sig, vil stedse finde fortjent Anerkjendelse; men ingen Historieskriver vil optræde med det Vidnesbyrd, at "Danmarks Vel meest blev fremmet under den Konge, under hvis Regjering Norge gik tabt, Flaaden bortrøvedes og Statsgielden steeg indtil 130150 Millioner; tvertimod maa man ei undres over, om netop bemeldte Regjering i Historien vil blive antegnet for en uafbrudt Ulykkesperiode, som endog forgiæves opsøges under de tidligere Regenter, og hvis Ulykke endog steeg til den Høide, at vore Stændersale bekræftede, at vort Land, i Tilfælde af at uforudseete Uheld indtraf, var bragt til Randen af Ødelæggelsen. At Ansvaret og Skylden alene kan paavæltes Kongens Raadgivere, sees iøvrigt af Hr. Kammerraadens bemærkning, hvori det hedder: Hvorfor have Vedkommende ikke udført hans (Kongens) Ordrer, Hvorfor have de ikke benyttet dem af hans gode Villie til at gavne, Paa dem alene hviler Ansvaret, og til dem, eller, med andre Ord, til Kongens Raadgivere maa man holde sig, naar Talen er om, hvad Slet der er foregaaet under Frederik den Sjettes Regjering!" - Men ved Siden af denne bemærkning var det værdt at vide, paa hvad Maade man bedst holder sig til Raadgiverne; thi om disse ogsaa ere ansvarsfulde under Souverainen, vil dog Undersaatten ingensinde kunne kræve disse til Ansvar eller med Retskraft kunne holde sig til dem. Med mere Grund maa man derfor indrømme den Sandhed, at Frederik den Sjette for længe siden har befalet Finantsernes Regulering, og derfor er det intet Under, at man nu stedse tæller Dagen til, at det Regjeringsværk vil gaae i Opfyldelse om offentligt detailleret Finantsbudget, hvorpaa man nu har ventet siden – Anno 1813, da Løvter derom blev givet Nationen. Redacteuren.