Aalborg Stiftstidende, 1835-09-08
Jfølge Beretninger over London og Hamborg skal Presseloven i de Deputeredes Kammer være bleven antagen den 29de August med 226 Stemmer mod 153, altsaa med en Majoritet af 73 Stemmer. Ministrene skulle have gjort Regning paa en større Majoritet. Det vil nu vise sig hvad den offentlige Mening havde gjort Regning paa. Debatterne ere for vidtløftige til Meddelelse. Følgende Moment af samme kan gjælde for et Typus paa Aanden dem fra Oppositionens Side. En Hr. Glais=Bizoins yttrede sig nemlig saaledes: "Folkets Retfærdighed er vel langsom, men den naaer den Skyldige sikkert engang. Ogsaa under Restaurationen var det ikke strax den første Krænkelse af Chartet, som bragte Folket til Opstand, men, da disse bleve hyppigere og væsentligere, tabte det Taalmodigheden. Saaledes vil det ogsaa gaae dennegang, og jeg siger forud at en Jnsurrection vil tage Hevn for de uophørlige Brud, paa vor Grundlov!" To Gange blev Taleren kaldet, til Orden!" og blev omsider af Præsidenten, med Kammerets Samtykke, viist ned af Talerstolen. - Medens nu denne Lovs Skjæbne midlertidigt er afgjort i Frankrig selv, hvorden nu i de offentlige Blade, saavidt de tør, vil blive gjennemgaaet, kan det være interessant at see, hvorledes Stemmerne om den i Udlandet lyde. I en Skrivelse fra det Preussiske, som indeholdes i Allg. Zeit., hedder det om denne Gjenstand. Den Maade, hvorpaa Ludvig Philip har vidste at benytte den ulykkelige Begivenhed den 28de Juli, er en nyt Beviis paa hans snilde og høie Jndsigt i Politiken. Han erhverver sig derved ny Fortjeneste af det Almindelig og Europa vil vide ham Tak derfor. Pressen i Frankrig, saa ledes som den i de sidste Aar er udattet, staaer unægtelig i Modsigelse til alle Begreber og Moralitet og fremskridende Civilisation; den erindrer meget mere om de meest raae og tøilesløse Tider, som Menneskeheden nogensinde har maattet gjennemgaae, og det maatte ufeilbarlig føre til alle selskabelige Baands Opløsning, naar det voxende Onde ikke snart blev standset. Jkke Frankrig alene, men hele dette dannede, fredelskende Europa venter af det franske Kammerat det redeligen vil opfylde sit høie Kald og i det Væsentligste antage Regjeringens Lovforslag; thi Fieschis skjændige Attentat vilde ellers kun blive et Forspil til hvad der endnu kunde ventes, naar det fremdeles tillodes Pressen at arbeide frem i Anarchiets Aand, at undergrave alt, hvad der der Mennesket helligt, og at benytte Ungdommen i alle Europas Lande til sine Hensigters Opnaaelse. Men man kan vel ikke betvivle, at Ludvig Philips Bestræbelser jo ville bli qve kronede med et lykkeligt Udfald. Det meest glimrende Moment i hans Regjering er nu kommen; at forherlige og fordunkle det, afhænger af den lovgivende Magts Beslutninger. Der er nu givet Juli=Revolutionen en Leilighed til at udsone sig med de monarkiske Principer, de eneste mulige og heldbringende i vor selskabelige Orden. Af Kamrenes Antagelse eller Forkastelse af Regjeringens Lovforslag kan Europa slutte sig til, hvad det har at vente sig i Fremtiden. Skjøndt de Laurbær, det parisiske Politi i den senere Tid har høstet for sin Aarvaagenhed, ikke have været af det hæ yderligste Slags, har det dog flettet et nyt Blad, af samme Art i den Krands, den offentlige Mening har tilkjendt det. Den 28de August forkyndte "Journal de Paris, at man hendelig havde arresteret en Hr. Pepin, og knyttede til denne Kundgjørelse Haabet om, at man nu havde de tilforladeligste Udsigter til betydelige Oplysninger om Attentatet den 28de, og allerede den 29de August erfarede man, at denne Hr. Pepin havde benyttet den ene Nat, han sad fængslet, til at undvige. J 3 Uger, siger Journal de Paris, havde Politiet været paa Spor efter en forhenværende Capitain ved Nationalgaden, Pepin, paa hvem der navnligen hvilede den Mistanke, at han havde givet Fieschi Pengene til at betale de bevidste Flinteløb. Ved daglig at skifte Klæder og Opholdsted, var det hidtil lykkedes ham at trodse Politiets Efterstræbelser. Han blev endelig, den 28de om Morgenen, greben i hans egentlige Bopæl, hvor han havde begivet sig hen, for at lægge sidste Haand paa Forberedelserne til hans forestaaende Reise til Udlandet. Man haaber, ved hans Udsagn at komme til vigtige Oplysninger i Fieschis Sag. Med denne vigtige Arrestants Undvigelse skal det egentlig være gaaet saaledes til: Man havde bladet ham føre tilbage til sin Bolig, for at han personlig kunde være tilstede ved Undersøgelserne, der skulde foretages, for, om muligt, at opdage mistænkelige Papirer. Da Pe pin vidste, at den ham ledsagende Politicommissair var en stor Ven af Mad og Drikke, forsømte han ikke at fremsætte af Kjøkkenets og Kielderens Forraad, medens man beskjæftigede sig med de fornødne Forberedelser til Undersøgel, sen. Han var en saa ypperlig Vært og drak sine Gjester saa tappert til, at baade Politicommissairen og hans Ledsagere, da Pepin selv gjorde Mine til at tage sig en Luur ikke tøvede med at følge hans Exempel. Da de vaagnede var Hr. Pepin forsvunden. At Politicommissairen maatte bøde for denne Frokost, med Tabet af sit Embede, kan man vel ikke finde underligt.