Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-11-20
Det er mærkeligt – hedder det i samme Blad: at 28de Mais Selskabet ikke har fundet det passende at fremstille dets Zaarige Præsident, Høiesteretsadvocat Salicath, som Valg Candidat. Til Vælgerne af de ringere næringsdrivende Klasser i Kjøbenhavn læses i Dagen No. 271 en Veiled ving af Secretair Algreen-Ussing, hvori det hedder blandt Andet: Ligesom det ikke er nok, for at vælges, at En er en duelig Mand i sit Fag, saaledes maa Du heller ikke troe, at det er nok, at han har en Rang eller en Titel. Alt de kan jo vor gode Konge have givet ham af andre Aarsager og det beviser ikke, at han derfor er en Mand, som kan raade Kongen i vigtige Sager. Du veed jo nok, at alt som en Embedsmand hos os bliver ældre og avancerer, faaer han ogsaa en høiere Titel. Først er han Cancellieraad, siden bliver han Justitsraad, derefter bliver han Etatsraad, og tilsidst bliver han Conferentsraad. Men duede han ikke noget som Cancellieraad, saa duer han vel heller ikke meget som Conferentsraad. Du skal derfor ikke tænke som saa: "Den Mand har Kongen gjort til Justitsraad. Det maa endelig være en dygtig Mand. Ham vil jeg vælge." Du skal huske paa, at her kommer det ikke an paa, enten man er Justitsraaleller Statsraad, men her kommer det an paa, om man har Hoved og Hjerte paa det rette Sted, og ikke er bange for at sige sin Mening reent ud, og om man har god Jndsigt i Landets Sager og kan give Kongen et fornuftigt Raad, naar det engang kniber. Det kan ikke hielpe Landet, at Provindsialstænderne komme til at bestaae af lutter Etatsraader og Conferentsraader, naar de ikke ere indsigtsfulde, frisindede og uforfærdede Mænd. Det er saadanne Folk, vi trænge til Det er Mænd, som med Fynd og Klem ville tale Folkets Sag, og som ikke ere bange for at tage Bladet fra Munden, og sige de Store, hvor Skoen trykker, om de ogsaa derved skulde støde den Ene og den Anden. Det er Mænd, som have baade Pen og Tunge i deres Magt, og som ligesaa lidt forløbe sig i hvad de sige, som de lade sig noget snakke for eller sætte en Voxnæse paa. Saadanne Folk er det, at vor gode Konge vil, at J skulle vælge; thi han har taget sig disse Raadgivere, "for at han og hans Efterkommere kunne erholde den tilforladeligste Kundskab om Alt, hvad der kan fremme hans kjære og trofaste Folks Tarv, og det er kun af saadanne Mænd, at han kan vente, at faae dette at vide. Heller ikke maa Nogen ansee Valget af Suppleanterne for ligegyldigt, fordi disse først skulle træde til, naar Nogen af de Deputerede er forhindret fra at møde. Valget skeer, som bekjendt, for 6 Aar, og i Løbet af 6 Aar kunne Flere af de Deputerede døe eller af andre Aarsager blive forhindrede fra at møde. Just fordi der først blive Spørgsmaal om Suppleanternes Jndtrædelse i Provindsialstændernes Forsamling om flere Aar, er Valget af dem fast dobbelt vigtigt. Sex Aar ere en lang Tid. J sex Aar kan Meget forandre sig baade indvortes og udvortes Hvorledes det da seer ud Danmark, kan Jngen forudsige, men maaskee er det da, mere end nu, nødvendigt, at Landets Repræsentanter ere dygtige og characteerfaste Mænd; at de, der skulle give Andre Raad da ikke selv ere raadvilde, og at de, der ere kaldede til at tale Folkets Sag, da ikke frygte for at lade deres Røst høre. Naar da, under en maaskee almindelig europæisk Krig, og under en muligt mislig Stilling i selve Landet, mangen Repræsentant trækker sig tilbage, Andre ere døde eller iøvrige forhindrede fra at møde, da er det Suppleanterne, paa hvilke man skal stole, og da gjælder det, i dem at gjenfinde den faste Stok, der ikke svigter den gode Sag i Farens Time."