Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-08-20
Den 26de Juli indfandt sig en talrig Forsamling; iblandt Tilhørerne vare mange Peeresses. Man var begiærlig efter at erfare om Ministerne vilde resignere, ifølge det Amendement, som Huset havde antaget ved den Jrlandske Kirkebill, eller atter give efter. Greve Grey fremstod og bekiendte, at Amendementet bekymmrede ham, og havde sat Ministerne i Forlegenhed. Det var vel just ikke betydelig, eller af den Vigtighed at han derfor vilde opgive billen, som var af den største Vigtighed for begge Kongerigernes Forbindelse og Vel og for Jrlands Folk og Kirke, men han forbeholdt sig at fremkomme med Forslag til at modificere denne Beslutning, og foreslog derfor to nye Amendements, hvorved Commissarierne fik Ret til at udnævne Præster til at besørge de geistlige Forretninger, som kunne forekomme, og at de tillige ikke maatte suspendere noget Præstekald uden først at have underrettet vedkommende Biskop derom. Disse Forslag bleve antagne, og nu bleve de øvrige Clausuler af Billen antagne uden nogen betydelig Jnvending indtil dens Slutning. Men inden den kom dertil stod endnu Greven af Vinchelsen op og angreb hele billens Princip, fordi den syntes at ville kuldkaste alle Kirkens Forhold. Katholikerne vilde ikke hvile, sagde han, førend deres Kirke var bleven indsat i sin hele forrige Magt, hvortil de ogsaa kunne være berettigede efter deres Synspunkt, men Pligterne imod Gud vare høiere end de mod Kongen, og derfor kunde og vilde han ikke give billen sit Samtykke; han androg derfor paa at dens Læsning maatte blive udsat i ser Maaneder; men Grevens Forslag blev efter en kort Giendrivelse af Greve Grey forkastet med 68 mod 30 Stemmer. Nogle smaae Amendements blev derpaa anbragte ved Billen, og nu passerede dens anden Læsning. - J Mødet den 30te Juli androg Marqvien af Landsdovn paa billens tredie Læsning. Lord Eldon angreb atter billen paa det heftigste, under store Lovtaler over den anglicanske Kirkeforfatning og den biskoppelige Værdighed. Hertugen af Wellington erklærede, at han vel ikke billigede billens Grundsætning; men at han dog ikke vilde modsætte sig den, for at Riget kunde faae Pusterum til at drage Veiret, og i Haab om tilkommende Forbedringer. Billen blev derpaa antaget med 135 Stemmer mod 81 Stemmer med alle de anbragte Amendements, hvorved den er bleven hartad ukiendelig. Man formodede at Underhuset vilde forkaste disse Amendements, og at dette vilde forøge Misforstaaelsen, imellem begge Husene; men det antog dem alle i Mødet den 2den August og billen er saaledes passeret. Nogle Lorder have indgivet en Protest imod billen; hvilket har givet Anledning til at et Skrift er udkommet i London, hvori der i John Bulls Navn protesteres mod Adelens Sine curer. – Man veed at billen om Jødernes Emancipation, som var antaget i Underhuset, blev forkastet i Overhuset i Mødet den 1ste August. Biskoppen af Canterbury fik i Særdeleshed ved sin Opposition Billen til at falde; han sagde at han ikke talte imod den af nogen Fiendtlighed imod Bekienderne af den istalitiske Troe, og tilstod, at der til alle Tider have været mange fortræffelige og udmærkede Folk iblandt dem, iblandt hvilke han nævnede Jesus Sirach, Josephus og Philo (Moses Mendelsohn i vore Dage); men han byggede sin Opposition paa at Jødedommet ikke allene indeholder en Jkke Erkiendelse af Christendommen; men meget mere staaer i en directe Modsætning mod den, fra dette Synspunkt betragtede han Muhameds og Bramas falske Lærdomme som mindre skadelige, fordi de ikke staae i noget fiendtligt Forhold til Christendommen. Med Erkebiskoppen istemmede Biskopperne af London og Chichester. Erkebiskoppen af Dublin derimod forsvarede billen. Hertugen af Wellington erklærede sig ogsaa mod billen, og sagde at Jøderne befinde sig i en ganske anden Stilling end Katholikerne. Disses Emancipation er en Følge af en Statsnødvendighed, hvilken man aabenbart ikke kan anføre til Jødernes Fordeel Billen er allene et Produkt af vore Dages Libe ralismus, og han kunde aldrig raade Monarken til at optage Jkke Christne i Parlamentet og høie Embeder, i hvor agtværdige de end kunne være. Kongens Broder Hertugen af Susser og især Lordcantsleren forsvarede billen med Kraft, denne talede med Skarphed mod det pietistiske Hyklerie, som erklærer alt for Blasphemie, som ikke stemmer overeens med individuelle religiøse Beskuelser, og han henviste til Christendommen Grundsætning, nemlig den christelige Kiærlighed, Billen blev forkastet med 104 mod 54 Stemmer (der er ingen Tvivl paa at denne Forkastelse vil biedrage til at bestyrke Overhusets Popularitet, thi Massen af det Engelske Folk holder fast ved sin religiøse Troe.