Norske Intelligenssedler, 1801-01-07
Søndag Formiddag den 28 Decbr. 1800 i streng Kulde gik 2de Pigebørn af 6 - 8 Aars Alder ud i et Besøg fra Pladsen Braaten under Arteig i Sørum. Underveis støder de paa en Flok Ulve, som vel ved deres Anskrig trak sig noget tilbage, men strax kommer den største efter dem, griber den yngste Pige Anne Monsdatter i Skjørtet og rykker hende af Søsterens Hænder. Denne løber et Par Bøsseskud frem til Gaarden Arteig og fortæller jamrende Tildragelsen. Man iler til Hielp med høie Raab - men desværre uden Skydegevær - seer Spor af Udyret, som deels havde slæbt deels baaret Barnet nogle hundrede Skridt fra Veien ind i Skoven, ja treffer det endnu Selv staaende der savlende over det. Med Nød faaer man det til at give Slip paa sit sørgelige Rov; dette finder man skjult af Snee og Blod, i sidste Aandedræt, gyselig forbidt i Ansigtet. Man tager det op, men i det en voxen Karl, H. K. bærer det i sin Trøie hjem til Pladsen, følger endnu Ulven - som skal have været af overordentlig Størrelse - tæt bagefter, stedse truende med nye Anfald, indtil man ved en Skigaard og flere Folkes Tilkomst omsider fik drevet ham paa Flugt. Man tænke sig de arme Forældres, især Moderens, Bedrøvelse. - De vare i Kirken mens Ulykken skede. Jeg besaae Liget neste Dag - det havde dybe Huller bag i Kinden foran hvert Øre, saa at det synes som Dyret har gabt det midt over Hovedet; Ligeledes var Ryggen og Halsen noget beskadiget. Det Sidste har maaskee foraarsaget en Kvælelse. Besynderligt nok, at Ulven i sin vante Grumhed og Graadighed er mere havde sønderrevet Barnet og begyndt at æde deraf Sal (som f. Ex. den hos Olear m.m. aftegnede, kan dog denne efter sammenholdte Omstendigheder neppe antages at være; Men tilvisse skal disse Bester efter berømte Naturforskeres og andre troværdige Mænds Forsikkring være meget begierlige efter Menneskekjød, naar de først engang, have smagt det, og derfor højstfarlige for hvem de møde. Saaledes vilde de i Gaar anfalde Sneplovkjørerne paa Kongeveien mellem Mo og Skrøver; En Skydsdreng af Ullensager skal de have iturevet Klæderne paa og bidt saa, at han maa holde Sengen. En andensteds her i Nærheden (Pladsen kaldes Refsummoen) vare de fremme i Vedskjulet og vilde taget en halvvoxen Dreng, H. L., som satte Øren imod dem og blev reddet ved Faderens Mellem komst. Forrige Vinter maatte ogsaa en rask Mand her af Bøiden A. H. S. udholde en svær Kam med dem om Natten paa sin Byrelse, da de adskillige Gange sprang over og ind i hans Slæde, hvorefter han laae længe syg. En saadan Dristighed af disse Dyr er ganske usædvanlig i denne Egn og bekjentgjøres derfor til Advarsel. Man efterstræber dem vel med Forgift og for Glug, men med liden Lykke. Bedre og sikrere vare nok de gamle Ulvestuer - som desværre ere komne af Brug! - og en alvorlig, almindelig, vedholdende Forfølgelse medens Sneen ikke er for dyb, da saa Hunde - som nylig den Puddel paa Romsaas i Ullensager - ved et Krigspuds (demordende testie, etc., forstaae at bide sin Ulv ihiel. ager - ved et Krigspuds (demordende testie, etc., forstaae at bide sin Ulv ihiel. J Aaret 1800 ere i Vor Frelsers Menighed i Christiania: Ægteviede 34 Par; Fødte Drenge 60, Piger 57, tilsammen 117, af hvilke udenfor Ægteskab 25, Døde af Mandkiøn 102, af Qvindekiøn 112, tilsammen 214, iblandt hvilke her været 9 paa nogle 80, 35 paa nogle 70, 34 paa nogle 60 og 88 under 10 Aar, samt 7 dødfødte, altsaa ere 97 flere døde end fødte, 3 Drenge flere fødte end Piger og 10 flere døde af Qvinde, end Mandkiøn. P. M. Cornisch.