Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-06-24
Efterat jeg havde seet mig behørigt om i hovedstaden, gjorde jeg en Tour til Paulowsk, for at afgive de Anbefalingsbreve, som jeg havde til Hofraad v. Adelung. Jeg vidste næppe at satte mig af Glæde, da jeg kom til den tyske Kolonie, saae tyske Drenge og Piger, hørte lyske Bønders Toner, og bemærkede velbekjendte Indretnings Gjenstande. Jeg maatte lade holde, og træde ind iblandt mine Landsmænd for venligt at hilse dem. Disse Kolonister see ret fornøide ud, da den russiske Bonde aldeles overlader til dem Melkehuusholdningen, der, saa nærPetersbug, giver naturligviis gode Renter. Tyske Folk fra Staden komme ogsaa jevnligen. herud, og leve ofte i hele Uger her paa Landet. Dog føle de sig ikke her ret hjemme; og forfeile ogsaa deres Bestemmelse. De skulle befordre Agrikulturen hos Landboen, men de udrette aldeles intet. Det tyske Agerbrug er forden fattige Russer alt for kostbart, til at han skulde efterligne det. Vel erstatter og forrenter det de Udlæg der gjøres, men uden Capital kan man ikke, og uden Eiendom over Grunden vil man ikke gjøre sig noget ud af. Overhovedet foretrækker den merkantilske Russer at dyrke de Frugter, der ere Lækkeriets Gienstande, hvilke han her got kan afsætte. Saaledes saae jeg her hele Brombærmarker. - Alt Forfeilte er for mig noget Piinligt; derfor forlod jeg, temmeligen afkjølet, Kolonien og besaae med større Fornøielse en liden russisk By, som virkeligen var ret net. Husene vare vel af Træe; men hvert især havde en Balkon, og langs Tagene vare tynde Brætter udskaarne og takkede blot med Øxen, som om det var brabantske Kniplinger. Naar en slig Aand for Skjønhed vilde vise sig i enhver russisk liden By, da skulde ogsaa snart al Livegenskab forsvinde. Ligesaa elegant som denne liden By var og den liden Stad Crasno-selo. Jeg kunde kun i Forbifarende betragte Slottet og Haven, men det var mig nok for at fatte en Beslutning om snart at komme igjen hertil. Nu maatte jeg lade mig nøie med at beskue det Ydre af det berømte Pallads. Uagtet Slottet for nærværende Tid har tabt sin Forgyldning, imponerer det dog endnu, men vist er det, at der er meget Pralende derved. Caryatiderne ere slette, og stikke slet af under en guul Farve. En Bagbygning, som blev bygget for Keiserinde Catharine den 2den, er langt smagfuldere og besidder to herlige Statuer. Ligesaa simpel og net er en Sidebygning, som den keiserlige Familie nu pleier at beboe. Naar man betænker hvor mange Millioner der ere anvendte paa denne Pragtbygning, som nu aldeles ikke bliver brugt, saa regner man uvilkaarligen, hvor mange Mennesker der kunne være blevne frikjøbte for denne Sum Da jeg ankom til Paulowsk var Statsraad v. Adelung netop gaaet til Slots Bibliotheket; jeg gik altsaa derhen. Ved Indgangen bemærkede jeg en høj mager Mand i Generals Uniform, hvis Aasyn viste en Roe, en Alvor, som var paafaldende; jeg kunde ikke antage den for ejendommelig, men vilde snarere ansee den for kunstlet eller tilvant; holdningen var vel fast, men dog tvungen, man saae han sad hellere, end stod, Blikket var gjennemtrængende, men dog fortrædelig, Stemmen paafaldende, og huul. Jeg troede i denne Mand at see en Tysker, som i Begeistringens Aar var kommen til Neva, og der var bleven indefrossen, og undrede mig ikke lidet, da jeg siden erfarede, at det var Herr Klinger. - Herr v. Adelung hører til de behageligste Lærde i Verden, og er saa gjæstfrie, at jeg efter faa Minuters Forløb, ordentlig saae mig nødsaget til at tilbringe paa hans Landsted nogle Dage, hvilke jeg tæller blandt de skjønne ste, jeg oplevede i Rusland. - Paulowsk har saa mange Seeværdigheder at man meget got kan bruge en Uge til at besee dem. Jkke allene er Slottet meget skjønt, og har tildeels sjeldne og udmærkede Malerier, Statuer og Bøger, men Haven indeholder ogsaa mere end man søger. Ja, jeg kan vel sige, at den er den Herligste jeg har seet i Rusland; venlige Høie groteske Smaadale, en smuk Bæk, en Park med Gondoller og Svaner, Templer, Hytter, Pavillioner afvexle symetrisk med hinanden. Rosen Pavillonen med Acolsharpen øverst er allene for sig et lille Underværk og med Føje Keiserinde-Moderens Yndlingsplads. Der ligger en Stambog, i hvilken de Besøgende nedskrive deres Tanker og Følelser, og det var længe en Morskabslæsning for Keiserinden; men raae Smigrerier af Mennesker af alle Nationer forstyrrede snart den ophøiede Menneske Veninde Fornøielse. Hvorfor skal Fyrstelige Personer dog stedse have den Ulykke, ikke at høre uden Smigrerier, for det meste af urene Kilder. En havde skreven: Si Javais de Lamartine lesprit. Je chanterois Ia bonte de Marie. En anden skrev derunder Pour chanter Marie . Fautil avoir esprit? . O que non, sur mon honneur II fant avoir un cour! Og saaledes vedblev det i det uendelige. J Sandhed det maa være en Qval at høre af de jammerligste Mennesker priset hvad der er et Værk af reen Begeistring, og aldeles ikke beregnet. Det maa næsten være ligesaa ubehageligt, som at vide et Genieværk bedømt af een, af Boghandleren og Forlæggeren betalt Recensent. Paulowsk er egentlig en Landsbye, men man vil med Magt gjøre den til en Stad, betaler Kolonister og holder nogle aarlige Markeder. Men naturligvis vil det ikke gaae, thi en Landsbye maa selv gjøre sig til en Stad. Endogsaa fordi Zarsko-selo ligger saanær, kan Paulowsk ikke blive til en Stad, naar man derunder ikke blot forstaaer et vist Antal høie Huuse, men og saa en Forening af Mennesker af Jndustrie. Alligevel fortjener den skjønne Omegn, at ret mange Stadbeboere her anlægge deres Landsteder. Foruden den Kejserlige Have gives der endnu en stor Park tilhørende Fyrst Soltikow, der, endogsaa henliggende i sin vilde Tilstand, er skjøn. Længere hen er der en behagelig Plads, foran den lille Fæstning som Keiser Paul lod opbygge til Krigslege for sine Sønner; den fører Navnet Pip ligesom et nærliggende lille Jagtslot hedder Krik, thi det var et eget Træk hos denne Keiser, at elske korte Ord. Ogsaa til den Finske lille Landsbye Slawenka har man en ret behagelig Spadseretour, om det ogsaa ikke skeer for de Mærkværdigheders Skyld som findes i den protestantiske lille Kirke, hvilke bestaae i Kapeller for nogle her begravede Statsraader. - Adelung blev lykkeligviis medens jeg var der, indbuden til Zatsko selv til Keiserens Livlæge, og saaledes gaves der en ypperlig Leilighed til at vise mig, som ogsaa havde got af Indbydelsen, flere Ting i Barskoselo. En Hofvogn afhentede os. Man var saa god, at foreslaae en Omvei, for at kunne vise mig des mere, og man ophævede Taffelet noget tidligere, for at jeg kunde faae ret meget at see. - Vi gik, talrige nok (foruden Adelung og Krichthou, var ogsaa Akademikeren Statsraad King, den russiske Histories grundigste Kiender, der o. fl.) igjennem Haven til Slottet. Dette gamle Pragtsværks Indre modsiger det Ydre. Alt er kostbart, rigt, men sjelden meget smagfuldt. Kapellerne har Vægge aldeles bedækkede med stærkforgyldt Billedhuggerværk, men Malerierne forraade liden Kunst. Paa en Sidevæg faae jeg et lille Billede, som forestillede Ordene: Du seer Splinten i Din Næstes Øje, og ikke Bielken i Dit eget." En vanskelig Opgave, men man høre, hvorledes den blev løst. En Olding har en Bielke bag Øret, og peger smillende paa en Yndling som kun bærer en Gren bag Øret. Det kalder jeg at være tydelig og jeg troer at Maleren har villet prophetisk afbilde en Scene af det Tyske Skribenterliv. Den gamle er vist nok en Theater Digter, der ikke lader nogen ung Digter komme til en grøn Gren, og kun taaler sine egne Værker paa Repertoiret. - Da vi igjen kom tilbage i Haven, lød Mu fik os imøde, og der vare talrige Spadserende. Vi gik til Siderne for uforstyrret at kunne nyde de skjønneste Partier; desuagtet maae denne bestandige Tilsidegaaen have bidraget til at det meget mindre behagede mig i Zarskoselo, end i Paulowsk. En Fremmed sagde meget vittigt og sandt, til Haven i Paulowsk kan man sige: Du, men til den i Barskoselo kun: De. - Tilsidst besteg vi et lille Slot af Oldtids Form, hvilket netop var blevet færdigt, og indrettet til den lille Kronprinds. Det bestaaer i et nydeligt Taarn, omgivet og bevogtet af engelske, russiske, østerrigske, og svenske Riddere, i Toppen er en Tubus i Form af en Kanon, og et Uhr med et Brændeglas, som ved Slaget Tolv affyrede en lille Kanon. Det bedste ved denne Lege værks Bygning er Udsigten, som man nyder ovenfra, og det er af Vigtighed. Prindsen lærer, at man maae hæve sig og stige i Veiret, for at kunne overskue Verden. -(Gesellschafter. 12.) Fortsat Bidrag til at karakterisere Hr. C. W. Alberling som Recensent.