Viborger Samler, 1795-04-13
Tre og Tyvende Aargang. Mandagen den 13 April. Fragment af en Skrivelse fra de Hollandske Grændser. ) Af 13de Febr. 1795. (Forfatteren af dette Brev er en anseelig, saakyndig Mand, og Jndvaaner af den formodentlige ny Krigsskueplads.)- De har i Minerva for Janv. rigtig sagt, at Holland vilde erholde sin Opløsning, naar de Franske fuldkommen erobrede det. Denne fuldkomme Erobring er nu skeet; Holland, Seeland, Utrecht, Geldern og Overyssel ere besatte af Franskmændene, i Grønningen og Friesland, som og ere i Revolutions Tilstand, ventes de med Glæde, men skulle først om 14 Dage komme der, i Følge en Efterretning, som vi fik her i Gaar ved en Expresse fra Grønningen. Jeg vil haabe, at de Franske ikke have i Sindeat gaae videre frem, ellers skulle vi strax have Krigens 2) Af Archenholtz's Minerva for Febr. 1795. Stueplads her i Landet; og da de her ankomme Engelændere og franske Emigranter ere endnu alle i den største Uorden, og næsten uden Bagage og Krigs-Ammunition, saa ville de Franske ogsaa her snart kunne spille Mester. Kun en hastig Fred kan redde os. Men skal Krigen fortsættes videre, og endnu et nyt Feldttog holdes i denne Sømmer, da seer jeg ingen Ende paa Elendigheden; den største Hungersnød ville være Følgen deraf. De Franske ville hobe sig i Holland. Denne Omstændighed aleene foranlediger en Mængde Betragtninger. Forraadet af Korn var i forrige November langt fra ikke saa stort i Holland, som det ellers pleier at være, og som Franskmændene vel maae have ventet. J Amsterdam vare, da Frosten indtraadde, neppe 1000 Læster Havre paa Loftet, som jeg tilforladelig veed, den heele Forraad af Hvede blev anslaget for 3500, og af Rug for 4000 Læster. Alt dette og hvad Grønningen og Frissland kunne levere, trænger Holland selv meget til, omdet ingen Tilførsel faaer fra Østersøen. Nu have Franzoserne allerede udskreven en Reqvisition af 15000 Læster Havre, 500 Læster Hvede, 12000 Stkr. frede Oxer, Kioler og Vester for 20,000 Mand, 100,000 Par Skoe, 20,000 Par Støvle &c. &c. Havren og Hveden kan med den største Anstrængelse og alle Hjelpemidler ikke leveres. Giver Holland alt det Korn, det har, kommer det selv i den største Forlegenhed. Jeg er overbeviist om, at, dersom Franzoserne skulde samle en Arme af 100,000 Mand med deres Trods-Knegte og Heste i Holland, og der ingen Tilførsel kan komme dertil fra Østersøen, de Franske da maae lade Levnetsmidlerne føre efter sig fra Brabant eller Frankerig. Dette skulde nu ikke være vanskeligt til Søes, om de kun der have Levnetsmidler nok til denne Forsendelse. Vanskelighederne for de allierede Magter ere ikke mindre, da de maae opstille en meget frygtelig Magt fra Rhinen indtil Ems, om de ville faae nogen Bugt med Franzoserne i Holland. Antager man nu, at dertil udfordres 130,000 Mennesker og 50,000 Heste, for at møde i Feldten næstkommende Foraar, at disse Armeer først maae drage al deres Ammunition og Bagage fra det indere Tydskland, og at disse Hære skulde være forsamlede paa en saadan Landstrækning imellem Rhinen og Ems, hvor der i Almindelighed ere kun saamange Levnetsmidler, at Jndvaanerne have nok for sig: saa er den naturlige Følge, at Alting maae tilføres den til Vogns fra Ems (om de blive Mestere af den, fra Veseren, og fra Elben. Hertil torde udfordres flere end 10,000 fire spænde Vogne med tusinde Kudske. Men disse Mennesker og Heste maae ogsaa underholdes. Hvor alt dette mueligviis kan komme fra, da der formedelst den ulykkelige polske Krig, er saa lidet at faae fra Østersøen, det veed jeg ikke! – Jeg befrygter, at dette ikke noksom bliver overveiet af de allierede Magter i Cabinetterne, og at den virkelige Mangel først da torde vise sig, naar Tropperne allerede staae i Feldten. Hvad vilde da følgerne være, om saa store Armeer maatte skilles, fra hinanden formedelst Hungersnø¬