Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-09-07
senske Tidender. Trondh De No. 36. Fredagen den 7de September. Nedskrevne Tanker ved Hr. M. C. Petersons uden for al Tvivl velmeente Forslag i de Trondhjemske Tidender No. 34, de Formuende at give et Giestebud mindre om Aaret, og sammes Beløb i Penge, som Bidrag til Brænde for Trængende i Vinters Tiden. Nød driver nøgen Kielling til at spinde. Dette gamle ordinaire Ordsprog indeholder dog unegtelig megen Sandhed, og bær Præget af en i sin Tid med sand Menneskekundskab udrustet Forfatter. Hvem kjender Mennesket, end- og i en mindre Grad, og ikke vil tilstaar, at alletider en vis Trang, være sig moralsk eller physisk, er en nødvendig Drivefjæder til alle dets Handlinger, i hvilken Rulle samme end maatte spille paa denne Kløde, Saaledes at tale summarisk, er det den moralske eller Sielens Trang, som driver den oplyste gode Borger til at handle og efterkomme Pligterne imod Gud, sig selv og Næsten, og naar hiin kunde ophøre, skulle disse unegteligen i samme Øjeblik tilsidesættes, og dette blev da ingen Vanære for Mennesket, saalænge det Grundprincip maatte gielde, at ingen Ting kan være uden Aarsag, og ingen Virkning uden Kraft, som, naar Aarsagen og Kraften ophører, maa og selve Tingen og Virkningen falde bort; men moxen allene den physiske eller Legemets Trang driver den mindre oplyste og arbeidende Klasse til at virke, og naar denne Trang, deres Nødtørftigheder, eller ikkun en Deel deraf, uden Arbeide, paa den rigere Næstes Bekostning kunde erholdes, da frygter jeg for, at den alligevel hos os med Lunkenhed drivende Arbejdsomhed vilde lide et mærkeligere Stød, og derimod falske Begreber, om den naturlige Ret, som ethvert Jndividuum haver til alle Jordens Goder, indtage Pladsen, og formere de farligste og urigtigste Pretentioner. Jeg troer isteden, at den rigere Deel Den høistagtværdige Hr. Jndsender tillaMennesker virker mere godt, og yder rettere sin Skjerv til Nødtørftigheden, ved at underholde Arbeidere og betale dem retteligen; lægge Vind paa, at skjelne den Flittige fra den Dovne, den Redelige fra Bedrageren, belønne Arbeidsomhed i Proportion, og derved medindbegribe den Arbeidendes større eller mindre Trang. Ved paa denne Maade at afhielpe Mangel, klæde den Nøgne og mætte den Hungrige, opstaaer et mangefold Gode: Arbeide vindes og Arbeidsomhed befordres, Fortjeneste belønnes, og Dovenskab med Uredelighed straffes: Almisser, den allene de fattige Vandføres, Forældede, at jeg herpaa allene svarer ved at anføre mine egne Ord. Jeg sagde: "Det kan dog ikke nægtes, at alle Mennesker have en naturlig Ret til ethvert Gode, Jorden yder, for saavidt det uundgaaeligen tjener til Vedligeholdelsen af deres physiske Tilværelse." Denne naturligtigtige Sandhed har Medhold hos de bedste Publicister. Den taber ikke sin Rigtighed, om den end muligens af Enkelte skulde blive misforstaaet. Jeg anførte den allene, som en Bevæggrund for de Folk, til hvilke jeg talte, paa det de saa meget hellere skulle lade sig bevæge, til at række den hielpsømme Haand til sande Trængende. Jeg har ellers, – for svage Brødres Skyld, – ikke sagt, hvad jeg ved denne Leilighed kunde og ved en anden Leilighed burde sige: men jeg veed sandeligen nok, hvorledes jeg maatte bære mig ad, naar jeg i en uundgaaelig Forlegenhed for det, der hører til mit dyriske Livs Vedligeholdelse, paa ingen Maade, kunde erlange det Nødtørftige, og jeg altsaa kun havde to ubehagelige Alternativer for mig. M. C. P. des, Syge og Sengeliggendes Rettigheder, blive en ligesaa unødvendig Artikel, som samme i sig selv er forhaanende at imodtage, saalænge man sit Ansigtets Sveed kan æde sit eget Brød. Skulle endda i Vinters Tiden gives ledige paa Torvet, imod deres Villie, saa lær disse Nødtørftige at vænne sig til saadanne Arbeider som alletider kan haves, at spinde, binde og vinde, lær dem at spare fra om Sommeren, at lægge Vind paa Maadelighed i sit hele Omfang, og at aflægge Drukkenskab, denne for Enhver saa fordærvende, men hos Arbeidsmanden og Daglønneren saa gjengse og fortærende Last, lær dem, ikke i Sommerstiden at spolere Dage med at gaae fra En til Anden for at udspeide de høieste Priser og for at gjøre Avelsmanden forlegen, lær dem Flittighed i Arbeide og Redelighed, lær den Beskedenhed, Sædelighed og overhovedet den Sandhed: at de ved alle disse Pligter øve Dyd, og igjennem dydig Vandel de Retskafnes Hjerter og Enhver sin Hjelper. Bliver det saaledes antagelig, at den rigere Medborger skjønsomt understøtter Nodtørftigheden, naar han befordrer og belønner Arbeidsomhed, saa skal det ikke findes meere forkasteligt, at, naar denne nyttige Mand i sin Cirkel høster, Frugter af sine nødvendige og nyttige Anlæg, at han da og ofver noget til sin Lyst og Fornøielse, og at han ikke som hiin usle Menneskefiende, beholder dette for sig selv allene, men glæder sig med Andre og Andre med sig, og om selv denne Luxus er skadeligere eller nyttigere for Staten, er et Spørgsmaal som endnu de dygtigere Hoveder staae tilbage med, bestemt at afgjøre; J Henseende til Moraliteten derimod, da troer jeg at vores Trondhjem overalt viser Exempel paa Sædelighed og Maadelighed, aldrig skal man i Selskaber blive var nogen som er overvældet, og aldrig i Baller nogen for frie. Cicilienborg, den 25de Augusti 1798. S. C. Selmer. For Rummets Skyld maa jeg udsætte mit Svar paa Ovenstaaende, indtil næste, eller en anden Gang. M. C. P. 14de Søndag efter Trinitatis. prædike: Høimesse. Aftensang. Domkr. Hr. Angell. Hr. Stabell. Fruekr. Hr. Stiftsprovst Wille. Hr. Schavland. Hospitalskirken Hr. Støren. Ankommet.