Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-02-25
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. er Fæsteren, Sjette Aargang. No. 40. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke Løverdagen den 25 Februarii, 1809. Svarer Navnens var vaske Goddædighetil dens Formue J Anledning af det Spørgsmaal, om det fra Dannemark og Hertugdømmene indkomne Bidrag til Flaaden og til vore Norske Brødres Understørrelse passer til Vedkommendes Formue, kan svares følgende: At naar man undtager saare enkelte private Mænds Offere i nærværende Periode, deels til Flaaden, deels til de Norske deels til de Brandlidte i Hovedstaden, og til Staten i Almindelighed, har den patriotiske Aand viist sig fra en saare ufordeelagtig Side. Naar Landet havde Krig i Christian den Femtes og Frederik den Fjerdes Tid, da skjænkede private Mænd udrustede Fregatter, og de større Kjøbstæder Orlogsskibe til Landets Brug. Hvad er der givet i denne Tid til Flaaden, Kun meget lidet, der kan kaldes betydeligt. De, som ingen Skov eie, have med stor Bram givet alle de Træer, som findes tjenlige til Skibsbrug. Og de som eie Skov, have med stor Forsigtighed bestemt Antallet af Træer. Hvad er der givet Penge. Ligesaa lidet. Gjennemløber man Listerne i Aviserne paa de indkomne Gaver, saavel fra de mere Formuende, som have givet over 5 Rdlr., som fra Bønderne sogneviis, vil man med Forundring see, at de Første have givet i Almindelighed, hvad slige Folk kunne tabe eller vinde i Spil en Aften i Venneselskab, og de Sidste, hvad de sædvanligen fortære i et Krogilde en Markedsdag. Sligt er under Nationens Værdighed Aarsagen til denne Uforklarlighed synes at være, at flere af vedkommende Øvrighedspersoner have maaskee med Ligegyldighed taget sig af denne Sag, sat en Circulaire i Omløb, og været tilfreds med det paategnede Bidrag, det være passende eller ikke, efter Personernes, eller Communernes Evne dernæst at de fleste frygte for igjentagne Anmodninger, og at Krigen skal muligen vare længe endvidere det slette Exempel af de mere Formuende, thi naar man seer at Jndividuer i Egnen, som besidde Eiendomme af stere Tønder Guld Værd, ei give meer end 10, 20, 30 til 50 Rdlr. undseer den mindre Formuende sig ved at give mere, end 2, 5 til 10 Rdlr., eller anseer det ei for Pligt, at give mere, og endelig den vigtige Ting, at der gives mange rige Folk, men at faa have Penge, det vil sige: at den circulerende Penge masse i Landet ei svarer til Eiendommens Værd. Man kan gjerne besidde en Eiendom gjeldfri til en Tønde Gulds Værd, og dog med stor Vandskelighed, og kun ved Forbindelser, være i Stand til at faae nogle faa tusinde Rigsdaler at laane. Denne følelige Mangel paa Numeraire er tilvisse en Hovedsag. Vilde een af vore Provindser give til Statens Tarv een Million Rigsdaler, saa vilde derved Provindsen saaledes blottes for Numeraire, at den ei havde det Fornødne til at betale de løbende Kongelige Skatter, omendskjønt der gives flere Personer i hver Provinds, som besidde Eiendomme af hele og halve Millioners Værd. Denne Synspunct giver Anledning til følgende Tankegang: Da det Danske Folk har Villie og Evne til at afhielpe Landets financielle Trang, men ei Penge til at gjøre det strax, burde en bekjendt agtet Mand eller Regjeringen selv indbyde Landets formuende Borgere til at paatage sig, Mand for Mand, en vis navngiven Sum af Statens Gield, som disse lade hypothisere i deres Eiendomme, og deraf svare Renten, indtil de efter Beqvemhed kunne afbetale denne frivillig heftende Gield. A har ingen Børn, men et Stamhuus, eller andet Jordgods af flere Tønder Gulds Værd, som er hans virkelige Formue, Prioriteterne fradragne. Paa denne Eiendom tilbyder han af Godhed for sit Fødeland, at paatage sig af Statens Gield, saa meget som Beløbet af f. Ex. 3 eller 1/2 Deel af hans Eiendommes Værd af ham selv ansees at være, og af den hypothiserede Sum, som en liqvid Gield, svares gangbar Rente til Kongens Casse gjennem Amtstuen, indtil den er afbetalt B har Børn, men er formuende, han hypothiserer paa sin Eiendom f. Ex. 1/2 Deel af dens Værd Den Handlende, Rentenisten og formuende Embedsmand handler paa samme Maade, alt frivillig, og enhver efter sin Evne. Paa denne Maade kunde de syv Danske Stifter, uden Besvær, paatage sig af Statsgielden omtrent 10 Mill. Rigsd. og Hertugdømmene 5 Mill. Rigsd. Ved en saa betydelig Formindskelse af Statsgjelden, og deraf løbende Renter, var det Offentlige meget tjent. Det vilde hæve den synkende Cours, og give den circulerende Seddelmasse en reel Værd. Thi saalænge den ikke er garanteret af Folket, som i Sverrig, eller haver virkelige Eiendomme til Hypothek, er dens Værd altid precair. Det vilde være en frivillig Opoffrelse, en ædel Nation værdig. Saadan en Opoffrelse, som ei svækkede nogen Mands Credit, eller var ham trykkende i hans daglige Udkomme, eller blottede Provindserne for Numeraire, fortjener en Konge som vor Frederik, der har saa megen billig Fordring paa Nationens Agtelse og Tillid. Et taknemmeligt Folk vil et forglemme, at Landet har ved Regjeringens Viisdom nydt Fredens Velsignelser over i 90 Aar; at det, indtil de senere krigerske Forhold, har baaret meget moderate Skatter, at ved Landets Udskiftning ere Jordeiendomme, og ved en uforstyrret Besiddelse, alle Slags Eiendommes Værd betydeligen blevne forøgede. Regenten er den store Families Overhoved og Fader; naar denne seer sig nødsaget til successiv at paadrage sig en Gjeld til Familiens Ophold og Bedste, er det ikke nok, at Familien er beredvillig til, den Formuende med den Uformuende, at svare Renten af denne Gjeld; men det synes billigt, at de formuende Lemmer frivillig paatage sig hver især en vis Deel af omtalte Gield. Til Borgersamfundets Vel giver den arbeidende Classe sine Arme, Embedsmanden sit Hoved, Krigeren sit Blod, og den Formuende sin Pung. Kan Landet uden Anstrængelse virkelig paatage sig en saadan Byrde, Tilvisse. Dannemark og Hertugdømmenes Capital værd, d. c. de rørlige og faste Eiendomme, er efter en lav Ansættelse af 500 Millioner Rigsdalers Værdie. Af den Capital er i det mindste det Halve i de Formuendes Hænder. Naar nu en Gjeld paa 15 Millioner fordeles paa Eiendomme, og Capitaler til Beløbet af 250 Millioner, er det omtrent 1/6 af den private Formue, som den Bemidlede frivillig yder til Borgersamfundets Vel. Den, som forlader sit Arnested, for at værne om Landet, gjør et langt større Offer, thi han forsømmer sin Eiendom, sin Families Tarv, frasiger sig den huuslige Ro og Glæde, udsætter sig for ukjendte Strabadser, og det mulige Tab af Helbred, Lemmer og Liv. Desuden er en saadan Opoffrelse til ethvert Jndividuums sande Gavn, og meest til den Formuendes. Thi ved slig frivillig Opoffrelse vilde Papir Numerairets Værd hæve sig til dets nominale Værd, og derved enhver Eiendom avancere frem fra en vaklende Papirværd til Sølv værd, hvorved den Rige, saavel som den Fattige, vilde vinde. Enhver Formuende vilde i dette Øieblik vinde betydeligt ved at bortgive 1/2 af sin Formue, naar han derved kunde forvandle den øvrige 3 til Sølvværd eller nominal Værd.