Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-02-22
En af de vigtigste Grundsætninger i alle hans Handlinger er, at gaae altid den nærmeste Vei. Hans naturlige Skarpsindighed viser ham denne let. Man finder den beste Orden i hans Huus. Et hvert Boeskab staaer der, hvor det skal bruges. De samme Grund=Regler vise sig og i hans heele Forhold. Han finder, at intet er lettere, end at kiende det Rette og Gode, naar Villien kuns er god; Det staaer, siger han, tydelig nok skrevet i os selv, hvad vi bør giøre og lade. Jeg har, siger Forfatteren, aldrig seet denne Mand nedslagen; End og naar han er syg, er han roelig. Hans fyrige Øine smille stedse af R 121 R. R. hans røde og sunde Ansigt, og vidne om en skiøn Siæll. Han er tilbøielig til Venskab, og hvor meget han end elsker Arbeide, forlader han det dog gierne, naar han dermed kan fornøie en Ven. Han er meget begierlig efter enhver nye Sandhed, og forkaster intet, førende han vel har prøvet og undersøgt det. Naar han opfinder noget got, har han ingen Roe, førend han meddeler andre det, og han er aldrig meere fornøiet end i Selskaber, hvor der tales om Forbedringer i Huusholdningen og Landvæsenet. Men jeg maa slutte, og anbefale mine Læsere Skriftet selv, som fortiener ganske at læses. Denne Anmerkning af Forfatteren vil jeg kuns legge til: " Hvor klart, siger han, fremskinner ikke i dette Exempel Sandheden af Socratis Ord, at man kan ingensteds bedre lære Retfærdighed og den sande Regieringskonst, end i Landmandens Huusholdning. P. S. . Af dette korte Udtog om den philosophiske Bønde i Sveitz sees da, hvad den fuldstændige Origial i vores Modersmaal lover, hvis Trykning beroer alene paa, at saa mange vilde lade sig tegne derfor her" paa Odense Adresse=Contoir, at jeg derved kunde blive nogenledes skadesløs; hvilket saaledes, til alle Liebhaberes Efterretning, herved tilkiendegives. Peter von Westen. Jndfald. I Abbera gik mange Penge ud aarlig for Salt, og derover blev omtalt, om herfore skulle ikke være noget andet Middel. – En af de fornemmeste Borgere og Kiøbmænd gjorde det Forslag, at man selv skulle saae det, og dette fandt, efter Magistratens Forestilling, almindelig bifald. Man udsaae dertil den beste Jord tet ved Byen, man kjøbte mange Tønder Salt, pløyede Jorden behørig, og R 122 R. R. faaede Saltet, saavelsom harvede Jorden. - Hen i Sommeren overgroede det hele Stykke Land med Tidsler og Neller. - En af Borgerne gik en Dag ud for at besee Saltets Vext, og som ham paakom et naturligt Ærinde, satte han sig ned iblant disse Neller, og da han brændte sig hesselig paa dem, løb han ufortøvet ind til Byen, og fortalte sine Medborgere, at nu voxte Saltet fortreffelig, og at han havde smagt det. - Magistraten forsamlede sig tilligemed Borgerskabet, og det blev foreslaaet, om derikke, paa Byens Bekostning, skulle holdes en Vogtere, som Dag og Nat gik om paa Saltageren, for at see til, at ingen kom og nedtraadde Saltet. - Men, sagde en af Raadmændene, dersom denne Mand skal gaae omkring, paa Ageren, saa vil han jo selv nedtræde Saltet. - Man overveiede hans Erindring, og fandt det velgrundet, og efter moden Overlæg, blev det af Borgemester og Raad med menige Borgerskab besluttet, at han Dag og Nat skulle ombæres af fire Mænd paa deres Skuldre. - -