Jyllandsposten, 1838-07-09
Den første Jndvending frembyder selve Forordningen, idet den udelukker alle Jkkechristne og altsaa lader Religionen fremtræde som Skjelnemærke, som givende og berøvende politiske Rettigheder. Men saa vist som alle Jordens Skatte og Herligheder ei vilde kunne bevæge den for sin Religion varmt følende Mand til at frafalde den, saa vist bør ei heller Religionen have Jndflydelse paa statsretlige Forhold. Staten er et Almeensikkerhedsforbund, hvori Borgerne have forenet sig om ved een overordnet fælleds Villie og ved de af denne bestemte nødvendige Jndskrænkninger at forskaffe sig den størst mulige Sikkerhed. Heraf maae alle de forskjelligt dannede og ordnede Statsformer udledes, herfra have de i forskjellige Lande gjældende forskjellige Love deres Udspring. Den personlige Frihed, som Borgeren kjærest, see vi derfor i velordnede Stater kun underkastet saadanne Jndskrænkninger, som stemme med hiint Grundprincip, og efter dette ere nødvendige. Af dette følger, at det Aandelige i Mennesket kun da er Staten, vedkommende, naar det ved sin Fremtræden i den ydre Verden, hvorpaa Staten efter sit Væsen ene kan virke, truer dets Medlemmer med Fare. Forresten bør Menneskets Sjelelige, som den vigtigste og dyrebareste Deel af den personlige Frihed, være dettes egen Raadighed overladt. Staten bør vaage over Opdragelsen, og sørge for, at dens tilkommende Medlemmer erhverve de for en Borger nødvendige Kundskaber, men altid have Maal, Sikkerheden, for Øie, og derfor vogte sig for mere end nødvendigt, at blive dens Borgeres sjellelige Formynder. Men er der noget, som Staten især bør vogte sig for, da er det at ville lade fuld Borgerret afhænge af dens Medlemmers Tanker og Guddommen; foruden at Staten ei kan virke paa disse, saa bør den det ei heller efter sit Formaal, uden der er Fare at befrygte af dens Medlemmers Troe. Derfor har Staten alene Ret til fra sit Territorium at forvise den Troe, som lærer og fordrer af sine Bekjendere Handlinger, der ei kunne stemme med en Stats Væsen; men videre strækker dens Virksomhed sig ei. Anvende vi, hvad vi her have sagt, paa det nærværende Tilfælde, da saa vist som Jødedommen er guddommelig, saa vist som dens fleste Bud ere væsentlige og integrerende Deele af Christendommen, saa vist som der ei i denne skal paavises et Bud, der er til Skade for en Stat, eller rettere som ei er til Gavn for en saadan, saa vist har Staten ei Ret til for denne Religions Skyld at gjøre Forskjel paa sine Medlemmer. Desuden, skal Religionen være afgjørende, hvi udelukker man ei alle Jkkelutheranere eller Jkkeevangeliske, Kan den indrømme Katholiken fri Adgang, som i Religionssager have et ydre Overhoved, der, som vor Tid viser, endnu kan virke skadelig ind paa Statens indre Forhold, hvi da ei Jøderne, som Jntet have foruden deres Fædreneland, der kunde bringe dem i Collision med dettes Jnteresser, der kun og alene ere danske, og hvem intet andet Baand binder, Jkke indvende man, at der kunne forefalde Gjenstande, som de ei rettelig formedelst Religionsforskjelligheden kunne dømme om; thi vi ville her først henvise til Hessen, Würtemberg, Frankrig, Holland, Belgien og Nordamerika, hvor dette ei har været til Hinder for Jødernes Adgang til Stænderforsamlinger, og dernæst bemærke at Catholikerne unægtelig ere i samme Casus saavel hersom andetsteds, hvor, som navnlig i England, den catholske og protestantiske Kirke ofte ere i Collision med hinanden, en Strid, der er utænkelig mellem den jødiske og christne Kirke, og som dog ei har været til Hinder for, at man i Aaret 1827 gav Katholikerne Sæde i Parlamentet. Den enkelte jødiske Deputerede vil desuden naturligviis afholde sig fra en saadan kun yderst sjeldent forekommende Sags Discussion, og i alt Fald vil han ikke kunne have nogen afgjørende Jndflydelse i en saadan Sag, og han vil her være i et Tilfælde, der er analogt med det, som oftere ja næsten i enhver Forsamling vil indtræffe, at et Medlem mangler den factiske Kundskab om een eller anden Ting, der forhandles, og hvor da aldeles Jntet er i Veien for, at han følger de Sagkyndigeres Mening. Jdet jeg saaledes troer at have viist, at Religionen, hvilket vist vil fremhæves som den vigtigste Jndvending, ei i denne Sag kan og bør have nogen Virkning, vil jeg omtale nogle af de mindre betydende. Ofte er det fremhævet, at Jøderne ei skulle besidde Dannelse nok til at sidde i et Folkeraad. Men denne hele Jndvending falder og maa falde alene ved den bemærkning, at, hvis det skulde være sandt, da vil heller ingen Jøde komme i Forsamlingen. Det er nemlig umuligt, at en Saadan kan komme i Forsamlingen uden at have en stor Pluralitet af christne Medbrødres Stemmer, hvilke ifølge de bestaaende Forhold kun kunne tænkes at falde paa en i høi Grad dygtig Mand; og er det saa, da vil Forsamlingen ene og alene kunne høste Gavn deraf, istedetfor at lide ved, at en ellers dygtig Mand blot af hiin Grund udelukkedes af den. Men det er desuden ei en Gang sandt, at Jøderne skulde staae paa et lavere Dannelsestrin; det vil enhver Stand kunne bevidne, og ligesom der vistnok her, som i ethvert andet Samfund, vil findes endeel raae og uvidende, saaledes finde, mange i Videnskaber og andre Henseender høitbegavede og høitfortjente Mænd.