Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-06-20
Nu bekiendtgjorde Erkecantsleren Resultatet af Stemmesamlingerne for eller imod den nye Constitutionsact. Den blev næsten eenstemmig antaget, da kun 4,206 Stemmer vare imod den. – Derpaa erklærede den første Herold paa Keiserens Befaling, at den nye Constitution var bleven antaget af det franske Folk. Storkammerherren overbragte nu Keiseren Acten til Underskrivt, og han underskrev den strax. Derefter holdt Keiseren, med bedækket Hoved, og siddende paa Tronen, følgende Tale: Valgherrer af Departements- og Arrondissementscollegierne! Mine Herrer Deputerede af Land- og Sømagten, som her ere forsamlede paa Maimarken, Som Keiser, Consul og Soldat skyldte jeg Folket Alt. J Lykke og Ulykke, paa Valpladsen, i Conseilet, paa Tronen og i Landflygtigheden var Frankrig den eneste Gienstand for mine Tanker, mine Handlinger. Liig Kongen af Athenen har jeg opofret mig for mit Folk, i Haab om at see det smertelige Løvte gaae i Opfyldelse, at bevare Frankrig dets naturlige Jntegritet, dets Ære. og dets Rettigheder. Uvillie over at see disse hellige Rettigheder, som vare tilkæmpede ved 25 Aars Seire, miskiendte og for evig tabte, Frankrigs skiændede Æres Skrig og Nationens Ønske have ført mig tilbage til den Trone, der er mig dyrebar, fordi den er Folkets Uafhængigheds, Æres og Rettigheders Palladium. – Franske, da jeg under almindelig Jubel drog igiennem Rigets forskiellige Provindser, forat vende tilbage til min Hovedstad, maatte jeg regne paa en lang Fred. Nationerne ere bundne ved Tractater, som sluttes af deres Regieringer, disse være end hvilke de ville. MineTanker vare derfor blot henvendte paa Midlerne til at grundfæste vor Frihed paa en med Folkets Villie og Vel overeensstemmende Constitution. Derfor har jeg sammenkaldet Maimarken. – Jeg erfarede snart, at Fyrsterne, som have miskiendt alle Grundsætninger, ikke agtet saamange Folkeslags Villie og Jnteresse, vilde paaføre os Krig. De agte at udvide Kongeriget de Forenede Nederlande ved at forene alle Fæstninger i det nordlige Frankrig med samme, og ved Deelingen af Lothringen og Elsas at bilægge deres Uenigheder. Vi maatte ruste os til Krig. Da jeg imidlertid personligen vilde deele Slagenes Farer, gik min første Omhu ud paa fremfor Alt først at constituere Nationen, Folket har antaget den Constitutionsact, som jeg har forelagt det, Franske! Saasnart vi have afslaaet det uretfærdige Angreb, og Europa er bleven overbeviist om hvad man er 28 Millioner Franskmænds Rettigheder og Uafhængighed skyldig, saa skal en høitidelig Lov, affattet efter de constitutionelle Former, forenede forskiellige Foranstaltninger af vore endnu adpredte Constitutioner. – Franske. J vende igien tilbage til Eders Departementer. Siger Borgerne, at Tingenes nærværende Stilling er meget vanskelig; men at vi med Eenighed, Kraft og Standhaftighed seierrige ville bestaae i denne en stor Nations Kamp mod dens Undertrykkere, siger dem, at de kommende Stægter strængt ville undersøge vort Forhold, og at en Nation med sin Uafhængighed taber Alt; siger dem, at de fremmede Konger, som alle i min Lykkes Dage have attraaet min Alliance, nu rette alle deres Anstrængelser mod min Person. Hvis jeg ikke saae, at deres egentlige Hensigter vare stillede mod Fædrenelandet, da vilde jeg give dem min Tilværelse, imod hvilken de vise sig saa forbittrede, til Priis, men siger ogsaa Borgerne, at saalænge de Franske nære for mig de Kiærlighedsfølelser, hvorpaa de give mig saamange Beviser, vil vore Fienders Forbittrelse være afmægtig. Franske, Min Villie er Folkets, mine Rettigheder ere dets Rettigheder, min Ære, min Hæder, min Lykke kunne kun bestaae i Frankrigs Ære, Hæder og Lykke.