Berlingske Tidende, 1798-09-07
J Anledning af mit Avertissement i disse Tidender Nr. 40 d. A. ere, saavidt jeg veed, udkomne 2de Pierer, den ene med Titel: Brændeviin og Præstestand, en Sammenligning. Dette Skrift har jeg ikke læst, men efter Sigende skal dets Hoved Jndhold være, at slette Præster gjøre større Stade, end Brændeviin. Dette tilstaaer enhver retskaffen Præstemand og derlager, at den geistlige Stand er ligesaa lidet som enhver anden Embedstand frie for uværdige Lemmer, men saa kan man og med lige saa god Grund sammenligne Brændeviin eller et andet vigtigt Onde med slette Officerer, slette Dommere, slette Regentere, slette Borgere. Men at indslutte en heel Stand i saadan Sammenligning er vist en meget uforsvarlig Udesindighed. - Det andet Skrifkaldes: Noget i Anledning af og s.v. med Motto: Uvidenhed giør Dumdristighed. Bogen sælges til Fordeel for St. Hanses Hospital. J Steden for sit Navn har da Forfatteren allerede paa Titelbladet anmeldt sig selv som uvidende, dumdristig og som en Prænumerant paa St. Hanses Hospital. Neppe skal man iblant vor Literatur, mange Fostere finde Eet, hvis Titelblad og Jndhold saa eenstemmig og rigtig caratteriserer sin Forfatter. Afen Ven flygtige Udladelse blev jeg forledet til at ledsage denne Bogs Læsning med udførlige skriftlige Anmerkninger; men da jeg var kommen til Slutningen af Pjecen, merkede jeg, at jeg havde segtet imod en gedigen Prænumerant paa Daarekisten, Hovedpunkterne i Sagen iler han løselig forbi ved at tilstaae, Brændevinet kan misbruges og bliver ogsaa virkelig min brugt; men han opholder sig ikke med mindste Hensyn til den Massa af Ulykker, som Brændevinets Misbrug forvolder, et heller med disse Ulykkers Forhold til Brændevinets virkelige Nytte; han nævner intet Middel, som ved Erfaring er befundet tilstrækkeligt til at hindre de farligste Grader af Brændevinets Misbrug, eller dog i det mindste at indskrænke Virkningerne deraf til Drankernes egne Personer. Værgeløse, Koner og Børn, hvilke saa meget ofte maae sittre og blegne af Forskrækkelse under en Drankers Rasenhed, trøster han med Lovens 6. - 4 o. s. v., ligesom denne Løvs blotte Tilværelse havde, tverimod 115 Aars Erfaring, en magisk Kraf til at redde de Ulyttelige i Nødens Øieblik. - J No. 40 af disse Tidender staaer Udgangen i Steden for Adgangens Herover gjør Prænumeranten S. 14 og 15 en forfærdelig Allarm, hvortil den hele Aarsag er - en Trykseil, som end- og den eenfoldigste Læser maatte være i Stand til selv at rette At jeg aldrig smager Brændeviin og kuns saare sielden Viin, Pund, eller noget saadant, er i min Levekreds saa bekjendt. som noget Menneskes private Liv kan være; dog vil Pranumeranten S. 24 dibringe Enhver, som vil troe ham paa hans Ord, den Tanke om mig, at jeg selv misbruger Brændeviin, endog indtil at have ent deraf. Dette er en Ondskab, som ikke er usædvanlig hos aale Folk. - Jeg maae dog her endnu berøre Prænumerantens heftige Strid for Brændeviinsskafsernes Honner, for denne segter han ridderlig fra Slag til 40, og kroner sit Forsvar med et Paatryk af Forord af 31te Jan. 1794, hvilken fornemmelig angaaer i at slaae Heste Med denne i hans Tanker heldige Sammenligning mener han nok at have bragt sine Kommittenteres Reputation er ved in salval Hermed nok om Prænumeranten. - Jeg afskye Brændevinets Brug som daglig Diæt, men negter ikke dets Nytte som Medlein, og derfore ønskede jeg, der kuns maatte være at bekomme som Medicin efter Lægernes Forskrifter men at den almindelige Mand skal lettere kunde saae Brændeviin til et Ruus, end Brød til Mættelse, synes mig meget baqvendt. - Jeg har ikke kunne angribe Brændeviinsskafsernes borgerlige Værdighed, hvilken allene derver paa Lovene; men det er om deres moralske Værd jeg har vitret ble mine egne moralske Følser, og efter disse ere Brændeviins skaffere slet ikke bedre, end Slavehandlere, Kapere, Agietører og Deslige. Herfra undtager jeg Brændeviinsbrændere i Norge, fordi disse, under Norges nærværende Omstændigheder, ikke forøger det Onde, hvilket ved den umaade, lige Tilførsel af Brændeviin dog har det frieste Løb, men de formindske Norges betydelige Tab, og for denne Daad, omden end ikke blev noksom paaskyndet af deres Lyst til Vinding skylder hver retskaffen Nordmand dem Ære og Tat. Ende. Ugen, J samtlige Gotfolk, som skaffe den svage Mængde Brændeviin, dersom J med fuld Overbeviisning kan troe at J ere gandske uskyldige i de Ulykker, som ved Brændeviin, afstedkommes, saa lee kuns roelig at mine Udladelser; men synes en indvortes Stemme endog kun saa saateligen at sig Eder : der kunde maaskee dog vel være Noget i den Præster Ord, da vogter Eder nøie for dette Noget Avirisker.