Berlingske Tidende, 1832-06-02
Petersborg, den 18de Mai. J Søndags, den 13de d. M., gav Hs. Majestæt Keiserer, de fra Kongeriget Polen ankomne Deputerede, der overbragte deres egen og Medborgeres allerunderdanigste Tak for det Allernaadigst forundte almindelige Amnestie og den Keiserlige Gunstbeviisning, - en høitidelig Audients i Vinterpalladset, Til bestemt Tid havde hele Hofstaten, Damerne, Rigsraadet Senatorerne, Generalitetet a. forsamlet sig. Efterat de Deputerede vare anmeldte, behagede Deres Keiserlige Majestæter, Keiseren og Keiserinden, at begive Sig til Georgsalen, hvor Allerhøistsamme toge Plads staaende foran Thronen; ved Allerhøist sammes høire Side stode D. K. H. Cesarowitsch Thronfølgeren, Storfyrst Michael og Storfyrstinderne Helene og Marie; ved den venstre Side, i tilbørlig Frastand, Ministrene og den tjenst gjørende General=Adjutant, fremdeles Medlemmerne af Rigsraadet, Generalstaben &c. Ved Indtrædelsen i Thronsalen gjorde de Polske Deputerede den første dybe Reverents, midt i Salen den anden, og da de vare komne Deres K. Majestæter nær den tredie. Derefter holdt Deputationens ældste Medlem, Fyrst Valentin Radziwill, følgende Tale til Hs. Majestæt Keiseren i det polske Sprog. Sire, Begivenheder, som ingen menneskelig Klogskab kunde forudsee, styrtede Kongeriget Polen, fra en mangeaarig Rolighed og en før ukjendt Velstand, i Oprør og Anarchie; nogle saa Oprørere, der tilskyndede Masserne til Rebellion, havde gjort de Forstandigeres og Deres Majestæts hengivneste Undersaatters Mægling til Freds og Ordens Gjenoprettelse frugtesløs, Deres Majestæts Formaning blev ikke hørt. Under saa beklagelsesværdige Omstændigheder anvendte Deres Majestæt det eneste mue lige Middel til at føre de Misledte tilbage til deres Pligt. Ved Vaabenmagt tvang H. M. Partierne til Tavshed og lænkebandt Tvedragtens Uhyre. D. M. gjorde end Meer: De vilde, at Maadehold skulde vorde Seierens Følge; at det Forbigangnes Tilgivelse og Forglemmelse skulde vorde Borgen for Deres fader, lige Hensigter og et nyt Mindemærke om Deres uudtømmelige Naade. Kongerigets forenede Deputerede, der nu ere forsamlede i D. M. Riges Hovedstad, ile med at nedlægge den Hylding, der er en Virkning af deres Troskab, af deres Underkastelse og af deres Taknemmelighed for saa mange Velgierninger, for D. M. Thrones Fod, ja de vove endog at haabe, at D. M., forbarmende Sig over den Elændighed, som er vorden Krigens Følge, ville behage, at række de Mange, der bleve disse sørgelige Lovovertrædelsers Offere, en hjelperig Haand. Efterat have modtaget Hs. Majestæts Befaling dertil, svarede Ministeren for det indenlandske Departement med følgende Tale, i det russiske Sprog. M. H. Hans Majestæt modtager med Velbehag Udtrykke af det Sindelag, som De, befuldmægtigede af Høistsammes Undersaatter i Kongeriget Polen, i disses Navn bringe til Thronens Fod. Hans Faderhjerte sukkede, da Han, efterat af muelig Overtalelse havde været forgiæves, saae sig nødt til at opfylde en stræng Pligt, og maatte omsider tye til Vaabenmagt, for at gjenoprette den af forbryderske Partier kuldkastede Orden. Udfaldet har kronet den retfærdige Sag; Kongeriget Polens Folk er frelst fra Revolutionernes og Anarchiets Afgrund, og Hs. Majestæt haaber, at Hans Bestræbelser og Omhu, med den Almægtiges Bistand, snart udslette det sidste Spor af de Ulykker, der have rammet hiint Land. Hs. Majestæt stoler paa Deres og paa alle Høistsammes i Kongeriget Polen værende troe og velsindede Undersaatters ivrige Medvirkning til dette Øjemeed. Under de Loves Beskyttelse, der ere dem givne, - Love, der ere ligesaa meget lempede efter Landets Stilling, som efter Tidsomstændighederne, ville De tilfælleds anstrænge Dem for at naae det af Hs. M. betegnede Maal, i det De befæste den offentlige Orden ved at udbrede gavnlige Grundsætninger, dens tryggeste Værn; i det De fjerne troløse Øretudere, og bevare de Svage for hine Menneskers sørgelige Jndflydelse, der, vante til at opoffre Almeenvel for deres personlige Fordeel, nu af Fortvivlelsen selv og af Bevidstheden om deres egen Skjændsel tilskyndes dertil. Hs. Majestæt Keiseren nærer den faste Overbeviisning, at disse Menneskers Rænker ville vorde forgiæves, en sørgelig Erfaring har allerede ofte lært Folket i Kongeriget Polen, at dets Lykke og dets Roe ikkun kan grundes paa en urokkelig Troeskab imod dets Monarch, paa de Jnstitutioner, der skyldes Hans Viisdom, og paa en oprigtig og uopløselig Forening med den russiske Nation, der er af en med det beslægtet Stamme. Fremtiden vil da gjengive det alt det Gode, som en indvortes Krigs Forstyrrelse tilintetgjorde, og Hs. Keiserlige Majestæt vil saaledes see et af Allerhøistsammes dyrebareste Ønsker opfyldt. Derefter begave Deres Keiserlige Majestæter sig bort, og Deputationen blev siden stædet til en Privatandients. Deputationens Medlemmer ere følgende: Fyrst Valentin Radzivill, Biskop Stanislaus Choromanski, Abbeden Grev Thaddæns LubienskiGreverne Skorupka, Komorowski, Jegierski og 11 andre fornemme Polakker. (Af den russiske Statstidende "Journal de St. Petersbourg.)