Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-04-04
Man læser i den schwabiske Merkur: "Anbefaling af et sikkert Middel til at rette skiæve Næser. Hvor mangt et ellers smukt Ansigt er derikke, som vanzires af en skjæv Næse, Mange ere fødte med en saadan, men hos de fleste hidrører den fra deres Stilling under Søvnen. Hidtil kjendte man intet Middel til at afhielpe denne Feil. Jndsenderen heraf, hvis Næse ogsaa stod meget tilsiden, er det, ved et naturligt og gandske uskyldigt Middel, lykkedes, i kort Tid at faae samme rettet, og han troer, at komme Manges Ønsker imøde, idet han herved tilbyder, at meddele sin Opfindelse mod et Honorar af tvende Kron daler, der, for at fjerne hver Mistanke om Bedrageri, forblive hos Undertegnede indtil Midlet har slaaet an Frantz Wilhelm, Eier af Adressekontoiret, Hirschstrasse No. 36. Forlangte Jndrykkelser. Venligst Giensvar. 1. Til Hr. Redacteuren af Randers Avis. Jeg er Dem meget forbunden, fordi De slet ikke undrer Dem over, at jeg ikke har kunnet opfatte den afgloddende Fædrelandskjærlighed begeistrede Digters Jdee thi havde De undret Dem derover, vilde jeg virkelig have anseet det for en Fornærmelse. Kan De fatte en Fædrelandskjærlighed, der udtaler sig saaledes, som Hr. Blicher, har udtalt sig mod Peder Nielsen, kondolerer jeg Dem af Hjertet. Det er meget godt, at Fædrelandskjærligheden "gløder, men det gaaer dog nok neppe an, at den nærer sin Jld med en retskaffen Medborgers Ære og Rolighed; det Slags "Gløder, der skulle holdes vedlige med saadant Ved, er det vist ingen Synd at slukke. Det er vel ogsaa temmelig problematisk, hvorvidt Nogen kan elske sit Fædreland ret fra Grunden, naar han ikke tager i Betænkning, i offentlige Aviser at andrage paa en ærlig Mands Udryddelse af Jorden, ene og alene fordi han ikke maa komme med nogle tusinde Mand hen paa denne Mands Lod, for at holde Taler, affyre Kanoner, brydes, svømme, løbe omkaps o. s. v. Vil Hr. Blicher herefter staae i et passende Forhold til Nationen, saa maa han nu først og fremmest see at sætte sig i et passende, eller dog idetmindste anstændigt Forhold til Peder Nielsen, og besjeles han af den sande Fædrelandskjærlighed, saa er det slet ingen Umulighed, at lægge det for Dagen i Spentrup lige saavelsom paa Himmelbjerget. De siger, Peder Nielsen er grov mod Hr. Pastor Blicher, men hvad Hr. Pastor Blicher er, siger De ikke, og hvad Anledning der for Peder Nielsen kan være til at være særdeles høflig mod Hr. Blicher, oplyser De ikke. Hr. Blicher har antydet, at Peder Nielsen burde udstødes af det menneskelige Samfund og saa gaae hen og hænge sig. Jstedet for at hænge sig, staaer Peder Nielsen fast paa sin retfærdige Sag, giver Hr. Blicher det glatte Lag, og bringer ham til Taushed. Hvad Ondt er der da heri, Det kan dog ikke være Deres Mening, at han virkelig skulde gaae hen og hænge sig, 2. Til Hr. Redacteuren af Dannevirke. Det er mig meget kjært, at De dommer billigt om mit Forsvar for Peder Nielsen, og De vilde være endnu tilbøieligere dertil, naar De vidste, at Peder Nielsen er min Fætter og en særdeles respectabel Mand. Kun maaDe tillade mig et Par bemærkninger. At der ikke voxer Byg og Klover paa Himmelbjerget, men kun Lyng, er meget beklageligt for Peder Nielsen. Men jeg tilstaaer, ei at kjende den Moral, hvorefter det skulde være tilladt, at fortrædige og forfølge en Bonde, hvis Jord bærer Lyng, men derimod forbudet, at overløbe En, hvis Mark bærer Byg og Klover. Vil Peder Nielsen, som man jo seer han vil, have Fred paa sin Lyng, saa er der jo hele den danske Landbolovgivning ikke en Tød deel, saavidt jeg seer, som kan være til Hinder derfor, De mener, Hr. Blicher vilde handle anderledes, hvis han var Eier af Himmelbjerget. Ja see, det er nu Noget, som Jngen kan vide, hvad En vilde gjøre, hvis han var Eier af Noget, som han aldrig bliver Eier af. Det eneste Visse er her, at Hr. Blicher ikke kan fordrage Peder Nielsen paa Himmelbjerget, skjøndt dog denne for Tiden er dets retmæssige Eier. De beskylder min Fætter for Egennytte. Men jeg paastaaer, og det kongelige Landhuusholdningsselskab og alle vore bedste landoekonomiske Skribenter ere enige med mig i, at en Bonde slet ikke, ved sin Lods Drift, har noget andet Hensyn at tage, end egen Nytte, og selv fra det moralske Standpunkt kan Peder Nielsen meget vel forsvare sin Modbydelighed for, at lægge sin Eiendom ud til et Overdrev for omtrækkende Patrioter. 3. Til Hr. Pastor St. St. Blicher. De behager at kalde mit Forsvar for Peder Nielsen et Angreb paa Dem, og at dolere over, at dette Angreb er inhumant. Altsaa var det vel humant af Dem, i det Haderslevske Ugeblad at sammenligne Peder Nielsen med en Mand, som skulde sættes paa Hovedet ud af det menneskelige Selskab, som Jngen maatte æde med, Jngen tale med, Jngen røre ved, og som desaarsag skulde hænge sig af Desperation? Altsaa var det vel humant af Dem, offentlig at erklære, at hvis De var Bonde i Rye vilde de stænge Deres Dørre for Peder Nielsen, som om han var en Spedalsk, en Jldgierningsmand, Naar en Præst taler saaledes til en Bonde, saa maa han egentligen belave sig paa et endnu grovere Svar, end Peder Nielsen har givet Dem, og endda ikke tale et Ord om sin Vederparts Inhumanitæt. Som geistlig Mand burde De have betænkt hvad Salomo skriver: "Den, som kjerner Melk, faaer Smør derudaf, og Den, som snyder Næsen hart, faaer Blod derudaf, og Den, som ægger til Brede, faaer Klammeri derudaf. Ordspr. 30, 33. Det er dette Sidste, som er arriveret Dem, og intet Videre. Det er jo unægteligen nogle haarde Udtryk Peder Nielsen bruger, men det staaer jo til Dem selv at vælte Beskyldningen tilbage paa ham, ved at bevise, at et saa betydeligt Jordegods, som Himmelbjerget, der af salig Pastor Jensen, i hans Provindstallerikon, er tildeelt en Høide af 1800 Fod, virkeligen har været tilfals for 20 Rbd. Vel lyder det noget fabelagtigt, men De maa jo have Deres Hjemmel. Dette være nu som det vil, saa bør De udfægte den Strid, Dehar begyndt, just fordi De har begyndt den, og ikke bære Dem af som den hellige Præst Mau ovre i Sjælland har sig af forleden, da han, i de fyenske Aviser, væltede sig ind paa Endeel af vore Publicister, fordi de havde vovet, at omtale de saakaldte Opvaktes Uvæsen, men, efter at have udøst alle de Grovheder, han havde paa sit gudsfrygtige Hjerte, erklærede, at hvis de svarte ham, vilde han ikke svare igjen, for han var slet ingen Elsker af Avisfeider. Niels Pedersen. Mand, (thi jeg vil antage De er en Mand, skjøndt De som anonym, maaskee af gode Grunde, har trukken Dem bag Kanonerne, Mand, som, fordi De selv fuld af Forundring og muligen nær ved at falde i Stave (veninsit verbo) over min bemærkning i No. 27 af denne Avis, at man kjender Præster, der den 16de Januar prædikede i alle deres tre Kirker, i No. 42 af bemeldte Tidende har søgt at faae Andre til at deele Deres Stemning og Deres obstipuie. – De er vist ikke selv Præst, og om saa, da kjender De vel neppe hvor vanskeligt, ja næsten umuligt det er for en Præst, paa een Dag, saa kort som den omtalte, at besorge tre Gudstjenester i sit Pastorats Kirker, især naar disse, som for det meeste er Tilfældet, ligge betydeligt adspredte. De er desuden ligesaa ubekjendt med den Tilladelse, som, hvor Omstændighederne og Localiteterne maatte gjøre det nødvendigt, fra høie Autoriteter var indrømmet Vedkommende, nemlig: at holde Gudstjeneste i tvende Kirker og derhen at indbyde Beboerne fra det tredie Sogn. – Men denne Tilladelse uagtet fandtes dog Præster, der paa bemeldte Dag prædikede i alle deres tre Kirker, hvad jeg blot anførte for at bevise, at Præstelivet, som Deres Ven Hr. Ks. savnede, endnu ikke var gaaet under. Kunde nu disse oplysende Linier tjene til at kalde Hr. Anonymus af fra Vildfarelsens Vei, saa er deres Hensigt opnaaet. Forøvrigt bemærkes, at den, der paa slig Maade søger at sætte Andre paa Forundringsstolen, uden at navngive sig, han faaer indtil videre selv at sidde først og dernæst vente, om Nogen maatte faae Tid og Lyst til, at tage videre Notice af ham, det jeg idetmindste ikke agter. Nørbek Præstegaard pr. Hobroe. Petersen.