Berlingske Tidende, 1772-01-24
Det er nu 3 Maaneder siden, at Jeg ved en Extract af Raads Protocollen tilkiendegav Rigets Stænder min Længsel, efter snart at blive kronet: Men efterat saadanne Omstændigheder ere indfaldne, som i mit Sind have opvakt den største Urolighed, troer Jeg ey at opfylde min Skyldighed, hverken som Konge, eller som Medborger, ey heller den Pligt, hvorefter Jeg fra min Fødsel er traad i den nøyeste Forbindelse med mit Fædreneland, dersom Jeg med Koldsindighed kunde ansee den Tilstand, hvori Fædrenelandet nu befinder sig. Fra den Time, da Jeg ved Forsynets Bestyrelse, paa en saa bedrøvet som uventet Maade blev sat paa den Svenske Throne, har det været mit Forsæt, igjen at oprette Rolighed i mit urolige Fædreneland. Mine Handlinger ligge aabenbare for enhvers Øyne, og Jeg overlader det til enhver derefter at dømme om min Oprigtighed. Med dette Sindelag hilsede Jeg Rigs Stænderne første gang paa Rigs Salen. Jeg forsikrede dem, at Jeg, saa meget det kom an paa mig, skulle søge at forene deres deelte Gemytter, og igien at samle deres adskilte Hierter. Vist er, jeg formodede ikke da, at, førend denne Rigsdags Slutning, skulle af de Misforstaaelser imellem Partierne, som næsten findes ved alle frie Regieringer, opkomme Tvistigheder imellem Stænderne, hvilke baade for Friheden og Fædrenelandet ere langt farligere. Jeg har for stor Agt for Rigets Stænder, alt for stor Ærbødighed for Lovene, at Jeg skulle ville blande mig i deres Affaires. Det være langt fra mig at have saadan en Hensigt. Men naar Faren er størst, da bliver ofte al for megen Koldsindighed strafværdig. Ja det heder ikke at være opfyldt med en reen Kiærlighed til Fædrenelandet og til fine Medborgere, naar man med Ligegyldighed kan ansee saadanne Tildragelser, som føre begge nær ved Undergang. Rørt af saa ømme Følelser, har Jeg anseet det for min Skyldighed, at kalde Landmarechallen og de øvrige Stænders Talemand til min, og at tilkiendegive for dem min Urolighed over den Ueenighed, som man nu mærker imellem de Stænder, som tilsammen udgiøre Rigets Stænder. En Spliid, som ey kan være mig ubekiendt, da offentlig i trykte Skrifter er talt om samme, hvilken saavelt Riget som udenrigs har opvakt den største Opmærksomhed. Var mit Forsæt ikke saa reent, som uskyldigt: var ikke mit Hierte antændt af den inderligste Kiærlighed for Fædrenelandets Vel, Selvanstændighed, Frihed og Lykke, saa skulle Jeg visselig med Tanshed kunde vente, hved som maatte møde, og ligesom andre Konger, mine Formænd, oppebie Leylighed til paa Frihedens og Lovenes Bekostning at giøre min Magt større. Men Jeg har med mine Undersaatter, da Jeg første gang hilsede dem som de Svenskes og Gothers Konge, indgaaet en næsten alt for stor Forbindelse, som er saa meget helligere, da Jeg frivillig indgik den, end at Jeg nogen Tid skulle kunde forglemme den Pligt, som min Ære og mit Hierte paalegge mig. Jeg veed det, at Konger have været saa ulykkelige, at man ikke har anseet dem som Fædre, hvilke kunde skifte Enighed imellem deres Børn, men langt meere som en fremmed Magt, med hvilken man maatte anstille ligesom Underhandlinger. Men jeg føler hos mig en saa oprigtig Nidkiærhed for mit Fædreneland, der er saa adskilt fra alle egennyttige Hensigter, at Jeg vil anvende al Flid, paa igjen at oprette paa alle muelige Maader Fortrolighed imellem Kongen og Undersaatterne, som de forrige Tiden desværre have hiulpet til at ophæve. J den Hensigt har Jeg alt i Dag meddeelt de Herrer Rigs=Raader mine Tanker; i den Hensigt har jeg villet foreholde Rigs=Stænderne de ulykkelige Følger, som saavel for dem, som for Riget kunde hende sig, saafremt de ikke søge snart at forekomme og hæmme disse Tvistigheder, i sær paa en Tid, da en almindelig PengeMangel gjør en langsom Rigsdag meget besværlig for Landet, og da Misvext og Frygt for Hungersnød, ja endog for Pest og Sygdomme mere end nogen Tid udfordre Eendrægtighed i Raadslutninger, og Enighed i Beslutninger. Lykkelig ville Jeg ansee mig, om jeg kunde hielpe noget dertil, og tilbyden min Person, for at blive et Forenings Baand imellem Rigs Stænderne, mine troe Undersaattere og Medborgere. Det kommer an paa dem selv, om, og paa hvilken Maade de dertil vil benytte sig af mit velmeente Tilbud. Rigs=Stænderne kan med saa megen større Sikkerhed forlade sig paa min Person, da jeg som alt forhen, saa og nu forsikrer for deres Talemænd, at jeg, fornøyet med det, som Rigs=Stænderne. vil forelægge mig, intet i sær forlanger for mig. Den allene i Riget, som, omendskiønt et indfød Landets Barn, dog har ingen mere Forening med den ene Stands Jnteresse end med den andens, er lige nær forbunden med det heele Rige, og derfor den eneste upartiske i denne Sag. - Alt dette overlader jeg til Rigs=Stænderne, og beder Land=Marechal len og Tallemændene at berette dem denne min Erklæring.