Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-10-21
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 84. som Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 21 October 1823. Portrait af Kong Frederik den Fjerde.) Hans Majestæt er 30 Aar gammel. Hans Statur er mindre end middelmaadig, bredskuldret og Brystet noget ophøjet, smal i Siderne og med tynde Been. J sit Væsen er han utvungen, men alvorlig. Hans Ansigtsform er langagtig, med en Pande, forholdsmæssig viid; Øjenbrynene blonde og tykke; i det de bue sig blive de smallere og trække hen mod Tindingerne; Øinene, store med himmelblaa Øiestene, løfte sig op med Alvorlighed; Næsen, i det den trækker sig nedad, krummer sig zirligen og bliver noget spids; Munden noget stor, med tynde Læber og hvide Tænder; Hagen snever; Ansigtet koparret, af en klar Kjød farve; han bærer Paryk af ganske blonde løslokkede Haar. Men hans Sielsgaver ere meget fortrinligere hos ham end Legemets. Han 2) Uddraget af Kong Frederik den 4des Ophold i Bologna 1 Aaret 1709, fordansket af det Jtalienske, efter et Haandskrift i det Albaniske Bibliothek i Rom, indført i Nyt dansk Magazin, 4 B., 2 H. holder nøie over den protestantiske Kirkes Skikke og Dogmer; for og efter Bordet holdt man stille nogle Øieblikke, for at samle Sindet; han fandt ikke Behag i at see Catholikerne overtræde deres Religions Forskrifter, og undrede sig over, at der ved hans Taffel vare saa faa Fastespiser, men antog den angivne Grund, at en lovlig Bestemmelse fra vor Kirke fritog derfra. Han viste Alvorlighed i sine Samtaler, dog forenet med en mild Skært, som forsikkrede baade om Venlighed og Yndest ). Tvende Gange, i det 2) En frugtbar Materie til hans Ros, anfører Holberg, giver mig især hiin udmærkede Sindsblidhed, og hiin sjeldne Mildhed, hvori han forekommer mig at have overgaaet alle Alderes Fyrster, og hvorved han fortjente at kaldes Nordens Lyst. Thi enhver Rettens Kiendelse, der blev indstillet for Kongens Domstol, kom altid formildet og mindre stræng tilbageSeen var han til Brede, og vrededes han endog paa Nogen, lod han ham komme bort fra sine Øine, uden mindste enten Æres eller Formues Tab. Vi talede, som i en fri Stat, vi spøgede, vi skjæmtede, vi strede indbyrdes med lystige Jndfald, uden Frygt, da han aldrig optog Fritalenhed eller han gik ned af den store Trappe i Palladset, som har tvende Arme, fandt han Behag i, mens Hoffet gik ned af den ene Side, at overraske det, ved at gaae ned paa den modsatte Side. Han viser megen Agtelse for sine Hofavalierer og taaler taalmodigen Modsigelser, saa at, da han i Nærværelse af nogle af de Deputerede uoverlagte Ord ilde, og gjorde han det end- og, lagde sig dog hans Vrede igjen, uden nogen følelig Følge." (Udv. Skrift., T. 21, Dette viste sig ogsaa især, da Peder Paars og Niels Klim blev denuncerede for ham, og forlangte brændte af Bødlen. Hos mangen anden Fyrste i hans Tid havde saa mægtige Denuncianter maaskee opnaaet deres Hensigter. Her strandede de paa Frederiks forstandige Mildhed. Derfor besmittedes heller ikke hans evigstraalende Navn med hine Mesterværkers Confiscation, eller deres store Digters Vanærelse. - Omtrent samme Vidnesbyrd giver Büsching Friedrich den Store af Preussen. Han har især gjort sig berømt, siger denne hans Biograph, ved at indføre en friere Tænkemaade, indsætte Fornuften i sine Rettigheder, vække Eftertanke hos Undersaatterne til at bedømme deres Regenter, og derved opmuntre disse til at regjere vel. Hans Exempel og Regjering har derfor havt stor Jndflydelse paa Videnskaberne, paa Tænkefriheden, paa Sjeleadelen i Tydskland og hele Europa. Han lod sig bedømme frit, og derved vænnede han Nationen til at dømme friere og rigtigere end hidtil. Derved blive Ministrene nødte til at agte paa Folkets Stemme, og Baandet nøiere knyttet imellem Regenten og Undersaatterne, naar disse see deres Fyrster at elske dem og arbeide paa deres Vel, ikke længer gjøre Hemmelighed af det, som bør til Rigets Gavn være offentligen bekjendt, og anvende Landets Formue til Landets Tarv. Herrer Senatorer, meddeelte General Reventlau *) sin Jdee, fra Florenz at sende unge Viintræer til Danmark, for at forplante dem der, taalte han uden Fortrydelse de Jndvendinger, hvormed Generalen meget heftigen og med alt for megen Varme modsagde ham 2). Han er en Ven af Ædruelighed *), og drikker kun af Nemlig Grev Christian Ditlev Reventlau, een af Kongens Reisefølge, om hvem det i den meddeelte Beretning hedder: Han commanderer hjemme et Regiment Infanterie, og er i større Credit hos H. M. end de andre, for den Krigserfaring, han besidder, og den Tillid, Kongen i saa Henseende skienker ham. Han er af hurtig og fiin Forstand, men snar til at sige sin afgjørende Mening om Ting, som ere fremmede for hans Metier. Han er Keiserlig Generallieutenant, i hvis Tjeneste han har et Regiment, og holder derfor aldeles med Østerrigerne. Det er den samme Reventlau, som blev forrige Aaringer overrumplet af Hertugen af Vendomme ved Garda-Søen.