Berlingske Tidende, 1836-03-31
Naar Committeens Pluralitet endvidere anfører, hvorledes Fæstegodsets Tilstand, netop i den Periode, i hvilken nærværende Retsforhold har uddannet sig, er forbedret, og deraf slutter til dette Retsforholds Fortrinlighed, da troe vi netop, at den heri feiler, og at dette Retsforhold har været en betydelig Hindring, for, at Fæstegodset ei har hævet sig paa et høiere Trin, fornemmelig derved, at det, som Motiverne til Lovudkastet indeholde, har afholdt Godseieren fra at afskaffe Hoveri, Naturaltiende og høie Jndfæstninger. Vi nægte ingenlunde, at Fæstegodsets ligesom alt Bøndergodses og Agerbrugs Tilstand er ulige bedre nu end for 50 Aar tilbage, men vi tilskrive denne Forbedring de mange gode Foranstaltninger, som i den Tid bleve trufne, navnligen Udskiftningerne, Udfløtningerne, det vilkaarlige Hoveries Afskaffelse, ligesom, paa mange Steder, Natural-Tiendens Afskaffelse. Unægteligen var det ældre Retsforhold, hvor Fæsteren saa godt som ingen Rettigheder havde, i høi Grad fordærveligt, men deraf at slutte, at den anden Yderlighed var det Rigtige, synes dog noget voveligt. Som saa ofte i Livet, saaledes vel ogsaa her, man er gaaet fra den ene Yderlighed til den modsatte, men begge ere lige uretfærdige, og det er unægteligen i Anerkjendelsen heraf, at Regjeringen, har forelagt nærværende Lovudkast, hvis Formaal er at bestemme begge Parters Rettigheder og Pligter paa en saa billig og retfærdig Maade, som muligt, hvis Formaal er at vække Sandsen hos Godseieren, til kraftigen at arbeide for Fæstegodsets bedre Tilstand, og Fremgang i Cultur ved at bidrage til at sikre ham hans aarlige Jndtægter, samt hans Eiendoms Conservation. Committeens Pluralitet antager endvidere, at det nærværende Tidspunkt ingenlunde en gavnligt for at fremkomme med nye Lovbestemmelser og Fæsteforholdet, idet nemlig for Tiden en betydelig Gjæring skal herske mellem Fæstebønderne, og fornemmelig mellem de hoverigjørende Bønder, ligesom ogsaa fordi den offentlige Mening i høist forskjellig Retning for Øieblikket er henvendt paa disse Gjenstande. Ei heller med Hensyn hertil kunne vi deele Pluralitetens Mening, idet vi tvertimod antage, at det netop paaligger Lovgivningen i Tide at søge at standse denne Gjæring ved bestemtere at udtale sine Anskuelser, hvorimod, dersom Regjeringen holder sig aldeles passiv, Gjæringen vistnok kunde stige, og siden blive saameget vanskeligere at standse, og vitroe, at Lovgivningen nu er saameget mere beføiet dertil, som det nærværende Retsforhold har bestaaet saalænge og været underkastet saa mange forskjellige Undersøgelser, at Lovgivningen netop nu maa være i Stand til at bedømme dets Værd, samt afgjøre, om nogen Forandring deri er ønskelig. Vi maae saameget mere antage dette, som det os forelagte Lovudkast, saa langt fra at være nogen Skjærpelse af den bestaaende Lovgivning, ikkun er en Berigtigelse og nøiere Bestemmelse af en i Praxis dannet Fortolkning. Naar Pluraliteten støtter sig paa de mange Forestillinger, som i den senere Tid ere blevne Forsamlingen tilstillede fra næsten alle Provindsers fornemmelig fra de Fæstere og hoverigjørende Bønder, da synes netop de Grundsætninger, som udtales i disse Jndlæg at bevise Nødvendigheden af, at Lovgivningen berigtiger dem, da de ellers, naar de videre uddannes, maae fremkalde den fordærveligste Gjæring. Da imidlertid Committeens Pluralitet i sin Beretning har troet, at disse ei burde blive nogen Gjenstand for nærværende Undersøgelse, saa ville ei heller vi fremkalde nogen Discussion i denne Anledning. Endeligen anfører Committeens Pluralitet, at det hele Fæsteforhold ei er noget saa fortrinligt, at det fortjener at bibeholdes, og idet den antager, at dette Forhold enten bør afløses af et andet eller aldeles hæves, saa formener den, at det er utidigt, nu ved en ny Lov at give den gamle Jndretning en nye Sanction, som ikkun kan tjene til at vanskeliggjøre meere gjennemgribende Foranstaltninger. Ei heller her kunne vi være ganske enige med Pluraliteten, thi vel erkjende ogsaa vi Ønskeligheden af, at see Fæsteforholdet forandret til et bedre, men vi troe tillige, at nærværende Lov vil bane Veien dertil, idet den ordner de nærværende Forhold paa en mere bestemt Maade, end hidindtil, og det derfor maa bidrage til, at begge Parter sættes istand til at bedømme hele Forholdet fra et rigtigere Synspunkt, til nøiere at agte hinandens gjensidige Rettigheder og Pligter. Det vil derfor ligesom danne et Udgangspunkt for en tilkommende Forandring, som vi for Tiden aldeles mangle, idet nemlig den ene Part vil benytte de gjeldende Lovbestemmelser til Udgangspunkt, og den anden Part derimod støtter sig paa den ved Praxis antagne Fortolkning; men en saa forskjellig Anskuelse maa føre til et høist forskjelligt Resultat, og Meningerne ville da blive saa meget vanskeligere at forene. Hertil kommer endnu den Betragtning, at hvilke Forandringer, end med Tiden maae forekomme Lovgiveren, ønskelige, saa ville disse dog vanskeligen komme til at omfatte de nu existerende Fæstere, hvorfor det altid maa blive af største Vigtighed at ordne Forholdet med Hensyn til disse.