Viborger Samler, 1774-03-21
Anden Aargang. Der Derudi 1) Overgivelsen i sig selv til en Slavisk Mishandling. 2) Den ulige Hensigt paa Guds og Menneskens Side, hvori den skeede. Angaaende det første, da bestod Mishandlingen i den ommelte Hudstrygelse, som medførte, at den velsignede Frelsere, a) Blev blottet, eller afklædt saaledes, at Ryg og Bryst eller med eet Ord, Overdeelen af hans hellige Legeme fremstilledes nogen. b) At han saaledes blev bunden til en Pæl, eller lav Pille og Støtte, som til den Ende stod oprettet, ikke lagt ned og udstrakt paa Jorden, som hos Jøderne var brugeligt, endelig c) At han i denne ynkværdige Gestalt blev pidsket og ilde medhandlet som en Misdæder, ikke med visse bestemte Slag, efter Jødernes viis og Lov, 5 Mos. B. 25, 2. 3. men med saa mange, som enten Officeeren, som havde Opsyn, befalede, eller som de kaade Stridsmænd selv fandt for got, hvilke synes, ved Jesu Hudstrygelse, at have haft frie Hænder og Raaderum, efter Behag at forlyste sig med dette grusomme Sørge=Spil, thi der meldes strax efter om en Selvraadighed og en Adfærd, som fast ikke tillader og at slutte andet. Saa vidt nu denne Medhandling vederfoer en Mand, der meere end een Gang af Landsherren selv var erklæret uskyldig, var det en saa aabenbare, som skiendig Mishandling, og da dertil ikke brugtes Riis, som i Fri Borgeres Afstraffelse, naar den maatte have Sted, men Pidske sammenflettede af Remmer, i hvis yderste Ender vare Knuder, undertiden med Staaltraad eller anden haard Materie indflettede, saa var det tillige en Slavisk Mishandling; thi sligt brugtes kun til de foragteligste Trælle, og Udskud af Mennesker. Overgivelsen hertil skeede af Pilatus, ikke just at han selv tog Jesum eller lagde Haand paa Ham, og gav det første Slag, som nogle have have meent, men at han lod det skee, gav Befaling og Minde dertil, og derfor, ligesom alle i lignende Omstændigheder, ansees af en retfærdig Gud for Ophavsmand, og som den, der selv har gjort det. Text. Da tog Pilatus Jesum &c.J Betragtning af den ulige Hensigt paa Menniskens og Guds Side, blev for det andet viist, at a) Pilatus havde et vist Øiemeed med dette grusomme Foretagende, hvilket Textens Forbindelse med det foregaaende og Erindring baade om Tiiden og Timen selv stadfæster: Da, heder det egentligen, tog Pilatus derfor Jesum og lod hudstryge hannem. Da nemlig Folkets og de ypperste Præsters Skriig fik overhaand, da vilde Pilatus, siden hans snilde Paasund med Barrabas at lade stille paa Valg med Jesus ikke bedre lykkedes, dog endnu forsøge at sætte det fattede Forsæt i Verk, han tilforn havde yttret i disse Ord: Jeg vil straffe ham og lade ham løs, og derfor tog han Jesus og lod hudstryge hannem. Denne Hensigt var altsaa at tilfredsstille Mennesker, ved at give de ypperste Præster eller de Store, nogen Fyldestgiørelse, hvorpaa de kunde svale deres Bitterhed, og ved at blødgiøre Almuens Hierter. Til den Ende han overlod Stridsmændene at hudflætte ham efter Behag, Men han blev bedraget, som Følgen lærer, og kom over denne fordømte Føielighed til at gaae langt videre, end han selv tænkte, hvilket gjerne pleier at skee. - Gud og Jesus havde derimod et langt andet Øiemærke, nemlig den guddommelige Retfærdigheds Tilfredsstillelse, baade i Særdeleshed for de Synder, som herunder af Pilatus ere begangne, og i Almindelighed for Syndefaldet, derudi Eva først tog Æblet, og tillige med sin Mand vendte Gud Ryggen, kastede sig med Efterkommere frivilligen i Syndens Slaverie under Satans uretmessige Magt, og blottede sig fra Guds Billede; Videre, at Hedningene tillige med Jo derne, derne, og alle Slags Synder i det nendelige skulle forsones; Thi derfor skeedte Hudstrygelsen paa Romersk viis med Slag uden Maal og Tal. - Dernæst at give os Beviis paa den lidendes Villighed, hvorledes skulle ellers Pilatus kundet tage ham, som bærer alle Ting a. paa Skriftens og hans egen Sandhed, Es. 50, 6. Luc. 18, 33, samt et Exempel paa Lydighed og Taalmodighed, en Opmuntring til vore hellige Pligter, at binde det gamle Menne skee til Pælen, angribe Synden uden Skaansel; ikke see paa Mennesker, men paa Gud; ikke hudflette Jesum ligesom paa nye i hans Lemmer, men tage dem i Forsvar, vise Medlidenhed, og overalt Hierter, der føle, saa at sige, ethvert Slag paa den uskyldige Jesus i Bodfærdighed over Synden, som forvoldte ham saa mange undsigelige Smerter, i kierlig Omhed og Hengivenhed til saa trofast og mageløs en Siæleven, der ligesom fra Støtten, hvortil han blev bundet (og hvis Erindring bør være os et evigt MindesMærke paa hans usigelige Kiærlighed, og den Lydighed, som paa Korsets Træe først blev fuldkommet) raaber til os: See, Syndere, mit sønderrevne Legeme, min blodige Kiortel a. alt dette lider jeg for din Skyld, at aftoe alle dine blodige Synder Es. 1, 18. - J sær bleve Candidaterne ved en eftertrykkelig Henegnelse til Slutning formanede, at lade sig af Jesu saa høit fortiente Kierlighed opvarme til at elske de Siæle, dem bleve betroede, hver paa sit Sted, og i deres Embeds Førelse ikke at have, som Pilatus Hensigter, til Mennesker og deres Gunst eller deslige, men baade i Lærdommens Fordrag, og i deres øvrige Vandel, alene til Gud og den Herre, som havde udsendt dem, 1 Cor. 1, 21. 1 Thess. 2, 4. &c. 2 Tim. 2. v. 4. - Fremdeles ikke at være Rør eller Veir=Haner som Pilatus, men Pillere i GudsHuus og Jesu troe Efterfølgere og Stridsmænd, Gal. 2,9. 2 Tim. 2, 3. Da de ogsaa kunde forvisse sig om Trøst og Seier af Jesu Smerter, ja en overflødig Naade=Løn her i og hisset. Giern. 5, 41. Aabenb. 3, 12. Dan. 12, 13. Til Jntimation forestillede Velærv. Hr. Rogert af Ps. 36. v. 11. Drag din Miskundhed a. En dobbelt Forpligtelse til at bede got for antrædende Lærere. 1) Fordi Herren selv vil være miskundelig og naadig mod retskafne Lærere. 2) Fordi retskafne Lærere ere og deres Tilhørere behielpelige i at opnaae dette store Gode.