Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1840-07-24
J en om muligt end høiere Grad er Jublen i Nyborg Bye, thi alle dens Borgere og Jndvaanere fryde sig, idet de sætte Priis paa den Lykke, at de ere de Første, der paa den Dag skue de hulde Blikke, hvormed Deres Majestæter stedse lyksaliggjøre Deres Undersaatter, da De første Gang betræde dette Dem med saa mange dyrebare Baand saa inderligt forbundne, og derfor Dem saa høit elskende og hengivne Land, efterat Deres Majestæter med ærefrygtsfuld Jagttagelse af de Dem fra Deres ophøiede Forfædre overantvordede Scepter høitideligen ere salvede. Hæderlig og glædelig er det os overdragne Hverv, paa Nyborg Borgeres og Jndvaaneres Vegne at bringe Deres Majestæter disses Hylding og Lykønskninger. Verdens berømte Folk bragte dets Monarker disse med Ønsket om, at de maatte blive lykkeligere end Augustus og bedre end Trajan. Held os, No er til forsk 60 at vi i sidste Henseende intet have at ønske, thi Deres Majestæters udmærkede Dyder og ædle Sindelag have dybt i Alles Hjerter ladet rødfæste den fuldeste Erkjendelse. Des inderligere derimod ere vore oprigtige Ønsker, at Lykken maae ledsage Deres Majestæter paa Deres ophøiede, men desuagtet tornefulde Bane. Vel er saadant ufornødent for at grundfæste Deres Majestæters høie Værd saavel hos Nutid, som hos Fremtid; thi Nationens Jdol, den store fjerde Christian, maatte ofte prøve Skjæbnens haarde Slag, men ikke desmindre lever han i Sekler i stedse frisk Minde hos Nationen, som dens Pryd og Stolthed; dog vi erkjende, at Lykke er fornøden for at ædle, med dyb Viisdom udtænkte, Bestræbelser til at afhielpe forældede Mangler og at grundfæste Borgerheld, snarlig kan fremvoxe, trives og modnes, og at dette især er vigtigt i et bevæget Tidspunkt, hvor vel stundom uædle Lidenskaber, men ogsaa ædel, om end ikke sjeldent misforstaaet, Exaltation hæver høit sin Stemme. Dog om end Uveirskyer stundom formørke Himmelen, snart vil dog Solen straalende gjennembryde disse, og sprede sin Klarhed over den nylig oprørte Natur. Saaledes vil da og en fast og ædel Charakteer seirende træde frem gjennem Modgangens Skyer, og, adspredende Tidernes Tvivl og Forvirring, da straale i det skjønneste og klareste Lys. Paa denne herlige Dag, da Nyborgs Borgere og Jndvaanere frembære de samme Hengivenheds=Pttringer, som overalt vil møde Deres Majestæter paa denne Deres Reise i det Dem saa høitelskende Fyen, henvende de meer end nogensinde Blikket til den Allerhøieste, al Godheds Giver, idet de ønske: Velsigne o Gud, det ædle Kongevaar, forund Dem Kraft til at bortrydde de Torne, der maatte findes paa Deres Bane, og at Dei Nationens vedvarende ubegrændsede Tillid og Kjærlighed maae finde Lønnen for Deres ædle Jver for dens Vel, ja forund os, stedse besjælede af samme varme Kjærlighed og Hengivenhed for Dem, i en lang Række af Aar den Lykke at kunne udtale det oprigtige Ønske: Længe leve Danmarks ædle Kongepar Kong Christian den Ottende Dronning Caroline Amalia Med den Deres Majestæter egne milde Naade blev Adressen modtaget, idet Kongen yttrede, at han ingenlunde betvivlede de Hengivenheds Følelser, som han holdt sig forvisset om at Nyborg Borgere stedse nærede for ham. Endnu kan bemærkes i Anledning af Deres Majestæters Nærværelse i Nyborg, at den glade Stemning, der besjælede Alle, fremkaldte Ønsket om, at ogsaa den af Skjæbnen mindre begunstigede Klasse kunde deeltage i den almindelige Glæde. Ved velvillige Bidrag var der foranstaltet et Festmaaltid for Byens Fattige, der under samme, med ikke mindre oprigtig Enthusiasme end den de lykkeligere Klasser lagde for Dagen, nedbade Himlens Velsignelser over det ædle Kongepar.