Kiøbenhavns Postrytter, 1791-07-11
Paris, den 1 Julii. Den Kongelige Familie bliver i Thuillerierne bevogtet med overordentlig Strænghed, og Hr. Fayette har ladet sig indrette et Værelse der paa Slottet, for at kunne afløse General Gouvrion. J de Kongelige Gemakker ere stedse 12 Capitainer af Nationalgarden i virkelig Tieneste; 4 hos Kongen, 4 hos Dronningen, og 4 hos Dauphin; altsaa kommer Touren hver tredie Dag til Trediedelen af de 36 til denne Vagt bestemte Capitainer. Desuden er der stedse en Bataillonscommandeur ved Haanden i hvert af fornævnte Kongelige Gemakker. Da Dauphin i Forgaars igien første Gang spadserede i Thuillerie=Haugen, blev han escorteret af 80 Mand Nationalgardere, som havde Ordre, at optage hvert Stykke Papiir, som Prindsen maatte lade falde, men der blev intet at optage. Dronningen bliver allerstrængest bevogtet, og selv hendes ivrigste Modstandere kunne ikke nægte, at hendes Tilstand jo fortiener Medynk, Zittrende fulgte hun sin ulykkelige Gemaal, som lænede sig paa en Nationalgardist, da de den 25de Junii om Aftenen ankom til Thuillerierne; efterat hun i Reysevognen, omringet af Bajonetter og Sabeler, havde udstaaet Dødsangest. Hendes Gemak er ey engang om Natten frie for Vagt, og kun naar hun af og paaklædes er hun eene. Saasnart hun er gaaet til Sengs, træde de Vagthavende ind igien, og blive hver anden Time afløste. Denne Strænghed har Hr. Fayette anordnet, for at være sikker paa sit Hoved. Kongen er meget misfornøyet med den natlige Bevogtning. Den første Aften sagde han til den Vagthavende, at han vilde til Sengs. Capitainen blev desuagtet staaende, og svarede blot: "De har at befale, Sire!" Kongen spurgde: "Forbliver De her alligevel?" Og da den Vagthavende svarede, at det var ham saaledes anviist, sagde Kongen: "De har altsaa over mig og jeg ikke over Dem at befale. – Den 28de forlangede Kongen at reyse til St. Germain en Laye, men de Herrer Fayette og Gouvrion forestillede ham, hvor umueligt dette var. Folket er virkelig endnu meget opbragt, og Brødresocieteterne forlange intet mindre, end at baade Kongen og Dronningen skulle afhøres for Nationalforsamlingens Skranke. Hr. Fayette har derfor til Slottets Sikkerhed maattet giøre alle muelige Anstalter, og indtil videre lade Haugen holde tillukket. Kongens Erklæring, at han ikke vilde reyst ud af Landet, men blot til Monmedyb, bliver anseet for ugrundet, og det paa den Grund, at der ikke i Monmedy, men i Abbediet d'Orval, to Miile derfra, var indrettet Værelser for ham, for der at vente paa den Escorte, som skul J Varennes ere adskillide geleydet ham til Brüssel. -ge Geistlige blevet arresterte, fordi de, saasnart de fik Nys om Kongens Afreise, havde ladet afsynge Te Deum. Det var egentlig et gandske uventet Tilfælde, der bidrog meest til, at Kongens Flugt mislykkedes, uagtet Royalisterne gjorde sig sikker Regning paa deres Plans Udførelse, og derfor havde lagt Routen over St. Menehoud, hvor der ellers ikke er nogen Passage, og hvor der desuden Miil for Miil stod et Detachement Cavallerie i Beredskab. Den Ber line, i hvilken Kongen gjorde Reysen, gik, uagtet den var gandske nye og overmaade let, og var adskillige Gange prøvet i Forveyen, itu strax udenfor St. Menehoud; hvilket rimeligviis foraarsagede, at Postmesteren Dronet, med sin Staldbroder Guillaume de la Hue, fik Forspring til Varennes, især da de havde forsynet sig med Posthuusets bedste Heste. Da Drouet altsaa er den første Aarsag til Kongens Anholdelse, saa fortiener følgende hans troehiertige Rapport, som han mundtlig afgav for Nationalforsamlingens Skranke, at giøres offentlig bekiendt: "Jeg er Postmesteren fra St. Menehoud, forhen Dragon i Regimentet Conde. Min Kammerat Guillaume har været Dragon i Dronningens Regiment. Den 21de Junii, Kl. 7 1/2 Aften, holdt 2 Vogne og 11 Heste udenfor Posthuuset. Mig syntes, jeg kiendte Dronningen; og da jeg paa hendes venstre Side ogsaa blev en Mandsperson vaer, saa faldt jeg i Forundring over den store Liighed, de begge havde med Billederne paa vore 50 Livres=Assignater. Begge Vognene havde et Detachement Dragoner til Bedækning, som havde afløst et Husar=Detachement. Man foregav, at dette skeede for at beskytte en Cassa, men min Mistanke blev endnu større, da jeg saa, at Dragon-Commandeuren med en ivrig Mine talede med een af Courererne. Jmidlertid frygtede jeg for at giøre blind Allarm, ene var jeg ogsaa, og ingen kunde jeg spørge til Raads. Jeg lod altsaa Vognene passere. Men da jeg i samme Øyeblik saae Dragonerne lave sig til at følge bag efter, og da der var forlangt Heste til Verdun, endskiøndt man tog Veyen til Varennes, saa skiød jeg en Gienvey for at indhente dem, og kom rigtig nok til Varennes førend de. Det var Kl. 11 om Aftenen, i Bælmørke, og alle Mand vare til Sengs, Vognene vare i een af Gaderne blevne opholdte over en Disput imellem Postmesteren i Varennes og Postillionerne, Postmesteren vilde nemlig, at man som sædvanlig skulde beede, og give Hestene noget for Tanden. Kongen hastede derimod meget med Reysen. Her spurgde jeg min Kammerat, om han var en god Patriot, Da han svarede mig, at jeg ingenlunde maatte tvivle derpaa, sagde jeg, Velan da Kongen er i Varen nes, og man maa anholde ham. Vi sprang strax af Hestene, og overlagde, at vi, for at komme til Maalet, maatte spærre Gaden og Broen, hvor Kongen skulde passere. Lykkeligviis fandt vi tæt ved Varennes Broen, hvor vi først løb hen, et Fartøy liggende med adskilligt Huusgeraad og andet Skramlerie. Dette fik vi en Hast op paa Broen, og kastede det saaledes iblandt hverandre, at det blev Vognene umueligt at komme forbi. Strax derpaa løb vi til Syndicus, Maire, og Commandeuren for Nationalgarden; og inden en halv Times Forløb, vare vi aatte Personer samlede, alle som een Mand. Commandeuren og Syndicus, nærmede sig Vognene, og spurde de Reysende: Hvem de vare, og hvor de agtede sig hen Dronningen svarede, at de havde ingen Tid tilovers, men hun maatte dog forevise Passet, som man forlangte. Det var stillet paa en Baronesse Korf og andre flere. Nogle vare, da de hørde det oplæse, af den Meening, at man ikke kunde have noget derimod; men vi andre vare af en anden Meening, siden Passet ikke ogsaa var underskrevet af Nationalforsamlingens Præstdent. Dersom De er en udenlandsk Dame, sagde vi til Dronningen, hvor kommer da den Ophævelse fra, at De escorteres af et Detachement, som er blevet afløst af et andet Detachement i Clermont, Dette Spørgsmaal og vor Standhaftighed gjorde tilsidst, at man tog den Beslutning, vore Reysende skulle forblive i Varennes til den følgende Morgen. De toge ind til Syndicus. Endelig sagde Kongen os da selv. Jeg er Kongen; her er min Gemalinde og mine Børn, vi besværge Eder, at J vise os den Agtelse, som Franskmændene altid have viist deres Konge. samme Øyeblik strømmede Nationalgardisterne til i Hobetal, og man saae Husarerne komme ansættende med deres blanke Sabeler. De forsøgte at nærme sig Huuset, hvor Kongen var, men vi raabte til dem, at de, dersom de vilde tage ham med Magt, ikke skulde faae ham levende. Tillige lod Commandeuren plante to smaae Feldtstykker for begge Ender af Gaden, hvorved Husarerne, da de saae de brændende Lunter (Kanonerne vare ikke ladte, frygtede for at komme imellem to Jlde, gave sig derfor tabt, og lode sig afvæbne &c. - Paa denne Drouets Rapport svarede Præsidenten: "Nationalforsamlingen har modtaget Dem med den Enthusiasme (man havde adskillige Gange applanderet Drouet under Fortællingen), som den skylder Borgere, for en saa høimodig Jver, og Mennesker, som maaskee have frelst Frankerige fra en ødelæggende Kriig. Da Paris maa beklage, at De ikke ere fødte i dets Skiød, saa reclamerer derimod hele Nationen Dem. De have reddet Riget fra Undergang; og Nationalforsamlingen forpligter sig herved til at belønne den Tieneste, De have viist Fædrelandet &c.