Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-12-21
Mon vel Fattiges Penge, som enten er paaligned Byens Jndvaanere, eller godvillig gives ved vore Kirkedørre, eller tildeeles dem af Ædelmodige, om de end tidobbelt bleve formeerede, mon de vel ere tilstrækkelige, at forsyne dem alle, eller giøre vore Gader meere blottede for Tiggere? Eller skulle vi have Hospitaler nok, som kunde rumme og føde dem alle, og om vi end havde dem, bleve dette Middel dog ikke altid det svageste. Eller have vi Fabriqver og Manufacturer nok, der kunde sætte Betlermængdens forskiellige Hænder i Arbeide, og i saadant Arbeide, at de behøvede ikke, naar de gik fra deres Arbeide om Dagen, at tage Tiggerstaven i Haanden om Aftenen. Eller formaae Tvangsmidler, Asviisninger ved Dørene, Trudseler, at bringe den ønskte Nytte med sig, og rense vore Gader og vore Forstuer fra hine Flokke, som altid formeres af et tiltagende Pøbel, forhærdes til Stivhed af Mangler, og klynker med Frekhed, Men dersom alle disse og fleere, i gode Hensigter optænkes, og til virkelig Nytte iverksatte Midler, endnu blive utilstrækkelige, for at opnaae dette for Staten saa ønskværdige Maal; dersom det ligefuldt vrimler paa vore Gader, og Betteltonen ligestærk høres for vores Døre; hvad Raad da? Det er dette vi leede efter. Det er det, her bør tænkes paa. Men Raad uden Midler, hvor unyttig! Lad os da optænke dem. Vi billige jo dog alle, at det bør være Mid807 Rd. ler, som ere passende paa Tingenes Natur, Midler, som rimeligen kunde iverksættes; men troe vi da ikke tillige, at det bør være Midler, hvis Iverksættelse giør Fordring paa enhver Mands Hielp Jeg skulle nesteen troe, at uden denne fælleds Enighed og Bestræbelse skulde det, i saa stor en Bye som Kiøbenhavn, hvor Betleriet finder saa stor Leilighed at vedligeholdes, aldrig bliver mueligt at hemme det, om nok saa mange Hospitaler, nok saa mange Fabriqver bleve anlagde. Ja, jeg troede nesten det maatte være en Nødvendighed, at i alle (i det mindste forestillede os saa) maatte være Hadere af Betlerier, uden derfor at være følesløse ved vore elendige Medmenneskers Trang; det er: Vi maatte sørge for deres Underholdning som Trængende, men nægte os for dem som Betlere. Men er dog denne Enighed muelig? – Jeg burde i det mindste troe det, af de mange Huuse og Familier jeg kiender, og som jeg veed, hvor gjerne de vilde giøre deres til, at deres Medmennesker, som ingen anden Tilflugt veed, end Tiggeriet til deres Ophold, paa en mildere og Mennesket meere anstændig Maade kunde reddes af denne uværdige Tilstand; Saa meget meere, naar de kunde befries fra den overhængende, tryglende og klynkende Betler. - Men dog er jeg ikke sikker. Mængden er tilbage; og denne indseer maaskee ikke saa læt de skadelige Følger af Gavmildheder ved Dørene: den fatter maaskee ikke saa hastig, at Betleriet altid er til Vanære og Skade for Staten; altid giver Anledning til Laster og Usikkerhed; altid bliver en Føde for Ledighed og Dovenskab; og altid lader enhver især føle Tyngden af en immervarende daglig Byrde. - Dog de kan maaskee ved andres Exempler, føres til Gemytte, og lære at indsee det almindelige Vels Fordeele. Jeg forudsætter da, at saadan Enighed er muelig; og saa spørger jeg kan vi haabe at see en Plan iverksat, den blot har den negennyttige Hensigt til Grund, at indbringe u større Virksomhed i Staten, og ved denne at skaffe edige Hænder Arbeide, og Betleriet følgelig derved at see, ormindsket. - Men jeg ikke allene spørger, jeg vil tillige Aar, 4 800 R. R. herved fremsætte mine Tanker, hvorledes saadan Plans Jverksættelse kunde være muelig, dog ikke anderledes, end jeg jo troer de kunde forøges med andres indsigtsfulde Forbedringer, Understøttelse af fornuftige Raad, klarere Oplysninger, fleere Midlers Anviisninger; hvilke jeg af enhver Jndsigtsfuld ikke allene med Fornøielse vil imodtage, men endog venligst vil have mig udbedet. Jmidlertid vover jeg at fremlægge min Plan til et Flittigheds=Huus. af læt Haand=Arbeide for ledige Hænder. Her vilde jeg have anviist alle Slags Betlere, fra det raa 7 Aars Tiggerbarn, til den gamle vanføre 70 Aars Betler af begge Kiøn, hvor de ved lætte og passende Haand gierninger kunde lættes i Arbeide, og fortiene det Brød, eller den Skilling, de søge ved deres Betlen. Saadan et Huus (med Tiden vilde man maaskee have fleere end et nødig) maatte udsøges paa et beqvemt Sted i Byen. Det maatte være rummeligt til at kunde afdeeles i ligesaa mange beqvemme og om Vinteren varme Værelser, som der gaves forskiellige Haand=Arbeider til; og disse maatte igien være saa mange Slags, at alle, som nu opholde sig ved Betlerier, og følgelig kan røre deres Lemmer, kunde sættes i Virksomhed, og ingen tilbagevises af Mangel paa Plads eller Arbeide. Over enhver Slags Haandgierning maatte være en Anfører eller Underviser, som kunde lære de Ankomne i Flittigheds=Huuset den Haandgierning, de kunde fatte og eftergiøre. Disse Undervisere fandt man vel, tænker jeg, blant afdankede Soldater, Matroser, forarmede Borgerfolk, og andre, som nu formeere vore Betlerhobe, og som ved saadan Leilighed kunde selv komme i nogen Drift med en Haandtering, hvilken de af Mangler har maattet forlade.