Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-03-13
Oversigt over Dagens udenlandske Nyheder. John Spence foredrog sit System førstegang i en Forelæsning, som han holdt i Aaret 1 i det philosophiske Societet i Newcastle ved ThyneFloden. Nogle Aar efter lod han trykke en politisk Drøm, under den Titel: "Constitutionen af Spensonia, et Feeland, som ligger midt imellem Utovia og Oceania." Foruden de allerede forhen anførte Jdeer af dette Skrift, at alle faste Eiendomme skulle blot tilhøre Nationen og ikke privat Mand, at de skulle leies bort, at alle Skatter skulle forlods udredes af Leie-Afgiften og Resten fordeeles imellem alle Landets Jndvaanere, saa indeholdt ogsaa Spences Forslag, at Parlamentet vel skulde bestode den lovgivende Magt, men at alle Jndvaanerne i Landet, og selv Fruentimmerne, skulle have Ret til at give deres Stemmer ved Parlamentsvalgene, og at et nyt Parlament skulde udvælges hvert Aar. Jstedet forden kongelige Regiering skulde den udøvende Magt være et i Raad af 24 Personers Hænder, hvoraf den halve Deel skulle vælges paa nye hvert Aar. Hver 5te Dag skulde være en almindelig Hviledag. Da den franske Revolution havde naaet Høiden i sit Galskab, skrev Spence et Flyveskrivt, hvori han opmuntrede det engelske Folk til at udføre sin Plan, og da han der søgte at bevæge til Oprør, og paamindede det om, at naar Mandskabet paa et Skib fandt, at det blev slet styret, saa havde det ikke nødigt at være bange for den baandfuld Officerer, som ere ombord paa det, saa blev han arresteret, og der blev lagt Sag an imod ham; men da man der fandt, at han var en Sværmer, som holdt sig overbeviist om, at hans Lære var sand og grundet i Naturen selv, og da hans Plan ikke havde givet Anledning til nogen offentlig Uroelighed, saa dømte Overdommeren Lord Kenyon ham blot til en Pengestraf paa 20 Pd. Sterl. og til Arrest paa et Aar. Da han havde udstaaet sin Straf, saa drog han omkring i Landet med en lille Vogn, som han selv trak, og solgte sine phillantropiske Skrifter, som han havde skrevet og selv ladet trykke. Derved erhvervede han sig et tarveligt Udkomme indtil han døde for nogle Aar siden; men hans afsindige Lære har overlevet ham og finder nu mange Tilhængere. Saaledes kan et Sygdoms-Stoff ligge længe skiult i der menneskelige Legeme, indtil Omstændigheder treffe ind, som forhielpe det til at udbryde. – De nyeste Efterretninger melde, at Tilbagemarschen af deengelske Tropper igiennem Frankerige, for at indskibes til England, paadrives med den største Jilsomhed, og at Hertugen af Wellington skal have faaet specielle Ordre i denne Anledning. De brittiske Tropper i Frankerige skulle vise sig meget forbittrede over de Uordener, som nyelig ere passerede i deres Fødeland. – Man saae ellers allerede af den sidste Forsamling paa Spasields, at Modet begynder lidt at synke paa den uroelige Pøbel. Et Par af Ministeriets Tilhængere havde fundet paa den Spas, for at vildlede den, at opslaae paa alle Gadekiørner en Seddel med følgende Ord: "Spafields Larm; Sandhed foren Penning, staaer op Karle!" Pøbelen læste dette; men da de erfarede, at det ikke var Folk af dens Partie, som havde ladet den opslaae, saa kom den paa den Tanke, at Regieringen havde isinde at ophidse den til at giøre Spektakler, for derpaa at lade den nedsable, for at styrke den i denne Tanke, blev ligeledes en Seddel opslaget, med de Ord: "For Guds Skyld giør ingen Allarm, men værer roelige; thi Eders største Fiender ere paa Luur." Da nu ogsaa Regieringen lod om Søndagen iforveien Watson, Evans, Preston og de øvrige Urostiftere, fængsle, saa begyndte Almuen at blive frygtsom. Der indfandt sig vel omtrent 4000 Mennesker ved Forsamlingen, men alle forholdt sig roelige. Hr. Hunterklærede ogsaa, at denne Forsamling vilde formodentlig blive den sidste, som der vilde blive tilladt at holde. Hr. Hunt har forresten været saa fifsig at holde en Forsamling paa den aabne Plads udenfor Vestminsterhalle af sine Tilhængere, og at opsætte deri en Addresse for at tilkiendegive sin Afskye mod Angrebet paa Prins Regenten; det samme har den saa berygtede Hambden-Club i Birmingham gjort. Hr. Hunter nu Pøbelens Afgud; efter den sidste Forsamling trak den ham i hans Hyrevogn, under Jubelskrig, en Fierdingvei til hans Logie, men Baron Burdetts Exempel skulde lære ham hvad Po bel-Bifald betyder; eengang var han ogsaa dens Afgud, men nu har den vendt ham Ryggen, siden han ikke vil bifalde den Plan, at alle skulle have Stemmerettighed for at vælge Parlamentslemmerne, men blot at de skulle have den, som have Huus og Eiendom. – Naar blot Ministeriet kan hielpe Staten ud af sin Finance-Forlegenhed, faae Afgifterne til at synke og derved hielpe Næringsveiene iveiret igien, saa er der ingen Tvivl paa, at den offentlige Roelighed vil igien snart vende tilbage; men heri ligger netop Knuden; man troer ikke at nogen vil efterfølge Lord Cambdens Exempel og opgive Jndtægterne af sin Sinecure; men der gives endnu i England 50 saadanne anseelige Poster, som ere meget indbringende, men ikke ere forbundne med Forretninger, og som Ministeriet ikke kan opgive for ikke at tabe sin Overvægt i Parlamentet, imod disse Befoldninger retter Oppositionen meligt sine Angreb, det er imidlertid me ligt, at de Rige og Mægtige i England, saavel de som have store Sinceure Poster som de store Stocke besiddere, maae tilsidst blive nødte til at giøre anseelige Offere for at vedligeholde den offentlige Roelighed og Statens indvortes Velstand og selv forat betrygge deres øvrige Eiendomme.