Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-05-25
alle af de saa kaldte Aristocrater udklækkede Fabler, og vil ikke engang høre det andet Parrie; man har givet mig overtydende Beviser derpaa i Strasburg. Han besidder den ham egne Gave at forestille Alt, hvad der skeer eller skal giøres i Frankerig, i et falsk Lys, og efter Behag at formindske eller forøge det. Han nægtede, saa længe det var ham muligt, den for enhver anden upaaatvivlelige successive Opbrændelse af de indløste Assignate, han fortalde de indtrufne Begivenheder paa saa overdreven en Maade som neppe nogen Artstokratisk fransk Skribent havde vovet: og med et Kunstgreb, som vilde giøre den meest øvede Advocat Ære, opfandt han den taabelige Fabel og en Fransk Frieheds Propaganda, til Lokkemad for Folk, hvis Hierte er ikke vel tilmode, og som et viselig optænkt Middel til ogsaa at indtage den ædle Deel af Tydske, der ikke just ere i Stand til nøie at prøve Sagen, imod Frankerigs Lovgivere. Det var sandelig det unyttigste Arbeide, om jeg vilde, som jeg virkelig kunde, igiendrive alle hans urimelige Opdigtelser og Usandheder. De ere nu ved Følgerne selv igiendrevne, og enhver upartisk Tilskuer, som siden et Aar har været i Frankerig, vil læse slige Grundløse Opdigtelser, med Afskye. Jeg beraaber mig her paa Mænd af bekiendte Fortienester, paa en Campe, Schulz, Halem og andre, som selv have seet, selv have prøver, og ere med ganske andre Begreb om Frankerigs nærværende Tilstand komne, tilbage fra dette skiønne og lykkelige Land. Jngen af alle disse har opdaget noget og en fransk Frieheds=Propaganda, og jeg kunde ikke finde mindste Spor til et saadant afskyeligt Jnstitut, i hvormeget jeg end gjorde mig Umage derfor, dog maa jeg tilstaae, at det i Frankerig ikke mangler paa enkelte Grillenfængere, som i Iver af deres brændende Friehedsfølelse ønske at udbrede Friehed overalt, og undertiden udspye deres Hidsighed i offentlige Blade. Men derimod kan jeg og forsikkre, at hverken Frieheds Apostle ere blevne udsendte, eller at de saa kaldte Constitutions=Selskaber i Frankerig have udenlandske Medlemmer eller Correspondente; ligesom jeg og kan forsikkre, at disse Selskaber slet ikke bekymre sig og fremmede Lande, men tage allene Andeel i saadanne udenlandske Anliggender, som have umiddelbar Jndflydelse paa deres Fædreneland. Hr. Schirach behager ikkun herom at spørge Hr. von Halem, som vist skal bekræfte alt dette. Schløtter har givet ligedanne Opdigtelser Plads i sin ellers saa roesværdige Journal. Han har vel mindre ladet sig forlede af Partiegeist end Schirach, men han har dog, blendet af Aristokratisk Snak, hiulpet til at udbrede saadanne grundløse Usandheder, som f. Ex. at nægte Bastillens Erobring i det 53de Hefte af hans yndede Stats=Anzeigen. Jeg maa tilstaae, at jeg loe af Hiertet, da jeg efter min Tilbagekomst fra Paris til Strasburg læste denne grundløseste af alle Opdigtelser. Jeg gad dog vide, hvem der har bundet ham denne saa ganske alle Omstændigheder modsigende Usandhed, paa Ærmet, og hvorledes det var mueligt at faae Schløtzer til at løbe med en Fabel, som havde hundrede tusinde Vidner imod sig? Herer ikke Sted til at tale videre herom. Aabenbare Usandheder behøve ingen Giendrivelse, men i det høieste blot almindelig Erindring. Endnu et Par Ord om den forbenævnte Efteraber. Denne er den nye Professor Bischoff i Helm stadt, som, imod den ærlige Historieskrivers Pligt, har uden at prøve Sagen, indrykket alle Schirachske og Schløtzerske Usandheder i sin Pragmatische Darstellung der Europaischen.