Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-12-11
Blandede Efterretninger. Nyeste Efterretning om Capitain Cooks Død. - "J Nærheden af Kanvorog, beretter William Ellis i sin Missionsreise gjennem Havali, een af Sandwichsøerne, i Aaret 1822, er Stedet, hvor den ulykkelige Capit. Cook er bleven ombragt, hans Kjød skilt fra Benene og derpaa brændt. Det er en liden, af en fem Fod høi Muur omgiven Plads, omtrent femten Qvadratfod stor, i hvis Midte er et Arnested, omtrent 1 1/2 Fod høit over Jorden, omgiven af en Rad Steenblokke. Paa dette Arnested blev Jlden ved hiin Leilighed tændt, og endnu sees Asken paa samme. Der lever ogsaa endnu mange Personer i Kanvoroa og andre Steder paa Øegruppen, der enten have været tilstede ved hiin ulykkelige Begivenhed selv eller af Øjenvidner have erfaret der nøiagtige Omstændigheder derved. Vi underholdt os med mange af samme, og deres Udsagn, stemte, endskjøndt i Biting afvigende fra hverandre, i Hovedsagen aldeles overens med den Beretning, som Capit. King, Cooks Efterfølger, har bekjendtgjort angaaende, denne Begivenhed. - Kapina Kune (Capit. Cook), sagde de, var aldeles ikke at dadle for sin Adfærd, thi man havde frastiaalet ham en Baad, og han erklærede, at vor KongeTarajopu skulde begive sig ombord paa hans Skib og blive der saalænge som Gidsel, indtil Baaden tilbagegaves. Begge gik ogsaa hen til Strandbredden, men bleve omringede af vore Folk, som ikke vilde tillade, at Kongen skulde gaae videre. Ogsaa hans Kone forenede med hine sin Bøn, at han for Alting ikke skulde gaae ombord paa Skibet. Medens han endnu var traadvild, kom en Mand løbende fra den anden Side af Baien og raabte næsten aandeløs: Krig! De Fremmede have angrebet os, have fyret paa os fra een af deres Canots, og dræbt en Høvding." Denne Efterretning bragte nogle af os i Harnisk og foruroligede Høvdingerne, der frygtede for, at Capitain Cook vilde dræbe Kongen. De bade den Sidste derfor, at blive der; hvorpaa han ogsaa satte sig ned. Capitainen syntes at være i heftige Sindsbevægelser, og gik hen af sin Baad til, da een af vore Folk angreb ham med sit Spær, men han vendte sig omkring og nedskjøb hiin med sin Dobbeltflint. Adskillige af vore Landsmænd kastede derpaa Steene efter ham, og da hans Folk saae dette, fyrede de paa os. Capit. Cook vilde nu, man skulde holde inde med Jlden fra hans Skib, men kunde for Allarmens Skyld ikke gjøre sig forstaaelig for sine Folk. J det Øjeblik, han vendte sig omkring, for at tale med os, fik han et Stik i Ryggen med en Pahoa, og tillige blev han gjennemboret af et Spær; han faldt i Vandet og talte ikke mere. Da han var død, istemte vi alle en Beklage. Hans Legems Kjød blev skilt fra Benene og derpaa brændt, saaledes som vi pleie at gjøre det med vore døde Høvdinger. Vi holdt ham for Guden Rono, og ydede derfor hans Been guddommelig Dyrkelse." - Mange af Høvdingerne udtrykte hyppigen deres Kummer, naar Capit. Cook kom paa Bane, og selv de menige Folk talte om hiin Begivenhed i Almindelighed med Bedrøvelse. Jøvrigt frikiendte alle Kong Taraiopu for at have havt mindste Deel heri, da intet skeete paa hans Befaling. Jeg var engang, siger Ellis, med Karaimoku- og adskillige andre Høvdinger i eet Huus paa Øen Dahu, hvor jeg viste ham Kobberne til Folioudgaven af Cooks Reise. Det Blad, hvorpaa Cooks Død forestilledes, gjorde et levende Jndtryk paa dem, og jeg saae, at Karaimokuihvorvel han ikke selv havde været tilstede ved hint Tilfælde, adskillige Gange tørrede Taarerne af Øinene. Ogsaa sagde hine mere end eengang, naar Talen var derom, at Missionairerne allerede siden lang Tid havde været paa Selskabs øerne: Hvorfor ere J ikke komne tidligere herhid, Var Aarsagen den, at vi have dræbt Capt. Cook? – Vi spurgte dem adskillige Gange, af hvilken Grund de frastial Engellænderne hiin Baad, da de dog havde selv saa mange Canots, De varede herpaa, at det ikke har været deres Hensigt, at bruge den som Fartøj, men for at bemægtige sig de deri befæstede Søm, da de deraf vilde giøre Fiskeangler. Dette synes ogsaa at have været den eneste Bevæggrund til Tyveriet, der havde saa ulykkelige Følger. De ansaae Som for en meget ønskværdig Artikel, og endskjøndt de ikke gik i deres Begierlighed saavidt som Selskabsøernes Beboere, der virkeligen plantede Sommene i Jorden, og haabede af denne Udsæd at faae en rig Høst, som af Kartofler, saa foretrak deres Fiskere dog et gammelt Søm, som de paa deres Viis kunde danne til en Angel, for den bedste engelske Angel, vi kunde give dem. - Man har troet, at Kjødets Adskillelse fra Cooks Been og dets Opbrændelse var et Slags Barbarie og Cannibalismus; men det var tvertimod det største Tegn paa Ærefrygt, som de, efter deres Begreber, kunde bevise den Afdøde. Overhoved vistes Cooks Been, som sagt, en guddommelig Tilbedelse, hvormed det saaledes var bevendt. Under de gamle Konger i Huvaii, fra den fabelagtige Tid, gaves ogsaa een, ved Navn Rono eller Orono, der, i et Anstød af Vrede, myrdede sin Kone, men siden angrede dette saa meget, at han mistede Forstanden. J denne Tilstand drog han omkring paa alle Øerne af Gruppen og udfordrede Enhver, der mødte ham, til Nævekamp eller Bryden. Siden seilede han i en Canot til Tahiti eller et andet fremmed Land, og blev af sine Landsmænd, apotheoseret, i hvilken Anledning aarlige Næve kampe og Brydninger bleve indførte til hans Ære. Da nu Capit. Cook ankom der, saa hedte det, at Guden Rono var vendt tilbage; derfor kastede ogsaa Folket sig ned for ham, naar han drog igjennem Landsbyerne. Men da de ved hans Drab saae hans Blod flyde og hørte ham ralle, saa meente de dog, at det ikke kunde være Guden Rono. Adskillige af dem bleve ikke destomindre ved denne Tro, og saaledes bleve Cooks Been, i det mindste for den største Deel, henlagte paa en paa den modsatte Side af Øen beliggende, Guden Rono helliget, Heian, og sammesteds tilbedte som hellige Reliquier. De bleve opbevarede i en liden Kurv, flettet af Piil, bedækkede med røde Fiere, hvilke endnu ansees for den høieste Prydelse, og aarligen af Prasterne baarne i en høitidelig Procession til andre Heians, eller rundt omkring Øen, hvorvid de sædvanlige Offergaver for Guden Rono bleve indsamlede. Hvor de nu befinde sig, have vi uagtet alle Efterforskninger, ikke kunne erfare. Sandsynligviis ere de ved Afgudsdyrkelsens Afskaffelse i Aaret 1819 blevne af nogle Præster eller Tilhængere af Ronodyrkelsen skaffede til Side, og skjulte i een af de Huller, hvortil Indgangen er en Hemmelighed for alle Uindviede, og der er ingen Rimelighed for, at man vil finde dem igjen. Overalt tale Præsterne og Høv4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Dito Dito. . . . . .(af Laanet 4 Febr. 1820) 102 Nationalbank Obligationer. Dito Dito. . . . . . . 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R. pr. Rdlr. Rigsgjeld. Svenske Sedler. pr. 100 Specier. Species 219.