Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-10-28
Frankrigs store Utilbøielighed til Krig mod Preussen sees saa meget tydeligere deraf, at det allerede har begaaet en meget grov militair Feil ved at forhale sine Forberedelser en heel Maaned, og ved at samtykke i at lade endnu 14 Dage forløbe, førend Reserven og Nationalgarden indkaldtes. Denne Tillid, som Keiseren ønsker at vedligeholde, viser, hvormeget Keiseren agter Knobbelsdorffs Ord: at Preussen ikke har indgaaet nogen Forbindelse med Frankrigs Fiender, og Forsikkringen, at Bevæbningen vil ophæves tilligemed den Misforstaaelse, de har reist sig. - J sit Svar af 20 Sept. siger Knobbelsdorff, at ligesom det paa den ene Side glæder ham, at Keiseren vil oppebie hans Hofs Erklæring, ligesaa meget smerter det ham, at H. K. M. tildeels fortryder, at have indgaaet denne Forpligtelse, og at han har givet Ordre til Troppebevægelser a. uden foregaaende Notification; at han kan forsikkre, at Kongen af Preussen, langt fra nogensinde at have tænkt paa, at forlade fine venskabelige Forhold til Frankrige, er af samme Tænkemaade som Keiseren; at han langt fra at være indgaaet nogen Forbindelse mod Frankrige, bestandig har søgt at fremhielpe en almindelig Fred, at hans Bevæbning, langt fra at true den Fransk. Armee i Tydskland, er en Følge af de i Beflin indløbne Efterretninger, der vare saa foruroligende, at denne Bevæbning var aldeles nødvendig, at Preussen kun ønsker at hæve den Misforstaaet se, der har reist sig mellem begge Magter, og at dette sikkert vil skee. - J Talleyrands Note til Keiseren af 6 Oct, siges, at Preussen umueligen kan have nogen personlig Jnteresse i at føre Krig, men at dets Hensigt i saa Fald ikke kan være andet, end at undertvinge Sachsen og Hansestæderne, at Preussen, som allerede i et heele Aar med roligt Øie har seet den Franske Armee i Tydskland, ikke kunde foruroliges ved dens Nærværelse, især da dens Tal er blevet formindsket, og den er bleven fordeelt i Smaacorpser, og Keiseren selv har lovet, at den skal vende tilbage til Frankrige, naar Tvistighederne angaaende Cattaro, der have foranlediget dens Ophold i Tydskland, ere bilagte, og der allerede er givet befaling til dens Tilbagevendelse, at Frankrige intet har udestaaende med Preussen, og at de venskabelige Discussioner angaaende Abbediet Essen og Werden ikke ere blevne forhalede paa Fransk Side, at Preussen skjuler sin sande Hensigt, men at det røber sig selv; at det for at tilfredsstille den uretfærdigste Ærgjerrighed, vil bryde sit Venskab med Frankrige og tilbagekalde Krigens Elendigheder. Ministeren forsikkrer tilsidst, at Krigen neppe vil kunne undgaaes. - J sin allerstidste Note af 1 Oct, siger Knobbelsdorff, at man nu ikke længere vil lade begge Hoffer blive i Uvished, han erindrer Frankrige hvad Preussen hidtil har været for det; at det hidtil forgjeves har været neutral, venskabelig, ja endog allieret. Forstyrrelsen rundt omkring det, og den gigantiske Forstørrelse af en sand militair og erobrende Magt, som mere end engang har fornærmet Preussens Jnteresse, lader det nu ingen Garantie tilovers. Denne Tingenes Stilling kan ikke vedblive. Kongen seer næsten intet omkring sig end Franske Tropper og Vasaller af Frankrige, der ere beredte til at marchere med det. Alle Keiserens Erklæringer vise, at denne Stilling ikke vil forandres. Tvertimod sættes nye Tropper i Bevægelse i det indre Frankrige, Parisiske Journaler tillade sig mod Preussen, et Sprog, hvis Jnfamle Kongen kan foragte, men som dog viser, den Regjerings Hensigter og Vildfarelse, som taaler dem. Faren voxer med hver Dag; man maa gjøre sig forstaaelig nu eller aldrig. (Her følge de bekjendte Betingelser, som man har læst i det Preussiske Manifest). Allerede d. 16de Oct, om Morgenen havde man i Paris de første Efterretninger om de begyndte Fiendtligheder og deres gode Udfald for Frankrige.