Corsaren, 1843-09-22
Hvorledes Tolden og Consumtionen er opstaaet. (Forelæsning efter Börne.) "Disse Adelsmænd havde vel store Slotte, smukke Heste, mange Jagthunde og Tjenere; men de havde ingen Venge. Hvorfra skulde de ogsaa faae Penge? De arbeidede aldrig og fortjente altsaa Jntet. Men alle Mennesker ere Guds Børn, og naar der findes et Menneske, som ikke arbeider, saa er det Christenpligt, at en Anden, som arbeider, ernærer ham. De fromme Riddere, der kjendte og ærede Guds Bud, rettede sig ogsaa derefter, og saa ofte de behøvede Venge, toge de fra de Arbeidende, som havde. Og det udførte de saaledes. Paa deres Borges høie Taarne stillede de en Træl med et Horn, og han maatte Dag og Nat give Agt og see omkring i Egnen, og saasnart et Skib med Ladning foer ned af Rhinen eller en Vogn kjørte hen af Veien for at bringe Varer, til Frankfurter Messe, stødte Trællen i Hornet. Ridderne, der forstode Tegnet, sprang op fra Bordet eller af Sengen, grebe Sværdet og ilede ud af Borgen. Skib og Vogn bleve anholdte, Kudsk og Eiermand dygtig gjennempryglede, Kister og Kasser opbrudte, Alt taget ud og under Jubel bragt tilbage til Borgen. Og saasom Ridderne paa denne Maade fortjente deres Brød, kaldte man dem Røverriddere. Varerne solgte de derefter for en Spotpriis til Jøder eller andre omreisende Handelsfolk, og saaledes fik de Penge. Hine Handelsfolk solgte igjen Varene til de plyndrede Kjøbmænd og derpaa droge disse til Frankfurter Messe, og Alt var godt Saaledes er Tolden opstaaet, og saaledes er Toldvæsenets Oprindelse. Nu hører videre. Kjøbmændene overlagde endelig i deres stille Sind. "Var det ikke fornuftigere, om vi strax gave Ridderne saa mange rede Penge, som de faae for Salget af vore Varer? Disse Mellemhandlere lade os betalet dobbelt saa meget, som de selv have givet for Varerne. Paa den Maade blev Halvdelen reenProfit, og Pryglene vare ogsaa sparede." De sendte altsaa en Deputation til Ridder Kunz og lode ham sige: Hr. Ridder, J er en ærlig Mand, J har aldrig tilføiet os noget Ondt; men Eders Nabo, Ridder Ruprecht er en Spidsbub og en Røver og en slet Karl, og saa ofte vi komme forbi hans Borg, mishandler og plyndrer han os. Vi ville derfor gjøre Eder et Forslag. Ledsag os, hver Gang vi komme forbi Eders Borg, med en lille Trop forbi Eders onde Nabo, beskyt os og taal ikke, at han plyndrer og ruinerer os. For Eders gode Villie give vi Eder hver Gang hundrede Guldgylden." - Ridder Kunz svarede: I ere fornuftige Folk, og jeg vil betænke Eders Forslag. Jaften gjør jeg et Gilde for mine Naboer, have vi ikke et lille Fad Bacharacher eller Rudesheimer ombord? – Kjøbmændene hentede Fadet og gik derpaa til Ridder Ruprecht og sagde til ham: Hr. Ridder, I er en ærlig Mand, J har aldrig tilføiet os noget Ondt; men Eders Nabo, Ridder Kunz, er en Spidsbub og en Røver og en slet Karl, og saa ofte vi komme forbi hans Borg, mishandler og plyndrer han os. Vi ville derfor gjøre Eder et Forslag. Ledsag os, hver Gang vi komme forbi Eders Borg, med en lille Trop forbi Eders onde Nabo, beskyt os og taal ikke, at han plyndrer og ruinerer os. For Eders gode Villie give vi Eder hver Gang hundrede Guldgylden. - Ridder Ruprecht svarede: I ere fornuftige Folk, og jeg vil betænke Eders Forslag. Jmorgen Middag gjor jeg et Gilde for mine Naboer, skulde J ikke have nogle gode Skinker i Vognen? – Kjøbmændene hentede Skinkerne og gik derpaa til Ridder Eberstein, og saaledes gik de til den næste, til alle Ridderne fra Rüdesheim lige indtil Bonn og talte med den Alle paa samme Maade. Og da om Aftenen mange Riddere kom til Ridder Kunz's Gilde og den Ene fortalte den Anden, hvorledes Kjøbmændene havde kaldt ham en ærlig Mand og Naboen en Kjeltring, da loe Ridderne umaadelig og spirede til den lyse Morgen. Men Handelsmændene fik det fra nu af langt bedre end før Saaledes gik det nogle hundrede Aar. Endelig mærkede Keiserne, Kongerne, Hertugerne, Fyrsterne, Landgreverne, vore allernaadigste Landsherrers Forfædre, at de i lang Tid havde været dumme. De tænkte: Ei, Ridderne fortjene der en skjønne Hoben Penge ved Borger- og Handelmændene, er det ikke naragtigt af os, at vi ikke selv fortjene disse Penge? – De sagde altsaa til Kjøbmændene: I understaae Eder ikke, længere at loskjøbe Eder fra Ridderne. De Venge, I have givet dem, give J for Fremtiden os, og til Gjengjæld beskytte vi Eder mod hver Overlast. Kjøbmændene maatte lade sig dette gefalle, og Ridderne blev det af Landsherrerne forbudt at forurolige dem. Men de brøde sig om Intet, og naar Kjøbmændene kom forbi og ikke betalte, bleve de plyndrede og ihjelslaaede ligesom før. Disse maatte altsaa, hvis de vilde have No, ogsaa betale Ridderne. Vore allernaadigste Landsherrer erfore dette og tænkte: Vore Kjøbmænd give for hver Ladning Varer Ridderne. hundrede Guldgylden og os hundrede Guldgylden - var det ikke fornuftigere, at de betalte os tohundrede Guldgylden og Ridderne slet Jntet?  De lode desaarsag Kjøbmændene kalde og sagde til dem: J give os fremtidig tohundrede Guldgylden og Ridderne slet Intet; og disse skulle vi nok tvinge til at nedlægge Haandværket. De holdt ogsaa Ord, forstyrrede alle Røverborge, toge de vilde Riddere til Fange og førte dem til deres Hof, hvor de ved godt Foder snart bleve tamme. Men Kjøbmændene gave de Eskorte med paa Veien. Da der nu ingen Riddere og ingen Røverier længere vare at frygte, gik Kjøbmændene til Landsherrerne og sagde: Vi takke allerunderdanigst for den hidtil modtagne Beskyttelse, men vi behøve den nu ikke længere; thi Veiene ere sikkre. – Fyrsterne svarede: Det glæder os, at J ikke længere behøve os; men vi behøve Eders Penge, og Eskorten maae J betale os nu som før, den Skik har jo alt faaet Hævd. Nu indsee J da tydelig, at J ere dumme, kortsynede Mennesker, naar J beklage Eder over Tolden. Have J ikke tidligere havt det langt værre? Dengang bleve J plyndrede og mishandlede; nu blive Eders Kister aabnede med Orden, man tager Eders Penge med Høflighed, og J faae ikke længere Prygl. Naar I derimod spørge: Hvorfor tager vor allernaadigste Landsherre, som dog er saa rig, de Var Skilling? - saa vise J atter, at I ere dumme Mennesker. Beholder da vor allernaadigste Landherre Eders Penge for sin egen Mund? Jh, nei, bevare's! Han har mere end nok. Men med endeel af Eders Penge ernæres Efterkommerne af hine Rovriddere, der ligesom deres Forfædre ikke arbeide og Jntet erhverve, og for hvem J naturligviis maae sørge, da de ikke længere faae Lov at plyndre Eder. Og med en anden Deel af Pengene lønnes Soldater. Og værer nu ingen Æsler og spørger mig ikke: Hvortil bruges da Soldaterne"