Berlingske Tidende, 1834-09-20
Tyrkiet. Scutari. (Over Vien, den 6te Septbr.) – Fire tyr kiste Regimenter ere rykkede ind hos os, skrives fra Sentari- og det Rygte har udbredt sig, at Porten, trods de os syne Privilegier, har i Sinde, ogsaa i denne Provinds at indføre Recruterings- og Afgivts-Systemmet. Skjøndt dette nu en undsynligt, da hine Tropper skulle være paa Marschen til Bøs men, saa reiste sig dog en stor Angst og Utilfredshed blandt Beningen, og for at opretholde Ro og Orden, greb Paschaen til List; han indbød nemlig de fornemste Jndvaanere til sig under det Paaskud, at han havde vigtige Meddelelser at gjøre dem, og da hundrede saadanne vare komne sammen, lod han dem alle indesværre i Citadellet, med den Erklæring, at han vilde beholde dem, som Gidster og Borgen for Ordenens Vedligeholdelse. Denne trolse Fremgangsmaade har meget bestyrket den antagne Mening, at Porten har Noget i Sinde mod Paschaliket Sentari, og Gjæringen er i den Grad tiltaget, at man hvert Øjeblik frygter et Udbrud. 1831 men Andeels via for mine parer. - S. løsmock. Fros, Merieds Lazzaroner, skildrer en tydsk Reisende meget rakteristiske Man maa see en Leyeros siger hand med hans Holbrændte Hud, hans vildsprudlende Øjne, hans lange, gang hans lange Skjorte med Plaae og hvide Skribersalteder hans kæmpemæssige Skikkelse til Skiensk Under Sydameriens Flødende Solstraaler ligger hang paa Merieds folkerigste Pladser og ligner ved sin Døvenskab og Ligegyldighede ReapelsLazzaroni, Tyvagtigere end en Græker, behændigere end en Pariser Lommetyv, og tillige i høieste Gradefantisk, tilbringet han sine Dage med Søvn og Bøn og sine Nætter med Raket og Skrubtudsers-Kasten til en Helgens Ære, hvis Lykken har tildeelt ham en Real, som han en heel Dag kan leve af J Førstningen af mit Ophold i Mexico var jeg engang gaaet ud uden Fører, kunde ikke finde Vei og vendte mig i ægte spansk Sprog til en Gruppe Leperos, med Bøn om, at en af dem vilde bringe mig til min Bolig. En eneste reiste sig, gik foran mig og had højt sin Rosenkrands. Da jeg var kommet til mit Hjem, gav jeg ham en Real, og sagde ham, at han, skulde vente og bringe et Brev til Gouverneuren. Til min største Forundring afslog han det. Men svarede jeg ham derved vilde du jo fortjene endnu en Real. – Den bruger jeg ikke, jeg kan leve af den ene i Dag. – "Men i Morgen. - J Morgen har jeg maaskee ingen Real nødig. Hvorfor skal jeg i Dag arbeide for i Morgen, En Leyeros har ingen næste Morgen. Med disse Ord forlod han mig, kjøbte sig i næste Værtshuus Viin for Realen og vendte tilbage til sine Kammerater. Om Aftenen var en Procession for en stor Helgen, hvilken er en af de skjønneste Kirkefeste i Mexico. Alle Leperos fulgte Toget og kastede Raketter og Sværmere, i Særdeleshed efter de Fremmede, som de pleie at kalde engelske og kjetterske Hunde. Min Nabo, en stakkels Skomager, blev ved denne Lejlighed forbrændt i Ansigtet og paa Hænderne og blev derved saa opbragt, at han vægrede sig ved at knæle for Processionen. En Flok Leperos omringede ham gjeblikkelig og vilde ved Trudsler og Magt tvinge ham; men han forsvarede sig standhaftig og en formelig Kamp opstod. Endelig styrter en af disse Fanatiker med sin lange Kniv løs paa ham og støder ham den i Hjertet. J dette Øjeblik kom Præsten forbi og velsignede Mængden. Hiin Leperos nedknælede paa det endnu hævende Lig af Skomageren og modtog med de Øvrige Velsignelsen, medens han gjorde Korsets Betegnelse. Denne Leperos var min Fører og Formiddagen. Gouverneuren, Molinos deel Campo, som bivaanede Processionen, lod paa Øjeblikket Morderen gribe og skydes af Soldaterne paa Torvet. Han gik forbi mig, gjenkjendte mig og sagde: Nu indseer de vel, at en Leperos kun maa leve for i Dag og ingen i Morgen har.