Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-02-22
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. J Aaret 1821 udkom i London et Engelsk Skrift, om Parga og de Joniske Øer, af en Oberst de Bosset, som under de nærværende Conjuncturer fortiener Opmærksomhed. - Hr. de Bosset er af Fødsel en Schweitzer, han stod som Oberst-Lieutenant i Engelsk Tieneste ved Schveitzer-Regimentet de Roll og var en Tid lang Gouverneur paa Øen Cephalonia og blev tilsidst ansat som Commandant i Staden Parga, hvilken er bleven saa bekiendt af den Ulykke, som den har prøvet. En Misforstaaelse, hvori han kom med den Engelske Gouverneur over de Joniske Øer, Sir Thomas Maitland, var Aarsag til at han gik af paa halv Sold og traadte ud af den Engelske Tieneste. Allerede i Aaret 1819 udgav han i Trykken en Pamphlet, hvori han paa det haardeste dadlede det engelske Gouvernements Fremgangsmaade med Hensyn til Parga og fremstillede tillige Sir Thomas Maitlands Forhold i det sorteste Lys. Denne Pamphlets Jndhold blev omstændelig giendrevet i den meget yndede Journal the Qvarterly Revien. Hr. Bosset troede nu at skylde sin Ære, at han endnu engang omarbeidede denne Pamphlet og at forelægge den for Publicum med forskiellige Documenter. Hr. de Bosset inddeeler deri de Personer, som bliver ansatte af den Engelske Regiering i dens udenlandske Besiddelser med Hensyn til den Maade hvorpaa de behandles, i to Classer. 1) J Dem, som ifølge deres Rigdomme, høje Fødsel og især formedelst Deres Forbindelse i Parlamentet blive enten understøttede eller frygtede af Regieringen, disse kunne giøre hvad de ville, uden at udsætte sig noget Ansvar. 2) De, som ikke besidde saadanne Fortrin, for disse er en blind Lydighed og dyb Underkastelse under Deres Forefattes Villie det eneste Middel hvorved de i det Mindste for en Tid kunne beholde deres underordnede Poster. (Det kommer nu an paa, om ikke denne Beskyldning er skreven med Lidenskab og om man fuldkommen kan forlade sig paa den). De Beskyldninger, som Hr. de Bosset, anfører mod Gouverneuren paa de Joniske Øer ere haarde og det ikke allene med Hensyn til Byen, Parga; men ogsaa til hans heele øvrige Administration. Da disse Anklager ere offentlig forelagte Verden, saa vil Sir Thomas Mailland kunne have Leilighed til at retfærdiggjøre sin Fremgangsmaade paa de Joniske Øer og især med Hensyn til Jndvaanerne i Parga. Hans Administration har flere Gange været bragt i Omtale i Parlamentet. Hr. de Bosset siger, at ved Sir Thomas, Maitland indtreffer den sieldne Omstændighed, at han selv hører til Oppositionen, hvorfor hans Broder er Chef. Ministeriet vil altid billige en Embedsmands Forhold, som det selv har ansat, imedens Oppositionen aldrig alvorlig angriber sine egne Medlemmers Forholsregler, der som denne Beskyldning var grundet, saa var den just ikke til Fordeel for den Engelske Statsforfatning; men som sagt, man maae antage at der er nogen Lidenskabelighed med i Spillet; men saameget er dog vist, at Sir Maitland har været flere Gange haardt anklaget, og at det tegner til, at man meget ønsker saavel i Grækenland som paa de Joniske Øer, at en anden Gouverneur maae blive ansat; i det mindste er dette Ønske blevet nyelig paa det stærkeste yttret i de Efterretninger man har fra Grækenland. – Det er ganske vist, at den Franske Regiering har forbudt de saakaldte Philhellenere, eller de Personer, som ville begive sig i Græsk Tieneste, at passere igiennem Frankerige og indskibe sig i Marseille, i en lang Tid har det Franske Politie gjort sig al Umage for at lægge disse Udvandrende alle muelige Hindringer i Veien; men der er allerede afsluttet en Akkord med nogle Handelshuse i Antverpen angaaende deres Jndskibning. – De Østerrigske Consuler i Levanten have tilet med at bekiendtgjøre den hellige Alliances Beslutninger om at forkaste den Græske Revolution, for at Grækerne skulle opgive alt Haab om at sætte deres Friheds plan igiennem; derimod har den Østerrigske Jagttager erklæret, at Regieringen ikke har forviist Boiarerne fra sine Stater, men blot befalet dem inden en vis Tid enten at begive sig til deres Hjemsted eller dybere ind i de Østerrigske Stater. - Grækerne maae belave sig paa en nye Fiende, da man har faaet Efterretning om fra Algier, at der bliver udrustet 3 Krigskibe, et paa 58, et paa paa 50 og et paa 36 Kanoner foruden en Brig paa 18 Kanoner og to Skonnerter, nogle mene imidlertid, at Expeditionen er stilet mod Spanierne. – Alt det Maadehold, som Janitscharerne for Øieblikket synes at udvise er blot en Følge af at Sultanen gjør alt hvad de forlange af ham. De egentlige Janitscharer ere tillige de egentlige Borgere i Constantinopel. som have saaledes nu al Magten i Hænderne. Constantinopel kan derfore maaskee vel for en Tid blive rolig, men Provinserne ville saameget mindre blive det; da Paschaerne ikke kunne finde sig i at staae under de rovgierrige Janitscharers Commando og hele Riget vilde upaatvivleligt opløse sig i et fuldkomment Anarchie, naar ikke Frygten for Russerne holdt endnu noget de Tyrkiske Magthavere sammen Og til denne Frygt have de Aarsag; thi private Breve fra Rusland melde, at der i Bessarabien giøres Tilberedelser til at modtage 25 til 30,000 Mand. Russiske Tropper. Haled Effendis Hoved, som Janitscharerne havde væltet omkring i Skarnet og siden kastet foran Sultanens Fødder er afsendt forat begraves til det af ham stiftede Kloster i KonjaDet hedder i Breve fra en tydsk Reisende, i Spanien: at de Franske Blades Beskrivelse over den Spanske Armees elendige Tilstand er aldeles ugrundet; de Constitutionelle Tropper, som staae ved Grændsen udgjøre omtrent 50,000 Mand foruden de frivillige Nationalmilieser. Borgerkrigen har været til Fordeel for den Spanske Regiering, fordi den derved blev nødt til at udruste sig til den store Kamp, og hvorved tillige Tropperne fik Leilighed til at øve sig paa alle muelige Maader. – Skal man derimod troe de Efterretninger, som man har fra Frankerige i private Breve og Tilstanden paa de Spanske Grændser, saa aabnes derved ingen gunstige Udsigter for det Feldtog, som skal begyndes fra Fransk Side; thi ikke at tale om, at den Franske Armee bestaaer for det meeste af øvede Soldater, imedens de Spanske ere alle erfarne og hærdede Krigere, og at kun faae at deres Officerer have hørt til den gamle Armee, saa kommer nu dertil at de Franske Soldater ligge bestandig i Strid med Flygtningerne af Troens Armee, som gaaer saavidt, at man er bleven nødt til at forlægge de Spanske Soldater bag ved alle Linierne af de Franske Tropper, ogsaa Jndvaanerne i de Franske Departementer udvise samme Foragt for de flygtede Spanier som Armeen. Dette er ogsaa ganske naturligt; thi uden at tage Hensyn paa nogen politisk Meening, saa tage altid Soldaterne deres Partie, som slaaes godt, og de anstille en sørgelig Sammenligning med Minas Tropper, som ere vel bevæbnede, godt klædte og disciplinerde og imellem Troens Armee Skarer, som ere anførte af Munkene slet klædte, sleforganiserede og der som Faar have taget Flugten for Corps, som ikke vare meget talrige. Virkningen af denne Sammenligning har allerede været saa stor, at Regjeringen var seet sig nødt til at give alle Officererne i det 18de Nogtment deres Afsked, fordi de have udviist at formegen Hengivenhed for Minas Armee.