Københavns Adresseavis, 1778-10-13
Udi det andet Ægteskab Ao. 1741 med Jomfrue Ellen Stub, Hans nu efterlevende Enke=Frue og har med hende haft 5 Sønner og 8te Døttre, af hvilke efterleve 3 Sønner og 4 Døttre. Saae 3 Børn gifte, og af dem 5 Børne=Børn. Apoc. 14 Cap. 13 V. Sallige ere de Døde, som døe i Herren herefter. Ja Aanden siger: at de skal hville af deres Arbeyde, men deres Gierninger følge med dem. Om Vandet. I Vandet leve ikke alene de fleste (skiønt ikke de fuldkomneste) Dyr, og mange Planter, men det er ogsaa Land=Dyrene og Planterne uundværligt. Dets Nytte, synes altsaa at være almindeligere end Luftens; thi alt det, der lever i Luften, behøver Vandet, men mankan ikke paastaae, at alt det, der lever i Vandet, behøver Luften. Den Nytte, som Vandet giør Dyrene og Planterne, bestaaer deri, at det giør flydende, og det deels deres Vædsker selv, deels deres Næringsmidler, der ellers ikke kunne forene sig med dem. Paa de Dyr og Planter, som leve i Vandet, har det maaskee endnu en anden Virkning, liig den, som Luften har paa Land Dyrene og Planterne, men som den ene saavelsom den anden ere os ubekiendte. Til Vandets Nytte henhører ogsaa, at det giør Jorden løs, saa at Planterne kan opvoxe deraf, det renser; det er Middelet til at svømme, og a. m. Vandet tager imod forunderlige Forandringer, og sees i ganske forskiellige Skikkelser, nemlig som Jis, Vand, Damp, ja det bliver endog usynligt. Af sin Natur er det ikke flydende, men Jis, haardt som en Steen; ved Varmen bliver det flydende, ved Varmens videre Virkning forvandles det til Damp, og ved Luften til en usynlig Dunst. Ligesom det er enhver bekiendt, ikke alene, at Vandet ved Heden forvandles til Damp, men ogsaa, at det uden Hede, naar det staaer aabent, bestandig formindskes eller udtørres. Aarsagen er, at Varmen og Luften, som overmaade fine Materier, trænge sig ind i Vandet, og opløse det. Ved forandrede Omstændigheder bliver af de usynlige Dunster, Taage, og af denne igien Vand. Vandets Forvandling til Dunster, og af disse igien til Vand, har en stor Nytte, thi uden den varintet Vand paa Landet, som vi i det følgende omstændeligen skulle see. Vandet er som Vand nesten tusinde gange tungere end Luften, men som Taage og Dunster er det mestendeels lettere end Luften, saa at det svømmer i den. Ved en stor Grad af Hede bringes Vandet til at koge, nemlig det bliver stærkt udvidet, og derved sat i Bevægelse, de Bobler, som det giør, ere deels Luft, som gaaer ud af Vandet, deels ogsaa Vand, som forvandles til Damper. Vandets største Mængde er i Havet, og dette bedækker ikke som Luften hele Jordkuglen, men ikkun de lavere Strækninger, saa at de høiere blive tørre til Land=Dyrenes og Planternes Ophold; men ogsaa paa Landet findes nesten overalt enkelte Vande. En overmaade stor Mængde uddunstet Vand opholder sig bestandig i Luften, ikke alene som Skyer og Taage, men hele Luften er fuld af usynligt Vand. Dyr og Planter nyde altsaa en med Vand blandet Luft, og dette er maaskee fornødent, da Luften ellers ville udtørre dem Derimod er ogsaa i Vandet Luft, ligesom denne indsniger sig i alle Ting. Søevandet er salt, Vandene paa Landet ere, nogle faa undtagne, ferske, og saaledes udfordres det ogsaa, thi Landets Beboere behøve fersk, og Havets Jndvaanere salt Vand. Saa nødvendigt Vandet end er, kan det dog for sig alene ikke bringe sin Nytte. Dertil, at det kommen Dyrene og Vexterne i Havet til Nytte, udfordres intet videre end Solens Varme, som giør det flydende, eller forvandler det af Jis til Vand. Men dertil, at det kan komme til Nytte paa Landet, udfordres endnu meget andet, og derved er især Skaberens vise Jndretning at beundre. Alt Land maa have Vand, da intet kan voxe, og intet leve uden samme. Men herved ere store Vanskeligheder at overvinde. For det første har Vandet, ikke hiemme paa Landet, men i Havet, og det bliver paa en ganske besynderlig Maade bragt paa Landet. For det andet maa det paa saadan en Maade komme, paa Landet, at det ikke bedækker samme; det skeer derfor ikke ved en Oversømmelse, men ganske langsom, 4 nemlig ved Regnen. For det tredie er det i Havet salt, med hvilken Beskaffenhed det er Land=Dyrene og Planterne skadeligt, det maa altsaa, førend det kommer paa Landet, i Forveyen befries fra Saltet. Dette have vi nu omstændeligere at betragte. Alt det Vand, som er paa Landet, kommer fra Begyndelsen af Havet; thi da alle Søer og Strømme, flyde i Havet, og der dog altid er Vand paa Landet, saa maa det nødvendig komme fra Havet tilbage. Men da Havet ligger dybere end Landet, maa Vandet, for at komme paa Landet, stige i Veiret. Luften er det Middel, hvorved Vandet bringes paa Landet, og det af en besynderlig Vei, nemlig i Begyndelsen stiger det, gaaer derpaa lige frem, og falder endelig igien. Dette skeer paa følgende Maade: Vandet bliver paa sin Overflade ved Solen, men fornemmelig ved Luften, forvandlet til Dunster, hvilke, fordi de ere lettere end Luften, stige i Veiret. Vindene (uden hvilke det altsammen ville regne tilbage i Havet) føre Dunsterne bort fra Havet (), og naar ved forandrede Omstændigheder af Dunsterne igien bliver Vand, falder det ned ved sin Tyngde, dog ikke paa eengang, da det ville nedtrykke og drukne alting, men draabeviis. Disse Draaber ville formedelst den store Høide, hvorfra de falde, alligevel falde for stærkt, dersom ikke deres Magt i Faldet, blev svekket ved Luftens Modstand. Ved Søevandets Uddunstning bliver Saltet tilbage, det forvandles altsaa af salt Vand til ferskt. De opstigende Vand=Dunster ere i Begyndelsen mestendeels usynlige, eller de sees dog kun som en Røg i Luften. Naar de blive ret synlige og ere nær ved Jorden, kalder man dem Taage, naar de ere høit oppe, Skyer; thi Taage og Skyer ere et og det samme, hvilket de erfare, som bestige meget høie Bierge, hvis Spidse naaer til Skyerne. Vandet svæver altsaa i Skyerne over vore Hoveder, uden at vi tør frygte for, at druknes. At Skyerne stige til saadan en Høide, har sin store Nytte, thi dersom de bleve hængende nær ved Jorden, ville vi den meste Tid være indhyllet i Taage, og ved Tordenveir ville Lynildene fortære alting, da derimod nu ikkun sielden en Lynildstraale kommer ned til os. For Resten er Skyernes Høide meget forskiellig, og ofte trækker en bort under den anden; den høiere synes at gaae langsommere frem, fordi den er længer borte fra os. Jkkun faa ere over en Miil høit. Skyerne lade Solens Lys tilstrækkelig skinne igiennem, saa at det endog ved mørk Himmel er lyst nok. Omendskiønt Vandets Uddunstning skeer bestandig, er dog Himmelen ikke altid overtrakt med Skyer, og det () Det forstaaer sig af sig selv, at ikke Havet alene uddunster, men ogsaa Vandene paa Landet. Men vi tale her og Havets Uddunstning, fordi alt det Vand, som er paa Landet, fra Begyndelsen kommer fra Havet. regner ikke altid, men Regn og Soelskin afvexle med hinanden saaledes som det udfordres til Frugtharheden.