Københavns Adresseavis, 1769-06-21
Man kan tilstaae Kortspils Indflydelse paa Menneskenes Sæder, saaledes som Hr. von Pinto antager det, og dog alligevel spørge, om den Ligningsvise Forandring fra stem, til mindre slem, som Forfatteren tillegger vore Tider, er i Grunden en saa aabenbare Fordeel, og en saa lykkelig Omskiftelse for det menneskelige Kiøn, som den synes at være ved et flygtigt Øyekast paa Tingenes udvortes Flade. Det kan ikke nægtes, at jo det overhaand tagende Kortspil, har kundet medvirke kraftigt, omendskiønt ukiendeligt med de øvrige Aarsager til en synbar fordeelagtig Forandring i det menneskelige Kiøn; men Maaden, hvorledes det virker, nemlig i det at de tillige svekker Dyderne saavelsom Lasterne, giver intet fordeelagtigt Begreb derom. Det ligner et udskeytende Menneskes Cuur, som formedelst sin Ungdoms Jld og sin gierende Legems Beskaffenhed forfaldt i Umaadelighed og vellystige Udskeyttelser, og som man nu vil helbrede paa hans Mandoms Bekostning; men som ikke bliver helbredet ved sin Aands tilbagebragte Styrke, men allene formedelst sit Legems Svaghed. Et Menneske, som paa en saa ulykkelig Maade var bleven tæmmet formedelst Afmægtighed, seer ligesaa lidet et virkelig Menneske lig, som en Castrat i Opera med sit stive Skiørt, fine Fieder busk og sine Diamanter, ligner et fuldkomment Menneske eller en ægte Helt. En Tids Alder, som har tabt og mistet sin Grovhed formedelst en saa overmaade ubetydelig og uværdig qvindagtig Sag, som Kortspil, kan vel være bleven mildere, men og umandig og kraftesløs. Man troe ikke, at man gaaer for viidt med denne Kort spils Foragtelse; men betænke ikkun at enhver Tilbøyelig hed til samme, er gandske uimodsigelig og ævig, naar man skal dømme paa det mildeste derom, et Tegn paa et middelmaadigt Hoved. Man kan trøstig Eraabe sig paa alle det menneskelige Kiøns Aarbøger, ikkun at opvise en eneste virkelig stor Mand af ægte Genie eller høy Character, som ikke af gandske Hierte har foragtet dette uædle Middel, at dræbe og spilde Tiden, under den falske Forevending, at søge en Sinds Forfriskning. Jeg kalder det en falsk Forevending, efterdi den sande bevægende Aarsag og Grund ligger i den absolut Uskikkelighed og Ubeqvemhed, til at finde Smag i saadanne Gienstande, som skulde være værdige til at udfylde et fornuftigt Creaturs Ørkesløshed. Den meest ophøyede Fyrstand tør, ja maae undertiden efterlade i sin Anspændelse, og den tør endog nedlade sig til Spilleverter og Børnelege; men ikke til en saa foragtelig barnagtigt Forlystelse, som ikke engang kan anføre en Glæde eller Fornøyelse til sin Undskyldning, men blot allene er bestemt til, enten at udfylde det forskrekkelige fæle Tomme, i Lediggang med noget endnu verre, end Lediggang selv eller give en nedrig Vindesyge Leylighed til at føde og ernære sig, og endda oftere til begge ædle Øyemeed paa eengang tillige. Al den Fordeel, som udspringer af en saa ureen Kilde, kan altsaa ikkun være synhar eller synes saa, da de onde Ting, som flyder deraf ere virkelige og blivende, om det endog ikkun var den Tidspilde, som de foraarsager. Denne lette og luftige Næring, ved hvilken Lidenskaberne ved Spillebordet bortspøger og forspilder deres Appetit til kraftigere Spise, styrker slet ikke Sielens Kræfter, men svekker dem meget meere. Den giør dem ikke allene ubeqvem til de store Dyder, som allene fødgiøre den faste Grund af det menneskelige Selskabs Lyksalighed; men denne Svekkelse giør denne Tilbøyeligheds Slaver ikke just tilbøyelige til store, men til smaa, nedrige og egen nyttige Laster. Jeg mener Gierrighed, en nedrig Tænkemaade, fordervede, Grundsætninger, følesløshed, og en Character, som intet duer, der formedelst anstikkende og smitsomme Exempler udbreder sig efterhaanden over et heelt Folk, bliver til National Character, og drager et Folkes Ulykke maaske langsommere, men endda vissere efter sig, end store Forbrydelser og grove Laster, som ere mindre farlige, fordi deres Lue med mere Allarm udbryder og brænder. Men ogsaa overhovedet at dømme, har da vel det menneskelige Kiøn nogensinde kundet rose sig af en stor Fordeel, af denne Selskabets flygtige skinnende og glimrende Forbedring, Jeg spørger ikke om de Uskyldiges fromme Mord, som ikkun vegik den Forbrydelse, at tænke anderledes i Religions=Sager end vi, er nu omstunder sieldnere, end forhen; om Jnqvisitionerne har udslukket deres forskrekkelige Baal om man overhovedet mindre forfølger Kiettere, som man kalder dem; Ney, jeg spørger ikkun, om Menneskeblodet nylig har flydt i mindre Strømme, end forhen, Om ikke endnu for kort Tid siden en halv Million Mennesker ere bleve ne opofrede i Tydskland, og hvorfor, Om altsaa Menneskene ikke ere letsindige og blodtørstige, latterlige og ynkværdige tillige, Og hvor bliver da den saa berømte og priste Fortieneste, som Kortspil har ihenseende til det menneske lige Kiøns Forbedring: