Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-10-30
Stænderne i Viborg. Den af Stænderne til Hs. Maj. Kongen indgivne Adresse er saalydende: Allernaadigste Konge, Nørre-Jyllands Provindsialstænder, som nu for første Gang efter Deres Majestæts Tronbestigelse ere forsamlede, tillade sig allerunderdanigst at lykønske Deres Majestæt som Danmarks Konge. - Med dyb Sorg modtog Folket det Budskab, at den Konge, som i 55 Aar troligen deelte dets Vee og Vel, havde endt sin jordiske Bane. Vi, som ifølge hans Bud ere kaldte til Virksomhed for det elskede Fædreland, skue med taknemmelige Hjerter tilbage paa hans daadfulde Liv. Dets Formaal var Danmarks Lykke. Han hævede Bonden til hæderfuld Stand; han bød, at kun Danmarks Søn tilkom Æren at værge for Konge og Arne; han kaldte Borger og Landbo til Folketing og altid med Mildhed, og uden at tillægge Kronens Glands andet Værd end det derved at fremme et elsket Folks Lykke, udøvede han sin enevældige Magt. Mangehaande Skjæbner skiftede, lykkelige Dage afløstes af Trængselstid, men Frederik blev altid den Samme; han havde Smiil for vor Glæde, Taarer for vor Sorg. Men derfor blev Folkets Kjærlighed hans Løn og hans Minde velsignes; sildige Slægter ville gientage: Ømmere elskede ingen Konge sit Folk. - Deres Majestæt stod veemodig ved den Kiste, der gjemmer den hedenfarne Konges Støv, og med en Deeltagelse, som fandt Gjenklang i Alles Hjerter, trøstede De den trofaste Ægtefælle, der følte sig saa forladt. - Held os, at en Konge med ædelt Sind og med dannet Aand besteg Danmarks Trone. Deres Majestæts Kjærlighed til Folket, Deres i Erfaring grundede nøie Jndsigt i hvad der befordrer Samfundets Lykke, lovede Danmark, at som Sjette Frederik faderlig havde sørget for det danske Folks Oplysning og hos Samme vakt en værdig Selvstændigheds Følelse, saaledes vilde Deres Majestæt i Erkjendelse af det Gode, at regjere over let ved Deres forevigede Forgængers Bestræbelser oplyst Folk, i Deres varme Jver for det offentlige LivsUdvikling føre det stedse videre frem, saa at en god Almeenaand, Tronens sikkreste Støtte, maatte udbrede sig i Stad som paa Land, og Kjærlighed mellem Konge og Folk meer og meer befæstes. Dette Haab har De, allernaadigste Konge, oplivet og styrket hos Folket. Ligesom De paa Aarets første Dag skjenkede Rigets Hovedstad en Communallov, som den med Taknemlighed modtog, saaledes har Deres Majestæt opfyldt et længe næret Ønske ved Forelæggelse af Udkastet til en Commullov for Landet. Liberale Anskuelser udtale sig ogsaa i flere af de Udkast, som ere os forelagte til allerunderdanigst Betænkning. Forsvarsvæsenets bedre Ordning, Fængslernes hensigtsmæssige Indretning, Naadens Begrændsning af Statens Evne og Retfærdigheds Bud har De forberedet, og glædeligt er det os at erfare, at det er Deres Majestæts alvorlige Villie, af al Kraft at virke for Finantsernes Forbedring, navnlig ved at søge Udgifterne i alle Statshuusholdningens Grene nedsatte, forsaavidt Rigets sande Tarv tillader det. - Med erkjendtligt Sind paaskjønne vi disse Deres Majestæts Jdrætter til Landets Vel, og med tillidsfuld Fortrøstning nære vi det Haab, at vore Andragender for Tronen ville tildrage sig Deres Maj. velvillige Opmærksomhed og omhyggelige Prøvelse i samme Grad, som det vil lykkes os deri at nedlægge Udtrykket af et oplyst Folks samstemmende Ønsker. Naar Stænderne allerunderdanigst maatte fremføre hvad de formene at ville befordre det ved Jnstitutionen tilsigtede Øiemed, da ere vi overbeviste om, at Deres Majestæt i Sagens Vigtighed vil finde den kraftigste Opfordring til med ufravendt Sind at granske over de rette Midler til Udviklingen af vore Samfundsforhold, til de forskjellige Statsdeles inderligere Sammenknytning og til Betryggelsen af en lykkelig Fremtid for det elskede Danmark. - Med Glæde have vi bemærket, hvor tillidsfuldt Deres Majestæt har yttret Dem om Deres troe Provindsialstænder. Vi skulle ikke svigte den Tillid, som er vor Stolthed, hvad der efter vor Overbeviisning betinger Folkets Vel, ville vi uforbeholden. og med freidigt Haab fremføre for Tronen. Deres Majestæt ville der see gode Undersaatters rette Hyldest. - Gudsfrygt og gode Sæder, Vidskab og Kunst, Landboflid og borgerlig Syssel, styrke og smykke Danriget, og den Almægtige forunde Deres Majestæt, ved Deres hulde Dronnings Side, til Livets sildigste Alder at glæde Dem over taknemmelige og trofaste Undersaatters Lykke."