Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1848-09-22
Man hører fra flere Kanter, at Embedstanden, skal ønske eller vel endog søge at formaae Bonden til at vælge Embedsmænd til den forestaaende Rigsforsamling, fordi, siger man, at Bonden ikke kan tale for sig, ikke har Begreb om Statens Anliggender, ikke besidder Oplysning nok og fordi den forestaaende Rigsforsamling, ikke kommer ham ved, ikke berører hans Jnteresser, men bliv til de andre Rigsforsamlinger, siges der fremdeles, der er Bonden paa sin rette Plads, der er det, at Hoverifrihed, Hartkornets lige Beskatning o. s. v. bliver afgjort. Men kan Bonden ikke tale for sig hvilket han iøvrigt snart vilde komme efter) i den forestaaende, Rigsforsamling, saa kan han det ligesaalidt i den næste, og saalænge han ikke kommer i Rigsforsamlingen, vil han heller ikke lære Kunsten, idetmindste ikke i rum Tid. At den forestaaende Forsamling ikke skulde have Jnteresse for Bonden eller ikke skulde berøre Bondens Jnteresser er grundfalsk, man kunde med megen meere Ret sige, at den fornemmeligen berører Bondens Jnteresser, thi Bonden er Danmarks Velstandskilde, Danmarks Støtte, den danske Stats Grundvold og paa Grundloden skal Danmarks fremtidige Love og Forandringer baseres, altsaa ogsaa dem der angaae Bøndestanden, Da altsaa ingen Lov, der strider imod Grundloven kan nogensinde udkomme, kan Bondens billige Fordringer heller ikke opnaaes, hvis de staae i Strid med Grundloven. Men hvem kjender nu bedre Bondens Stilling, og Jnteresser, hvem kan bedre og mere upartisk tale hans Sag end netop Bonden selv, og hvad Garanti har Bonden for, at de andre Stænder upartisk ville og kunne varetage hans Jnteresse, hvad Garanti har han for, at Grundloven vil blive efter hans Ønske, naar han ikke engang selv vil værdige Forsamlingen og sin egen Jnteresse den Opmærksomhed at deeltage med i Grundlovens Affattelse, ikke engang vil tillade Regjeringen at høre hans uforbeholdne og uforvandskede Stemme, Ønsker og Raad, nu da Kongen har givet ham Ret dertil, har opfordret ham dertil. Om man nu i Grundloven fastsatte, at Bonden slet ikke skulde have Adgang til eller Stemme eller dog en meget underordnet Andeel og Stemme i de følgende Rigsforsamlinger, hvilket jeg vel ikke troer, men det kunde dog tænkes muligt, naar Bonden ikke selv var tilstede; hvad vilde da Bonden sige dertil og hvem havde han at takke derfor Han maatte finde sig i Skjæbnen og bebreide sig selv sin Uselvstændighed. 1660 var Bonden ikke værdig at kaldes en Stand, 1788, da Stavnsbaandet løstes, vilde Godsejerne ikke erkjende Bonden for moden nok til at modtage Friheden og nu, 1848, da Kongen kalder ham til Rigsdagen, skulde han ikke ansee sig selv for moden og værdig til at tage Sæde der, Rigtignok vil Grundloven indeholde Meget, hvorom Bonden ingen Mening kan have, men det vil gaae Flere som ham, thi Statsmænd findes ikke i Hobetal, de ere forholdsviis saa- og skulde kun Statsmænd, Embedsmænd og Lærde vælges, da kunde Kongen jo langt lettere have valgt dem selv; men Kongen vil, at Bonden skal have Sæde og Stemme i Rigsdagen, thi Bondens Jnteresse og Statens Sikkerhed fordre det, han vil, at enhver Stands Stemme skal høres, for at Grundloven kan blive, hvad en Grundlov bør være – en Stats og Folkelov. Frihed avler Oplysning, hvor Friheden mangler trives ingen Oplysning. Friheden er Bonden nu givet, benyt den nu ogsaa, men benyt den med Forstand, og Oplysningen vil ikke udeblive. Naar jeg ovenfor har sagt, at den souveraine Regjeringsform ikke kan siges, enten at være den absolut bedste eller absolut sletteste, saa gjælder dette ogsaa omen hvilkensomhelst anden; men der er den Forskjell, at Souverainiteten skaber lykkelige Familiekredse, Republikken lykkelige Borgere. Jngen Regjeringsform eller Statsforfatning er varig, men periodisk underkastet Forandringer, som maa følge Tidsaandens Fordringer. Disse gjør man klogt i at lyde, fordi man dog ikke er istand, til at trødse dem, men ved at gjøre det oftest vil foranledige blodige og voldsomme Omvæltninger, om man endog undertiden kan forhale dem en Stund. Overalt i Naturen finder man en evig Frem= og Tilbagegang, en evig Vexel, et evigt Kredsløb og jeg tvivler ikke paa, at et lignende finder Sted i Menneskeslægtens Udviklingshistorie. Det er derfor nok muligt, at man engang i Tidernes Løb kommer tilbage til Middelalderens Mørke og Raahed (et saadant Tilbageskridt er for gjort, og at det uindskrænkede Herskerdømme da vil vende tilbage, efterat en Række af friere Regjeringsystemer ere gjennemgaaet og kuldkastet, thi Eneherskerdømmet er Uvidenhedens Foster. Dette er hvad jeg troer nødvendigt at sige om mine politiske Anskuelser, og naar jeg stiller mig som Valcandidat, da er det ikke fordi jeg troer at besidde nogen politisk Dygtighed, thi Politik har jeg aldrig gjort til mit Studium, og heller ikke fordi jeg føler Lyst til at vælges, jeg ønsker det ikke engang, men fordi jeg anseer det for ønskeligt, at saamange Candidater stille sig som muligt, da Valget derved bliver friere, og fordi jeg min meeste Levetid har opholdt mig paa Landet og maaskee kjender Bondens Stilling og Ønsker bedre end mangen Anden, der muligen kunne ville stille sig. Endeligen maa jeg bemærke, at jeg kun ønsker mine politiske Anskuelser fremmede paa lovlig og fredelig Maade. Kun hvad Kongen godvillig vil give ere vi berettigede til at tage, men ikke at tage, hvad han ikke vil give; thi vi have hyldet ham som Souverain og vor Troskab som vor Eed, bør være stærk og hellig. Et Brud herpaa er et Brud paa Jndividets Samvittighed og den danske Rations Ære. Taabel, den 15de September 1848. C. C. Andresen.