Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-07-21
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. Dom- Syvende Aargang. No. 82. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Løverdagen den 21 Julii, 1810. Skrivelse fra Kaptain Jochum Strip. Naar jeg skal sige Ham den rene skjære Sandhed, min Ven, saa læser jeg sjelden eller aldrig Hans Blade, for Han maa vide, jeg er nu Mand paa en halv Tønde Guld og giver alle Bøger og Blade reent ud at sige Fanden. Jeg spiser og drikker, og danser og svirer og lever saa lystig som jeg kan, og det er just saaledes jeg seer alle andre Folk leve, som har mange Penge, i denne Tid. Men jeg skal aldrig negte, at det ofte har ret kreperet mig, at den Pralhans, Kaptain Peersen saatidt og mange Gange har fundet Leilighed til at broute og prale og skryde i Hans Blade, og det er just derfor at jeg har forbandet Lyst til at komme i Kast med Ham og fortælle Ham, at der gives flere Kaperkaptainer end Mosis Peersen, der har vidst at mele deres Kage. J Fjor da jeg boede i Tulipangaden var det sandt at sige reent Fjas med mig, og da kunde Kaptain Peersen riig tig nok see mig over Skuldrene og lade som han ikke var i Slægt med mig. Det, jeg kunde tjene med at stange Aal og fange Reier, var ingen Ting. Min Kone var meer end eengang kruset i Pary ken naar jeg kom hjem om Aftenen og ikke bragte mere end fem, sex Tolvskillings Sedler med. Hun sagde da saa ofte til mig. Jochum, Du er et Fæ See, der er Peer og der er Poul, de foer til Kaps og blev til holdne Mænd, men Du er en Dovner. Du sidder altid bag Kakkelovnen og kukelurer og troer at stegte Ænder med Kniv og Gaffel i Ryggen skal flyve Dig lige ind i Kjæften. Saa prækede Kiellingen mange Gange for mig, og jeg mærkede der var Ræson i hvad hun sagde, men jeg var altid bange for at vove min Trøie. Men da jeg hele Vinteren maatte sue paa Labberne, saa svor jeg paa, at jeg vilde gaae ud, saasnart Caperier begyndte igjen, om det end gik aldrig saa galt. Den Onde, tænkde jeg, stange Aal og fange Reier, naar man kan stange og fange rige Engelskmænd. Som sagt saa gjort. Aldrig saasnart var Kaperiet begyndt igjen, førend jeg fik mig en Jolle med to Svingbasser, og 12 Kammerater, lutter Karle som havde Been i Næsen og Haar paa Tungen, og som ikke var bange for at vove deres Skind, og nu seilede vi lige ud mod Engelskmanden. Vi var aldrig saasnart kommen til Kullen, førend vi fik en stor Galease i Sigte. Vi preiede ham, men han vilde ikke brase op, men saa gav vi ham et Par Kugler i Tyndstegen og nu bad han om godt Veir. Vi toge ham paa Slæbetouget og slæbte af med ham. Da jeg kom til Prokratren, og sagde at vi havde fanget en Engelskmand, spurgte han ordentlig paa hvad Grund vi havde opbragt ham, "Jh, svarede jeg, fordi det er en Gavtyv." Hvoraf veed Han, at det er en Gavtyv, spurgte igjen Prokratren. Jh, svarede jeg, det er der Syn for Sagen. Han kan jo hverken snakke Dansk eller Tydsk, Er han saa ikke en Gavtyv, - Prokratren gav mig ingen god Trøst, og sagde det var ingen Grund til Opbringelse, men luur Kaptain Strip, inden vi vidste et Ord deraf fandt vi de falske Papirer indsyede i et Par gamle sittede Skindbuxer, og nu havde vi vundet Spil. Jeg er nu en Mand, som eier en Halvtønde Guld, og giver hele Verden Fanden. Men. det værste er, jeg veed ikke hvad jeg ret skal fange an med de mange Penge. Jeg er saa bange for, jeg faaer aldrig Ende paa dem. J Kjøbenhavn kan man vel leve ret godt saalænge man er en Prakker, men naar man eier en Halvtønde Guld, saa er det et reent Hundeliv at være her. Mener Han, at jeg er istand til at faae Værelser, som jeg kan være bekjendt at boe i Nei, minSiel naar jeg kan. Jeg kan vel faae en Etage paa 8 Stuer, som en udenlandsk Angvojæ eller Angvoræ, eller hvad Pokkeren det er de kalder ham, har boet i, men det er rene pure Hundehuller. Jeg har ogsaa villet have mig en Karos, men jeg er ikke istand til at faae en ægte Engelsk Karos i hele Byen, og jeg har nu engang svoret paa, at, naar jeg ikke kan faae en ægte Engelsk, saa vil jeg ingen eie. Fanden kjøre i saadanne Klods majorer, som man gjør her i Kjøbenhavn, om aldrig for andet saa for den Vindsak Kaptain Peersens Skyld, som er en sand Torn i mine Øine. De Møbler, man faaer her, er ogsaa noget Juks.