Københavns Adresseavis, 1759-11-02
Store Uhrmagerne, et Stue=Uhr som skal gaae i otte Dage med et Optræk, item som er forsynet med et Vise=Værk og slaaer Qvarterer og fuld Slag af sig selv samt repeterer. Væverne forfærdige et Stykke Lærret paa tolv Al. Alen lang, udi en tretten Hundrede, som ved maa være finere men intet grovere; Saa og et Stykke Dynevaar udi en ni hundrede, og skal begge Deele skee igiennem nyt Redskab, som den unge Mester selv skal slaae. Patent om høyeste Ret i Dannemark for Aar 1760. befaler allernaadigst: 1. At alle de, som nogen Sager til forskrevne Tid have i Rette at føre, og derudi ikke allerede Stævning tager, skal tiltænkt være udi rette Tid, nemlig i Danmark i det seeneste sex Uger, men i Norge et fierding Aar, for den bestemte Dag og Termin udi Cancelliet om Stevning at søge, som dennem der skal vorde meddeelt. Og som til Sagernes Endskab og hastigere Befordring allernaadigst er funden for got, at endeel Sager skal skrift: lig behandles og forhøres, saa advares og anbefales alle vedkommende Parter, som ere eller blive bevilgede Stevninger af Cancelliet, at de uden Ophold betidelig forsyne sig med Fuldmægtiger, saafremt de vil undgaae og ikke selv tilskrive sig den Skade, som dennem for Forsømmelse ellers maatte tilføyes. 2. Skal for bemeldte høyeste Ret ingen Sager, indstævnes, uden de tilforn have været til Herrets= og Lands=Ting eller andre behørige Stæder, og derudi ergangen Dom, som det sig bør efter Loven, eller og ere de Sager, som for den høyeste Ret endelig bør at ordeles. 3. Saasom og for høyeste Ret, udi de Sager, særdeles Regnskaber angaaende, til og ofte Poster indstevnes, Retten til Ophold og Besværing, som ikke ere af den Værd, som Loven tilholder, da skal dermed efter Loven forholdes, og paa slige Poster udi høyeste Ret ikke dømmes men de ved Commissariers eller andre Dommeres Kiendelse at forblive. 4. Jtem alle og enhver, som Stevning i Cancelliet søger, skal sammesteds efter Loven in Originali have for sig beskreven tilstæde at fremvise hvis Dom eller Forretning, som i Sagen gangen er, og de stevne vil, førend dennem nogen Stevning maa meddeles, med mindre de beviser Dommen, som de vil indstevne, saa kort Tid tilforn at være afsagt at de den ey beqvemmeligen har kundet beskreven bekomme, og skal Parterne deres Stevning, som de til høyeste Ret udi Cancelliet begierer, det korteste mueligt er, forfatte, og udi deres Contra=Stevninger, lige saavel som i HovedStevningerne navngive de Poster, som de ville paaskade, saa maa og ingen Stevning længere eller vidtløftigere end paa to Ark Papiir af Cancelliet udstædes. 5. Desligeste eftersom høyeste Ret undertiden maa opholdes, formedelst Parternes Forsømmelse, at de ikke udi Tide underretter deres Procuratores om Sagernes Beskaffenhed, eller dennem Acterne tilig nok tilstiller; da bliver dennem, som nogen Proces for høyeste Ret haver, og den ved Procuratores ville lade udføre, allernaadigst anbefalet, at de saa betimeligen deres Procuratorer fornøden Jnformation om deres Sager giver, at de kand være færdige otte Dager, førend Sagen paa Catalogo til at høres er anslagen, om de paa raabes at gaae i Rette, inden hvilken Tid Procuratorerne og have at betragte, hvad Sager de have antaget at gaae i Rette udi, paa det de i Tide kunde sige sig derfra, om de befinder nogen Sag af den Beskaffenhed, som de, om det udi høyeste Ret skulle cragtes fornøden, ey tør understaae sig at giøre Eed paa, at de troer den ret og lovmæssig at være, ud lige Beredskab skal og de være, som selv deres Sager, fremføre ville. 6. Siden skal Parterne eller deres Procuratorer, naar deres Sager ere anslagne, præcise møde tilstæde, Sommer=Dagene, om Mandagen, Tirsdagen, Onsdagen, Torsdagen og Løverdagen, om Morgenen ved sex Slet, forsømmer de det, da derfor forgetyve Rixdaler til den af Kongen forordnede Brug at udgive, førend de til Rettergang maa stædes; ellers skal den af Parterne, som selv, eller ved Fuldmægtig, som ey en Procurator, vil gaae i Rette, enten han er Sagsøger eller Sagvolder, være tiltænkt sin Sags Retfærdighed, at forklare ved skriftlig Jndlæg, forfattet efter dette Patents 15 Artikel, udi hvilket skal allegeres alle de Bevisligheder, som han agter at betiene sig af, og hver Gang noget Beviis bliver udi Jndlægget citeret, skal der læses enten saa meget deraf, som samme Partie finder tienligt til Sagen, eller og alt, om høyeste Ret det fornøden eragter; men, naar Jndlægget er saaledes læst til Ende, maa han ey tale videre udi Sagen, førend Vederparten haver svaret eller repliceret, men imidlertid vel observere, om udi saadant Svar med dets Beviisligheder eller udi Repliqven findes noget som han meener at kunde bedre oplyse, og maa han de mundtligen svare derpaa til Fornødenhed, foruden at fremlægge nye Beviisligheder, eller de af Justits=Secreteren engang oplæste, selv igien at oplæse. 7. Men dersom den, der stevnet haver, aldeles udebliver, og ikke kommer udi Rette, før den Provinces Sager hvor hans Sag henhører, ere til Ende. da have tabt Sagen efter Loven, og ey tilstædes meere derpaa at tale; dog saa fremt Skylden befindes hos Procuratorerne, at de, naar dennem Documenterne i Tide ere overleverede, og de Sagerne at udføre haver antaget, ikke møder til bestemte Tid, naar de paa raabes, da de at svare til al den Skade, som Parterne ved deres Forsømmelse kand tilføyes. 8. Hender det sig og, at nogen Procurator, som haver antaget Sager at udføre for høyeste Ret, bliver syg, enten kort Tid før høyeste Ret begyndes, eller imidlertid den holdes, da skal samme Procurator være tilforpligtet Parternes Breve og Documenter, som han under Hænder kunde have, til dennem selv, om de her tilstæde ere, hvis ikke, da til andre Procuratores, som i Sagerne kand gaae i Rette, strax at overlevere, paa det at høyeste Ret ey derefter skal opholdes. 9. Dersom nogen Procurator antager en Sag at igiennemsee, og siden af een eller anden Aarsag ey vil befatte sig dermed, maa han ey antage sig den anden Partes Sag, understaaer han sig herimod at handle, straffes han paa et hundrede Rixdaler til vor Frelseres Kirke paa Christianshavn, og maa dog ey tillades i samme Sag at gaae i Rette. 10. Jngen Procurator under halvtredfindstive Rixdalers Straf maa fremkomme for høyeste Ret med den Undskyldning, at de ey haver faaet Documenterne tillig nok til Eftersyn, og derfor begiere Dilation, eftersom Kongen selv allene ville have sig forbeholden, at giøre Naade og Forandring udi det han allernaadigst haver paabudet. 11. Ellers skal Sagerne foretages efter den Orden, som følger: Først alle Kiøbenhavns og Siællandske, saa vel Commissions og Obligations som andre Sager, som did indstævnes, dernæst paa lige Maade de Fyenske og Smaalandske, derefter de Jydske, siden de Bornholmske og endelig de Norske, først de Syndenfieldske og allersidst de Nordenfieldske. 12. Over=Dommere, Commissarier, Ridemænd og andre, hvis Domme og Forretninger lige for Høyeste Ret indstævnede ere, skulle til den Tid, paa hvilken Sagerne blive foretagne, enten personligen møde for Høyeste Ret, eller og ved deres beskikkede Fuldmægtige, fremsende deres skriftlig Indlæg paa korteste Maade forfattet, hvorudi de tydeligen have at forestille Sagens rette Beskaffenhed, saa og at forklare, hvorpaalde deres Domme og Forretninger grundet ha veer, hvilket og af dennem mundtlig bør at skee, naar de udi egne Personer møde. 13. Og skal Parterne de Breve og Documenter, som herefter af dennem udi Høyeste Ret vorder fremlagde, enten selv paaskrive, eller og ved deres Fuldmægtige paategne lade, at de dennem igien af JustitsSecretererne, naar den Tid er, des rigtigere kand tilstilles og udleveres. 14. Jngen Breve eller Documenter maa udi Høyeste Ret fremlægges, som ikke ere skrevne paa den rette Sort forordnede stemplet Papiir, undtagen udi de Sa St.