Adresseavis for Børn, 1782-11-20
Vi ere lykkelig og vel ankomne her til Roeskilde. Og da det træffer sig saaledes, at vi ikke strax Avis. strax kunne faae Forspandsheste, saa betjener jeg mig af dette Øyeblik, for at give dem Efterretning om vor Reyse hertil Kudsken har lovet mig, at ville tage denne billet med sig tilbage. Hidindtil har jeg ret godt kunne taale at age; jeg haaber ogsaa det skal saaledes blive ved den øvrige Vey. Der er intet, som bedrøver mig, undtagen min Fraværelse fra Dem, min føde Moder, og fra mine kjere Brødre Jeg veed nu ikke meere, hvorfor jeg glædede mig saa meget over at tiltræde denne Reyse. Men Hr. Bruun, siger, at jeg skal give mig tilfreds, jeg skal nok komme til at glæde mig igien. Jeg vil ogsaa troe ham. Nu vil jeg ønske, at De maae leve vel, min føde Moder, jeg kysser i Tankerne med Ærbødighed Deres Hænder, og omfavner mine kjere Brødre. Jeg forbliver Deres lydige Søn Roeskilde. Carl. Klokken 3 om Eftermiddagen. Ant. Klokken 3 i Eftermiddag. Saa ere de komne tidlig dertil, Mod. Ja, de maae have kjørt godt. Frits. Saa ere de vel allerede nu i Corsøer, Mod. Ney, endnu vel ikke; men de ere nok ey langt derfra. Ant. (græder) Den gode Carl Frits (græder ligeledes) Ja, den gode Carl Mod. Nu, og J græder, Børn, Ant. Ja, vigræde, for han er ikke mere her. Frits. Jeg vilde ogsaa ønske, at han var her hos os igjen. Mod. Men, J gode Børn, Hvad kan det nytte eder at græde, Det gjør mig ogsaa ondt, at eders Broder er ikke mere her hos os. Men han maatte afsted for hans eget Bedstes Skyld, og det samme maae J ogsaa engang. Og derudi maae vi finde os. Frits, Skulle vi ogsaa afsted engang, søde Moder? Hvorfor skulle vi det? Ant. Ja, hvorfor skulle vi det, søde Moder, Vi kunne jo ikke faae det bedre nogensteds, end vi har det her hjemme hos Dem, Det er dog saahjertelig bedrøveligt for en, naar man saaledes maae skilles fra hinanden, jeg har seet dette i Dag Morges – da vor kjere Carl skulde reyse. – og det kunne vi jo spare os selv for, og altid være fornøyede hos hinanden. for Børn. Frits. Ja, det samme tænker jeg, søde Moder! Mod. Det tænker J vel, J kjere Børn, men det gaaer dog ikke saaledes an. Ja, ja dersom J altid bleve smaa Børn, som J nu ere, saa var det en anden Sag Men J blive engang fuldvoxne og til Mænd, og da maae J have lært noget, om J ellers skulle blive nyttige og lykkelige i denne Verden. Og for at lade eder lære noget, maae jeg nødvendig skikke eder bort fra mig; thi jeg kan selv ikke lære eder alle Ting, som J trænge til at lære, og jeg har heller ingen Evne og Leylighed til at skaffe eder den Lærdom her hos mig. Frits. Man maae vel lære noget derfor, at man kan fortælle saa meget, som De altid fortæller os Mod. Ja, det er vist nok en Aarsag med, du lille Frits Men man skal dog egentlig kun lære noget, for at kunne være sig selv og andre Mennesker til Nytte. Thi, seer du vel, den, der slet intet har lært, den er ligesom vor lille Vindspiller, som ligger hele Dagen og sover, og gjør slet ingen Nytte. Da en anden derimod, som har lært noget, maae forekomme Dig, som en Bi, at jeg ogsaa skal ligne saadan en ved noget. Haar Du ikke seet, hvorledes en bi forlader den kjere Sværm af sine Kammerater, og flyver udi Engen, og flittigt indsamler Honning og Vox, og vender da endelig dermed hjem igien til sin Hytte, og nyder det der i Glæde med sine Brødre, og gjør ogsaa vel dermed imod os Mennesker. Derover ere vi saa omhyggelige for Bierne, og saaer Timian omkring deres Huse, samt andre Urter og Blomster, som ere behagelige fordem. Frits. O, er det saaledes, saaledes har jeg ikke forestillet mig det. Ant. O, nu glæder jeg mig ogsaa derover, at jeg ligeledes engang skal komme ud iblandt Folk, thi siden kommer jeg hjem igjen med det, som jeg har indsamlet, og nyder det i Glæde med mine Brødre. Frits. Og vor Moder er den, som har Omsorg for Bierne, Hende gjøre vi da ogsaa vel imod Moderen. Avis Moderen. (Med Glædes Taarer i Øynene.) Og jeg skal da plante Urter og Blomster om eders Hytte, som skulle være eder behagelige. (Hun omfavner dem.) O, mine allerkjereste, bedste Børn – Gud styrke eder i eders gode Forsæt, Han gjøre eder lykkelige, og han vil gjøre mig ligesaa, om jeg maae opleve den Glæde, at blive saa rigelig lønnet for den Omsorg, jeg har for eder; eller dog i det mindste give mig den søde Trøst med i Graven, at jeg efterlader mig eder som lykkelige og gode Mennesker. - Gud velsigne eder, og alle de Børn, som ligne eder Jmidlertid kunne i endnu leve glade og uden al Bekymring her hos mig; og et andet Aar ville vi alle sammen følges ad, og besøge vor Broder Carl.