Københavns Adresseavis, 1774-06-01
For nogle Aar siden blev det strængelig forbudet alle Huusverter paa Øen Placida, at holde Katte i deres Huse, paa det at Fasanerne, som hegnes til Kongens af Neapolis Fornøyelse, kunde formere sig desto sterkere. Neppe var denne befalining i 2 Aars Tid bleven adlydet, saa havde Rotterne taget saaledes Overhaand, at alting blev gandske forgavet og fordervet af dem, i Husene, Kirkerne, alle Skabe, ja endog Orgelpiberne. Alle de Levnetsmidler, som Jndvaanerne paa samme Øe havde i Forraad, Liigene, ja endog Børnene i Vuggen maatte endelig tiene til Rov for denne ødeleggende Sværm. De samtlige Jndbyggere befandt sig i den yderste Betryk. De indgave da en Supplik til Kongen, hvorpaa den befaling, at de ingen Katte maatte holde, blev ophævet igien, og denne haarde LandePlage, som de havde maattet taale, taget fra dem. Jupiter og Hesten, en Fabel af Lessing, Dyrenes og Menneskenes Fader, saa sagde Hesten, og nærmede sig til Jupiters Throne, man vil, at jeg er een af dine skiønneste Skabninger, hvormed du har prydet Verden, og min Egenkierlighed tilsiger mig at troe det; men skulde ikke endnu adskilligt være, som paa mig kunde forbedres Og hvad mener du da, der paa dig kunde være at forbedre Tael, jeg tager mod Lærdom, sagde den gode Gud, og smillede. Maaskee, sagde Hesten videre, at jeg var raskere, i Fald mine Been vare høyere og spinkere, en lang Svanehals vilde ikke vanskabe mig; en bred Bringe vilde formere min Styrke, og da du dog eengang har bestemmet mig til at bære, Mennesket, din Yndling, saa kunde jo nok Sadelen have været mig medskabt, som den goddædige Rytter lægger, mig paa Got, svarede Jupiter, tøv et Øyeblik. Og Jnpiter talte med et alvorligt Aasyn Skabnings=Ordet. Da qvillede Liv i Støvet, og organiseret Æmne indbandt sig, og pludselig stod for Thronen, - den heslige Kammeel. Hesten saae, gysede, og skielvede af en forbauset Afskye Her er høyere og spinkere Been, sagde Jupiter; her er en lang Svanehals; her er en bred Bringe; her er en medskabt Sadel. Vil du, Hest, at jeg skal omdanne dig, Hesten blev ved at skielve. Gak, saa blev Jupiter ved at tale, og vær denne gang underrettet, uden at vorde straffet. Men til at erindre dig iblant med Ruelse om din Formastelse, saa bliv du ved, du nye Skabning. Jupiter lod et opholdende Øyekast, falde paa Kammelen, - og Hesten see dig aldrig uden Gysen. Faarekyllingen og Nattergalen. Jeg forsikkrer dig, sagde Faarekyllingen til Nattergalen, at det ikke mangler min Sang paa Beundrere. – Nævn mig dem, sagde Nattergalen - De arbeydsomme Høstfolk, svarede Faarekyllingen, høre mig med megen Fornøyelse, og at disse i den menneskelige Republik ere de nyttigste Folk, det vil du dog vel ikke nægte? Det vil jeg ikke nægte, sagde Nattergalen, men derfor bør du ikke være stolt af deres biefald. Ærlige Folk, der have alle deres Tanker ved deres Arbeyde, maae dog vel fattes de fine Følelser. Bild dig altsaa intet ind af din Sang forinden at den forgløse Hyrde, som selv spiller liflig paa sin Fløyte, med en stille Henrykkelse lurer paa den. Nattergalen og Gøgen. En Gog stød ned efter en syngende Nattergal. Da du synger saa liflig, sagde han, hvor ypperlig vil du da ikke smage? Var det en haanlig Ondskab, eller var det Eenfoldighed, hvad Gøgen sagde? Jeg veed det ikke. Men i Gaar hørte jeg sige: Dette Fruentimmer, som digter saa uforlignelig, hvad maae det ikke være for et allerkiereste Fruentimmer, Og det var visselig Enfoldighed. Spurren og Strudsen. Vær saa stolt af din Størrelse og af din Styrke, som du vil, sagde Spurren til Strudsen; jeg er dog meere en Fug end du; thi du kan ikke flyve, men jeg flyver, skiøndt ikke høyt, og ikkun stødeviis.