Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-04-11
Jndgaaede: den 9 April, J. Jensen af og fra Aarhuus, Sluppen Pilen med Flyttegods; den 10de, L. Eldrup af og fra Tvedestrand, Sluppen Erstatningen med Jern og Trælast. Udgaaede: den 8de, P. Brag af Sønderborg, til Haderslev, Jagten den unge Tobias med Flyttegods; den 10de, J. Jensen af Aarhuus, til Horsens, Sluppen Pilen med Ballast. (Forlangt indrykket.) Publicum skulde vistnok troe, at al den megen Denonciation mod den ulykkelige Dangaard ene kom fra en Mand, der besad den ægte Retsfølelse og troede derved at vilde og at kunde tjene det Offentlige. Men nei, det kommer fra et lille Selskab, hvoriblandt en Mand, der, da han hørte Dangaards Ulykke, faldt denne om Halsen og græd, hvorfor man neppe skulde troe et saa hurtigt Vendekaaberie: – men alt er efter Orden." At D. har begaaet en Forbrydelse og at han bør og vil blive straffet kan ingen Tvivl være underkastet, men man har ligesom sin Fornøielse af at overstænke ham med Skarn, som jeg kalder alle de Data, man har opvartet med i Aviserne, hvoraf neppe et eneste er bleven contasteret, i det mindste ikke som Forbrydelse af Dangaard. Endogsaa et privat Forhold har man som det allersidste angivet som strafbar, det nemlig, at D. skal af Garversvend N. Rostgaard have laant Penge, mod Løvte om Pant og Sikkerhed, uden at give det, og det er især dette Punct jeg seer mig beføiet til som Ds beskikkede Defensor og Curator i hans Boe at behandle. D. havde efter megen Virkning derimod erholdt et Garverie bygget med stor Bekostning. Dette var en Torn i Øiet paa Andre, thi han gav jo ogsaa 2 Rbd. mere for en gammel udlevet Hest! Penge fattedes ham Han ønskede derfor en Compagnon, der havde Forskud. Mestersvend N. Rostgaard vilde indtræde, men med det Vilkaar, at erholde Skjøde paa den faste Eiendom; dette var raadet ham, men D. vilde det ikke. Nøden steeg; Venner, som han havde hjulpen, bjalp til hans Ruin, især med Vexler paa kort Sigt, der skulde betales. D. skaffede Penge ved den begaaede Forbrydelse; men de skulde erstattes, og endnu stode andre Creditorer i truende Stilling. Han nødtes nu at antage N. Rostgaards Tilbud at indskyde 1500 Rbd., imod at tilskjøde ham Eiendommen for 2100 Rbd., forat faae Overskudet af Prioriteterne med 256 Rbd., samt desuden 121 Rbd., der skulde ansees som endeel af Jndskuddet, som strax skulde udbetales Creditorer, men hvorfor ogsaa R. strax vilde have Skjødet udstædt, som det og blev den 21 Febr., dog med det udtrykkelige Vilkaar at det skulde blive in depositum indtil Jnteressentskabs-Contracten kunde blive udfærdiget, som da skulde skee den 26de, men da nægtede R. at have lovet 1500 Rbd. til Jndskud, hvilket han eiheller kunde præstere, og da man, nu fandt, at da D. skulde i Varer præstere en saadan Sum, saa var det ulige Vilkaar for D., hvorfor R. intet havde imod at Skjødet og Handelen blev ignoreret samt Tingene ordnet saaledes, at N. erholdt sine Penge igjen. Skjødet skulde fremdeles blive in depositum. Men nu paatog sig en Anden at faae Ds Underskrivt paa en Revers for de 124 Rbd., som vel blev lovet, men da han dog ikke maatte faae Skjødet tilbage, vilde han hellere ordne Tingen paa en anden Maade. Næste Dagen havde D. forespurgt sig hos en Tredie om han vilde kjøbe Liimlæder, Been o. s. v. D. tilbød nu R. endeel saadanne Varer, da han kunde gjøre dem i Penge, ligesom og 300 beredte Kalveskind i Kjøbenhavn, hvormed R. var tilfreds, da der kun feilede 73 Rbd. i hele Gielden. Han forespurgte sig hos den Tredie, som skal have svaret, at Kalve skindene kunde være gode til Afdrag paa en endnu ei forfalden Vexel c. 121 Rbd. han havde paa D. Jmidlertid blev R. lovet Varerne, som han var tilfreds med, og D. sendte næste Dag Bud om at afhente dem, men den bemeldte Tredies Vogn kom efter dem, og som antoges kom fra R., som de ene vare tiltænkte, hvorimod hiin Tredier tilegnede sig Varerne og afskrev dem efter eget Tykke med 82 Rbd. paa den ufor faldne Vexelfordring, for hvis Rest, der nu blev overdraget til hiin Anden (ham der græd), der ved Fogden søgte Arrest hos D., men hvoraf intet blev, da Fordringen hverken var forfalden eller Vexelen protesteret. Da D. nu blev arresteret den 2 Marts var der ikke at tænke paa Rs Tilfredsstillelse, især da Boet nødvendig maatte opgives, for at dog Andre ikke skulde sige dem meere berettigede. Hvorvidt nu de andre Creditorer vil lade R. blive førstberettiget staaer nu til Forsøg den 10 d. M., og Sagen er, hvad Skjødet angaaer, indklaget til Forligelsescommissionen, thi saasnart D. var arresteret vidste hiin Anden at formaae den, der havde Skjødet in depasitum, at udlevere det, som da blev sendt til Retten for at tinglæses, hvorimod blev nedlagt Protest. Men med et saadant Factum mod D. tier man stille, som ogsaa med at R. var hos Postmesteren den 1 Marts og truede ham med, at dersom han ikke vilde gaae i Caution for D. vilde han indberette dennes Defrandationer: ligesom og ties stille med, at Ds forrige Skind pranger, da han ikke kunde faae Regnskab opgjort, som han og Mandant (hiin Anden) ønskede, truede D. med samme Gaase, Jndberetning, dersom han ikke strax gav ham 20 Rbd., hvilket denne da maatte beqvemme sig til - og næste Dag blev han dog arresteret. For Opdagelsen af hvem, der har givet disse Mennesker slige Raad, udloves herved en Douceur af 3 Mk. - og Navnet endda fortiet, thi det er vel noget, som er Vedkommende meget om at gjøre, siden man anonymt vover at gjøre urigtige Beskyldninger, og give Retten Liimstangen i Haanden, for om muligt at gjøre en Ulykkelig end ulykkeligere ligesom og at hovmesterere sin Øvrighed som et Slags Tak for sidst, - da gik det ei i den Skoe, da var den Tredie langt fra Publicums Mand! H. L. Wilhjelm, Svendborg den 7 April 1813. Procurator.