Viborger Samler, 1848-05-12
At man i Aalborg havde standset med Skatters og Communeafgifters Opkrævning, har fra Statsminister Lehmanns Haand fremkaldt følgende Skrivelser i Aalb. Av. af 10de og 11te Mai. Til Amtmanden i Aalborg Amt. "Det er med den største Forundring, at jeg af Aalborg Avis seer, at man her har standset med Opkrævningen af alle kongelige Skatter og Communeafgifter. Det er en grov Misforstaaelse af hvad der menes med fjendtlig Occupation, som ligger til Grund for denne meget overilede Foranstaltning. Vistnok maa al Skatteoppebørsel ophøre paa det af Fjenden virkeligen besatte Sted, fordi han ellers kunde fristes tilat bemægtige sig sammes Udbytte. Men fordi Fjenden har betraadt jydsk Grund, derfor er ingenlunde hele Jylland besat. Besat er kun det Sted, hvor Fjenden i et givet Øieblik virkeligen har og udøver Magten. Jntet er derfor vissere, end at for Tiden Aalborg ikke er besat; her er Kongen af Danmark ikke blot den retlige, men ogsaa den factiske Herre. Dette er saa vist, at det endog er meget muligt, at Fienden aldrig har tænkt paa at vove sig herop, fordi han veed, at han i saa Fald maaskee vilde have ondt ved at komme hjem igjen. Derfor er det en Selvfølge, at alle offentlige Forretninger her skulle gaae deres regelmæssige Gang og at dette navnligen ogsaa gjælder om Skatteopkrævningen. Det eneste, som Forsigtighed byder, er, at Beholdningerne jevnligen afsendes til Kjøbenhavn, og at man træffer alle Forberedelser til at Restbeløbet kan bringes i Sikkerhed, hvis Fienden virkelig skulde komme. "Men Skatteoppebørslen bør ikke blot gaae sin uforstyrrede Gang, – den bør paaskyndes med den yderste Kraft ved ethvert lovlig Middel. Enhver vil kunne sige sig selv, at naar Statskassen intet Bidrag erholder til de almindelige Statsfornødenheder fra Lauenborg, fra Holsteen, fra Slesvig, fra Veile Amt og snart maaskee fra en endnu større Deel af Jylland, naar mangfoldige Jndtægtskilder selv i den tilbageblivende Deel paa Grund af Krigstilstanden sygne, og dog de saaledes sammensmeltende Jndtægter foruden de almindelige Udgifter skulle afholde Krigens overordentlige Byrder, saa har Staten det meest paatrængende Brug for Alt, hvad der tilkommer den og som den kan erholde. Naar Regjeringen allerede er nødsaget til, som man kan see af roeskilde Stændertidende, at tye til meget indgribende, overordentlige Finantsforanstaltninger, saa ville Oppebørselsbetjentene paadrage sig et stort Ansvar, om de ved deres Malconduite skulde tilstoppe de regelmæssige Jndtægtskilder, ved uden mindste Nødvendighed at afvise dere, der baade kunne og ville betale. Det er tvertimod deres Pligt, med hvis Opfyldelse der vil blive holdt et vaagent Øie, at anvende den yderste Anstrængelse for saa hurtigt som muligt, og navnligen forinden en virkelig Occupation maatte gjøre en Standsning nødvendig, at forskaffe Staten Raadighed over hvad der tilkommer den, og hvad den under de nuværende Omstændigheder i saa høi Grad trænger til. Det er endvidere deres Pligt, ikke blot at modtage de Forudbetalinger af endnu ikke forfaldne Skatter, Yderne maatte være villige til at gjøre, men ogsaa ved ethvert med Statens Værdighed foreneligt Middel at opmuntre dertil. De ville, naar de i den Henseende udvise den rette Jver, hos Befolkningen møde den største Redebonhed; thi Enhver vil indsee, at dette er den sikkreste Maade, hvorpaa man nu, Pengene ere tilstede, kan dække sig for den nærmeste Fremtid, og den opoffrende Fædrelandskjærlighed, der besjæler Alle, vil deri lade erkjende det simpleste og naturligste Middel, hvorpaa man kan komme Staten tilhjælp.