Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-07-27
Nyeste Skilderie af Kj havn. ben. hos Konstensen. Ottende Aargang. No. 60. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Løverdagen den 27 Julii 1811. Om Lapser og Lapsetonen. En Lans er et af de Væsener, som først i de nyere Tider og ved den nyere Opdragelsesmaade ere blevne almindelige. Vore Forfædre kiendte kun saare lidet til Lapser, fordi Jndbildskhed, Polyhistori og Selvklogskab den Gang betragtedes som store Feil. Beskedenhed, Grundighed, Ærbarhed vare derimod i de Tider Dyder, som hvert ungt Menneske var stolt af at besidde. Men med den nyere Opdragelsesmethode, hvis mange gode Sider, og hvis mange Fortrin for den ældre ingen kan nægte, begyndte desværre den Tidspunct, da Beskedenhed betragtedes som Enfoldighed, Grundighed som Pedanterie, og Ærbarhed som Stivhed og Mangel paa Belevenhed. Det unge Menneske, som forlader Skolen eller Jnstitutet, skal, lig Bien, have sværmet fra den ene Blomst til den anden i Hesperidernes Hauge. Det skal have lært Græsk, Latin, Ebraisk, Fransk, Engelsk, Tydsk, Dansk det skal forstaae Mathematik, Astronomie, Physk, Chemie, Technologie, Historie, Handelsvidenskaben og jeg veed ikke hvad. Det skal desforuden vide hvor mange Arter Oldenborrer der gives, hvorledes man fanger Sommerfugle, saaer Byg og avler Bier og hundrede andre Ting, som her vilde blive for vidtløftige at opregne. Alt dette skal det lære i den korte Tid af 56 Aar. Hvod Under altsaa at dette Chavs af Kundskaber maa blive til det besynderligste Miskmask af Verden, Jeg taler her ikke om dette skadelige Polyhistories Jndflydelse paa Videnskabelighed i Almindelighed. Jeg betragter den blot her fra den moralske Side. J den Henseende viser den nyere Opdragelsesmethode sig langt fra ikke i det fordeelagtigste Lys. Man kan med Føie tilskrive denne Methode den Lapse tone, som i de senere Aar er bleven saa herskende blandt saa stort et Antal unge Mennesker saavel i som udenfor Kjøbenhavn. At vide at man intet veed er den Vises Særkjende, at troe at man har tømt Hippocrenes Kilde førend man endnu neppe har nippet til den, er det, der udmærket Daaren. Derfor er intet naturligere end jo større Kundskaber desmindre Stolthed; jo mindre Kundskaber, desstørre Stolthed. Derfor seer man i vore Dage ogsaa Skolepeblingen aldrig saasnart forlade Jnstitutet, førend han, opblæst af sine indbildte Kundskaber, med en vigtig Mine laster, bedømmer, critiserer alt hvad der forekommer. Allerede i Skolen har man ved uskjønsom eller partisk Tildeling af Præmier, ved overdreven Roes og Udmærkelse lagt Sæden til skadelig Forfængelighed i hans unge Hjerte. Hans Forældre have maaskee ladet ham føle, ja endog sagt ham, at han var et godt Hoved, og fuld af Selvtillid, træder han nu udi den store Verden. Hans Bekjendtskab udvider sig. Paa Billardhuse og andre saadanne Steder lærer han snart at kjende Mentorer i Liderlighed, der have bortdrukket deres Forstand, Kundskaber og Æresfølelse, Mennesker, der for et Glas Punsch, en Flaske Viin gjerne lede en saadan falden Yngling til alle Lasternes forskjellige Altere. Af saadanne Personer finder man næsten sædvanlig een paa ethvert offentligt Sted. De have der deres Rede, hvori de som Edderkoppen fange de Ulykkelige, der nærme sig deres Garn. Her og hos disse Mennesker lærer den unge nerfarne Yngling, der, fuld af Jndbildske hed har afrystet Skoledisciplinens svage Lænker, alle de uanstændige Udtryk, alle de pøbelagtige Vittigheder, alle de lapsagtige Gebærder og Fagter, som man saa ofte med Harme støder paa i det daglige Liv. Vee den Fader, der sender sin Søn mange Mile fra sit Hjem til Hovedstaden, i den Tanke, at faae ham dannet til en indsigtsfuld Mand, og glemmer at disse Jndsigter ofte kjøbes paa hans Hiertes og Sædeligheds Bekostning. - Hvo vilde ikke hellere være Fader til en physisk end til en moralsk Vantrivning, til den meest bondeagtige Klods end til en Laps, Den raaeste Klods kan slibes, og ved Omgang med Folk af Forstand faae den ydre Politur, man kalder Levemaade. Men for en Laps er ingen Redning mere; thi netop det Slags Politur, han har faaet, gjor ham til en Lovs Uagtet de steste Lavser gjerne ere meget unge, er det dog just ingen Nødvendighed, at de, som ikke ere unge, heller ikke skulle kunne være Lapser. Lapsagtighed forudsætter ingen bestemt Alder. Man har Lapser paa 40 Aar og derover, som sædvanligen give sig af med at undervise yngre Brødre.