Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-07-05
Betragtninger over Naturen. Vinteren var gledet hen og man havde ikke mærket noget til den; det forekom, som det ikke engang havde været Vinter, men at Efteraaret blot havde været langvarigt; ved Marts Maaneds Begyndelse var Naturen i fuld Udspring, Bustenes Knopper stode tykke og grønne, enkelte Blade vare allerede fremkomne. Og den første Foraars Maaned beholdt Vinterens Charakteer, den aabnedes med sydvestlige Vinde og med en ubeskrivelig Mildhed, og da den gik ud havde man det deligste ForaarsVeir og Naturen beredte sig til at frembryde i al sin Skiønhed; den 14de og 15de vare fortryllende, Dage, ligesom i det skiønneste Foraar. Aarsagen til dette vedvarende milde Veirlig var, at de vestlige Vinde ligesom i Vinter vedbleve at være her stende; thi Vinden blæste 20 Gange fra Vesten, og kun 11 Gange fra Østen; ogsaa i de Dage hvori de østlige Binde lode sig fornemme, nemlig i Midten af Maaneden, blev Veiret koldere, som dog ikke gik videre end at der kunde være et tyndt Lag af Jis paa Vandet og paa Vinduerne ved Morgenens Komme, eller lidt Riim paa Jorden, men som dog strax blev optøet. Da de østlige Vinde blæste i Midten af Maaneden, saa havde man ogsaa i denne Deel af den, den klareste Luft og det roeligste Veir. Begyndelsen og Enden af Maaneden, hvori de vestlige Vinde havde Overhaand, vare derimod mørke, stormende og regnfulde; den 2den og 3die stormede det voldsomt af Sydvest; øsende Regn, vilde Hagelbygger, nedstyrtende Sneelag afløste hinanden. Barometret stod næsten altid lavt og bevidnede Veirligets Uroe og Fugtighed, kun Østenvindenne gav det for en føie Tid Mod til at reise sig. – J Marts Maaned havde de nordlige Vinde havt Overvægten over de sydlige; i April bleve disse meest herstende; thi i 26 Dage blæste det af Norden; men som de i hiin havde været meest i Selskab med Bestenvindene, saa vare de i denne Maaned meest forbundne med de østlige Vinde; de blæste stærkt og undertiden stormende saavel fra Nordvest som fra Nordost. Denne Vindens Retning bestemte hele Veirligets Beskaffenhed, i denne Maaned; den gav klart, og koldt og tørt Veir. Man faae Solen i 27 Dage; det frøs næsten hver Nat; der laae Riim paa Jorden om Morgenen, det var koldt Dagen over, og det regnede kun enkelte Gange, af og til faldt et tyndt Sneelag; men det tørre og kolde Veir var en stor Velgierning i Naturen; det gav Markerne, som havde arbeidet den heele milde Vinter igiennem den høist fornødne Hviile; det udtørrede Jorden efter den saa overmaade fugtige Vinter og giorde dem beqvemme til Pløiningen, Sæden kom tør i Jorden, og Grunden blev derved lagt til dette Aars formodentlige store Frugtbarhed. Kulden var vel ikke saa stærk at den skadede Træerne og Buskene, saavidt de vare udsprungne; men den standse de deres videre Udspring, og Naturen var ikke kommen videre i sin Udvikling, ved April Maaneds Udgang end den var ved Udgangen af Marts. Barometrets Gang var afvexlende. – Det synes som Retfærdighedens og Ligevægtens Periode er vendt tilbage endog i Naturen; vi have bemærket hvorledes de vestlige og de nordlige Vinde havde regieret hver sin Tid, i Mai kom Turen til de sydlige og østlige; thi i 24 af Maanedens Dage blæste Vinden af Østen og i 19 af Syden; uden at være heftige, sielden stormende, gave de hyppig og rigelig Regn, som kom ret til Pas efterat Vaarsæden var nedlagt i Jorden, og som dog hverken var saa vedholdende, at den forhindrede Solens Skin, eller saa kold, at den formindskede denne Foraarsmaaneds Behagelighed, blot den 20de var det heele Dagen igiennemmem et koldt og trist Regnveir (det regnede 17 Dage; men i 28 Dage. lod Solen sig dog see) denne velgiørende Regntid, indfandt sig forresten først fra den 9de Dag i Maaneden; thi i dens første Dage trak vel dagligen tunge Regnskyer op i Sydvest, men hver Aften indfandt sig en Nordvestvind og adspredte dem: fra nu af oplivedes heele Naturen paa nye; Græsset, som længe hade staaet i Stampe brød frem i Overflødighed, en utroelig grød ude Kraft giennemtrængte Jordens Skiød, øsende Regn og varnet og klart Soelskins Veir afvexled, bestandigt; den i vore Tider saa ilde berygtede Mai, viiste sig i al den Skiønhed og Glands, som man i ældre Tider priste hos den, de herligste Naturscener fremstillede sig for Øiet; havde Dagen været regnfuld, saa blev Aftenen dog klar og fortryllende; mangen Aften sank Solen i purpur Glands og straalende, paa den vestlige Himmel og udbredte naar den gik ned et magist Lys over Jorden, ved at kaste sine Straaler, ind imellem de mørke Regnskyer. Luften blev stedse meere varm, og Varn en gik ved Maanedens Udgang over til en sand Sommerbeede. Da Frugttræerne stode i Blomster hørte Regnen op, for ikke at forstyrre dem i deres Virksomhed; Oldenborrene udebleve ogsaa, og denne Maaned indeholdt et beundringsværdigt billede paa Albestyrerens Omsorg og Godhed. Det tordnede et Par Gange i denne blide Maaned, uden at berøve Luften sin Varme Barometret stod næsten altid lavt og for det meste under ustadigt). Saaledes var dette Foraar beskaffent; det var usædvanligt og over al Forventning mildt, naar man tænker paa hvorlidt kold Vinteren havde været. J 1816 var Foraaret, ulige koldere (see No. 75 af Aargangen for i Fior da havde man først d. 20 Mai ret godt Foraarsveir, og Frugttræerne vare endnu ikke i Blomster ved Maanedens Udgang. (Fortsættes) RTIS MENTS.