Berlingske Tidende, 1814-11-14
Paa det Kongelige Theater opføres: Torsdag, den 17de November: Planen, Comoedie, i 1 Act af Areste- og Huuskjøbet, Syngestykke i 1 Act. Jmellem Stykerne Balletten Psyche. Fredag, den 18de dito, Bortjørelsen af Seraillet, Syngestykke 3 Acter, og : en Entree. "For at give Skuespiller og 2 smand Knudsen et nye Beviis paa Vor allerhøieste Tilfredshed med den roesværdige Nidkierhed, som han siden Krigens Udbrud og indtil Fredens Afslutning ufortrøden har anvendt, for efter Vor allernaadigste givne Tilladelse, paa flere Maader at bevirke patriotiske Jnd samlinger, til Fordeel, deels for Krigsfanger, deels for qvæstede Krigere, og andre velgiørende Øiemed, hvorved efter allerunderdanigst Jndberetning fra Vort Admiralitets- og Commissariats Collegium, samme fra Commissionen for Qvæstede og Faldnes Efterladte, er tilveiebragt det betydelige Beløb af circa 212000 Rdlr. D. C., ville Vi allernaadigst have fastsat, at han foruden den Banefice, som for Tienesteaar ved Vort Theater tilkommer ham hvert 5te Aar, skal endvidere hvert 5te Aar nyde extraordinair Benefice-Forestilling paa Vort Theater, saaledes: at denne extraordinaire Bonfice, som af Vor særdeles Naade og uden Følge for andre bevilges ham, bør tilfalde ham hvergang 2de fulde Aar ere forløbne efter den Bene fire, der for Tienestraae tilkommer ham. Paa Grund af ovenanførte, bliver paa det Kongelige Theater, Lønerdagen den 17de December førstkommende, til Jndtægt for Hr. Skuespiller og Dannebrogsmand Knudsen, opført Cendrillon, endveis Tryllespil i 3 Acter, oversat efter Cendrillon, Opera Fyerie, at Etienne og til Musik af Nicolo saard di Maltha, ved Hr. N. T. Bruun, med tilhørende Dands comp. af Ridder Hr. Balletmester Haleotti. Varen. Therm. Vinden. Novbr. 127. 10. 2 6, 8 Varme. S. S. V. - - 27. 10, 1 6 - - V. S. V. - 27. 8, 2 3, 5 - S. V. -27. 10, 3 15, 1 - S. S. V. Efteraaret. Vaaren svandt, og saa svandt Sommer; Høsten frandt; hver som et Øjeblik. Sludjud, kold og nogen Vintren kommer; langsomt, skal det hedde, at den gik. Hvor er nu vel hine svade Blade, som i Vaaren Digteren besang: og det Løv, hvorunder Fugle sade? og det Græs, i hvilket Lammet sprang: Gravens hvide Roser, Haugens røde, begge saae jeg komme, begge gaae. Grenene, de klædte, ere døde som den Grav, hvorpaa de staae. Vinde suse, sorte Skyer flokkes; Stormen hvivler Sneens Hjorder frem Egens Jsse skaldes, Foden rokkes; Blade falde, Stammen følger dem. Jntet Ax paa Markerne sig bølger; ingen Nattergal i Lunden boer. Jntet Løv dens Rede længer dølger, naar først Norden over Løvet forr. Ene Ravnen over Engen svæver; enkelt Knop har trodset Nordens Magt. Og i sjeldne Vidnesbyrd saa lever knapt Erindringen om Vaarens Pragt. Selve Dagen kjedes ved at tindre uden Varme ned til Søvn og Død. Koldere, med hvert et Døgnslag mindre, gaaer den i sin Grav i Havets Skjød. Tæller da kun Jorden Vaar og Sommer, Høst og Vinter, Død, men Liv igjen? Er det overalt, at Vaar giinkommer, naar en Vinter blot er spunden hen Mand og Stater, Kjærlighed og Hæder, Alt har Vinter - Brud, og Blomst, og Glæder - Folketroskab, Alt har kjendt en Vaar. Alt, hvad lever, grønnes og forgaaer. Da Du rystede de frosne Vinger, sidste Vinter, over Jorderig, leved mangen Helt, hvem Dødens Finger dækker nu med Muld blandt Graves Liig. Stater stode, Stater ere sjunkne; efter Jld kom Jis i Blod og Hu Hjerter, varme dengang, ere lunkne; Kinder, røde dengang, blege nu. Efter Vinters Mulm paa Vaar først skjønnes ; sødest er paa dyb Nat Dagens Gry. Alt forgaaer, men Alt omskiftet grønnes, Elskov selv staaer op i Venskab ny. J sig Døden Livets Spire bærer; Alt, for end at blomstre, visne vil Selv den faldne Løve Krybet nærer; Krybet mætter den, og det er til Du, som efter nøgnest Vinter sender Engens Blomster ud i Tusindtal! efter korte Dæmring Stjernen tænder, at den langt i Natten lyse skal Du, som kalder Kjærlighedens Luc fra den faldne Arnes Aske frem Du, hvis Haand beplanter Himlens Bue, skaber Verdener og knuser dem, Skal hiin Ædling, der, trods Ufreds Vrimmel, lærte mig, at, hvor og Engle boe, her, har Du Din Himmel, vi Din Himmel, skal før Vaar han gaae til Grav og Ro Rædsom er Du, Herre, naar Du rammer, tidt Du gav, men tidt og tog igien. Skal før Vaar mit Tag gaae op i Flammer, jeg see Fjende, hvor jeg søgte Ven: Skal, før Vaaren lyser, Bølger sluge. Pletten, hvor jeg Gravens Skygger seer over mine Fædres Aske ruge, lyse da for mig og Vaar er meer, Fader, naar Du signer, naar Du lindrer, tidt Du tog, men tidt og gav igjen. Herligst Stjernens Lys i Natten tindrer; Han, der stod for Fjende, fandt en Ven. Gud er Dul thi skimte Trylledrømme, mellem Mismods Gjøglesyner frem! Fredet, trods selv Storme, seer jeg svømme mine Fædres, mine Sønners Hjem. Gud er Dul og, være Vaar end omme, Haab om Vaar staaer ved dens Hvilested. Lad kun Vintrens sorte Nætter komme! Vintrens lyse Stjerner komme med! F. Hørgh. Guldberg. Ater har Jldsluerne raset paa Den Amager, og i Byerne Sundbye Øster og Vester Torsdagen den 3de dennes berøvet omtrent 70 Familier, hvoraf 17 Gaardbeboere, deres Boehave, endeel af Besætning og al Jndavling, saa at disse ei allene mod Vinterens Kulde ere huusvilde, men mangler endog næsten alle andre Livets første Fornødenheder.