Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-11-01
Den protestantiske Missionærs nærmeste Formaal er ikke at udbrede christelige Dyder, men Christendommen selv; af denne som en saftfuld Rod skulle da hine udvikle sig som de Frugter, den nødvendig maa bære. Enhver anden Fremgangsmaade maa han ansee for forfeilet, thi alle christelige Dyder udstraale fra den christelige Kjærlighed, og denne er igjen den christelige Troes Blomst. Han holder med Strænghed fast paa, at Jngen kan lægge en anden Grundvold end Jesus Christus, (1 Cor. 3, 11). At blive Christen, er at indlemmes i Christi Rige, Naadens Rige, hvilket efter Christi egen Anordning skeer ved Daaben. Dette har været Maaden i den christne Kirke lige fra Apostlernes Tid. J Christi Ord: "Uden at Du fødes paany af Vand og Aand, kan Du ikke komme i Guds Rige" - (Joh. 3, 5.) er Daaben angivet som den nødvendige Betingelse for Jndlemmelse i Naade=Samfundet. For Enhver, der skal være Christen, maa altsaa begyndes med Daaben, hvormed lægges Grundvolden. Men med dette er ikke sagt, at den protestantiske Missionær strax begynder sin Missions-Virksomhed ved Daaben. Dette gjorde Jesuiterne og de fleste katholske Missionærer, dette gjorde Ansgar med de første Danske, der tvungne stædedes til Daaben. Men den protestantiske Missionær veed, at Omvendelse maa gaae forud for Tro; det Første han derfor søger at vække i Hedningens Sjæl er Fornæmmelsen af en Trang til Forløsning, og meddeler han Daaben for denne Trang er tilstede, har han som protestantisk Missionær misbrugt sit Missions=Kald. Følgelig indrømmes Hr. P. P., og er aldrig nægtet, at en Underviisning til det angivne Maal maa gaae forud, Hedningen maa lære at kjende sig selv; men det nægtes, at hermed er lagt nogen christelig Grundvold; hermed er blot Terrainet jævnet til en christelig Bygnings Opførelse. Nu kan først Grundvolden lægges i Daaben, nu er Hedningen først skikket til at tage imod Troens Naadegave; i Daaben bliver han først Christen. Da er Tiden kommen, at det christelige Troes=Liv kan fremskyde den christelige Kjærlighed og de christelige Dyder. - Denne Fremgangsmaade og den derfor til Grund liggende Lære er ikke noget enkelt Parties eller Sekts, men den evangeliske Kirkes: den er grundet i den hellige Skrift, og enhver Missionær, der følger den, handler i Kirkens Aand. Saalænge Hr. P. P. regner sig med til Kirken, maa han vedkjende sig den: holder han den derimod for "forskruet, maa han ogsaa holde baade Kirkens og Skriftens Lære for "forskruet. Skulde Hr. P. P. nu holde denne Jndrømmelse af en Forberedelse til Daaben for et Tegn paa, at vi vare enige i det Væsentlige, tager han feil; thi medens den christelige Missionærs Forberedelse bestaaer i en Hjærtets Opvækkelse til Syndserkjendelse og Længsel. efter Frelse, bestaaer Hr. P. P.s i en Forstandsoplysning, Udbredelse af Dyder, der ikke ere meere eiendommelig christelige, end hedenske, da de ikke have deres sidste Rod i Christendommen selv, men som tværtimod, naar der tillægges dem et absolut Værd udenfor den christelige Tro, indeholde Spiren til Selvretfærdighed, der fører bort fra Christo. Det vilde ikke være vanskeligt at gjøre dette endnu mere indlysende for Hr. P. P., men da det maa indrømmes, at en Udvikling af Kirkens Dogmer og den christelige Lærrebygning ei har hjemme i nærværende Tidende, indskrænker jeg mig hertil, og haaber, at Læserne ville heraf indsee, at hvor skjønt end Hr. P. P.s Missions-Forslag kan synes, - christeligt er det ikke, og har følgelig Jntet at gjøre med den Falsterske Missions Forening, hvis Hensigt er at virke for en christelig Mission.