Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-06-05
edagen den 5 Junii. Resten af Fortællingen fra den ældste Verden. (See Nr. 22.)De bleve forfærdede ved Synet af dette hæslige Spøgelse, og begyndte at fortryde deres overilede Føielighed imod Arbeides Opmuntringer, og at savne meget de søde Dage, som de havde henbragt under Hviles Herredømme. De besluttede derfor at vende sig til den igien og at opofre den Resten af deres Dage. Hvile havde ikke forladt Verden; de fandt den snart igien, og for at komme den til at forglemme deres første Undløbelse, indbøde de den at nyde med dem de gode Ting, som Arbeide havde forskaffet dem. Hvile forlod derpaa Busker og Dale, hvor den indtil den Tid havde boet; den traadde ind i Paladserne, tog Sted i Alcover, henbragte Vinteren paa Duun, og Sommeren i konstige Grotter, hvor man havde anbragt Vandfald til dens Fornøielse. Jmidlertid fattedes der dog altid noget i dens Lyksalighed, og uagtet al den Umage, den gjorde sig, kunde den dog ikke give de Afspænstige, som vare komne tilbage under dens Aag, den Stilhed og Rolighed, igien, som de havde nydt førend de underkastede sig Arbeides Love. Dens Herredømme blev ikke engang utvistet; thi den blev nødt til at deele med Overdaadighed, hvilken den stedse havde anseet som en falsk Ven, som i Grunden underminerede dens Myndighed, endskiønt den syntes beskæftiget med at ville forøge den. Disse to fredelige Forbundsforvandte levede nogen Tid sammen, uden at bryde aabenbare med hinanden; men endeligen, som Overdaadighed gandske tilsidesatte al Omsorg for dem, som havde betroet sig til den, lod den sine Dyrkere falde i Trangs Hænder. Fra det Øieblik flygtede Hvile bort, og overlod sin Plads til sine tvende Fiender, som anvendte al deres Konst paa at befæste sig i deres Besiddelser og at forstærke sig indbyrdes. Hvile havde ikke stedse de samme Fiender; sommesteds undgik den Anfald af Trang, men den saae ogsaa mangetider sit Sæde indtaget af en endnu meere indsnigende og listig Fiende. Thi den havde aldrig saa snart sat alle Ting i Stand, til at kunne overgive sig til de Yndigheder, som en stille Roe kan give, førend Afsmag med et æklende Aasyn og fuld af Kiedsommelighed listede sig ind i deres Boliger, og endogsaa midt iblandt Blomster og lugtende Sager indtog den Seng, som var konstigen tilbered for Hvile. Den havde ikke saa snart lagt sig, førend en mørk Taage ud bredde sig paa alle Sider, Træerne tabte deres Grønhed, Fuglenes Melodie hørte op, Vindenes Luften forvandlede sig til Sukke, Blomsterne lukte deres Blade sammen, og uddunstede ingen Lugt meere. Man saae intet uden en Mængde af Folk, som søgte hist og her, uden at vide selv hvad de vilde. Enhver Røst, der hørtes, udtrykte Klager over ingen Ting, og midt i en almindelig Murren hørte man dog ei tale om nogen Uheld. Hvile tabte saaledes anden Gang sin Myndighed, og dens Tilhængere begyndte at begegne den med Foragt. Nog le Sloge sig hemmeligen til Overdaadighed, som lovede dem ved sine Konster at fordrive Afsmag for bestandig. Andre, som vare klogere, eller havde meere Mod, end de første, begav sig til Arbeide igien, som vel forsvarede dem mod Afsmags Anfald; men efter nogen Tid overgav dem til Mødighed, () som igien førte dem tilbage til Hviles Løngange. Saaledes erfarede Hvile og Arbeide, at deres Regimente ikkun var kort og usikkert, og deres Herredømme udsadt for Jndfald af alle deres fælleds Fiender; de erkiendte begge, at deres Underdanere vare utroe og færdige til at forlade dem ved hver Leilighed. Arbeide mærkede at alle dets Gaver vare ikkun Offere, som bleve bragte paa Hviles Altere, og Hvile blev paa sin Side igien var, at dens Tilbedere toge i al deres Nød Tilflugt til Arbeide. De holdte derfor endeligen et Møde sammen, hvor de bleve eens om at deele Verden imellem sig, og vexelviis at beherske den, i det den ene fik Regimentet om Dagen, og den anden om Natten. De lovede ogsaa at forsikre hinanden indbyrdes deres Grændser, saa at naar nogen Fiendtlighed var paa Færde, skulde Arbeide gaae Afsmag i Møde, og Hvile skulde fordrive Mødighed. Saaledes endtes en gammel Strid; men for endnu stærkere at befæste den Fred, som de havde sluttet, toge de en nye Forbundsforvandte til sig, nemlig Sundhed, en godgiørende Guddom, som knyttede deres Forenings Baand fastere, og gjorde at de maatte ordentligen lagttage Afvexlingen i deres Regimente, i det den just uddeelte sine Gunst=Beviisninger til dem, som i et rigtigt Forhold deelede deres Liv imellem Arbeide og Hvile. Paa(SS. T. T.)Hr. Professor Sporons Frøiken Beata Kofoeds. Bryllupsfæst, holdt i Kiøbenhavn. den 3 Junii 1778, blev Brudeparrets Skaal. C.) Dette Ord vil man ogsaa læse Nr. 22. Side 4 imod Enden, i Seden for Træthed. erindret og anbragt. i Odense i gode Venners Samling. under følgende Sang. Lyksalige Brudgom, som fandt her en Mage, Hvis Mage at være han fremmest var værd. Lyksalige Brud, som i Favn nu skal tage En Brudgom saa værdig, som dydig og lærd. Lyksalige begge, ja, saa maa det være, Om efter vort Ønske det ellers skal gaae. Tiltager i Velstand, tiltager i Ære, Og følge saa hvad De, selv meere naturligt, attraae. Drikke, drikke alle herpaa.