Ribe Stifts Adresseaviser, 1798-07-20
For Resten tier jeg som oftet med mine philosophiske, theologiske og politiske Tvivl; Og med Spaadomme, af hvilket som heldst Slags, giver jeg mig slet ikke af: Thi Propheten Schiraks Delphiske Svar, Det kanei blive som det er, synes mig alt for ubestemt. Hvad Philosophien angaaer, da veed jeg ikke, om Kant vil leve saa længe som Socrates, Plato, Aristoteles og andre Oldtidens store Tænkere; eller om det vil gaae hans Principer som Monadernes Luftsyn, og Legemernes taktiske Dands med Sielene, der saa snart forsvandt; Dog et synes mig :At stakkels Collet i det mindste havde gjort bedre i at bruge Rottbölls og Birkners lyse Sprog, end Kants, hvis Mening man ofte ei forstaaer ; Thi at gamle Plato, og Jöden Spinoza, som begge vare en Slags Atheister, ei allene vare store, men og gode Mænd, er noksom bekiendt; Og Boerhave blev et af Verdens medicinske Lys over en lige Disput med en Student, der sværtede ham ved det theologiske Facultæt, Selv i Christian den Siettes Tid sik en høieste Rets Assessor, som tilstod, at han ei kunde være Christen, en god Pension, og døde, for ei saa længe, siden, som en meget hæderlig Olding. Procurator Bönnelykke derimod, i den første Deel af dette Aarhundrede, skiulte Jöden i sin Barm, men spyttede paa vores Præster, da han skulde de, og kaldte dem Bedragere; hvorfor Præsterne de og besörgede at Jøderne maatte grave ham op igien, og begrave ham paa deres Kirkegaard, hvormeget de og raabte Ah wai mir, thi - han var ikke omskaaren. Gamle Frederik af Preussen var altid af den Mening, at enhver kunde troe hvad han vilde, naar han gjorde og betalte, hvad han skulde. Saavidt jeg veed, har nærværende Konge af Preussen ogsaa retableret den bekiendte Præst Schulz, ligesom han har nedværdiget Wüllner. Kant er for Resten efter min Tanke en god Mand, thi han önsker som Henrik den fierde den erige Fred, og fortrinlig god er denne for Dannemark. Skulde jeg have talt om Collets Sætninger, havde jeg sagt: Daglige Erfaringer, lærer os, at Dyd er nødvendig til at være lykkelig. og denne er den stærkeste og sandseligste Drive Fier, som har holdt hele Nationer i Orden, der lidet eller intet har havt Begreb om Gud og Evighed; dog ligge begge disse Tanker Mennesket nær, naar samme begynder at tænke, da Verdens Orden viser hen paa Gud, og Menneskets Drift at vedvare hen paa Evigheden, og at vedvare kan vi ei siges, om vi ei före Bevisthed af vores foregaaende Liv over i Evigheden, og dette vente vi fra Gud; hvad enten det saa skeer ved, at vi har en fiin usynlig Deel, som sædvanlig kaldes Siel, eller ifald Tænken er en legemlig Egenskab, Gud da indplanter Bevisthed af det forrige Liv i et nye Legeme; Det første har været de fleste Grækers Tanke, og Opstandelsens Tanke som Perserne havde, synes at nærme sig det sidste. Men paa hvadsomheldst Maade Vedvarelsen skal skee, har den større Forbindelse til Dyden, som troer, at hans Handlingers Kiede gaaer ud over Tiden, end den som mener, at den endes med dette Liv. Og alt saa har Collet saavidt jeg indseer Ret, at naar sidste er ligesaa dydig, som den første, (og det troer, jeg han kan, da de fandselige Erfaringer ere kraftige nok) han da holder hans Dyd for en höiere Dyd i den Forstand, at samme har kostet ham mere Anstrængelse, end den, som baade har Tidens og Frighedens Bevæggrunde til at handle vel. De, som troe paa en eller anden Aabenbaring, har maaskee endnu en stærkere Tilskyndelse til Dyd, naar de kan være overbeviist om Aabenbaringens historiske Vished. leg er bleven noget vidtlöftig for at give mine Medborgere en mildere Tanke om de, der i Religions-Ting tænke anderledes end de. Thi Dydige kan alle være, og dette er Verdens Religion. Jeg vil ei bedømme om der gires Hexerie og Guds- og Konge-Bespottelse, endskiønt Riederichsden anden ei utydelig lod Magistraten vide at det var Narrerie med det Tunge-Afskieren, og at de allene skulde lade Synderen, undervise, at baade Gud og Kongen meente ham det vel, og at han formodede det samme om Magistraten. Saaledes gjorde man og i Dannemark med Frietimmernes Bruun, og overantvordede ham i Geistlighedens Hænder, der i et smuk Kobberstik af en dansk, nu emigrert Kunstner, see sig forevigede; dog Skade, at de fleste af dem ere uden Hoveder, og at Baalet kun er - - et Natskrin. Bruun har siden og af Taknemmelighed foreviget en Deel af de andre Skygger. Saaledes reddede og den afdøde Steenstrup, formodentlig med Hielp af G. - stakkels Steffensen med sine Höns fra Skibsteds Angreb, saa at han næsten slap ligesaa got som Fredrik den andens Syndere. Men stakkels C. M. Bruun, du emigrerte! I det physiske vil jeg ei kives om, hvormange af Antiphlogistikernes Erfaringer der ere fande: men dette kan vel være landt, at de förste Principers Egenskaber, Natur og Vægt ere ligesaa vanskelige at veie og udgrunde som Sielenes, da begge ere meget fine, og der komme vel Millioner paa Asset. Men i Henseende til Nytten, ere dog vel Topbrasti Bombasti Paracelst von Hohenheims Erfaringer. efter min Tankevel vigtigere end Antiphlogistikernes. leg fægter ikke for Revelistere mod Revelistere, men lader, som Volney, dem kives med sig selv. Dog er jeg fuldkommen overbeviist om, at Fornuften og har sine Grændser, hvor det en bedre at staae stille, og tie, end at lyre. leg veed ikke om Jesus og Fornuften beholder Overmagt, eller Bispen seirer. Dog synes det mig smukt, at fornuftige Folk, lige fra Skrædderen til Adelmanden, broderlig vilde foreene sig, ligeledes at skaffe Marcion en passendere Medaille, thi Marcion löber vist ikke aved om i Cirklen, og det er godt, at mani en skikkelig Tone snakker lidt om Sandheden, for ei at glemme den; dog uden at blive Tölperagtig, om man og kivedes om Horazes Oversættelse. I nærværende Poli tik er jeg en stor Tvivlere. leg vil ei spaae om Buonaparte bliver Siciliens Hiero, eller den grædske Aands og Tapperheds Oplivere, eller Dardanellernes anden Tott, eller det Toulonske Tabs Restaurator i Cherson, eller maaskee Jødernes forventende Messias uden at hans Moder har lagt ham det. Jeg vil ei gjette, om Hestene til hans Sadler græsse i Krim eller maaske i Egypten; Dog ønsker jeg at Buonapartes Skib, maae holde bedre sammen, end fordum Philopomoens, og at om det for Buonaparte som for hiin gaaer itu, han dog maae slippe vel derfra, og endnu finde Leilighed at belønne fine brave Soldater. Kommer han i det store Hav, bedes at han vil lade de virkelig danske Ostindie Farer gaae i Roe, og giengielde Be gode Jyder deres fortreffelige Kiød, de i Nödens Tid overlod de Franske. Jeg vil hverken forudsige, at Buonaparte kommer til Dublin eller London for at hevne sig paa Schmidt og Pitt. Dog vil jeg ei heller perorere for mit Selskab, at Engellænderne ere ligesaa uovervindelige til Söes, som Schweizernefordum til Lands; Thi Posten kunde snart gjöre mig taus. Ei viljeg önske, at de engelske Matroser igien skulde begynde at commandere, dog skulde det og smerte mig, om de kiekke Engellænder, Skotter og Irrer skulde emigrere til Botani=Bay, eller lade sig Tarmene udrive af Livet for Politiseren; men heller vilde jeg ydmyg bede Pitt, at han vilde oposte sig for Folket. Hvad Enden af Legen og bliver, ønsker jeg Verden at faae fornuftige og gode Regentere. Jeg ønsker dem Henrich den fierdes Legems og Siels Opdragelse, thi saa vil hans Godmodighed, følge, som ønskede Bönderne en Höne i Potten hver Söndag, og som kunde taale hans Sullys Bebreidelse og mørke Ansigt, naar Kongen vanærede sig med overdrevne Kierligheds Historier. Nu reve Pariserne vist ei hans Stötte om, ifald den endnu stod, og hentede slettere Mennesker fra Rom. Men vil In ligne ham, gode Prinzer, saa beder jeg eder, tilig ved allehaande Legems Ovelser at hærde eders Legeme, og ved Flid og Kundskab at danne Eders Siel. Ingen fødes höi eller ædel, men Viisdom og Dyd, den sande Höihed og Adel erhverves ved Stræben. Kommer jevnlig mellem Folket, udspeider Jordens Dyrkning og beseer Flidens Verkstæder, Søger I at kiende meget, saa kan man i Fremtiden ei narre Edder, og bruge eder som Marionetter. Lærer, Eders Sprog vel, saa behøve I ingen Valtaire til at vaske Eders Skriverier. Lærer at kiende Naturen, thi videre end den tillader, kan I ikke befale. Truer ei nogen Mand, fordi han ei snakker eller skriver efter Eders Hoved. Husker Ludvig den Ulykkeliges og hans omirrende Broders Skiebne, som ønskte at Montesqvien for sine Tanker om Lovenes Aand var kagstrøgen og hængt, og ei vidste, hvad der selv forestod dem. Skaaner Eders Legemer, uden Legemer har i ingen Siel, siger den ærlige Rousseau, han var forsøgt, han vidste det. Læser hans Bekiendelser, uden just at efterabe hans Daarligheder og melankolske Narre-Streger, Undersøger ei eders tilkommende Salighed ved at slaae til Maals efter Træet, thi saa kunde i snart falde i saadanne Hænder, som en Bischofswerders. Befaler, beder jeg, ingens Troe, thi den lader sig ikke tringe, Hyklere kan i gjøre, men en Rettroende, holder allene Styr paa Præsternes Kir og laaner dem ikke eders Ören til Religions-Edicter hvoraf Verden gjör Nar. Siger heller til dem, som Marmontel lader Beliser sige, til Justinian : I faae intet af mig paa Jorden, for at kives om Himmelen; Og da gode Fyrster, vil Tretten snart falde bort Værer venlige mod Folket, faaer det først en ond Troe til Eder, saa bliver det og suur. Truer dem ei let med Soldaterne, uden at det ingen Rimelighed vil høre. Et got Ord finder et got Svar, thi den gemeene Mand har ogsaa nogen Fornuft. Forket knurrer sielden, uden at det lider Nöd eller Uret, og den bør I mueligt afhielpe. Forseer det sig mod Lovene, saa værer i sand Forstand naadige, thi det kiender sielden Lovene. Overalt I ere Eders Medborgeres første Værge; men derfor bør I et ansee dem som Umyndige, thi mangen een kunde være dueligere til at regiere end 1, om man er frygtede et fordum polsk Konge-Val, ved at søge om den dueligste. Folket vælger Eder stiltiende, fordi det venter en god Regiering af Eder ligesom af Eders Fædre, behandle I dem ilde, saa læser eders Skiebne i Neros, Dionysti og andre Fleres, bliver derfor smuk Titus, Trajan og Antoniner; Folkets Kierlighed og Velstand er Eders Ære og Magt. Selv have I kun et Hoved og to Hænder, vil I have Magten af Soldaterne, saa sælge, ste der, den som i det tredie Aarhundrede, dyrt nok, og naar I ei kan give mere, slaae de Eder ihiel for at sælge det til en anden. Folket derimod ønsker at leve i Roe og forhverve sit Brød ved Arbeide. De nedlegge deres Bidrag i Eders Haand til at faae Ret, Forsvar, Underviisning og andet, som tiener til Selskabets Orden og Vel. De misunde Eder ikke at nyde alle Livets Fornøielser, men vogter Eder for alt for mange unyttige Medædere, af Heste og Hoffinder. Frederik den anden sagde, det er Statens Penge ei mine. Frederik den anden havde en Kammerhuusar til sine gamle Kioler og Hunde, en Baron til Hofnar, en Milord Marschal til at lære Dyd af, og nogle Lærde og Generaler til Bord-Selskab, som han deels philoso. pherte, deels gjekkedes med, og saa noget Musik oven paa, hans Kiøkken-Seddel skrev han selv efter Taxen, og sik hvad der smagte ham, og saa Qvintus Jelius til Aften Flasken - Var han lykkeligere eller Churfyrsten af Bayern der havde saa mange Kammerherrer og Kokke, som hele Europas Fyrster kunde hielpe sig med. önske 1 Eder Frederik den Andens eller hans Broder-SönsFrederik Wilhelm Ende og Eftermæle, Eders Collegier ere Eders første Mellemtalere til Folket, svare de det ei vel, og med overbevisende, Grunde, hader Folket Eder, fordi det troer at det afnæses og trykkes med Eders Villie. Vælger, derfor særdeles duelige, ærlige og arbeidsomme Mænd til disse Eders Collegial- og Provincial Medhielpere; hvor sielden ere alle disse Egenskaber samlede Tages de altid, som i mange Lande, af en vis Kaste, der sædvanlig har lært lidt, arbeidet mindre, og fordøiet meget, staaer Sagen ilde. For alt lønner dem saa, at de ei nødes, paa tyrkisk at lønne sig selv, thi den ere Underhænder nok, som kræve dem Tributen ind, for ustraffet selv at rane. Værer sene til Lorgivning, og end senere til at forandre Lovene; Folket troer ellers at I ingen Eftertanke bruge. I Potu, siger Kliim, havde andre fornuftige iblandt Folket og Forlov at sige deres Meening, om foreslagne Love; men for interesserte og unyttige Project - Magere havde man en slem Formalitæt med Strikken. Lyder selv Eders Love, thi ellers lyder ingen dem, og kaster hverken Had eller Andest paa Dommerne, fordi de ere Eder med eller mod, thi ellers holder man den ærværdige Retfor en Comoedie. Tillader altid den, som anklages, at see alt hvad Mellem - øvrigheden skriver, om ham, thi ellers kan saadanne Beretninger, ofte være værre end St. Marci nu stoppede fæle, Löve-Strube i Venedig. Tie Gienlyd fra Biergene ere dog kun een Röst; Lader ingen blive dømt for Vinkel-Skriverie, uden han beriselig har skrevet Uandhed for at vanære øvrigheden; og er Övrigheden nedrig nok til Lögn, saa lader den og nyde Straffens Ret. Sandhed kan efter de engelske Love ei straffes, svarede Georg, den anden, da en Minister vilde have en Bogtrykker afstraffet, som havde aviseret at Ministerens Konge havde brækket Benet, ved at vilde bestige, en paa Tapereriet borderet Hingst. Hvor forskiellige Tider, Straffer overalt i for haardt, og lader den som forsömmer sit Arbeide, ei baade give Penge og tage Prygl, hvilke det ei desuden er let at indrette saa, at de en, mod Loven, gjöre blaae og blodig; Og skaaner for alt Eders Undersaatters Hierte-Blod. Sælger I det for Penge, saa tænker dog paa den, som hörte Abels Blod raabe fra Jorden, og tænker paa Cains Straf. Det var hans Broder; De ere Eders Brødre. Til at hemme Vold, bør I bruge Eders bevæbnede Medbrødre, men lader Eder af uroelige Hoveder ei for let indbilde, at smaae Fornærmelser fortiene Krig, at man lurer paa Eder, og at man maae forekomme Overrumplingen. Selv Friderik den anden tog, ved at begynde den syn Aars Krig, fandsynlig feil i denne vigtige Post; og tænker hvor farlig denne Vildfarelse blev ham, og hvor nær han var ved, som Hannibal, at bruge Dödens Pulver, han bar i sin Lomme. Desuden hvad hielper den uendelige Forøgelse af staaende Hære til Landets Sikkerhed. Eders Medregentere forøge deres Magti lige Grad, og saa ere I paa Enden eens vit. Og hvad er Enden, Staten forarmes, og kan ei engang bruge sine Trupper, som i Freds-Tider i mange Stater koste Halv-Parten af Indkomsterne, og i Krigen trefold. Og hvorfra skal dette komme, Skatter. - Men disse fortære allerede i Fredstid, Halv-Parten af Eiendommenes og Flidens Værdie. Laan, Men Genua, Venedig og Holland har allerede aflaant. Og Engelland, hvormange Jöde Renter maae det ikke give til sine egne Jøder; At trække Jöden en Tand ud hver Dag, til han giver, hid, lykkedes nok en fordums Konge i Engelland; Men skulde det gaae lys paa alle omskaarne og nomskaarne Jøder, saa beed man vist Operateurerne. Skal Forsvaret koste over Evne, saa forlades Ploven, Skydspolen, Hammeren; Da fortærer Kummer og Hunger flere Bönder og Borgere, og flere af den tilkommende Slægt, end Sværdet ned legger Krigere. Og hvad vinde I som Mennesker, selv derved, krigeriske Fyrster Læser Carl den 5tes Hesteden, Ludvig den 14des Forarming og tanatiske Bod, Carl den 12tes Græsbiden, og Frederik den 2dens yderlige Forfatning efter Slaget ved Kunnersdorf, og dette allene i Oververdenen, Men hörer og Alexander den Stores Klage hos Kleist i Underverdenen, og betænker Eder lit, for I begynde Krigen. Krigen er i Grunden en Duel unellem Nationer, thi Seiren bliver ei altid den Forrettedes Lod, og Magt er ingen Ret. le beder Eder ydmygst, Europas Keisere, Directorer, Konger og Magthavere, skyer Krigen som en Duel.