Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-08-16
Betragtninger i Anledning af Jahns og Gliemanns Død. Næsten i een Uge har Døden bortrykket to talentfulde Mænd i en blomstrende Alder og midt paa deres hæderlige Bane. Den ene er Ferdinand Heinrich Jahn, Capitain i det Lauenborgske Jægercorps, R. af D. den anden Joh. Georg Theodor Gliemann, Dr. phill. og Fuldmægtig i Rentekamret. Den første havde valgt Fædrenelandets Historie, den sidste dets Geographie og Statistik til Yndlings sag, og, skjøndt det danske Sprog ikke var de tes Modersmaal, arbeidede begge dog med Held, deri. Jahn, som kun opnaaede en Alder af 39 Aar havde allerede i ti Aar været Medudgiver af Tidsskriftet Magazin for militair Videnskabelighed som fortsættes under Titel af nyt Magazin for militair Videnskabelighed. Han har foruden adskillige interessante krigshistoriske Afhandlinger leveret Grundtræk til Christian IV Krigshistorie, og var sysselsat med et Værk over Danmarks Krigshistorie, der, forsynet med Karter og Kobbere, skulde udkomme i 6 Qvartbind, hvoraf endeel allerede var trykt. Den Tilladelse, han havde faaet til at afbenytte det geheime Archiv, satte ham istand til, i Forening med hans militaire Kundskaber, at levere et Arbeide, der vilde udbrede nyt Lys over Danmarks Krigshistorie. Jsær vilde Kong Christian IVdes Characteer, som Hærfører, have fundet i ham en kraftig Talsmand, thi uden at nægte, at den Levnetsbeskrivelse af denne store Konge, som Slange har leveret, maa betragtes som et for sin Tid fortjenstligt Arbeide, er den dog for ordrig, og for ukritisk til at den med Fornøielse kan læses i vore Dage. En ulykkelig Stierne synes at have forfulgt adskillige af vore Historieskriveres Bestræbelser. Peder Resen skrev en Atlas Danicus, som han ikke fik trykt, og af Andreas Høiers Kong Frederik IVdes Historie, henliggende i Haandskrift, bliver nu først 90 Aar efter hans Død en Udgave anmeldt. Den tydske Oversættelse af Slanges Værk, som besørgedes af J. H. Schlegel, og ved dennes Anmærkninger og Tillæg havde Fortrin for Originalen, standsede ufuldendt. Samme Skjæbne, havde Schlegels eget Værk, Geschichte d. Könige v. Dännemark &c. Ove Guldberg bortreves af Statsforretninger fra sit historiske Studium, og bragte sin ypperlige Verdenshistorie, der var beregnet efter en vidtløftig Plan, kun til 2den Deels første Bind; hvortil endnu kom, at han uheldigviis ikke anvendte sit store Pund paa at arbeide for Fædrenelandets, men for den almindelige Historie. Hans grundige Lærdom understøttedes af en Smag og en Sprogkundskab, der endog i vore Dage ere sjeldne. Frederik Sneedorf, een af de aand- og kundskabsrigeste danske Forfattere, Suhms Yndling, omkom i en Alder af 31 Aar paa sin Udenlandsreise, ved et Spring af Vognen, da Hestene bleve løbske, og efterlod, selv i den siden temmelig skjødesløst besørgede Udgave af hans Forelæsninger over Fædrenelandets Historie, et værdigt Minde om hvad han var, og end mere om hvad han kunde blevet, dersom ikke Parcen saa tidligen havde overskaaret hans Livstraad. - Secretair Carl Joh. Møller døde 1816 under Trykningen af hans Udsigt over Christian den Vildes Regjering, som aldrig udkom, skiøndt den var næsten færdig, i en ung Alder. - Wedel Simonsens Griffenfelds Historie er hidtil heller ikke udgiven i Trykken, ligesom overalt denne Historiegrandsker ganske synes at have nedlagt Pennen. Der gives vist faa Nationer, hos hvilke man ligefra Saxos Tid, med saadan Jver og udbredte Kundskaber har dyrket Fædrenelandets Historie, som hos os, eller hvor Materialierne ere saa mange og velordnede, at der kun behøves en med Aand og Smag udrustet Mester til at opføre deraf en Bygning, der kunde gjøre Fædrenelandet Ære. Men allerede for henved tyve Aar siden skrev Etatsraad Engelstoft i sin Bog om Nationalopdragelse, at en saadan Krands end er at vinde, og endnu i dette Øieblik er den ikke vunden. Vel har den ligesaa lærde som smagfulde Prof. Dahlmann i Kiel nyligen lovet en Danmarks Historie, som en Afdeling af den almindelige europæiske Historie, Heeren og Urkert ville udgive; men den bliver ikke saa udførlig, som en egentlig Nationalhistorie bør være. Desuden maa en Nationalhistorie, bestemt for Jndfødte, være udarbeidet i Landets eget Tungemaal, og i meer end een Henseende havde det været bedre for os, om selv Saxo havde skrevet sin Historie i sit Modersmaal. istedetfor paa Latin, hvor meget hans europæiske Navnkundighed end maatte have vundet ved det sidste. Kun Engelland kan rose sig af en Fædrenelandshistorie, skreven i det brittiske Sprog af brittiske Mænd, og hvor meget Væsen de Tydske end gjøre af deres historiske Grandskninger, saa kunne de dog endnu ikke opvise en Nationalhistorie, som Humes om Engelland og Robertsons om Scotland. Skade, at man hos os adsplitter sin Tid og Kraft paa Oversættelser i den Grad, at en tydsk Journalist (Bibliothek der neuesten Welt kunde, 5 Th. 1828) nyligen endog turde fortælle Europa: "Danmark og Sverrig befinde sig næsten i samme Forhold til Tydskland, som Nederlandene til Frankrige. Deres Littereturs fleste Frembringelser ere Oversættelser fra Tydsk. Af og til ere nu Oversættelser fra Fransk og Engelsk. De 8.