Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-09-22
Fædrelandet. Videnskabelighed. Om Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug (sluttet. See Gaarsavisen). "Man stiftede det her omtalte Selskab, og dette begyndte sin Virksomhed med at udgive et Blad, hvilket Man kaldte Folkebladet. Det Manifest, med hvilket Man aabnede dette nye Feldttog i Aandens Rige, lød paa, at fremme Trykkefrihedens rette Brug, modarbeide dens Misbrug i enhver Retning, og saaledes virke til Folke=Oplysning. Jngen kunde antage - hvad heller ikke Nogen antog - at den Forventning, Man herved vakte, kunde opnaaes, ved at udgive et Blad til almeen Oplysning; ved at udsætte Præmier for og at belønne almeennyttige Smaaskrifter; og ved at foranstalte Samlinger og Aftryk af ældre, til Selskabets Formaal svarende litteraire Frembringelser. Dette er hvad Selskabet har gjort - endskjøndt ingenlunde i alle Punkter med samme Held. Men det var ikke Hensigten at blive staaende derved. Jngen, som i den Tid Selskabet stiftedes, har taget Deel i de Samtaler, som førtes saa at sige af Alle og allevegne om denne Gjenstand, eller var tilstede f. Ex. paa den første Generalforsamling, kan tvivle om, at Man havde til Hensigt at stifte et Selskab meget forskjelligt fra et Folkeoplysnings=Selskab af den ovenfor beskrevne Art. Enhver maatte strax blive vaer, at det var netop denne Opinion, at det her var lagt an paa, ikke blot at bruge Pressen paa sædvanlig Maade, men at virke umiddelbart for Pressen - at det, siger jeg, var netop denne Opinion, som drog alle Stænder skareviis til sig, og samlede i kort Tid Tusinder om Trykkefrihedens Faner. Thi mon Nogen tvivler og, at det er om disse, de store Masser have flokket sig? Det var Haabet om at give Selskabet denne Retning, og derved en politisk Karakteer, som drog saare Mange til det, og navnligen dem, som have været de virksomste, ikke fordi de interesserede sig for Selskabet, som det er, men fordi de haabede at kunne gjøre det til det, som de ønskede, det skulde være, og for hvilket Onske de meente, og fremdeles mene, at finde en Støtte i den oprindelige Plan for Selskabet. Ved Planens Affattelse, er der ikke sørget for at forekomme, eller paa en afgjørende og Maade at afvise denne Paastand. Jeg veed vel, at det Partie i Selskabet, som ikke efter dets almindelige Grundsætninger, men under de her omtalte Forhold ved Omstændighedernes Magt er bleven det aristokratiske, har meent, at det ved den Anseelse, som er grundet paa Fortjenester og Medborgeres Agtelse, kunde holde Vægten mod Bevægelses=Partiet. Denne Forhaabning er allerede, og vil sandsynligviis blive end meere skuffet. Selskabet er saaledes fra sin første Begyndelse bygget paa et Schisma. Retop dette har saa pludselig givet det den stærke Tilvært; thi enhver udledede af den ubestemte, i det Uklare svævende Grundform det Haab, at kunne der realisere deels sine phillantropiske, deels sine politiske Jdealer. Det Partie, som Man har kaldet det aristokratiske, har gjennemlevet sin, rigtignok kun korte, men møisommelige Glandsperiode; Modpartiet med det unge Danmark og nogle af Øieblikkets Rotabiliteter i Spidsen synes, især i den sidste Tid, at have staaet for Touren til at styre Selskabets Anliggender. Men under et saadant Schisma kan Selskabet i dets nærværende Form efter al Rimelighed neppe bestaae, end sige blomstre. Om det endog for Øieblikket lykkes at bringe en Art Overeenskomst tilveie, denne kan dog ikke lede til tilfredsstillende Resultater. Enten maa det Partie, som repræsenteres af de saakaldte Stiftere, give efter, og dersom de blive i Selskabet, finde sig i, at der foretages, hvad de, efter den Forklaring de give Grundloven, ansee forat være stridende mod Selskabets Bestemmelse; eller maa Bevægelses=Partiet, give efter, og finde sig i, at der ikke foretages, hvad det mener først og fremmest at være Selskabets Opgave. Jngen af Parterne kan ville dette, Blive de endnu nogen Tid samlede, saa at sige under eet Tag, kan dette kun skee, deels fordi begge Parter haabe hver især den ene at komme til at beherske den anden, deels fordi Selskabet ved dets ydre Tilvært byder over saa betydelige Ressourcer, at Man paa begge Sider frygter foren Adskillelse, hvis oekonomiske Følger ere uberegnelige. Alt dette er let at begribe, men giver ikke dette Samfund den indre Eenhed, Sammenhæng og Styrke, som det har savnet fra sin Fødselstund, og som Medlemmernes numeriske Tilvært ingenlunde kan erstatte. Trykkefrihedsselskabet staaer i sin nærværende Form endnu indenfor Grændserne af hiin kun halvvaagne Tilstand; men det har faktisk opløst sig, idet Partierne have adskilt sig, og staae kjæmpende mod hinanden. En Fred er her umulig; i det Høieste kan der sluttes en Vaabenstilstand. Men en Adskillelse, at en Opløsning af Selskabet i dets nærværende Skikkelse, er vistnok at foretrække. Udsættelsen heraf kan kun enten føre til, at Kræfterne ødes i indbyrdes Splid og Trætte som hidtil, eller at det ene eller det andet Partie, underkaster sig. Jngen kan ønske nogen af Delene. Det er langt bedre, at Hver gaaer med Sine sin egen Vei; ja Partierne selv ere velvilligere stemte mod hinanden, naar de staae adskilte hver paa sin Plads, end naar de blandede sammen skulle deele samme Plads. Skal Selskabet vedblive, og fremdeles virke paa samme Maade, og indenfor samme Grændser, som hidtil, er betingelsen, at Bevægelses=Partiet, skal staae stille, ja endog træde tilbage ved at opgive, hvad det hidtil har paastaaet og forfægtet. Men Søger Man det er kun lidet rimeligt, at dette vil skee. forskellige Maal, maa Man dertil bruge forskellige Midler. Men dette kan ikke skee ved Medlemmerne i een og samme Association. Af de fire Hjul under en Vogn kunne de to ikke rulle af Helsingøer, medens de andre to rulle ad Roeskilde til. Skiller Man dem derimod ad, og sætter, dem under forskjellige Vogne, har Tingen ingen Vanske der da onge. lighed. Man vil dog ikke anføre de i Selskabet selv førte indre Stridigheder; og Man kan ikke anføre de enkelte Forsøg, Man navnligen i Selskabets tidligste Periode gjorde paa directe at modarbeide Pressens Misbrug. Disse Forsøg vare i enhver Henseende kun lidet heldige. Jeg veed ikke, hvor skarp den Braad var, som Vedkommende viste Selskabet; dette maa imidlertid have følt sig stukket af den; thi med en enkelt Undtagelse, der, saa hæderlig den end var, dog vistnok ikke behøvede et Apparat som Trykkefriheds-Selskabet for at iværksættes, ophørte det derpaa med, hvad der kunde ligne en dette Selskab særegen Opposition mod Pressens Misbrug. Man vil imidlertid ikke kunne sige, at det har manglet paa Anledning dertil. Denne har hverken været sielden eller ubetydelig. At fremkalde gode Folkeskrifter, er en høist priisværdig Bestræbelse. At foranstalte Samlinger af ældre litteraire Frembringelser, kan tjene til at udbrede god og gavnlig Læsning; men jeg tilstaaer, at jeg hverken nøie nok kjender disse Samlinger, eller har overveiet denne Sag tilstrækkeligen, navnligen dens Forhold til Boghandelens Jnteresse (!), til at jeg derom tør yttre nogen Mening. Hvad endelig Folkebladet angaaer, troer jeg ikke, at jeg behøver at skrive en Kritik derover. Jeg veed ikke, om der er Nogen, som mener, at dette Blad tilfredsstiller de Fordringer, som bør gjøres til et Folkeblad, der udgives af et Selskab, som er udrustet med saa store Midler. Det er langt fra, at jeg ved disse bemærkninger vil erklære mig for, eller dersom jeg var Medlem, vilde understøtte dem, som ville give Selskabet. en politisk Tendents. Denne har aldrig hørt til Selskabets Plan. Der have Stifterne med deres Partie vistnok fuldkommen Ret. Men forresten befinde de sig i en mislig Stilling. Havde Man fra først af udtalt Selskabets Bestemmelse med klare Ord, vilde Enhver fra først af have vidst, hvad Selskabet førte i sit Skjold. Man havde formodentlig gjort mindre Opsigt, vakt ringere Forventninger, faaet færre Medlemmer; men Man havde kunnet udføre sit Hverv fyldestgjørende; Man havde sparet Kræfter og Tid, som nu kun alt for meget adsplittes, og for en Deel spildes af Mænd, paa hvis Talenter og Dygtighed Staten har andet og vigtigere Krav, Man havde ikke givet een Anledning mere til at fremkalde Partieaand; og ikke begaaet den Feil – endskjøndt vistnok uden at have den Hensigt - at lægge Tønder til en Jld, hvis Varme de, som befinde sig i Nærheden deraf, vel maae finde noget heed, og som det har været lettere at tænde, end det vil være at slukke den.