Aalborg Stiftstidende, 1846-05-30
I den Tale, hvormed Hr. Kammerraad Krarup aabnede Landmandsforsamlingen, sagde han ibl. A.: "Jeg tør vel udtale den sikkre Forviisning, at danske Landmænds Forening er begyndt under de heldigste Auspicier: det første Møde blev holdt ved Enden af en Høst, der for den danske Landmand var rigt velsignet, ledsaget af de heldigste Conjuncturer og den gunstigste Afsætning, saa at ethvert Aarhundrede kun frembyder faae lige lysende Puncter for ham, og naar jeg atter vender mig til den store Deeltagelse, Sagen fandt hos Folket, saa sigter jeg ikke alene til Forsamlingens over al Forventning store Freqvents eller til de mange Tu finder af Medborgere, hvis opmærksomme og forventningsfulde Blik vare rettede mod vor Jdræt; men og til de mange Samfund inden vort Fædrelands Grændser, der have gjort Befordringen af Agerdyrkningens Jnteresser til Formaal for deres Bestræbelser; thi næsten alle Disse kom med redebon Velvillie vor Sag imøde, dog fremfor alle Andre hint store kongelige Selskab, der har sit Stade hist i vor Hovedstad, det Samfund, der igjennem en lang Aarrække heldigen virkede for Danmarks Landbrug; redebon kom det strax fra Begyndelsen vor Sag imøde og fremhialp den paa flere Maader. Ja selv Landets Konge, der veed at vurdere Agerdyrkningens Betydning for Danmark, har erkjendt vor Forening for at være et virksomt Middel til at fremme dens Opsving, og derfor fandt han i sin Viisdom vor Sag sin Understøttelse værdig. Men seer jeg nu hen over den store og glimrende Forsamling, som nys sammentraadte i denne Sal, da glæder sig Øiet ved at skue mange af de Mænd, hvis rige Erfaring, hvis dybe Jndsigt og hvis Gavnelyst vil skylde Takken for, at det i den første Forsamling lykkedes at overvinde de Vanskeligheder, som altid ere uadskilleligt forbundne med Begyndelsen af et stort og betydningsfuldt Foretagende. Ogsaa denne Forsamling vil deres Nærværelse styrke og oplive. Men mange nye og gode Kræfter ere komne til, og forene sig med os i vor fælles Stræben. Foran mange af de Mænd, vi idag første Gang møde, er Rygtet udgaaet med Vidnesbyrd om en daadrig Virksomhed, og vi hilse dem derfor i den glade Forventning, at de og for den kommende Tid ville være vundne for vort fælleds Formaal. Ogsaa dennegang hædres vor Forsamling ved mange Fremmedes Deeltagelse; flere af vore Brødre fra Hertugdømmerne, og Mænd fra vore nordlige Nabolande ere dragne hid og have forbundet sig med os. Vi byde dem nu et hjerteligt Velkommen. Alle ere vi forenede i den fælles Stræben efter at befordre Agerdyrkningens og Productionens Fremskridt, paa det at Brødets Formerelse maa holde lige Skridt med Befolkningens Tilvæxt, og idet vi arbeide derhen, stræbe vil efter et stort og ophøiet Maal; thi saa vist som Føden og Klæder ere absolut nødvendige Betingelser for Menneskelivet og al menneskelig Velvære, saa er og den Videnskab, som lærer os at tilveiebringe dem paa den rette Maade, af høieste Vigtighed. Men kan Dette nu staae fast som en uforkastelig Sandhed, saa maa det vel vække vor Forundring, at en Menneskealder ikke er forløben siden denne Videnskab fandt Anerkjendelse. Der er end ikke henvunden mange Aar, siden Landoekonomien neppe kunde tillægges Navn af en Videnskab; thi man ansaae kun Landvæsenet for et mageligt Arbeide for det daglige Brød, som man udførte efter Fædres Slendrian uden al Beregning, uden al Eftertanke, og med den sletteste Oekonomie i Henseende til de anvendte Kræfter, og Bekostninger. Men den gode Sag vandt sin Seir fra den Tid af, da Agerdyrkerne begyndte at indsee Manglerne ved deres ældre Methode, og at der gaves Fremgangsmaader, der vare nyttigere og hensigtsmæssigere end de hidtil fulgte, kort: Seiren var vundet fra den Tid af, da Landmanden kom til den Erkjendelse, at der var Noget for ham at lære. De første Fremskridt i vort Agerbrugs Praxis skylde vi vore sydlige Naboer. Disse Fremskridt vare af en ikke ringe Betydning; men den videnskabelige Sands blev først vakt iblandt Danmarks Jordbrugere, da Albrechs Thaer, Agerbrugets store Reformator, som vi medrette kunne henregne iblandt Menneskeslægtens Velgjørere, dannede et landekonomisk System – en landekonomisk Videnskab. Men ere vi derom enige, at den Tid er ikke at søge nogen lang Aarrække tilbage, da Landoekonomien som Videnskab først blev grundlagt iblandt os, – og at der endnu er længe til, at den begyndte Bygning naaer sin rette Fuldendelse – saa er det langtfra at denne Erkjendelse bør nedslaae os, og det saameget destomindre som Tidens Tegn tyde paa raske Fremskridt. Det er især i de nyeste Tider at Naturforskningen har vendt sig til Agerdyrkningen. Vel formaaer end ei den oplyste Landmand at følge den lærde Naturforskers dybtgaaende Granskninger; men vi ville ile at tilegne os de for vor Videnskab vigtige Resultater, som Naturforskningen og i den kommende Tid vil bringe for Dagen. Der er endnu en anden Kilde, hvorfra Landoekonomien som Erfaringsvidenskab skal finde en vigtig Tilvæxt – og det er fra Agerdyrkernes egne Jagttagelser, egne Forsøg og Erfaringer. De have hidbragt et rigt Forraad af saadanne, som de ere rede at nedlægge paa Almeenhedens Altar, naar det først er prøvet paa Sandhedens Prøvesteen. For vore aarlige Forsamlinger være det da en stor og vigtig Opgave ikke blot at samle, men og grundigen at prøve de Jagttagelser, de Lærdomme og de Erfaringer, som her fremsættes – og at aflevere alt Det, der er fundet værdigt til at stemples med Sandhedens og Uforkastelighedens Stempel – som gode Materialier til den Bygning, der endnu staaer ufuldende iblandt os.