Viborger Samler, 1839-08-17
Det maa herved ansees godtgjort, at dette Veistykke ved *) Jyllands=Posten af 16de f. M. indeholder et Jnserat, hvis Øiemed er, hos Publicum at fremkalde den urigtige Anskuelse af nærværende Sag, at Holbek har Uret, og at Sagen derfor bør indankes til Høieste=Ret. Da dette Stykke, ved at optages i Kjøbenhavns=Posten, har faaet en yderligere Publication, anseer jeg det for passende, som Holbeks Sagfører, at meddele Dommen in extenso der let vil overbevise enhver Apartisk om, hvo der er den Forurettede. – Viborg den 12te August 1839. C. M. Jespersen. Udgangen af Mai Maaned 1834 har været i den Stand, som Conditionerne for Licitationen foreskrive, nemlig fuldkommen passeerligt. Det andet Veistykke befandtes ved en den 2den August f. A. afholdt Synsforretning at være i saadan Stand, at Synsmændene erklærede, at Entrepreneuren, med Hensyn til dette Veistykke, tilbørligen havde opfyldt Licitationsconditionerne, hvorimod Veistykket No. 1 først ved en Synsforretning den 27de Mai 1835. blev antaget at være fuldkommen færdigt efter Forskrivterne i berørte Conditioner. Da saaledes ikke hele det bortliciterede Veianlæg har været aldeles fuldført til den i Licitationsconditionerne fastsatte Tid, har det Offentlige, i Medhold af det Kongelige Rentekammers Skrivelse til Amtmanden over Veile Amt af 29de April 1837,) anlagt nærværende Sag mod Jndstævnte, og derunder gjort Fordring paa, at han, der ved sit eget formeentligen urigtige Forhold, antages selv at skulle have fremkaldt de Hindringer, som have bevirket, at Arbeidet ikke til den stipulerede Tid blev tilendebragt, bør, paa Grund af den fornævnte Bestemmelse i den 5te Post af Conditionerne, tilpligtes at erlægge en saakaldet Mulct af 10 Rbd. red Sølv for hver Dag Tiden til Arbeidets Fuldførelse var overskredet, hvilket Beløb det Offentliges Sagfører for Underretten har paastaaet Jndstævnte tilpligtet at udrede med 3,600 Rbd. rede Sølv, idet han har beregnet Dag Antallet fra den 1ste Juni 1834 til den 26de Mai 1835, hvorimod det Offentliges Sagfører for Overretten har paastaaet, enten at den nævnte Paastand for Underretten tages til Følge, eller at Jndstævnte tilpligtes at betale 1980 Rbd. rede Solv, som efter bemeldte Sagførers Beregning udkommer, naar terminus a quo for Jndstævntes formeentlige Ansvarlighed regnes fra 1ste August 1834. Jndstævnte procederer til Stadfæstelse af Underretsdommen, hvorved han er frifunden for det Offentliges Tiltale og dette paalagt at udrede Sagens Omkostninger Om at paalægge Jndstævnte at tilsvare et Beløb af 3,600 Rbd. kan der nu ikke være Tale, da det, som oven bemærket, er oplyst, at Veistykket No. 1, hvorom der alene i denne Sag er Spørgsmaal, efterdi Veistykket Nr. 2 var færdigt i rette Tid, var ved Udgangen af Mai Maaned 1834 i den Stand, hvori det, ifølge Licitationsconditionerne, skulde være til den Tid. *) Anledningen til, at det Offentlige efter saa lang TidsForløb satte sig i Bevægelse, var en anonym Skrivelse til Rentekammeret, hvis Forfatter mueligt er den samme Person, som har skrevet Jnseratet i Jyllands=Posten Det Offentliges subsidiaire Paastand om at tilkjendes, et Beløb af 2,980 Rbd. hos Jndstævnte vil heller ikke i noget Tilfælde, hvad enten han nemlig antages at have gjort sig skyldig i Forsømmelse ved Veiarbeidets Fremme eller ikke, kunne tages til Følge i dens fulde Udstrækning; thi da det af Udtrykkene i den 5te Post i Conditionerne, naar det sammesteds fastsættes, at der skal afkortes 10 Rbd. Sølv for hver Dag i Betalingen, er klart, at her ikke er Spørgsmaal om en Mulct, der alene skulde beregnes efter Antallet af Dagene uden Hensyn til, hvormeget den end derved vilde komme til at udgjøre, men kun om en Liqvidation i en vis bestemt Sum, nemlig den, for hvilken Arbeidet er Jndstævnte tilslaaet, saa kan det Offentlige i intet Fald retteligen gjøre Fordring paa et større Beløb hos Jndstævnte, end der kunde liqvideres i hele Licitationssummen, der kun udgjør 2,060 Rbd. Men Sagen indeholder endog adskillige vigtige Data for, at det ved Licitationsforretningen mellem det Offentlige og Jndstævnte stiftede Retsforhold skulde kunne ansees at have været saaledes tilendebragt længe førend nærværende Sag blev anlagt, at det Offentlige ikke skulde have Adgang til nu at gjøre nogensomhelst Fordring paa Jndstævnte efter Conditionernes 5te Post. Naar det nemlig i denne Post hedder: at de ommeldte 10 Rbd. for hver Dag den bestemte Tid er overskredet skulle afkortes i Betalingen, saa ligger her den Forudsætning til Grund, at Udbetalingen af den Sum, hvori Liqvidationen skal skee, ikke er foregaaet førend Fordringen paa Afkortning gjøres gieldende. Dette stemmer ogsaa med Forskrivterne i Conditionernes 8de Post, som kun tillader, at Forskud mod Caution maa udbetales Entrepreneuren indtil den halve Licitationssum, og derefter fastsætter, at naar Arbeiderne ere færdige, og de endeligen afhjemlede Synsforretninger over samme indsendte til Amtet, vilde Resten foranstaltes anviist. Nu er det under Sagen in confessoat Jndstævnte ikke alene har modtaget hele Licitationssummen udbetalt, endeel deraf endog efterat Arbeidet med Vei stykket No. 1 i Mai Maaned 1835 var fuldført, men derhos tillige har erholdt det af ham i Medhold af Conditionerne deponerede Cautionsdocument, nemlig en Panteobligation paa 2,200 Rbd., tilbageleveret, alt uden at der ved disse Leiligheder blev fra det Offentliges Side moveret noget om Afkortning efter Conditionernes 5te Post i Betalingen. Spørgsmaalet reducerer sig saaledes til, om det Offentlige kan være berettiget til nu at tilbagesøge hos Jndstævnte, hvad det formener at kunne have afkortet ham i den Betaling, som det har ydet ham fordet omspurgte Veiarbeide; men herimod taler i denne Sag fornemmeligen det Offentliges Fremgangsmaade ved uden nogen Jndsigelse at betale Jndstævnte hele Licitationssummen, endeel deraf endog efterat alt Arbeidet var fuldført, og derhos tilbagegive ham det nævnte Cautionsbeviis, i hvilket Forhold der synes at ligge enten en Erkjendelse af, at det Offentlige, uagtet Arbeidet ikke blev fuldført til bestemt Tid, paa Grund af Omstændighederne ikke ansaae sig berettiget til at afkorte Jndstævnte noget i Betalingen, eller i det Mindste en Renunciation paa at ville gjøre dets formeentlige Ret i saa Henseende gieldende. Men om man end ikke vil ansee foranførte Grunde aldeles tilstrækkelige til at hjemle Jndstævnte den af ham paastaaede Frifindelse, formenes denne i alt Fald at maatte være en Følge af, at Jndstævnte, efter Oplysningerne i Sagen, ikke kan antages at have gjort sig skyldig i noget saadant Forhold, der kunde medføre Ansvar for ham efter den oftmeldte 5te Post i Conditionerne.