Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-10-13
Aar. 1766. Anden Aar Gang. No. 47. Efterretninger. Fra Addre. Conto ret i Bergen i Norge. Mandagen, den 13de Octobris. Fortsættelse af Aften Samtalen mellem Kiærlighed og Forsigtighed, afbrudt i No. 40. Forsigtighed; Min Herr Kiærlighed, Jeg er mere end forundred over, at vores Samtale var saa kort sidste Gang. Skiønt jeg kand slutte, at De har været occupered med andre Tanker og Forretninger. Kiærlighed: Ja ret fortrædelige Tanke Skulde jeg fortælle Dem det Object, som mig forekom i en Bog, kalded den fortryllede Verden, da bifaldt De mig gandske, om jeg nedlagde Bøger og aflagde, om det var mueligt, me Tanker med. Forsigtighed: Virkelig det var artigt nok, om man i det mindste kunde være uden for møie fulde Tanker. Men kiære, sig mig, hvad der da mødte Dem i den Bog. Kiærlighed: Jeg læste, i Haab om at fordrive Tiden. Men en slet Tids-Fordriv, da der forekom mig en Samtale mellem tvende geistlige Personer, dog af ulig Religion, en Reformered- og en Catholik, som, hvor stridige de end vare i Henseende til deres Meninger og Kirken, kom dog overeens, da de begyndte at underkaste de Lutherske Præster sin Betragtning, Catholiken spurgte: om ikke det var fornødent, at Guds Kirke blev forsyned med retskaffene og habile Lærer. Den Reformerede ei mindre. Thi af det, som blev sagt til Peder, at han skulde være en Klippe, paa hvilken Gud vilde bygge sin Menighed, tager man ikke feil, om deraf sluttes, at alle Lærere burde være saaledes beskaffene, fordi Kirken staaer aldrig større Fare, end naar den anbetroes dem, som ikke ere beqvemme til at bygge, vedligeholde og forestaae Gulds Stad paa Jorden. Den Jødiske Kirke, med sige Ceremonier og Ofringer blev begravet i Ære. Men det var fordi, at Herrens Menighed skulde faae en sømmeligere Klædning og nyere Skikelse, deels og (: at den ikke fik sin Glands igien af det nye Testaments herlige Lys, i Stedet for det Skin i deres Helligdom, som den mistede.) formedelst Lærerne, som ikke selv vilde forestaae den paa den Maade, som Gud da befalede. Men om Kirkens Glands nu falmer; saa ere uduelige Lærere ikke en liden Aarsag dertil. At jeg stiltiende skal gaae forbi dem, som ere Kirken til liden Zirat formedelst deres ubegribelige Levned. Forsigtighed: Ja! Hvorledes kom de overeens om de Lutherske og hvorudi, Kiærlighed: At der undertiden blive beskikkede Børn nu af Alder nu af Forstand til at være Menighedens Engler. Saa at, siger den Reformerede, en gammel Engel lader kalde en ny Engel til een af sine Engler. Forsigtighed. Hvad vilde han dermed have forstaaet, Een af fine Kirker, Kiærlighed: Jo, man skulde nu see, at saadanne, han mener, holder Kirken for sin Engel. Nei, Nei, jeg tænker til een af sine Huus Engler. Og, siger han videre, naar jeg tænker paa, at den unge i sin Prædiken, hviden for den Tydske Menighed i den nys af sin Aske opreiste Kirke paa nordre Malm, forestillede dem om Bucephald, Alexandri Hest, faldt det mig ind, at han vilde blive en fuldkommen Præst. Forsigtighed: Ja Gud forsyne sin Kirke her med Personer, som ere beqvemme baade til at befordre Guds Ære og opbygge sin Menighed. Men lad os nu tale om det sidste, vi havde for os. Jeg troer det var om dem, som skal forestaae den verdslige Staat. Jeg har længe siden tænkt paa den Tyrkiske Visir Osman i Trapesund, en stor Staats-Minister, der vist nok var endnu bleven større, ifald han med en tilbørlig Agtpaagivendhed havde opvartet sit anbetroede Æmbede. Forsigtighed: Ja, maaskee, han havde saa meget at forrette. Kiærlighed: Detsheller burde han havt et billigere Begreb om Agtpaagivenhed. Men den stakkels Nation maatte utallige Gange gaae feil af hans Person, end og i de allervigtigste Begivenheder, deels formedelst hans mange Lyst-Reiser, Carbut i Byen, hvilket betyder saa meget som Assemblee hos os, der gjorde at han behøvede den næst følgende Dag til Hvile, saa ingen maat da have den Ære at tage hans Roe fra ham. Og disse Fornøielser sat ham ned i Fattigdom, indtil han forsøgte ved adskillig Handel at forbedre sine Omstændigheder, hvilken vel hialp ham at holde sin Stads ved lige, men ikke kunde føre ham paa de Tanker, at holde den Borgerlige Velfærd ved lige formedelst sund, Overlæggelser. Dette gjorde, at han deels passede meest paa det sidste, deels maatte være dem i Særdeleshed forbunden, som skaffede ham Næring eller af med sine Varer, endten deres Forestillelser vare med en god Sam vit lighed overeenstemmende eller ikke, deels og gav Leilighed til, at end og Bønderne kom ind af Landet og Sloge sig op til store Kiøbmænd, nagted de vare fødde enten til Musqueten eller Canonen, det er at sige, enten til Soldat eller Matros, Forsigtig hed. Men torde han understaae sig at giøre det, da jeg har hørt, for den mindste Forseelse af Herrerne blandt Tyrkerne er Livs Straf Kiærlighed. Ja, det gik fortræffelig an Han lod dem tage Borgerskab. Det var til hans Profit, magted andre Fribaarne led derved, som havde svaret Keiseren baade Skatter og Tynger. Han kunde heller ikke negte dem det, som var ligesaa lidet tilladeligt for ham, skiønt han dermed ikke tog sin egen Jnteresse paa det nøieste i agt Thi disse Kiøbmænd, som krøb frem af intet bleve til noget, og han med de andre Borgere, som vare noget, vare nær blevne til intet. Forsigtighed. O! Her falder mig indat hvor der gaaer saaledes til, bør Hovederne i en Stad meest staae til Rette for deres Afvigelser, naar deres Begreb ikke har det Dydige og Fordeelagtige til Bestemmelse for det almindelige Bedste Thi, formedelst Overtrædelse af sine Pligter, bliver det en u omgiængelig følge, at en Stad, hvor god Anseelse den har af Midler til Opkomst og Leylighed formedelst indflydende Velsignelser at hjælpes, maa hælde til Undergang. Thi det er med saadan Stad, som med et Menneske, der vil bygge sine Udsigter paa Virkningen af Hyklerie. Den lille Maske, som saadan Stad endnu kand have af Velfærd, bliver vist nok gandske afdragen og kom, dersom ikke en retsindig Patriot vil antage sig den, og ophiælpe det, som vil falde, befordre det, som, formedelst egen Jnteresse, ligger skiult, vedligeholde det, som kand være den nyttigt. Ligesom Hykleren vist nok engang mister sin Maske, dersom ikke en sund Tanke faaer Jndstydelse hos ham til at forbedre hans slette og nederdrægtige Begreb. Hvilket sidste skal følge. Følge om Auctionerne for SeptemberMaaned. 5te lod Høivelbaarne Hr. Stifts Befalings Mand Scheel paa Toldboden auctionere endeel Jnventarii Sorter af det til Toldbodens Jstandsættelse Opkiøbte, bestaaende af Mur-Steen, Tag=Steen, Kalk, Bly eller Plat-Lod m.v. i alt udbragt til 329 Rdlr. 4 Mk. 8 s. 6te Endeel af Sr. Hans Henrich Stammers Opbuds Bods faste Eiendele, hvoriblandt et Partie Pak=Boder i Sandvigen, solgt af Liquidations Forvalterne til Sr. Henrich Gottfriedsen for 200 Rdlr. 16de Afgangne Amund Jversens Stervbods-Huus paa Marke-Veien oven for Nye Almindingen solgt, af Tilsynsmanden til Hr. William Farquhar ved anden Auction for 200 Rdlr. Samme Dag er afgangne Pernille Peders Datters Stervbod tilhørende øde Grund i Hennebie-Smuget solgt af Tilsynsmanden til Arne Kolbensen for 10 Rdlr. 22de Kaabber-Smed Sr. Steffen Lemmichens Huus paa Strand-Gaden solgt ved 3die Auction til Frue Kammer=Raadinde Valentinsen i Stavanger for 850 Rdlr.