Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-05-26
Fortsættelsen af Korte Betænkninger. over Magneten. Det er ikke lige meget, hvad for en Stilling Magneten kan bekomme, i Betragtning af den magnetiske. Hvirdel og Jorden, men Situationen maae nødvendig komme overeens med Hvirdelens Strækning; thi paa den Maade kan den fine Materie, som udgiør Jord-Hvirvelen, hastigst og næsten uden Hindring indtrenge i Magnet-Steenens Mellem Rum. Herved kan den største Virkning frembringes, som tilkommer Hvirvelen om Magnet-Steenen, og indtreffer med Naturens almindelige Love. Den skarpsindige Euler har givet os en mechanisk Forklaring over Magnetens Omdreyning til en vis Kant. Han søger at udtrykke Sagen paa følgende. Maade: Kraften, siger han, hvorved en magnetisk Gang bliver bøyet efter Hvirvelens Strekning, er en sammensat Forhold af Hvirvel Materiens Hastighed og Sinus af den Vinkels Bue, som den magnetiske Gang giør med Hvirvel Materiens Bevægelses Stred nings Linie. Smaae Rummene i Jern og Staal, har en Liighed med Magnet-Steenens Aabninger, og ere forsynede med smaae Filamenter, som ved den magnetiske Kraft kan forvandles til en ved hinanden hængende Gang; og herved bliver det begribelig, hvorledes den magnetiske Kraft kan meddeles Jern og Staal. Den samme fine hvirvelede Materie giør, at den magnetiske Kraft med Tiden avles i Jern og Staal, naar det en lang Tiid har beholdt en Slags Strekning; men dette maae saa meget. desto hastigere gaae for sig, naar Jernets smaae Dele bliver gjort bevægeligere ved en indvortes Aarsag, saasom den fine Materie da desto lettere indtrænger sig og tilveyebringer en Hvirvel. Adskillige tilfældige Aarsager forvolde, at Jernet igien mister sin magnetiske Kraft: for Exempel, naar Jernet er alt for blødt, eller længe bliver sat i en Strekning, som er tvertimod Hvir. Hvirvelens Bevægelses Strekning, ligeledes, naar det bliver tillet, bøyet, eller slaaet med en Hammer. Jernets Figur og Dannelse giør meget til den magnetiske Kraftes Antagelse. De beqvemmeste Stykker synes at være de langagtige, som ligner en liden Bielke, eller seer ud som et lang agtig Rør. En meget tyk Stang er uskikket til at blive magnetisk, thi den magnetiske Materie, som farer ind af den ene Ende, kan formedelst de ulige Deele meget lettelig afdige i sit Løb fra den rette Linie, og dette imodstaaer Hvirgens Lægde meget dertil, at det snart velen. J Særdeleshed giør Jernstanbliver magnetisk, thi dersom det bliver saaledes lagt, at Lægden har en ligedan Strekning med Hvirvelens Behægelse, da bliver Jndgangen gjort let for den fine Materie og Hvirdelen tilstrekkelig befordret. Jernets Tildragelse af Magneten skeer da, naar den fine magnetiske Materie trænger igiennem de i Nærværelsen værende smaae Jern-Dele, og igiennem de derudi, værende Aabninger opvækker en Hvirvel, som med Hvirvelen og Magneten har en Slags Strekning. Naar man bestryger Jernet med en Magnet, saa bliver det derved meddeelt den største magnetiske Kraft, som det er beqvemt til at imodtage; thi da bliver de fleste magnetiske Gange avlede i Jernet, og den fine Materie farer med lige Hastighed i Jernets MellemRum, med hvilken den bevæger sig i Magneten. Men den magnetiske Kraft strekker sig paa en større Distance, jo større og ædlere Magneten er.