Aarhuus Stifts-Tidende, 1794-12-06
Det gode som Jacobinerne har gjort, har vi ladet vederfare, Retfærdighed. Nu tillukker vi, af Agtelse for vore Grundsætninger, deres Sahl, da vi seer at de ikke meer er et luttret Folkeselskab. Vi seer Mennesker deri, som knap er bekiendt i Revolutionen, og som ledes af Mennesker, der er alt for bekiendt, hvis Jndflydelse endelig maa tilintetgiøres, paa det de ei skal blive Republikken skadelig. Vi har troet, at det var ulykkelig for Frankrig, og til Skam for Conventen, at den lod en Haandfuld usædelige, og upatriotiske Mennesker længere spille Conventens Medbeyler, Jacobinerne blev beskyttet, saa længe de blot ved Patriotisme, men ikke ved Magt kappedes med Conventen. J hvilken Republik saae man nogentid en Regiering ved Siden af den anden, en egensindig, af ingen erkiendt Authoritet ved Siden af den retmæssige. Var Jacobinerne ikke den 28de Julii i fuld Revolte. (fra alle Sider blev raabt Ja, Ja, Har de ikke fortsat deres Revolte siden den 28de Julii, ligesom Conventen hverken havde Mod eller Caracteer til at røre ved dem, Har de ikke sagt, at de stod i Breschen og var bereedt til Kamp, Jacobinerne er blot en Faction og enhver Faction er strafskyldig. (der blev raabt Bravo) De 4, Udskudde har altsaa holdt det for høist nødvendig, at tilintetgiøre denne Middelpunct af Tvistigheder og Factioner, og Folket vil give denne ophøiede Forholdsregersit bifald. (Ja, Ja blev der raabt.) Alle Folkeselskaber i Sectionerne skal vedblive". (Man raabte fra alle Sider at man skulde begynde med at Stemme.) Jacobineren Charles forlangte Navnene opraabt, som og blev tilstaaet. Nu opfordrede Præsidenten Stemmerne, og Decretet blev nesten eenstemmig, med larmende Bifald afgivet, under bestandig raaben: Conveuren leve, Republikken leve! Jacobinernes Sahl er altsaa nu virkelig sluttet og Nøglen ligger i Sikkerhedsudskuddet. Carrier besværgede sig den 13de Novbr. for Conventen over at de Gens d'Armees som bevogtede ham, ei vilde tillade, at enten hans Secretair eller andre maatte komme til ham, Conventen tillod ham baade Secretair og Visiter. Man taler om et nyt Partie, der under Førelse at en Abt Sieyes skal formere sig i Conventen, og skal være en Middelting imellem de nu stridende Jacobinere- og de Mildere. Er dette ikke et blot Rygte, saa kan de snart blive stærke. En af de bekiendte philosopherende Medlemmer af den første Nationalforsamling, Bergasse, som var saa lykkelig ikke at blive fremkaldet for Revolutions Tribunalen i Robespierres Tid, er for nylig i vor milde Evoche bleven friekiendt, men bliver dog indtil Freden arresteret. Den saa haardt anklagede Carrier søgte endnu den 11 i Conventen at forsvare sig dermed, at dersom man anlagte Proces imod ham, saa burde man og lægge Proces an, imod alle de forrige Revolutions=Udskudde, imod Conventen for den 14de Julii 1789 og 5te og 6te October 1789, ja i mod Folket og Frieheden selv. Financier Cambon, imod hvem Tallien viste en Slags Mistroe i Conventet da han den 8de Novbr. foreslog en større Lønning for de offentlige Embedsmænd, geraadede derover i yderste Vrede, fløi op paa Talerstolen, og opfordrede Tallien til at anklage sig: "Jeg frygter raabte han, hverken for Anklage eller Libelleraf visse Mennesker. (seende paa Tallien og Freron) Naar man kalder mig en Røver, maae jeg retfærdiggiør, mig, ikke ved Libelle, men Mand for Mand imod mine Modstandere. Man undersøge mine Hanlinger og mine Meninger siden Conventens Existence. Den offentlige Rolighed udfordrer, at man ikke maae lade Mistanke svæve over en Forvaltning, der har imodstaaet, alle Factioner. Conventen maae undersøge Regningerne en Masse, jeg bruger kun 10 Minutter for at kunne sige alle Kassers Tilstand. Kom Tallien og klag mig an, lad os see om du har været ligesaa uegennyttig som jeg. Lad os see, om du ikke i September 1792 gav din Underskrivt, til at betale det almindelige Raad i Paris halvanden Million Livres, hvis Bestemmelse maae giøre dig skamred. Je Bloduhyre, jeg klager dig an, (man kalde mig Robespierre naar man vil ) at du i det ringeste ved dine Meeninger har havt Deel i Septembermyrderierne i de Pariser Fængsler. Tallien svarede med megen Moderation, han lovede, at han ikke vilde hvile, inden hans hele Forhold var undersøgt. Jmidlertid gik det særdeles støiende til i Forsamlingen. De Milderes Godstandere klagede bitterlig over Tallien, Freren og dre Conventdeputerede, der skrev Journaler, og deri, at heftig løs paa alle Jacobinere deres Anhængere og Medskyldige af det forrige gruesomme Robespierriske kostem. Bentabelle søgte at forsvare dem ved Marats stempel, men blev af de jacobinske Koner, som sad da Galleriet udveden.