Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-02-01
Blandt de Gienstande, der stadigen beskjæftiger Bladredacteurerne i Kjøbenhavn, hører endnu stedse Arrangementet mellem Banken og Finantserne, og de sidstes mislige Tilstand, og vi tage ikke i Betænkning at henlede Opmærksomheden paa denne Gjenstand, fordi den baade i og for sig er af megen Betydning, og fordi den tydelig har lagt for Dagen, at Bankens Repræsentation endnu langt fra ikke er folkelig, og ingenlunde svarer til hvad man kan fordre af Bestyrelsen af en Nationalbank. Det er imidlertid ikke disse Betragtninger, der ere Hovedgjenstandene for den Artikel, vi her have forØie, og som findes i det sidste N af Fædrelandet, hvorimod denne ene gaaer ud paa at vise, at der ved det skeete Arrangement er fra Bankens Side skeet et Offer for Finantserne, og det uagtet, at hverken Banken, eller Landet gjennem den, har faaet nogen Garantie for at dette Offer vil komme til at svare til sin Hensigt, hvorimod man meget mere har søgt at dreie Sagen og saaledes, at Arrangementet kunde faae Udseende af at være et Banken fra Finantsernes Side gjort Offer. Efterat Forfatteren, Professor David, gjentagende har udtalt sin Overbeviisning om at Bankbestyrelsen var incompetent til at indgaae noget Forlig i 12 Mill. Sagen, gaaer han over til at omtale den egentlige Hovedsag, nemlig hvad Virkning Arrangementet vil have paa Finantsbestyrelsen, og om den vil forsinke eller fremskynde de med saa megen Længsel ventede energiske Besparelser, i hvilken Henseende Forfatteren trøster sig med, at den Anskuelse ikke vil vinde Jndgang, at Besparelser nu ere mindre nødvendige end for Arrangementet blev afsluttet, hvorefter Artiklen ender saaledes: "Skulde den sørgelige Spaadom desuagtet gaae i Opfyldelse, skulde det virkelig vise sig, at de have havt Ret, der paastaae, at Arrangementet har fjernet os mere end nogensinde fra det meest Fornødne – fra et viist Besparelsessystem, da ville vi, og Landet med os, have een Jllusion meere at begræde, og der vil da komme et dobbelt svært Ansvar over dem, der have indvilliget i dette Arrangement. At de da, som vi ere overbeviste om, ville være de Første til dybt at angre, hvad de have gjort, eller hvortil de have rakt Haanden, vil være en intetsigende Trøst for Landet. Om en Brandstiftelse af egen Natur, meddeler "Dagen" en interessant Beretning. Natten til Fredagen den 26de Juli sidstl. afbrændte 5 Huse i Lille Værløse paa Kjøbenhavns Amt. Af Beboerne, der alle vare fattige Folk, vare flere i Livsfare, især en Kone paa 74 Aar, der dog tilligemed den raske Bonde, der reddede hende, bleve beskadigede af Jlden. Under det Forhør, som den duelige og omhyggelige Politiemester, Justitsraad Knudsen, optog Natten til den paafølgende Søndag, opstod saamegen Mistanke imod en Kone paa 25 Aar, at hun blev belagt med Arrest, og kort efter gav hun, i samme Forhør, om Søndag Morgen detailleret Tilstaaelse om Forbrydelsen, men udsagde tillige, at hun var bleven forlokket dertil af sin Bedstefader. Hun havde faaet Øie paa nogle sammensparede Penge hos en fattig Arbeidsmand, af hvem hun havde laant en Daler til at kjøbe Brød for til sig og Familie. For at stiæle disse Penge - 11 Rbd. gik hun Torsdag Aften Kl. 11 til Stedet, medens Arbeidsmanden var paa Fiskerie, skaffede sig ved Jndstigning Adgang til Stuen, opbrød Skrinet, hvori Pengene laae, tog saavel disse som endeel Klædningsstykker, og endte med at lægge en medbragt Tørveglød imellem noget Brænde og Spaaner, for - ved den derefter opstaaende Jldebrand at skjule Tyveriet. Bedstefaderen, en Mand paa 73 Aar, kunde ikke bringes til Tilstaaelse, eller overbevises Noget, hvorfor han efter flere Maaneders Arrest er sat paa fri Fod.