Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-03-30
Slutningen af Anmeldelsen om Skriftet: Jacobi Marellii S. J. Amores etc. (see No. 23). Her finder man en Vict. Wagner, qui ob frequentissimas puerorum corruptiones Monaci peractas Lucernam in locum M. Ignatii Mandl ob idem crimen dimissi ablegatus (saaledes erstattede man det ene Uhyre med det andet.) mox ibidem XI pueros in ipaa cathedra aspicientibus caeteris (hvo vilde troe det, var det ikke skrevet af de ærværdige Fædre selv,) stuprovit, palamque docuit, haec sine peccatolicere. Og hvad var følgen af denne rædselfulde Opdagelse? R. P. Rector proSocietatis fama rem silentio texit, ex quo reus S. Francisco Xaverie votum tulit, singulis diebus cilicium portand. En Georg, Bilga i Landsbur, qui quotidie formostores juvenes in ipsam cathedram arcessivit et unum vel alterum ex turba suspicientem verbis repressit: Orm, sku i din Bog(Taurule, librum inspice,) securiusque at falle ret, chartam vel alind quidpiam e pulpito dejecit, qvod cum tollere ommes discipuli festinarent, ipse puerum incubit. En Anton Chinger, i Amberg, som af ingen anden Grund lod sig optage i Ordenen, end fordi han havde hørt, at en Jesuit, om han end havde besmittet sig med alle Laster, dog, i Følge et særdeles, i Himlen aabenbaret Privilegium, paa ingen Maade kunde blive fordømt. Sed compertus denique, hos adeo certe non constore (ganske at fragaae et saa herligt Privilegium kunde de ærværdige Fædres Klogskab ikke tillade) ob inveterstam peccandi consuetudinem recessit. En Franz Xaver Wagner, qui pueros ad pollutiones solliotavit diversosquemodos docuit &c. Meget ringe er, blandt Skaren af disse Forbrydere, Tallet af dem, der have forbrudt sig med Fruentimmer; men dog nævnes her en P. Felix Polus, der havde levet i den inderligste Fortrolighed med Reverendissima Domine Maria Theresia, Monasterii superioris i Regensburg) Abatissa Principissa, saa at kun offentlig Vielse manglede, en Rector Jo. Federer i Regensburg, der besvangrede en Frøken; en M. Baumgartner, der misbrugte Qvinder i Kirken og skriftede unge Piger i Staldene sex 20, uti sserebat),ja i Dillingen drev Utugt med en ve aarig Kone, en Karl Deyring i Landsberg, audain procurandis medicinis et curandis mulieribus, netop, ligesom P. Glrard, der og crimen procurati abortus blev bortsendt. Denne Straf var, som det synes, den største ved en bekiendt bleven Forargelse, eller ved uforbedrelige Syndere. Dog lader det til, at Straffene overhoved bleve formildede, efter Forbryderens Ævner og øvrige Dygtigheder, som f. Ex. ved en P. Johannes Miotti, (ab en quod pueris linguam ori inservisset) der, fordi han, uden for Gymnasiet, var yndet af mange, slap med en Formaning. For det meste synes Forflyttelse til et andet Sted at have været Midlet til at undgaae en Forargelse, eller bringe en allerede begaaet i Forglemmelse. Jesuiterordenens Venner vilde maaskee sige: disse Exempler bevise lidet eller intet, der gaves overalt i enhver Forbindelse slette Mennesker, og det er uret, at paabyrde Ordenen enkelte Medlemmers Misgierninger. Vel. Men der gives ingen Forbindelse, der forsvarede sine Misdædere – fra det Øieblik af, disse Forbrydelser bleve bekiendte uden for Murene af dens Samfund - med saadan Jver og saadanne Rænker, og derved ikke blot lammede den verdslige Arm, til stor Skade for Orden og Sædelighed, men tillige vanskeliggjorde Opdagelsen. Der gives ingen Forbindelse, der, saaledes som Jesuiterordenen, vil gielde for aldeles ulastelig og oprigtig; ingen, der med saa utrættelig Jver paatrænger sig til Ungdommens Opdragelse, og, hvad derer det vigtigste, under det hykkelske Skin, at beskjærme Religionen, undergraver og forgifter Moralens helligste Grundsætninger. Med hvilken Samvittighed kan nogen Stat give den fremblomstrende Ungdoms Uskyldighed til Priis for et Selskab, hvis Grundsætninger ere bekiendte af dets meest roste Læreres egne Skrifter, og hvis Sæder, af dets egne Archiver ere blevne overbevist, om en paa andre Steder aldeles mageløs Ryggesløshed; et Selskab, der, selv i Henseende til Lærdom, er langt tilbage for sin Tid, hvis Skoler(i det catholske Schweiz og i Augsburg) endnu indtil for faa Aar siden, hørte til de allersletteste; der skyer Lyset og ikke allene skjuler det for sine Lærlingers Øine, men endog efter Ævne, gjør dem aandig blinde; et Selskab, hvis Underviisnings maade er bleven behandlet med største Foragt af dets egne Medlemmer, og selv i dets Blomstretid, erklæret af Jndsigtsfulde for barbarisk, Hvorledes, kan overalt en Stat taale en Forbindelse, der, som ellers ingen, ved de nøieste Baand forbunden, kun beregner Alt efter sig og sin Fordeel, kun viser dem Lydighed, der ere den blindt hengivne; behandler en stor Deel af sin Constitution som en Hemmelighed, og nægter endog de høieste Authoriteter sammes Meddelelse; som, væbnet med Exemtionens Ægid, tør trodse al Kirketugt, og opfylder alle Lande med sine Speidere, som ingen Forpligtelse er hellig, uden den, som den skylder sin Orden,