Aalborg Stiftstidende, 1835-03-07
Den Tillid, hvormed den danske Borger er bleven vant til at vende sig til sin Konge i Anliggender, der angaae hans Vel og Vee, giver os den Fortrøstning, at Deres Majestæt allernaadigst vil værdige et Andragende Deres Opmærksomhed, som allerunderdanigst frembæres for Deres Majestæts Trone af Undersaatter, besjælede af det ærefrygt fuldeste og tillidsfuldeste Sindelag. En allerunderdanigst Forbøn for den Frihed, som den nærværende Tryktelovgivning hjemler i Danmark, eller Gienstanden for dette Andragende. Det frembæres af Mænd, som, i forskjellige Stillinger i Samfundet, Alle have stræbt, skjøndt paa forskellig Maade, at nytte den ædle Frihed, hvoraf det danske Folk hidtil har været i Besiddelse, til at med deele Ordet til Medborgere og at modtage det af Medborgere; af Mænd, som alle ere gjennemtrængte at Overbeviisningen om det uskatteerlige Gode, Folket har havt i denne Frihed, - af den Overbeviisning, at de ikke bedre kunne lægge deres Erkjendtlighed for denne Frihed, deres Taknemmelighed mod dens Giver for Dagen, end ved at forene sig om at bringe den Bøn for deres Konges Øren: at han ikke vil berøve sit Folk, hvad han selv har givet det. Det er halvhundrede Aar og derover, at Danmark er bleven styret af Deres Majestæt. Efterverdenen vil vidne, at intet andet Tidsrum i Danmarks Historie, af lige Omfang, har saa store Fremskridt, saa glædelig en Udvikling at fremvise af Sprog og Litteratur, Videnskab og Kunst, Almeenoplysning og aandelig Dannelse. Den vil og saa vidne, at iblandt alle de Foranstaltninger, der begunstiligede denne Udvikling, var ingen saa vigtig, saa velgiørende, som en Trykkefrihed, bygget paa den i vor Lovgivning opstillede Grundsætning at Forfatterne kun ved Lovene, ere indskrænkede i deres Virksomhed, og, ved Overtrædelse af disse, kum ere undergivne Domstolenes i Kiendelse. Thil Sikkerhed under Lovene gav Sindsro og Tilfredshed; Frihed under Lovene gav Frimodighed og Virkelyst; og en frodig Opblomstren af Litteraturen i de forskjellige Fag forskjønnede Livet, bragte almeennyttig Kundskab, ind i alle Stænder af Samfundet, bragte Ære over det danske Navn, Velsignelse over Regjeringen, der fredede omden ædle Vext. Halvhundrede Aar og derover ere hengangne under denne faderlige Regjering - rige paa Omvæltninger fjern og nær paa prøvende Tilskikkelser. Naar Folket i saadanne Tider, lærte, hvad det havde i sin Konge, da var der ikke mindre Leilighed for Folket til at vise sin Konge, hvad han har i sit Folk. Imedens giensidig Mistro lønligt undergravede Forholdenne i andre Stater, bestod det danske Folks Hengivenhed og Troskab enhver Prøve. Thi dette Folk havde sin Regjerings Tillid; havde det stærkeste Beviis herpaa i en Trykkefrihed, som i andre Stater indskrænkedes med altil større Ængstelighed; og ligesom Folket lærte at agte og skatte Værdien af denne Trykkefrihed høiere og høiere - ved hvis Hielp Forbedringer bleve fremkaldte, Misbrug oplyste eller forhindrede, saaledes lærte det ogsaa bedre at nytte den frie Meddelelse af Tanker til Udvikling og Bestyrkelse af Borgersind og Borgerdyder: lærte at formildende onde Dages Tryk ved Troskab og Taalmod og opoffrende Hielpsomhed, at nytte de gode Dage ved kyndig og dristig, i besindig og samdrægtig Virken. Denne Velsignelse, som er og bliver den bedste Lovtale over Deres Majestæts Regjering, trives ikke i Lande, hvori Pressen er underkastet Censuren eller andre forebyggende Tvangsindretninger. Thi hvor Skribenten bevogtes med mistroiskt Øie, og den uskyldige som den skyldige behandles som ildefindet eller aandelig umyndig, der er intet Hjenfor Videnskab og videnskabelig Virken, allermindst for dens virksomme Jndflydelse paa det borgerlige Liv og dets Jdrætter, hvor frimodig indbyrdes Meddelelse af Landets Borgere, om Landets Anliggender er bandlyst, fæster Mistro, Nag og Forbittrelse kun altfor let Rod i Sielen og bliver Spiren til forbryderske Planer og Foretagender. For slige Onder har Gud og Kongen hidtil beskjermet vort Fædreland. Naar derfor et Antal af trohengivne Undersaatter her nærmer sig til Deres Majestæts Trone, da vove vi Jntet ved at føre Ordet i vore Medborgeres Navn i Stad og Land naar vi bønfaldende fremføre det Ønske, der gjenlyder fra Alles Mund: at det danske Folk maa vedblive at skylde sin Konge den dyrebare Gave, det engang har modtaget af hans Haand - at Foranstaltninger, ved hvilke Skribentens Virksomhed underkastes andre Baand end Lovenes og Domstolenes, maa blive holdte udenfor Grændserne af et Land, hvor oprigtig Kjærlighed til Konge- og Fædreland altid har havt sit Hjem.