Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-03-13
udlandet. Tydskland. Bevægelsen udbreder sig meer og meer, Ønskerne om Konstitutioner med en næsten uindskrænket Valglov, Pressefrihed, Edsvorneretter, Folkevæbning, et tydsk Parlament a. udtales med en overraskende Almindelighed og Overeensstemmelse og ikke faa Regjeringer have allerede i større eller mindre Omfang enten opfyldt eller lovet at opfylde disse Ønsker; selv paa den ellers saa konservative Forbundsforsamling have de virket. Men ligesaa tydeligt som denne Bestræbelse efter Frihed og større national Eenhed, fremtræder det ogsaa, at Nationen ingen Krigstanker nærer mod Frankerig og Lamartines Manifest kan kun have bestyrket den deri. Jmidlertid er Kongen af Preussens Afskedstale til Stænderkommitteerne kun halv beroligende, da han ved Siden af den Erklæring, at han ikke tænker paa Jntervention i en fremmed Nations indre Anliggender, i Modsætning til den franske Udenrigsministers Manifest lægger megen Vægt paa Traktaterne af 1815 og tillige hentyder paa "Stormagternes Enighed og mægtige Ord, hvorved - især naar dermed sammenholdes den østerrigske Jagttagers, udfordrende Sprog og Hr. v. Radowitz's Sendelse til Berlin - den Efterretning synes at vinde i Troværdighed, at der skulde arbeides paa en Angrebs- og Forsvarskoalition imellem Rusland, Preussen og Østerrig. Dertil komme Forholdene i Jtalien, navnlig i Lombardiet, hvor det synes meget problematisk, om ikke selv de meest omfattende Koncessioner fra Østerrigs Side vilde komme for sildigt til at forebygge et saadant Udbrud, der maatte fremkalde den af Lamartine opstillede Anledning til Krig. Underdisse Omstændigheder mener Børsenh.", at Preussen, ved et Greb, en rask Handling skulde stille sig i Spidsen, for Tydskland; vilde det give sit Folk en Konstitution i al Sandhed og Kraft, vilde det hverken søge nogen Støtte udenfor Tydskland eller indgaae Forpligtelser, mod de andre østlige Magter, men bestemt erklære, at det vilde staae med Tydskland, sikkre Tydskland den styrkende Fred og ikke give en Politik Gehør, der kun tjente fremmede Jnteresser, men derimod blot kunde bringe Tydsklands Jnteresser i Fare (her tænkes fornemmelig paa Østerrig, der maaskee vil søge at erholde Preussens og Tydsklands Hielp i Jtalien og derved ind ville dem i en europæisk Krig, der for en stor Deel vilde blive ført i Tydskland, da vilde det gaae frem at den nærværende Krisis som sand europæisk Stormagt i Spidsen for et enigt, kraftigt Tydskland. Efter at Gjæringen i München atter havde naaet en meget betænkelig Grad - Almuen havde plyndret Tøihuset - og et Forslag af Fyrst Vrede at gjenoprette Roligheden ved Vaabenmagt havde mødt den bestemteste Modstand hos Ministrene, der for dette Tilfælde forlangte deres Afsked, har Kongen af Baiern lovet at sammenkalde Stænderne allerede til den 16 de, samt at lade dem forelægge Lovforslag angaaende de forlangte Reformer; ogsaa til en hurtig Forbundsrevision har Kongen lovet sin Medvirkning; en Levning af Censuren sættes strax ud af Virksomhed; Kronprindsens Ankomst i Hovedstaden har vakt stor Glæde. - J Heidelberg har været afholdt en Forsamling af 51 Mænd, næsten lutter Stænderdeputerede fra Preussen, Baiern, Würtemberg, Baden, Hessen, Nassau, Frankfurt, Man udtalte sig eenstemmigen saavel mod Jndblanding i Frankerig som Forbund med Rusland; en Jndbydelse til en Forsamling af tydske Mænd aftaltes; en tydsk Nationalforsamlings Hovedopgave maatte være fælleds Forsvar og Repræsentation i Udlandet. - De würtembergske Stænder ere indkaldte til den 13de. - J Darmstadt er den frisindede Hr. v. Gagern udnævnt til Ministerpræsident samt Jnden- og Udenrigsminister.