Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-30
Af et 1378 ved Abbed Johannes udstedt Brev sees, hvorledes Benedictinerne i Ringsted, lode sig deres himmelske Tieneste betale. For 50 Mark i hvid Mønt, nemlig i Sterlinger 4 Lybske Mark *) og 10 Mark i huul Mønt forpligter han sig med sine Brødre at holde for Kong Waldemar den Tredie hver Dag en Messe, saalænge Klosteret staaer ved Magt, og hvert Aar Kongens Aartid eller Begængelse, paa den høitideligste Maade de kunne, samt at paa samme Dag, for*) Dette viser, at man allerede den Gang regnede efter Cours. uden den sædvanlige Tractement, den, som Abbed er, skal forfriske Brødrene med tre gode Retter Mad og en Tønde tydsk Øl. (D. Mag. T. I. Jeg har allerede berørt Ringsteds Ubetydelighed som Kiøbstæd; men hvad der holder Jndbyggerne nogenlunde skadesløse er Reisendes næsten daglige Gjennemfærd. Dets Beliggenhed, i Middelpunkten af Sjælland, har gjort, at Sjællands Landsting lige indtil de nyeste Tider er bleven holdt her i et stort Capel ved Kirkens nordre Side. Men ved dette Landstings Ophævelse har den fattige By mistet en Deel af sin Næring. J fordums Tider, da dette Tinge blev holdt under aaben Himmel i en nærliggende liden Skov, Kjerelund kaldet, hvilken Benævnelse Pontoppidan udleder af kiere, klage, maa Folkets Sammenstrømmen fra alle Sjællands Egne have været meget stor, thi da man den Gang ikke havde nogen anden Ret end den, der holdtes under Guds frie Himmel og i Kongens Overværelse, da de Paagieldende selv maatte forebringe deres Sag, og ikke kunne lade lovlærde og betalte Personer møde for sig, og Sagerne paa Stedet bleve paadømte, saa er det meget naturligt, at en Ret, der sad paa store Kampesteen, ikke paa Silkehynder, maatte blive søgt af Sjællandsfarer i Hobetal. Der laae noget Høit og Stort i at holde Ret paa aaben Mark, hvor Klageren personligen fremtraadte imod den Anklagede i Kongens og hele det forsamlede Folks Nærværelse, hvor Vidnerne afhørtes, Dommerne stemte, Kiendelsen afsagdes i Guds, Kongens og Folkets Aasyn. Her kunde ingen leiet Talsmand ved Lovtrækkerie og lave Ordfordreielser vriste Uskyldigheden sin Ret af Haanden, eller blænde kortsynede og fordomsfulde Dommere. Munkene kom, og fortrængte ved deres Jernbyrd og andre catholske Konster den gamle raa, men djærve og jevne Rettergangsmaade. Endnu i Kong Niels's Tid holdtes her Tinge paa denne Maade, og det fri Folk tog i de Tider saa kraftig Deel i den dømmende Magt, at Kongen, der mistænktes som Medvider, i Knud Lavards Mord, nær var bleven dræbt af den paa Tiuget ved Ringsted forsamlede Almue, og neppe turde vove sig ud paa Marken. - Vist nok bleve ved Christendommens Jndførsel Lovene, tilligemed Sæderne forbedrede, men den Offentlighed, der er ethvert frit Folks Hovedsærkjende, forsvandt. Desuden var det langtfra ikke saa ilde bevendt med Lov og Ret i Norden paa de Tider, som man i vore Dage maaskee skulde formode. Naar man ikke vil antage de islandske Sagers Fortælling om Kong Frode den Fredegode, at han paa Jellingehede lod henlægge en Guldring, som ingen vovede at bortstjele, for en blot Fabel, saa vidner den om en Eiendomssikkerhed, der især fortjener Beundring i en Tidsalder, som vox, hvor man neppe tør vove at henlægge en Guldring i sit Chatol, meget mindre paa Jellingehede.