Ribe Stifts Adresseaviser, 1803-03-11
London, den 22 Febr. Jgaar Morges Kl. mellem 8 og 9, blev OberstDespard med 6 af sine Medskyldige henrettet, nemlig Broughton, en Tømmermand; Graham, en Blytækker; Macnamara, en Tømmersvend; Wrattan en Skienke vært, og 2 Soldatere af Fodgarden. 3 øvrige Medskyldige bleve forviste til Botanybay paa Livstid. Om Søndagen tog Madame Despard Afsked med sin Mand, og da hun forlod ham, lod hun et hvid Lommetørklæde, vaje ud af Karethvinduet. Søndag Morgen blev til Henrettelsen opreist et Schaft, i Nærheden af Fængslet, og Politie=Betienterne patrollerede idelig omkring, ved dette og Fængslet. Samme Dags Eftermiddag kom Præsten til Despard, for at give ham aandelig Trøst, men han frabad sig det. Om Aftenen kastede han sig paa Sengen, og sov en kort Tid, hvorpaa han vaagnede i nogen Uro, og sagde: Nei, Neil af mig skal de intet faae at vide, end ikke for Kronens al Guld og Juveler! siden blev han rolig. Hans Medskyldige derimod, holdt det hele Natten med at bede. Mandag Morgen Kl. 4 var et Regiment af Livgarden allerede samlet ved Fængslet, og 4 andre Regimenter stode i Beredskab til paa første Vink, at støde til dette. Kl. 5 begyndte Dødeklokken at ringe, og vedblev indtil Kl. 6 1/2. Nu gik protestantiske og katholske Geistlige for sidste Gang til de Dømte, men Despard vilde endnu ikke modtage nogen Forberedelse til Døden. 4 af de øvrige tilstod deres Forbrydelse, ved Sakrammentets Annammelse. Desdigst privilegerede. Cos Toses den 1tre Martii 1803. en Elmenhoff, som tillige er sammes Rebakteur. pard og Macnamara bleve nu først aftagne Lænkerne, og Hænderne bundne paa Ryggen; derefter de andre, og saaledes bleve en efter anden satte paa en Karre belagt med Straae, og førte til Schafottet, hvor 7 Liigkister stode bereed for dem. Da Strikkerne var dem alle lagt om Halsen, traadte Despard efter Tilladelse noget frem, og tiltalede Tilskuerne saaledes: Medborgere. Jeg kommer her, som J see, efterat jeg i 30 Aar har tient mit Fædreneland med Ære, Troskab og Nytte, for at lide Døden for en Forbrydelse, jeg en er skyldig i Jeg erklærer her paa det høitideligste, at jeg en er meere skyldig dertil, end Nogen af Eder, som høre mig. Endskiøndt Hs. Majestæts Ministre ligesaa godt som jeg, veed, at jeg er uskyldig, saa betiene de sig dog af lovstridige Beskyldninger, for at skaffe en Mand af Veien, som elskede Sandhed, Frihed og Retfærdighed, og som var de Fattiges og Undertryktes Ven. Jmidlertid haaber og troer jeg, at Friheds Grundsætningerne dog engang tilsidst vil seire over Tyrannie, Falskhed, Forblindelse og alle disse Menneskeslægtens sørgelige Plager, uagtet min og Fleres Skiebne, som udentvivl snart vil følge mig. Videre (her begyndte hans Stemme at svækkes, haver jeg ikke at tilføie, end mit Ønske for Eders Vel, Lyksalighed og Frihed, som jeg efter mine Kræfter stræbte at erhverve Eder og Menneskeheden. Nu blev Executionen fuldbyrdet. Efterat de havde hængt en halv Time, bleve de nedtagne, afklædte og Hovederne afskaarne og af Bøddelen fremviste. Legemerne bleve derpaa lagte i Kister, og overladte til Begravelse af de Henrettedes Venner. Henved 20000 Menneskeer var ved denne Henrettelse forsamlet; dog var Alting roligt.