Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-09-16
Borgerrepræsentanterne i Nykjøbing og Stubbekjøbing have i Forening vedtaget og indgivet følgende Andragende til Stænderforsamlingen i Roeskilde: Ogsaa vi hylde den Mening, at ethvert af Landets Børn bør bidrage til dets Forsvar og med Glæde offre den Rettighed, der holder Kjøbstadboeren fri for denne Pligt. Vi referere os til de i Adressen fra de fyenske Borgerrepræsentanter udtalte Anskuelser, og ville kun berøre, hvilke Forandringer i Udkastet vi ansee for de ønskeligste. Naar en personlig Rettighed betages Undersaatterne, er det vist overeensstemmende med billighed, at den dem derved paalagte Byrde bliver saa mild, som Omstændighederne tillade det. Vi mene saaledes, at det vil blive en høist trykkende Byrde, for ikke at sige en Ulykke, for den unge Kjøbstadmand, naar han skal opfylde Værnepligten paa den Maade, som Udkastet fordrer, og maa derfor hos den høitærede Forsamling paa det Jndstændigste andrage paa, at denne Deel af Udkastet forandres derhen, at enhver Byes Ungdom paa selve Stedet bibringes den fornødne militaire Dannelse. Denne Fremgangsmaade er vistnok den eneste, hvorved de Ulemper kunne undgaaes, der opstaae ved en længere Fraværelse fra Hjemmet og den vante Beskjæftigelse, hvis stadige Udøvelse er en nødvendig Betingelse for det unge Menneske til at hævde sin Plads som nyttig Borger i Samfundet i den valgte Virkekreds. – Det er først i den seneste Tid, at der er vakt en folkelig Sympathi for den almindelige Værnepligt, og mange Forældre have vistnok tidligere, ved Anbringelsen af deres confirmerede Børn, taget mindre Hensyn til den Genne, almindelig Værnepligt maatte medføre for Børnenes Livstillinger, end Tilfældet, efter Udkastets Emanering til Lov, vilde blive, idet de herefter muligt ville beflitte sig paa at anbringe deres Børn i en Virkekreds, der kunde formilde dem Værnepligtens Byrde. Vi henlede derfor Opmærksomheden paa det muligt Ønskelige og Hensigtsmæssige i, at Forordningen og almindelig Værnepligt først emanerer om nogle Aar, f. Ex. 1850. - Ligeledes tillade vi os at andrage paa, at Værnepligten, naar den indføres, da maa blive det i Ordets sande Betydning. Undtagelser og Frikjøbelser – det er vor Overbeviisning - vil kun bevirke, at Armeen kommer til at bestaae af de fattige Borgeres og Bønders Sønner, og Hensigten med det Gode, som alm. Værnepligt skal udrette, er da i flere Retninger forfeilet. (L. F. St. Td.) Som et Exempel paa den hensynsløse Maade, paa hvilken flere af dHrr. Godseiere benytte deres Ret til at indstille til enkelte af Statens Embeder, ville vi siger Kbhvnsposten - anføre følgende Factum, der har dobbelt Jnteresse paa en Tid, da der i Stænderne er andraget paa Ophævelsen af denne Ret. Til et Præstekald, der for nylig var ledigt i Fyen, er forkort Tid siden bleven befordret en ung Candidat, der, første Gang han var oppe til Examen, maatte forlade denne af let begribelige Grunde, og anden Gang, han gjorde et Forsøg i samme Retning, med Nød og Næppe erholdt et knebet Haud ill. Præstekaldet, hvortil haner bleven kaldet, var naturligviis privat, og Kherre - havde Jndstillingsret dertil. Der er nu vistnok Jngen, der misunder Hr. Kherren den Sjælesørger, han har følt saamegen Trang til at sikkre sig men hvad der derimod er at lægge Mærke til, det er, at det Præstekald, hvorom her er Talen, er et af dem, om hvilke det udtrykkeligt er bestemt, at de kun kunne søges af Candidater med bedste Charakteer. For at skaffe en aldeles uqvalificeret og i ingen Henseende betydelig Person et godt Embede, er der saaledes her handlet aldeles imod Lovens Bydende. Naar man betænker, hvor sørgelige Udsigterne til Embedsbefordring her i Landet ere selv for de dygtigere Candidater, kan det ikke andet end virke indignerende, at see odieuse Rettigheder blive benyttede paa en saa odicus Maade.