Aarhuus Stifts-Tidende, 1795-06-17
Kiøbenhavn, den 12te Junii. Kongelig Anordning og Bekiendtgiørelse. Den dybe Smerte, med hvilken Vi deele den haarde Skjebne, som i disse Dage har rammet et stort Antal at Vore kiære og troe Undersaatter, hvis Boeliger og Gods ere blevne fortærede, ved den uheldige Jldebrand, som er overgaaet Hovedstaden Kiøbenhavn, opfordrer Vor Landsfaderlige Omhue til at udtænke alle muelige Midler, og anvende alle Vore Evner, for at lindre og formilde de Lidendes Kaar. Allerede have Vi i de første trængende Øieblikke, da Jldflammerne endnu rasede, føiet de kraftigste Anstalter, til at komme den sukkende Menneskelighed og den offentlige Nød til Hielp, ved at tilveiebringe Livets første Nødvendigheder for de Huusvilde, de Hungrige, og de Vansmægtende, vi ophøre ikke, fremdeles at henvende Vor hele Opmærksomhed paa denne, for Vort Hierte meget vigtige, Sag, hvortil og saa hører, at drage Omsorg for alt det, som kan bioraf ge til at betrygge det biergede Gods imod Tyvehaand, og afværge, at ikke den almindelige Elendighed skal bane rovgierrig Begierlighed Vei til at undertrykke og udsuede Ulykkelige, som have maattet flygte ud fra deres brændende Boeliger. J dette Øiemærke foreskrive Vi herved følgende Regler som Lov: 1) De, som have fremmed bierget Gods i deres Værge, uden at samme af Eierne er dem betroet til Bevaring, skulle uopholdeligen, og i det til digste inden 14ten Dage fra denne Vor befalings Kundgiørelse, enten skriftligen eller mundligen anmelde det for Politiemester, og nøiagtigen forklare, hvilke saadanne Ting ere, som de have i deres Giemme. Dersom nogen efterlader at meddele Politiemester fornævnte Efterretning, og saaledes lægger Dølgsmaal paa det fremmede Gods, da skal han ansees som Tyv derfor, og, i Overeensstemmelse med Vore Lovgivninger i Henseende til dem, der bestiele skibbrudne Folk, straffes med at stryges til Kagen og arbeide i Fæstningen eller Tugthuset sin Livstid. 2) Ligesom det i Følge Forordningen af 21de Martii 1705 er tilladt Skibbrudne, uden Hinder, at lade inqvirere efter det dem frakomne Gods, hvor de have Mistanke om, at det kunde findes; saa skal og alle Brandlidte have lige Ret til, ved Politiet, at bevirke saadan Jnqvisition paa ethvert Sted, som de efter rimelig Formodning anvise og opgive. 3) Endskiønt Vi ikke ville formode, at nogen Huuseier, der selv har været saa heldig at undgaae Jldsvaaden skulde være saa ugudelig, at benytte sig af ulykkelige Medborgeres Trang, som et Middel til at fordre overdreven Leie af de Værelser, han kan undvære og overlade til andre; saa troe Vi det dog passende herved udtrykkelig at advare Vedkommende derimod, paa det Vi ikke skulle see Os satte i den ubehagelige Nødvendighed, i Analogi med det Loven foreskriver om ubillig Leie, at sette Grændser for Mueligheden af saadan Udsuelse, der vilde være en skammelig Misbrug af Eiendomsretten, hvis Frihed Vi ellers paa ingen Maade ville indskrænke. 4) Da det kunde blive umueligt for mange af Kiøbenhavns Jndvaanere, midt i den Uorden og Forvirring, som Jldebranden har afstædkommet, at bringe deres Sager i Orden inden den sig nærmende almindelige Betalings-Termin, som tager sin Begyndelse i Morgen den 11te Junii, Saa maa bemeldte Termin forlænges paa en heel Maaned, hvilken endnu skal antages som god Betalings Tid. Dog bør derved iagttages, at de Skyldnere, som da tillige udbetale Kapitalerne, ogsaa bør erlægge de imidlertid paaløbende Renter for en Maaned. 5) Endeligen befale Vi, at denne Vor Anordning, der indeholder de Bud og forreløbige Foranstaltninger, som Vi have anseet fornødne at foreskrive, uopholdeligen skal offentligen bekiendtgiøres, til alle Vedkommendes Efterretning og Efterlevelse. Skrevet paa Vort Slot Frederichsberg, den 10de Junii 1795. Under Vor Kongelige Haand og Signet. Christian R.