Corsaren, 1842-05-13
Takadresse fra de kjøbenhavnske Hunde til "Corsarens" Redaction. Ærede Herr Corsar! Det er for vore Hjerter en dybt følt Trang at aflægge Dem vor Tak for den Liberalitet og Beredvillighed, hvormed De har aabnet Deres Spaiter for vore retfærdige og billige Klager til den høibaarne Roeskildske Srænderforsamling. Uden Dem vilde vore Klager været blevne en taus Smerte; thi mundtlig kunde vi jo ikke have frembragt vor Sag for den høibaarne Forsamling - den vilde have antaget vore Klageraab for Oprørsraab og selv være bleven blandt de Ivrigste til at tilraade endnu mere Mundkurv - og af de øvrige Blade ere endog de liberaleste endnu langtfra at være komne til Sympathi for alle Hunde. Men, skjøndt vi saaledes aflægge Dem vor inderlig følte, hjertelige og velmeente Tak og besegle den med vor egenpotige Underskrift, maae vi dog paa det indstændigste bede Dem fortie vore Navne. Thi at Hr. Corfar! det er en saare mislig Sag for Folk i vor Carriere at staae aabenlyst frem som Utilsredse eller endog blot som Klagende. Hvad kunde Enhver af os ikke risikere, hvis hans Deelagtighed i denne Demonstration blev bekjendt! Den faste Føde, man bar, som falder af rundt omtring - par fas et nesas - er virkelig ikke større, end at man jo behøver det Altsammen og ikke kan taale nogen Afkortning deri. Desuden de Prygl, der let kunde vanke! Det er rigtignok sandt: vi ere vore Hørrer til meere Nytte end de os, og det skulde altsaa synes, at vi let kunde taale deres Vrede; men det er nu engang vor Natur, at, naar vi have faaet Prygl, blive vi nok lidt vrede, men vi krybe dog altid hen og bede om Forladelse og blive saa inderlig glade, naar man tilgiver os, at man er bleven sat i den ubehagelige Nødvendighed at maatte slaae os. Det er galt, vi vide det; men - det er vor Natur, og "Naturam furca pellas er Hun kommer dog igien, den Hex." (Det falder os ind, at De maaskee kunde undre Dem over at see os komme med klassiske Citater; men det er forbausende, hvorvidt selv en Hund kan komme under en videnskabelig dannet Herre.) Som Følge af det Foranførte vil De let indsee og tillige undskylde, at der fra vor Side ikke vil blive viist Dem noget Tegn paa Erkjendtlighed, naar nogen af os offentlig skulde mødes med Dem. Men, til De angribe negen af vore Herrer, da kan De være overbeviist om, at vi ikke skulle tage hans Parti, men frit lade Dem komme til og bagefter gjve af Glæde, naturligviis, naar Jngen hører det. Sluttelig maae vi endnu med Hensyn til, at blandt Underskrifterne Køter- og Skjødehundenes fattes, gjøre Dem bekjendt med, at disse have trukket sig tilbage fra den fælleds Sag, idet de gjerne ville underkaste dem al den paaankede Tvang, i det Haab, at de ville nyde Godt af de Nationer, der blive berøvede os. Af disse tilgive vi gjerne de forkjelede, pyntede, puddrede Skjødehunde, for hvem det lille røde Baand om Halsen og nogle smaae Bjelder er den største Lytsalighed; men de Andre have slet ingen Undskyldning, de ere ikke end Andet Kotere, og, om de endog blive behandlede nok saa godt, nok saa meget oppyntede ligesom Skjødehundene, ere og blive de dog Kotere. Deres allerydmygeste (Her følge Underskrifterne, som dog ifølge det Ovenanførte ikke nævnes). Efterat Redactionen havde modtaget Ovenstaaende og sendt det i Trykkeriet, er der strømmet Tak-Adresser ind til os fra Provindsialhundene. Tak-Adresserne synes ret at være komne i Mode.