Berlingske Tidende, 1834-05-24
Paris, den 14de Mai. Discussionerne angaaende Algier røbe en stor Mangel paa al politisk Aand. Hr. de Sade nedstammer fra en gammel Familie, ved hvilken han erholdt en bestemt Udsigt til en stor Formue, skjøndt han vi kom i umiddelbar Besiddelse deraf, han tjente under Emigrationen som Søeofficeer i Engelsk Tjeneste, er de fleste Europæiske Sprog mægtig; men theoretisk absolut, og politisk Henseende paa en vis Maade en Puritaner, hører han til hiin Skole af Franske Statsmænd, som ved Restaurationens Begyndelse havde besluttet at fremvirke en voldsom Reaction imod det Bonapartiske Statsystem. Denne Skole, der i Begyndelsen, for omtrent femten Aar siden, fandt Tilhængere i de saakaldte Doctrinaire, foragtede al udenlandsk Politik, Marine systemet og Colonierne. Erfaringen bragte de dygtigere Aander at denne Skole til en anden Anskuelse: f. Ex. dHrr. de Serre og Guizot; men de Sade er bleven staaende paa det gamle Trin. Han vedbliver uophørligen at theoretisere, og har blot et Maal for Øje. Organisationen af en Regjering ved Kammernes Virksomhed; Sønderbrydelsen af den Bonapartiske administrative Centralisationsmagt i det Jndre, og en fuldstændig Forsagen af alle Ressoureer, fra Udlandet. Hvorledes en Mand af saa meget Talent, som Hr. de Sade, kan blive staaende paa den golde Top af et saadant System, lader sig kun forklare deraf, at han som Medlem af en fast og stræng, skjøndt i Formerne meget maadeholdende, altid forstandig og i en urhan Tone vedligeholdt Opposition – er bleven fremmed for alle practiske Statsforretninger Anderledes forholder det sig med Hr. Dupin; denne Mand, med megen Forstand, Vid og Fynd, har dog egentligen en høist borneret Charakteer, den meest indskrænkede Advocataand. Belæst og i en vis Betydning lærd, skarpsindig, kommer han dog aldrig udenfor sin Aands Præoccupationer. Derover forglemmer han al Politik, alt Herredømme over Gemytterne, og lever blot i Oeconomierne, aldeles uden Sands for Statens Værdighed, Storhed og Forhold. At indskrænke sig, det er hans Maxime Det er Skade, at en saa stor Masse af Aand og Vid, som han oftere anvender, opbydes for en saadan Borneerthed. – Hr. Passyhar i sine Taler angaaende Algier endnu overtruffet Hr. de Sades oversystematiske System. National indeholdt i denne Anledning et Svar. Dersom man vilde høre Hr. Passy, saa blev ethvert Folk hos sig selv, betaget af den meest indskrænkede Nationalitet; den hele Stat vilde vorde grundet paa en eensidig Manufacturaand, uden nogen videre fremstræbende Handelsaand. Overalt bestræbte man sig blot for det Sparsommelige, aldrig for politisk Magt, Betydenhed og Storhed. Agerdyrkning og Manufacturerne vilde mere eller mindre fuldstændigen udelukke den virksomme Handelsmand, den mere betydende Konst og Videnskab, den politiske Jnteresse, Vaabenmagt, og overhovedet Alt, hvad der ikke falder umiddelbart inden en udelukkende Oeconomies Grændser – fra en determinerende Andeel i Statsforretningerne. Men Retningerne af al menneskelig Virksomhed løbe, som ligesaa mange Radier, sammen i Statshjulets Drev. Det er en høist borneret Anskuelse, at fordre af den menneskelige Aand, at den altid blot skal producere Et og det Samme, Hvor Kraften tager en bestemt Retning, maae Frugterne frem avles i denne Retning; ved at knække enhver Retning erholder man omsider blot visne Grene. – Naar man undtager Brammen med udenlandsk Politik, hvoraf Hr. Manguin kun forstaaer saare Lidet, var hans Svar paa Hr. Passys Foredrag ligesaa træffende, som Hr. Laurence's Svar paa Hr. Dupins. Hvor det dog gavner en Franskmand, at have seet Verden og Menneskerne. Hr. Laurenre drog som en temmelig umoden Advorat, til Algier; men udenlands har han lært, indtil et vist Punkt at vorde Mand. Han yttrede sig med Forstand og Fynd. Vilde blot alle Manguins og Laurences overhovedet ophøre at bekymre sig om de ministerielle Spørgsmaal, vilde de lade alle Cabinetsintriquer ude af Spillet og af egen Aand tale om alle Anliggender, ikke som Advocater, men som tænkende Hoveder, da vilde det større eller mindre Talent, som Naturen har skjænket dem, bringe gode Renter; dette vilde være en sikkrere Vei til Storhed, end alle Combinationer med eller imod Tiers Partie, Ministerium, Opposition &c. – Naar man sammenligner England og Frankrige, England med sin Jndiske Embedsverden, et sandt Drivehuus for politiske Talenter, verdenserfarne, frie og virkeligen liberale Anskuelser; og ved Siden heraf den Fransk-Afrikanske Administrationsmaskine – da erholder man i Sandhed det smaaligste Begreb om alle Creationer af det Franske Keiserdømme, af hvilke fremlyste Bureaneratie, men ingenlunde Verdens- og Menneskekundskab. Saalænge Frankrige ikke forandrer sine Grundsætninger, og søger aandigere Drivefiedre, end dem, som grunde sig paa Bajonetter og Papiermache, hvis Virksomhed i Algier er bleven til Spot, da er det vistnok umueligt, at det kan drage den nødvendige Rytte af hiin betydelige Colonie; men, som den ellers just ikke meget forstandige Hr. Viennet dennesinde med Føje bemærkede: det kommer blot an paa Een Mand; denne maa forstaae Algier, og naar han har forstaaet den, da maa han kunne skalte og valte der, som en anden Lord Hastings eller Arthur Wellesley. Ondskabsfulde Menneskeer paastaae at vide, at en saadan Mand lader sig ikke lettelig opdrive; imidlertid kommer det blot an paa: – at ville.