Aarhuus Stifts-Tidende, 1804-03-28
Den 14de Martii 1804 var Johan Christian Bre deres Dødsdag. Han var fød i Lürgenborg i August 1740 og blev ansadt som Chirurgus ved Grevskabet. Frysenberg 1769. Han besad en særdeles grundig Kundskab og Jndsigt, ei allene i de Videnskaber for hvilke han egentlig havde bestemt sig, men og i de fleste andre. Det bedste Hierte, den sande Siels Storhed og Uegennyttighed i den allerstrængeste Forstand, forenet med uafbrudt, Virksomhed var, Grundtrækkene i hans Carakteer, som Menneske. Ved Guldet banedes aldrig Adgang til hans Hierte, med saae han et Medmenneske lide, da kunde intet Hier, være mere aabent for de ædleste Følelser end hans, i en være mere reddebon til med Selvopofrelse at afhielpe den Lidendes Nød. Ved Grevskabet arbeidede han i 4 Besidderes Tid og nød en udmærket Fortroelighed og Agtelse hos dem alle. De erkiendte alle hans Værd. Han var, kort sagt, den strængeste Jagttager af sine Pligter, Enkers og Fattiges huldeste Ven og Understøtter. Med den inderligste Velvillighed bidrog han alt hvad der stod i hans Magt til de Fattiges Ophielpelse samt Gjordemødres Underviisning og Ansættelse paa Grevskabet. Som Lyset, der fortæres for at tiene andre, var vor Bredefeld. Forklarede, tør Støvet vove at række Dig Krandsen i din vis nok lyse Boelig, o! da see, den rækkes dig fra alle Kanter. Saavel vore egne, som mange Fremmede, den Fattige og Formuende har flettet dens Blomster og de Taarer, der perle paa disse, ved Tanken om dit Savn, ere dig sikkert kierere end alle Lovtaler. En Ven og 32 Aars Medtiener satte dig dette Erkiendtligheds Minde. Fred med din Aske. N. H. S. Bredefeld er død, Saaledes fød nyelig et sørgeligt Budskab for mine Øren; thi i dig kiendte jeg den ædle, retskafne og for sine Medbrødres Vel, sig selv opoffrende Mand, og føelte det Tab, Konsten og Grevskabet Frysenborg leed ved din Bortgang. Paa begge Deele havde jeg selv den Held at erholde det lumskiendeligste Beviis, og uden dig var jeg ei mere. Dog - hvortil min indtvlduelle Roes, som saa mange desuden erkiender og kan og bør fremsige! Den tolke allene min varmeste Hengivenhed og Taknemmelighed, og være en ubetydelig Afbetaling paa en ubetalelig Gield. Du viste den samme Flid for den fattige og rige Sp de; Egennytte var bortfiernet fra din snevre Eremit Boelig, kuns Hielp og Trøst hentede man hos dig. Du gav Stormanden og Stodderen lige Adgang til din Hielp og Hierte, Retskaffenhed allene adlede du; du sparte til sidste Tid ei dig selv, men udsatte dit svage Helbred for at besøge den Fattiges Sygeleie, ja rakte de Usle kraftig hielpende Haand. Kort - du forsagede alt og havde intet for dig selv, thi Tiden anvendte du ganske til at forædle din allerede vidt udbredte Konst, for dermed at gavne dine Medborgere, og din Formue høstede kuns de Trængende; Dette føler Grevskabets Borgere, i hvis Hierte de skabte dig et udødeligt Minde, de sukker ved og fælde bittre Kierligheds og Taknemmeligheds Taarer paa din Gravhøi. Forklarede, Kuns denne Trøst er dem tilovers, du nu for stedse nyder salig Roe, og høster den skiønneste Løn Din ædle Daad umiskiendelig fortiente. . ....J Anledning af Capitain og Birkedommer Jespersens Død den 24de Martii 1804. Du døde, uforglemmelige velgiørende Ven! Din Kone, dine Børn, og dine Venner, græd ved Budskabet om din Bortgang fra os. Ja, endog de, der for den Standhaftighaftighed i at udøve gode Handlinger og ædel Daad, misundte dig din Lykke her, maae selv beklage din Død, Du var stedse en arbeidsom Mand i dit Kald, og søgte (dog med en næsten magesløs Ærlighed) at fortiene det Nødvendige til din og din Families Ophold. Stedse var du den Fattiges Hielper, uden at søge din egen Fordeel derved. Du var den Vennelses Ven og Forladtes Trøster, baade i Raad og Daad. Dine Efterladte vil høste Velsignelse af dine gode Handlinger her. Fred være over dit Støv, Haardt lød Skjæbnens tunge Bud den 24de Martii 1804, thi den virksorste Borger, den dueligste Embedsmand, den hulleste Ægtefælle, den retskafne Fader; den meestensvigelige Ven, Retfærds redeligste Udøver, Retskaffenheds trofaste Dyrker, Sandheds og Dydens varmeste Talsmand, Armods og Elendigheds uegennyttigste Hielper, Capitain Jespersen, Forvalter ved Grevskabet Scheel, faldt for Dødens Morder=Sværd, i hans Styrkes og hans Virksomheds feireste Alder. Ædle forevigede Ven! Du har opreist Dig et uforgiengeligt Minde i alles Hierter som kiendte Dig, og for de kommende Slagter, skal Bondestandens Vel, der var Din Ære og Diin Lyst tolke Din ædle Daad. Ved Din Grav staaer Entien, den hielpeløse Oldinge den umandige Spæde, den af Skjæbnen tilsidesatte Dydige og under Strømme af Taarer forgiæves kalde deres troesaaste Ven deres Hielper og Beskytter tilbage. Men see fromme Sørgende, hist hvor Dyden lønnes svæver Din Elskede, bag Gravens Mørke straaler for ham en evig Morgen; hvor Menneskekierligheds, Redeligheds, Venskabs salige Aander omsavne ham, og sprede Himlens belønnende Glæder for hvert hars Fied.