Aalborg Stiftstidende, 1834-10-01
Blandede Efterretninger. J Anledning af Justitsraad Hegewischs Væggring for at modtage Valget som Deputeret for Kiel, yttrer Redactionen for Kjøbenhavnsposten i dette Blads Nr. 191, at den ved det første Budskab om denne Vægring ikke havde troet, at burde tilbageholde Yttringen af den Jndignation som den, i Særdeleshed ved den paafaldende og uventede Maade, hvorpaa den var skeet, almindeligen maatte vække Det almindelige Ønske i Publicum, noget nøiere at lære at kjende de Grunde, Justitsraaden havde givet for sin Vægring, seer Bladets Redaction sig nu i Stand til at tilfredsstille, ved at forelægge dets Læsere en udførlig Meddeelelse desangaaende. Redactionens tidligere Yttring og Justitsraadens Remplacering ved Hr. Schweffel ønsker den udlag- ingenlunde som noget Angreb paa denne Mands høist agtværdige Caracteer; men: som en Udtalelse af dens fra flere Sider bestyrkede Overtydning, at Hr. S. ikke i den Grad besidder de for en Folkerepræsentant nødvendig Egenskaber, at der kun kunde være blevet Spørgsmaal om hans Valg, naar man ei havde troet at kunne gjøre sikker Regning paa Justitsraad Hegewisch. - Den ovenberørte Meddelelse tillade vi os at optage ordret: "Ogsaa vi dele ikke blot den almindelige Forundring over at Justitsraad Hegewisch har undslaaet sig for det paa ham trufnValg i Staden Kiel, men ogsaa den almindelige Uvillie over at han, medens det maatte være ham fuldkomment bekjendt at de Valgberettigede vilde hædre ham med deres Tillid, har ladet dem blive uvidende om en Beslutning, der maatte være dem vigtig at kjende førend Valghandlingen begyndte. Jmidlertid troe vi, at billighed fordrer, at Publicum lærer at kjende de Grunde, der have bevæget Hr. Justitsraaden til at afslaae det paa ham faldne Valg. Man vil da maaske dømme mildere om Afslaget selv, om man end ikke har Grund til at forandre sin Dom med Hensyn til Justitsraadens Taushed, indtil det var for silde at tale. Vi sige for filde, thi det stod nu ikke længere i de Vælgeres Magt, hvis TilliHr. Justitsraaden sveg, at give deres Stemmer til Den, til hvem de næst efter Hr. Justitsraaden helst havde givet den Hr. Schweffel havde da maaskee maattet vige Pladsen for Den, der i høiere Grad besad sine Medborgeres Tillid, eller ogsaa havde han opnaaet den Hædersplads, hvortil han nu ved Hr. Justitsraadens Renonciation er kommen, paa en Maade, der havde sikkret ham mod ethvert ufortjent Angreb Og hvad der saa var skeet, vilde have været mere i Fædrelandets, i Staden Kiels og i dens Repræsentations Jnter sku esse. - Vi skride imidlertid til at forelægge Publicum det hi af Justitsraad Hegewisch til Valgdirecteuren, Etatsraad Wiese, afsendte Brev. "Jeg har pligtskyldigst den Ære at meldelsDeres Høivelbaarenhed, at Meddelesen om, det den Nesse Ds. sluttede og paa Undertegnede med 171 Stemmer faldne den Valg er mig ihændekommen. - At takke mine kjære Medborgere for deres mig hædrende Tillid, ikke blot med Ord, men ogsaa med Gierning, det forbyde mig ydre Grunde, som mit Kald som Læge, og indre Grunde, for hvilke jeg er villig til omstændeligen at gjøre Rede, naar saadant bli hver mig tilladt paa allerhøieste Sted. - Jeg er en Søn af Professoren i Historie - i Fædrelandets Historie - af den retskafne Mand, som selv i den meest bevægede Tid ikke veeg en Haarsbred fra Sandheden. Jeg har tidlig lært at Nationernes og Kongernes Lærerinde, at saavist som den danske Kongelov er Grundlov i Kongeriget Danmark, saavist have vi i dette Land Grundlove af en anden Art. Som god Undersaat hylder jeg paa den anden Side den Grundsætning: Fædrelandets Vel ved Kongen, og maa altsaa ønske, at de kun alt for længe opsatte høist nødvendige Forbedringer snarest muligt maatte blive indførte af den nu bestaaende Regjering. - Naar nu ogsaa Glæden over, at efter nittenaarigt trofast Haab Opfyldelsens Dag endelig gryer, udriver mig frem, saa vinker mig den Tanke advarende tilbage, vogt Dig først og fremmest for ved velmeent Jver at skade Fædrelandet. Og det kunde ikke være andet, end at Strid over det fjernere Grundlag maatte forstyrre den Samdrægtighed, der er nødvendig, naar de Arbeider skulle lykkes, der have de saa længselsfuldt imodeseete Forbedringer i de forskjellige Grene af Forvaltningen til Formaal. - Men det vilde være umuligt for mig ikke at udtale min urokkeblige Overbeviisning, det vilde være umuligt for mig, om ogsaa blot i mine egne Øine, at gjøre mig til et Værktøi, hvorved dette Lands Rettigheder kunde blive traadt for nær Fordi jeg betragter den gode Undersaats, den redelige, men ikke altfor kortsynede Borgers Pligt, ikke blot indskrænket til Vieblikket, men ogsaa udstrækkende sig ud over Fremtiden, for i den at beregne og varetage Fædrelandets Vel, og fremfor Alt, Tronens Sikkerhed, derfor føler jeg kun altfor dybt, at jeg allerede i den første Forsamling ikke vilde kunne tvinge mig selv til stiltiende Jndvilligelse i det, som jeg ikke anseerfor grundlovmæssigt, og derfor just for muligviis engang at kunne blive farligt for Kronen. Andre, og jeg troer Mange, ere for Øieblikket af en anden Mening. Det synes mig, at der udfordres paa denne Landdag, for ved lukkede Døre at kunne virke noget Godt, en Smidighed og Bøielighed af Forstanden, der med mange andre Egenskabet fattes mig. - Efter alvorlig Prøvelse og svær indvortes Kamp, maa jeg derfor give slip paa den Ære at lyde mine Medborgeres tillidsfulde Kald, og, som Deputeret for Staden Kiel, at blive Medlem af den raadgivende Stændeforsamling i Jtzeho; jeg maa give Slip paa den Glæde efter ringe Evne at kunne medarbeide til mit dyrebareste Ønskes Opfyldelse. - Som Trøst beholder jeg den beroligende Overbeviisning, at mine Bevæggrunde ikke kunne gjøre mig uværdig til mine Medborgeres Tillid, dem jeg forbliver evig taknemmelig. - Naar ovenstaaende Meddelelse, med Hegewischs Brev, Act stykket i Sagen, sammenholdes med hvad vi ligeledes af Kjøbenhavnsposten havde optaget i vort Nr. 151, synes denne Sag nu at kunne indlades til Publicums Dom.