Berlingske Tidende, 1836-04-06
Den Kongelige Commissaris bemærkede, at Udkastets § 3 ingenlunde udgjør en saa væsentlig og betydelig Deel af det, som man, efter den af Committeens Pluralitet givne Fremstilling, maatte antage. De Paragrapher, som indeholde nærmere Bestemmelser af 3131 og 2, ere af langt større Betydenhed, og det vilde ikke gjøre noget væsentligt Afbræk i det ved Forordningen. 3 aldeles udgik. tilsigtede Øiemed, om Da dens Jndhold imidlertid vilde tjene, baade til at lette Godseieren Jnddrivelsen af sit lovlige Tilgodehavende og formindske Omkostningerene for Bonden; da Jorddrotten, derhos i den Ret, denne Artikel giver ham, vil finde en Bevæggrund til ikke at søge Bonden til Fæstets Forbrydelse, hvorpaa han derimod kunde være fristet til at rette sit Søgsmaal, naar han dog skulde være nødt til at anlægge Sag; da fremdeles de i Forordningen af 2den Juni 1830 foreskrevne Former aldeles sikkre Bonden mod Overraskelse, eller Forurettelse; og da endelig Paragraphen, kun er anvendelig paa den Fæster, som udtrykkeligt har underkastet sig Udpantningsretten, saa synes dog Paragraphen at være, ei alene ubetænkelig, men endog aldeles hensigtsmæssig. Committeens Pluralitet søgte at fremJnconseqvents i stille det som en særdeles Udkastet, at Udpantningsretten ikke er indskrænket til den Jorddrot, der ved at bortfæste uden Jndfæstning, eller mod en lave Jndfæstning, eller i alt Fald mod en lave Landgilde, samt ved at ophæve Naturaltienden og Hoveriet mod et passende Vederlag, har fyldestgjort de Øiemed, formedelst hvilke hiin Rettighed skulde tilstaaes. Men det kan dog ikke nægtes, at den større Lethed i Jnddrivelsen af de aarlige Afgifter, der skulde mer formqvis Pr. Jturiz og andre Procuradorer, træde istedetfor Jndfæstning, Naturaltiende og Naturalhoveri, maa gjøre Jorddrotten mere tilbøielig til deri at indlade sig, og at saaledes i Paragraphens Bestemmelse indeholdes et ikke uhensigtsmæssigt Middel til Øiemedets Opnaaelse; ligesom det ovenfor er viist, at den, uden Hensyn til om den i et givet Tilfælde virkeligen har bidraget til disse ønskelige Formaals Opnaaelse, dog ikke indeholder Noget, som enten er ubilligt eller for Bonden skadeligt. En Prøvelse af Jndfæstningen og dennes Forhold til Landgilden vilde sætte dette Kontraktsforhold under en vilkaarlig Control, der er aldeles udenfor de gjeldende Love, og i alle Henseender vilde være yderst betænkelig, hvilket Committeens Pluralitet og selv syntes at erkjende. Ved Maaden, hvorpaa den har udtrykt sit i saa Henseende gjorte eventuelle Forslag, skulde Commissarius ikke opholde sig, da det allerede var udførligt drøftet af et Medlem. Derimod havde det været ikke liden Ventilation underkastet, om ikke Udpantningsretten skulde indskrænkes til det Tilfælde, hvor Hoveriet er ophævet, dog at den da ikke blot skulde kunne betinges for Hoveripenge men ogsaa for Alt, hvad der iøvrigt i Anledning af Fæstet er at udrede til Godseieren, uden hvilken Udvidelse Rettigheden ikke kunde være ham til nogen væsentlig Nytte. Men ved hiin Jndskrænkning mødte den Vanskelighed, at ikke sjeldent det egentlige Byrdefulde i Hoveriet er ophævet, men dog enkelte Pligtkjørseler f. E. med Gjødning ere forbeholdte, hvilket uden synderlig Byrde for Bonden kan være Godseieren af Vigtighed og muligen bidrage til Hoveripengenes Nedsættelse. Naar Udpantningsretten i slige Tilfælde ei maatte finde Sted, kunde en hensigtsmæssig Overeenskomst, hvorved Bonden blev fri for det egentlige Hoveri, hindres. Men dersom man og vilde lade en ufuldstændig Ophævelse af Hoveriet komme i Betragtning, saa vilde Regelen let blive vilkaarlig. Desuden fremmes Øiemedet dog alerede derved, at Godseieren, naar Hoveriet ophæves kan sikkre sig den ham derfor tilkommende Erstatnings prompte Jnddrivelse, ligesom . – For Øjetirer til om, at aiare en Ende paa de Mai. Bestemmelsen, hvor Hoveriets Ophævelse for Øieblikket maaskee ikke vilde være til Parternes Gavn, ja muligen ikke engang ønskes af Bonden, kan tjene til at befordre lavere Jndfæstning mod Vederlag ved forhøiet Landgilde, men hvilket dog, som foranført, ikke bør undergives nogen Undersøgelse. Lovgiveren skulde blot bortrydde en Hindring for de Bestemmelser af Fæsternes Ydelser, der i ere hensigtsmæssige og stemme med Parternes Ønske. Den bemærkning er derfor heller ikke træffende, at Udpantningsretten. ikke giver Bonden den Velstand eller den Dygtighed, som han behøver for til sit Ved ste at frigjøre sig for Hoveri. Dette kunde umuligen ligge i Bestemmelsens Hensigt; den gaaer kun ud paa at formindske den Hindring, som de Vanskeligheder, Jorddrotten, kunde finde i Hoveripengenes Jnddrivelse, kunde lægge i Veien for Hoveriets Afløsning. hvor samme ellers lod sig bevirke ved en Overeenskomst, der altid maa formodes at stemme med Parternes Tarv. Jøvrigt synes det at være almindeligt erkjendt, at en stor Deel af Bondestanden nu staaer paa det Punkt, at Hoveriets Afløsning vilde være dem tjenlig. Sluttelig udviklede Commissarius, hvorledes den istedetfor Udpantning efter § 3 foreslaaede Forfølgning efter Forordning af 25de Januar 1828 ikke passer sig paa de Forpligtelser, som et Fæstebrev paalægger, og ikke vilde føre til den Besparelse af Omkostninger, som hiin Paragraph tilsigter. Referenten gjorde yderligere opmærksom paa, at mange vægtige Stemmer i Forsamlingen havde udtalt sig imod Bestemmelsen i den omhandlede Paragraph, og at den Kongelige Commissarius, som nys anført, havde yttret, at den vel kunde bortfalde uden Afbræk for de øvrige Paragrapher i Lovudkastet. At Committeens Majoritet havde knyttet Udpantningsretten til de i dens Jndstilling opgivne Betingelser, var i Overeensstemmelse med Udkastets Motiver, og at det ikke var saa utopisk, som Nogle havde meent, at tilføie saadanne Betingelser, oplyste Taleren, ved at citere 5 2 og 6 i Fdn. 15de April 1768 om Landvæsenets Forbedring. flere Steder af Landbocommissionens trykte Forhandlinger, som viste, at Et af Commissionens Medlemmer dengang havde proponeret en fast Størrelse for Landgilden og Jndfæstningen, og endeligen Forordug, af 25de Marts 1791 om Bøndergaardes Nedlæggelse. Professor Bangs Amendement kom ogsaa Majoritetens Mening meget nær, og det maatte være Forsamlingen interessant, af den Kongelige Commissarii Yttringer at erfare, at den nævnte Deputerede i dette Punkt havde vidst aldeles nøie at træffe den Mening, der var bleven anført i den Kongelige Commission, som havde været nedsat til Pro velse af Lovudkastet.