Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-11-09
Et Par Ord Røret i Anledning af de stænderske Comiteer. Det bliver anseet for de friere Statsformers væsentligste Fortrin, at alle Folkets Kræfter vækkes og anspores ganske anderledes, og at den rette Jndsigt i Statsforholdene og det rette Borgersind slaaer ganske anderledes dybe og kraftige Rødder, hvor Folket igjennem sine Repræsentanter griber styrende og bestemmende ind i Forholdenes Ordning, end hvor det gaaer i Enevoldmagtens Ledebaand. Denne Anskuelse er almindelig, og jeg tilstaaer, at ogsaa jeg har deelt den, og at det især er den, der har bragt mig til at ønske en friere Udvikling af vore Samfundsforhold og har gjort mig til en Tilhænger af hvad man kalder den constitutionelle Sag. Men jeg frygter for, at jeg har taget feil. See vi ikke Bønderne hos os, efter at Landet nu i 180 Aar har været det meest absolute Monarchi i Europa, være Statsmænd, og Politici, have det rette Jndseende i og det hurtige Blik paa Statsforholdene. 46 Sogneforstandere paa Lolland takke Hr. Balthazar Christensen, fordi han har bekæmpet de stænderske Comiteer, til hvilke Folket aldrig vil kunne have nogen Tillid, – det indsee disse klartseende Statsmænd heelt vel, 49 Mænd i Øster- og Vester-Flakkebjerg Herreder udtale for den viborgske Stænderforsamling deres Overbeviisning om, at man af de stænderske Comiteer slet ingen Nytte tør vente sig, men kun stor Skade for Menigmand." Dette vilde disse hæderlige Medlemmer af den hæderlige Bondestand dog vist ikke have erklæret, hvis det ei stod klart for deres grantseende Blik, at Tidens store Opgave ei kan løses paa denne Maade! Dog Sagen er for alvorlig til længe at spøge med den. Man kan vel smille ad disse Parodier paa Tak Adresser, disse Kunststykker, hvorved En og Anden faaer sine egne Ord med acustisk Forstærkning tilbage, og man kan vel et Øieblik more sig over det Røre, som er faret i Bønderne, men man maatte ikke elske sit Fædreland og ikke agte den Stand, af hvis Oplysning og Velvære dettes Held for en stor Deel er betinget, hvis man ikke dybt beklagede, at Mistænksomhedens Sæd udspredes i Bondens Hjerte, og følte Uvillie over det forargelige Spil, som drives med ham. Jeg nævner Tingen ved sit rette Navn – for Bondens egen Skyld, og jeg undseer mig ei ved at udtale, hvad dog Mange med mig maae mene, saa vist som sund Fornuft ikke kan høre til Sieldenhederne her i Landet. Man gjør Nar af Bondestanden, naar man faaer Bonden narret til rask at dømme om og at bryde Staven over hvad han ei forstaaer sig paa. Men, man gjør mere end Nar af ham, man forsynder sig groveligen mod ham og mod Staten, naar man søger at mædske ham med Selvindbildning og Mistænksomhed. Og hvad gjør man Andet i de Adresser, som man faaer ham til at underskrive, Der vil ei komme Bønder i de stænderske Comiteer – altsaa vil Menigmands Tarv ei kunne vorde iagttaget, Finantssagen ei ordentligen vorde drøftet. Saa læs da Stændertidenden igjennem, og fiig, hvad har Bonden gjort og talt for sit eget Tarv, og hvo har kæmpet for Finantsernes Offentlighed og for Besparelser, undtagen de høie Herrer, paa hvem Bonden nu ei længer tor stole, af hvem han forraades og af hvem han ei kan vente Retfærdighed. Skam Dig Bonde - eller rettere, harm Dig over det forargelige Spil, som drives med Dig! Dog, det er ikke blot paa Bønderne, at vore politiske Philidorer ville øve deres Kunststykker - ogsaa den viborgske Stænderforsamlings Selvstændighed ville de escamotere. Tiden vil imidlertid vise, om og hvorvidt det lykkes dem. Ere de viborgske Stænder hvad de bør være, vil det ikke have nogen Nød hermed, thi de ville da vide at skjelne imellem Folkets Røst, som er Guds Røst, og Folkets Røst, som er Dognskribenternes Røst, og de ville erindre Ancillons Ord: ere Stænderne ei hvad de skulle være, ere de saaledes beskafne, at de maae gaae i Skole hos Dagspressens Forfattere, og maae sporge hos Peerer og Pauler hvad de skulle mene eller sige om denne eller hiin Gjenstand, da var det bedre, at de slet ikke vare til, thi da laane de kun Vægt, som deres Stilling giver dem, til Egennyttens, Lidenskabelighedens og Ufornuftens Planer, og kunne forskaffe Vildfarelser, som uden denne laante Vægt neppe vilde have fristet mere end et ephemert Liv, en høist skadelig Jndflydelse paa Til Hr. Justitsraad, Borgemester, Ridder, Ræder. i Horsens.