Københavns Adresseavis, 1774-05-10
Jblant Stiernerne ere 5 af gandske anden Art end de øvrige som kaldes Planeter (a). Alle andre Stierner ere Soele, undsigelig langt borte fra os. Planterne derimod ere Jordkloder, som høre til vor Soel, og ere udentvivl beboede af levende og fornuftige Skabninger ligesaavel som vor Jordklode. De ere os langt nærmere end de andre Stierner, dog ere de saa langt borte fra os, at de ogsaa seer ud som Stierner, ligesom vor Jordklode ligeledes seer ud som en Stierne for Planternes Jndvaanere. De Kiendetegn, hvorpaa man skiller Planterne fra de andre Stierner, ere følgende: 1) De funkler ikke, fordi de ikke som de andre Stierner ere Lys, men skinne ikkun formedelst et Gienskin af Solen. 2) Da Kikkerterne afholde det funklende Skin, sees de andre Stierner igiennem samme som Prikker for deres umaalelige Afstands Skyld, men Planterne sees som runde Skiver. 3) Kikkerterne viser, at Planterne ere mørke i sig selv, og ligesom Jordkloden, har deres Lys fra Solen; thi man seer, at de ikkun ere lyse paa den Side, som vender imod Solen. 4) De andre Stierner staae stille (k), og forblive derfor stedse (a) See forrige Aar Nr. 189. (a) De gaae vel op og ned, og synes inden 24 Timer at bevæge sig rundt omkring Jordkloden, men denne skinbarlige Bevægelse kommer deraf at Jordkloden dreyer sig om sig selv. i een og den samme Stilling imod hinanden; men da Planeterne løbe omkring Solen, beholde de ikke eens Sted, men rykke frem fra en Stierne til en anden. Planeternes Beskrivelse. Solen har Lys og Varme, men formedelst dens fortærende Jld er den ikke beboelig; derfor har Skaberen tillagt den Planeter, (Jordkloder), der ere indrettede til levende Skabningers Vaaning. De ere selv kolde og mørke, men de staae Solen nær nok, at de kan blive oplyste og opvarmede af den. Vor Jordklode er en af disse Planeter. Soel og Planter ere altsaa lige nødvændige til de Levendes Tilværelse; Solen skulde uden Planter, og Planeterne uden Soel være forgieves. Søel og Planter ere Kugler, eller de komme dog denne Figur meget nær, som iblant alle muelige er den beqvemmeste for dens Ensformigheds Skyld. Der er ikkun een Soel (c) men flere Planter. Skaberens Hensigt er aabenbar. Een Soel kan bestraale adskillige Planter tillige, og ved det der ere flere af dem, erholdes en desto større Mangfoldighed af Skabninger. Saavidt man veed, høre 6 Hovedplanter (Jordkloden, medberegnet) og 10 Maaner til vor Soel. Men det er mueligt, at der endda gives flere, som vi ikke kan see, enten fordi de ere for smaa, eller alt for langt borte fra os Solen er mange tusinde Gange større, end alle Planeterne tilsammen. Formedelst denne sin Overvegt kan den giøre sin udforderlige Virkning paa samme. Planterne har ikke eens Afstand fra Solen, men en er længere borte fra samme end den anden. Den nærmeste er omtrent 8 Millioner Mile, og den der er længst borte 2000 Millioner Mile fra Solen. Uden Tvivl er Plane c) Som hører til Planterne. Om de andre Sole eller Stierner tales her ikke. ternes Afstand saavel fra Solen som fra hinanden afpasset efter deres Tiltræknings=Kraft, saa at denne ikke virker for sterkt. Thi alle Ting har en tiltrekkende Kraft, som virker desto sterkere, jo nærmere og jo større, eller egentlig jo tungere en Ting er. Jordklodens tiltrækkende Kraft, er det, som man ellers kalder Tyngden, at nemlig alle Ting trykke og falde ned til Jorden. Planterne følge saaledes efter hinanden, naar man tæller fra Solen af: Mercur, Venus, Jordkloden, Mars, Jupiter, Saturn. Altsaa ere 2 Plancter nærmere ved Solen end vi, og 3 ere længere borte fra den. Venus og Jordkloden staae nærmest sammen; dog alligevel ere de over 5 Millioner Mile borte fra hinanden. Planterne har ikke eens Størrelse. De ere (mestendeels) desto større, jo længer de ere borte fra Solen (a) Mercur. er en god Deel mindre end Jordkloden; Venus og Mars ere omtrent lige saa store, Jupiter og Saturnus ere meget større end de øvrige Planter, og desto større ere ogsaa deres Fraliggenheder. Mercur er ikkun synlig nogle faa Uger om Aaret, og det ikkun om Morgenen eller om Aftenen. Thi da den staaer Solen saa meget nærmere end vi, er den mestendeels skiult i dens Lys, hvorom herefter mere. Uagtet den er den mindste Planet baade efter dens virkelige og skinbare Størrelse, er den alligevel en meget klar Stierne, fordi den formedelst sin Nærhed ved Solen bliver stærk oplyst af samme. Venus er os af alle Plancter nærmest, og den største og klareste Stierne paa hele Himmelen, saa at den undertiden er at see om Dagen. Da den ligeledes staaer Solen nærmere end Jordkloden, er den sieldnere at see, end de 3 følgende Planeter, og aldrig hele Natten igiennem. Da den ikkun er synlig om Morgenen eller Aftenen og formedelst dens Størrelse falder meget i Øynene, kaldes den Morgen og Aftenstiernen. Mars kiendes ved sin rødagtige Farve. Den er omtrent ligesaa stor, som Venus, og os næsten lige saa nær, derfor seer den ligeledes anselig stor ud. Jupiter er vel meget langt borte baade fra Jordkloden, og fra Solen; men da den er i sig selv den største af alle Planeter, sees den ogsaa stor, og er næst Venus den største Stierne paa Himmelen. Saturnus sees blegere end de øvrige Planter, formedelst dens store Fraliggenhed fra Solen. Jgiennem Kikkerter vise Planterne sig som runde Skiver, og man seer i dem, ligesom i Maanen, Ujevnheder, eller Pletter, at nemlig et Sted er lysere eller mørkere end et andet. Jsær ere de mørke Striber i Jupiter merkværdige, der gaae efter den Direction, efter hvilken Jupiter dreyer sig og sig selv, eller, som man kalder det, ere parallele med dens Æqvator. I Venus opdager man Bierge. Med Kikkerter kan man see Planterne om Dagen. (a) Jupiter er vel større end Saturuus; dog er Tvær maalet (Diameter) af Saturns Ring større end Tvermaalet af Jupiter.