Almuevennen, 1842-05-04
Det kunne tænkes at enkelte af vore Læsere, ved at see nærværende Overskrift, vil sige: "Hvad angaaer Trykkefriheden os, Hvorfor skrive om den i et Blad for Almuen, Vi have jo ikke noget med Trykning at gjøre, og der bliver jo trykt saa Meget at vi ikke kunne overkomme at læse en Hundrededeel deraf, naar kun Skribenterne veed hvad der indskrænker Trykkefriheden, da er det jo nok." Det er vel, som sagt, kun nogle Enkelte der ville tale saaledes, men selv disse Enkelte vil, naar de tænke nøiere efter, snart finde at denne Tale var overilet og ubetænksom. Trykkefriheden og de Baand der lægges paa den, er hver Mands Sag i hele Landet, dens Goder tilflyde hver Mand, og Følgerne af dens Jndskrænkninger strækker sig til Alle; det er jo ved Trykkefrihed at Oplysning og Fremgang, i Kunster og Videnskaber for en stor Deel fremmes; det er ved Trykkefrihed at enhver Borger kan offentlig fremstille de Mangler og Feil, som han troer at finde i enkelte Love eller i enkelte Deele af Statens Bestyrelse, og derved virke til disses Rettelse og Forbedring; det er Trykkefriheden der er det virksomste Middel tilat forhindre den Ringes Undertrykkelse af de Mægtigere; ethvert Baand som indskrænker denne Frihed maa da nødvendigviis medføre, at dens herlige Frugter for Stat og Folk blive ringere, thi det er klart at en indskrænket Frihed, kun kan medføre en i samme Grad indskrænket Nytte. Hvorledes vilde det vel have seet ud i Danmark, dersom Censuren, der ophævedes 1770, havde vedblevet indtil Nu Da vilde den danske Nation have staaet saare langt tilbage i Oplysning. Frihedsfølelse og Selvstændighed, da vilde maaskee Stavnsbaandet endnu ikke været overskaaret, og ingen aandig Kraft, ingen aaben Kamp for Sandhed og Ret vilde have bevæget Folkets Masse; Stænderindretningens Jndførelse vilde have været en Umulighed, og vore nye Communallovgivninger ligesaa. Men hvor gandske anderledes vilde vor hele aandige og materielle Tilstand have været, om vi havde beholdt den Trykkefrihed vi havde fra 1770 til 1799. Da vilde Kongen stedse have været i Stand til at erholde tilforladelig Kundskab om Alt hvad der kunde fremme Folkets Tarv, da vilde Baandet imellem Kongehuset og Folket være knyttet endnu inderligere og fastere, og Almeenaanden, ja hvilken uhyre Afstand vilde der da ikke have været imellem dens Beskaffenhed og det Standpunkt hvorpaa den virkelig befindes. Disse faa Bemærkninger ville vistnok være tilstrækkelige til at vise de Fag, der kunne mene at vor Trykkelovgivning ikke vedkom dem, at de der have storligen feilet, at det meget mere bør dem, som ere Borgere i Landet, at tage levende Deel i Alt hvad der har Jndflydelse paa deres borgerlige Stilling, Friheder og Rettigheder, og at Trykkelovene udgjør en høist vigtig Deel heraf, og vi tør da vente, at nærværende korte Fremstilling af de Baand der indskrænke Trykkefriheden her i Landet vil blive læst med Opmærksomhed af den Deel af vore Læsere, som ikke forud af andre Kilder ere tilstrækkeligen bekjendte med denne Sag, Forinden vi imidlertid kunne paavise de Baand der indskrænke Trykkefriheden, maae vi først besvare det Spørgsmaal: Hvad er Trykkefrihed. J det Land, hvor Enhver frit og uhindret kan lade trykke og udgive sine Tanker og Meninger og hvad der kunde bidrage til det almindelige Bedste, naar han trøster sig til at forsvare sine Yttringer ved Landets Domstole, der er Trykkefrihed. J den norske Grundlov lyder § 100 saaledes: "Trykkefrihed bør finde Sted. Jngen kan straffes for noget Skrift, af hvad Jndhold detend maatte være, som han har ladet trykke eller udgive, med mindre han forsætligen og atabenbare har enten selv viist, eller tilskyndet Andre til Ulydighed mod Lovene, Ringeagt mod Religionen, Sædelighed eller de constitutionelle Magter, Modstandmod disses Befalinger, eller fremført falske og ærekrænkende Beskyldninger mod Nogen. Frimodige Yttringer om Statsstyrelsen og hvilkensomhelst anden Gjenstand, ere Enhver tilladt.