Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-05-16
Blandinger. J Pyrenæerne, ved den fransk spanske Grændse, befinder sig et Sted en ikke meget bred, men frygtelig dyb Klipperevne, der strækker sig temmelig langt. Sit Navn "Smuglerspringet har den erholdt paa Grund af følgende Begivenhed: For omtrent 5 Aar siden havde en berygtet Smugler, den sorte Juan, stedse narret Grændseopsynsmændene, og, uagtet deres store Paapassenhed, regelmæssigt indført Varer til Frankrig fra Spanien, uden at erlægge nogen Told derfor. Forgiæves lagde Grændsevogterne sig i Baghold, forgiæves opstillede de alle Slags Snarer for den listige Smugler; de kunde dog aldrig komme ham nær, og skete det engang, havde han gjerne saa mange Kammerater hos sig, at Tolderne enten ikke vovede at angribe, eller, naar de angrebe, ynkeligt slagne maatte trække sig tilbage. Endelig saae en Dag tre grønkjølede Toldvogtere Juan, alene og ubevæbnet. De forfulgte ham strax, og han førte dem over Stok og Steen, over Klipper og Svælg, indtil de endelig med inderlig Glæde bemærkede, at han vendte sig lige imod den omtalte Klipperevne, hvor de sikkert troede at kunne fange ham. Han selv syntes ganske at have forglemt det gyselige Dyb og først at tænke derpaa da det kun endnu var hundrede Skridt borte fra ham; thi han begyndte at gaae langsomt og syntes uvis, hvad han skulde gjøre. Grændsevogterne kom ham stedse nærmere, og ventede hvert Øieblik, at han skulde staae stille og overgive sig. Hvor stor var derimod deres Bestyrtelse og Skræk, da han var ankommen til den gabende Afgrund, og de saae, at han ved et dumdristigt Spring svingede sig over det svælgende Dyb! De udstødte et Skrig af Raseri og Ærgrelse, og To bleve strax staaende; den Tredie derimod, en særdeles behjertet og kraftig Mand, der ofte havde svoret, at han vilde fortjene den paa den sorte Juan's Hoved udsatte Belønning, vovede det farlige Foretagende, at springe efter Smugleren; men han sprang for kort, hans Hoved knustes mod den ligeoverfor staaende Klippevæg, og hans Ledsagere, der næsten vare forstenede af Rædsel, maatte see til, hvorledes hans sønder slaaede Legeme styrtede fra Klippefremspring til Klippefremspring, stedse dybere og dybere, indtil det naaede Svælgets Bund. Smugleren undkom, og Stedet, hvor denne tragiske Begivenhed forefaldt, er siden den Tid bekjendt under Navnet "Smuglerspringet. - Forrige Efteraar besøgte et Selskab af engelske Damer og Herrer hiint gruelige Sted i Pyrenæerne. Føreren fortalte foranstaaende Begivenhed, og En af Englænderne, der jo gjerne ville prale af deres Mod og Legems smidighed, meente, at der ikke hørte meget Heltemod til at springe over Klipperevnen. Denne seer kun udtil at være omtrent fem Fod bred, men er langt bredere; Øiet skuffes, paa Grund af den uhyre Dybde, det overskuer. Enhver Modstriden var forgiæves; Englænderen tog et kort Tilløb og sprang. Vel kom han over til den fremspringende Rand af den modsatte Væg, men den var skraa og slibrig og hans Fod gled ud for ham. Et Øieblik syntes han at være uden Redning fortabt, – men i Udglidningen og Faldet greb han fat i Klippens Rand, og der hængte han nu frit i Luften over Afgrunden, uden at være istand til at hæve sig det Ringeste iveiret; thi Klippevæggen var glat, og han vilde ikke have fundet noget fast Støttepunkt, om han endog havde kunne naae den med Fødderne. Han gjorde et fortvivlet Forsøg paa at gribe et Skud af et Figentræ, der voxede oven ved Klipperanden; men det lille Træ kunde ikke bære hans Byrde. - Fødderne gave efter, og han var næsten fortabt. Han klamrede sig dog atter krampagtigt til Klippen og blev ubevægelig; han maatte opbyde en Kæmpekraft, og den gav formodentlig Fortvivlelsen ham. Hans Ledsagere stode blege og zittrende paa den anden Side; alt syntes Kræfterne at forlade ham; hans Hænder blødte; man forsøgte paa at sammenbinde Tørklæder, Shawler og andet Lignende og at tilkaste ham en deraf dreiet Snor, men kunde den ogsaa bære ham Turde han tage en Haand fra Klippen, for at gribe efter Linen, Medens man endnu var beskjæftiget med Forberedelser til Redningen, indsaae den Ulykkelige sandsynligviis, at han ikke kunde holde sig længere; han syntes stoisk at have overgivet sig til Skjæbnen, tilraabte sine Venner af sammenpresset Bryst et sagte "Levvel!", gav Slip med de zittrende Hænder, og styrtede piilsnart i det rædsomme Dyb.