Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-01-29
For kort Tid siden døde William Dovst, i Salem, i Staten Massachusetts en Mand af usædvanlig Størrelse og Styrke. Følgende Exempler kunne tiene til Beviis, paa den sidste. Under den sidste Krig var han ombord paa et Kaperskib. Da det en Dag kom imellem Brandinger ved Cap Breton, fandt man det nodvendigt at udkaste et Anker; der var intet paa Dækket, og man maatte ophente et fra Rummet som veiede 700 Pund, men hvor mange Matroser der end lagde Haand paa det, saa kunde de dog ikke tvinge det op, hvorfore Dovst kastede dem tilside, tog fat i Ankeret, bragte det op paa Dækket og holdt det saalænge paa Skibs=Revlingen, indtil der blev befæstet et Toug dertil, da han derpaa kastede det ned og saaledes reddede han Skibet og Mandskabet, da det just var i Begreb med at strande paa Klippen. En anden Gang bleve otte til ti Mand sendte fra den berømte Caper, den store Tyrk, til Becketts Skibsværft, for at hente en Forseilstang. Dovst var derved, da han af Naturen var langsom, saa tog han ikke strax fat med, de andre hævede den op paa Skulderen; men vaklede under Byrden, og klagede over, at den var dem for tung. Dovst sagde leende: han vilde bære den allene, hvorpaa han tog den fra sine Kammerater, og bragte den uden Hielp til Skibet. Jfølge et Væddemaal hævede han engang fra Jorden, Ankeret paa Priseskibet Rockhamton, som veiede 1700 Pd., og, som fire Mand forgiæves forsøgte paa at løfte. Da han i den sidste Krig tiente paa et Caperskib, som laae ved Bilbao, saa ankom et Engelsk Skib i denne Havn, iblandt hvis Mandskab var en glubsk Slagsbroder, som udfordrede enhver til at bares. Da han hørte tale om Dovst, sendte han ham en særskildt Udfordring. De brødes mod hinanden, og Engellænderen, som var Samson overlegen i den Konst at bares, kastede ham tre Gange ned til Jorden. Men da han ved den sidste indviklede sin Finger i Dovstes Haar, gav denne ham et Slag paa Armen, saa at den blev brukket, og da han anden Gang slog til, slog han tre Ribbeen istykker paa ham. Somman siger, døde Englænderen af sine Saar. Med alsin Styrke var Dovst af et godt og blidt Gemyt og temmelig phlegmatisk, men reiste han sig i Vrede eller til Arbeide, saa kunde der ingen modstaae hans Kraft. Han havde sit hele Liv igiennem et godt Helbred. Tre Maaneder førend sin Død, var han bleven overfaldet af Vattersot, men syntes siden efter at være helbredet derfor. Endnu den sidste Dag i hans Liv, gik han efter Sædvane flere Timer ud at spadsere, men den næste Morgen fandt hans Kone ham død i Sengen. Den Russiske Keiser har skienket et Patent til Opfinderen af en forbedret Methode til at tørre Hvede og andet Korn Denne Methode skader ikke Hveden i mindste Maade, da ingen Jld eller Nog kommer den nær, imedens den bliver udsat, for en Varme af 30 Reaumur, en Temperatur, som neppe overstiger den, i hvilken Hveden befinder sig i Sicilien og Ægypten i sin frie Natur. Under Tørringen er et Apparat i Gang som kaster om i Hveden. Den skiønne Hvede fra det sydlige Polen, som bliver indskibet fra Odessa, kan efter denne Tørringsmaade, uden Fare for at den underveis skal blive varm, blive sendt meget længere bort end hidindtil, og faaer ved Omkastningen under Tørringen og Sigtunigen, som foretages bag efter, en Glands og et lyst Udseende, som maae forskaffe den Fortrinet paa enhver Handelsplads. Denne Methode vil giøre en Epoche i det sorte Havs Kornhandel; og ved det at Grændserne for den hidtilværende Udførsel sikkert ville blive udvidede, vil den ikke blot være til Fordeel for Odessas Handel, men ogsaa for Colonisterne i de sydlige Deele af det Russiske Rige. Om denne nye Korntorringsmaade bemærkes i det Weimarske Oppositions blad, at Hveden, naar den tørres paa denne Maade, bliver frugtbarere, naar den benyttes til Udsæd, og den befries fra alle Jnseetæg, som kunne klæbe ved den, fordi disse derved blive ødelagte, eller ogsaa derved blive for tidlig udlækkede; ogsaa lader sig saadant ved Konst tørret Korn bedre male, og taber ikke saa meget i Vægten ved Affald af Klid, fordi det ved Malningen lettere losner sig fra Skallerne, ligesom det end videre bliver bedre skikket til Stivelse=Fabrikation. Vi holde, hedder det fremdeles, denne Opdagelse for at være vigtigere for vore Tydske Kyster, end det maatte synes ved det første Øiekast. Nærheden af de Tydske Havne ved Udskibelsen af Korn fra Nordsøen til England, gav os hidindtil altid den første, og derfore den fortrinligste Afsætning, ved Kornhandelen paa England. Fordi Overfarten er saa kort, saa ankommer vort Korn sielden beskadiget til England, naar man kun har sørget for at Skibet er tæt. Men nu staaer det Korn som kiøbes i de langtbortliggende sydrussiske Havne, ikke i den ringeste Fare for at blive varmt og kan følgelig med større Sandsynlighed end tilforn, udholde Concurrencen ved Kornhandlen i England.