Berlingske Tidende, 1787-08-27
Brussel, den 14de August. Fortsættelse af de Brabantske Stænders Svar paa Hans Keiserlige Majestæts Skrivelse af 3die Julii. (See forrige No.)"Det Jndtryk, som det nye System har gjort, er ikke et Værk af Deres Majestæts Stænder. Dette Jndtryk, Sire, har saavelldet hele Folk, som ethvert enkelt Lem af samme med største Uroe følet ved det første Blik paa et System, hvis Følger man indsaae i alle "fine skadelige og skrækfulde Omstændigheder; thi her kien"der enhver Borger, endog den ringeste, sine Rettigheder; "han elsker dem, gjør dem til Gienstande for sine Samtaler, "sine Tanker, og forbinder med den Begreberne om SikkerPhed, Frihed, Lyksalighed, samt den almindelige og private"Velstand. Omendskiønt Nationen i almindelige Gienstan7de, der ikke vedrøre det Væsentlige i deres dyrebare Rettigheder, gjerne forlader sig paa sine Repræsentantere, saa "vilde dog i nærværende Tilfælde enhver Beslutning af Stænderne, som var det almindelige Ønske og Retskaffenhedens "Stemme modsadt, ei allene have været unyttig, men end"og foraarsaget Oprør og megen Ulykke. Give Gud, at "Deres Majestæt havde været Vidne til Stændernes uendelige "Møie og Omhue for at berolige og tilfredsstille en utallig "Almue, der besværede sig over den offentlige Troeskabs "Krænkelse og beraabte sig paa billigheden i sin Frygt, og "Deres Majestæt skulde da have erkiendt, at deres Folk er "bleven reddet. Den Hovedinstrux, som er bleven givet de "for Foden af Deres Majestæts Throne mødende Deputerte, der, at forsikre Deres Majestæt og vor Kiærlighed, om vo Pres allerunderdanigste og fuldkomneste Lydighed, og om vor"uforanderlige Jver for Deres Majestæts Tieneste, og igien"at ansøge og imodtage Forsikringen om Deres Majestæts faAderlige Ømhed. Af Deres Naade, Sire, vente vi, at "De vil afhielpe det Onde, som Frygten for Systemmet endnu vedligeholder. Den sande Gudsfrygt og hengivenhed til Reli"gion og Gudstieneste, som Thornens stærkeste Støtte, er desverre allerede alt for meget svekket ved en Mængde ForordninAger og Kirketugten og ved den liden Agtelse for de gamle og "ved Folkets Mening helligede Grundsætninger. Jndenland"ske Ting ere allerede faldne i deres Værdie, Handelen vender "sig andensteds hen, og den, som bliver tilbage, er svag; de Prede Penge bliver siældnere, ligesom de gaae ud af Landet, "og private Folkes Formue forvandles til Brevtasker. Kunstneren og Agerdyrkeren er i Begreb med, at forsøge sin Fliid og Arbeide andensteds, i den Overbeviisning, der at nyde "en mildere Regieringsform, hvortil og Naboe=Egnene indbyde ham, i Steden for at Uroelighederne, som ødelægge Holland, kunne have bragt en utrolig Mængde nyttige Undersaatter og Capitalister hertil, dersom ikke til al Uheld dette nye System havde været. Behag Sire, at stoppe Kilder, "til et saa stort Onde. Det ligesaa billige som eeneste Midde dertil er, at Deres Majestæt erklærer: at de Nederlandske "Provindsers Privilegier, Rettighedet og Constitutioner blive, saavel i Almindelighed, som i Særdeleshed, paa det alvorligste haandhævede, og følgelig de 2de Forordninger der saa øiensynlig er deres Religion imod, igienkaldte, samt alle videre Indgreb i bemeldte Constitutioner, Privilegier" og Rettigheder paa det hastigste afhiulpne. Hvor ofte og hvorlænge Sire, have vi ikke forebragt vore underdanigste "Klager imod disse Indgreb. Hvor ofte Sire, have ikke Deres troe Stænder klaget over, at de ledige Abbedier bleve, uagtet de antentiqve Concordater, ikke igien besatte; at man paa Exemplet af en skadelig Forordning angaaende Ophævelsen, "af Klostrene, der saa vilkorlig bleve anseete for unyttige, vilde bygge Mueligheden til en heel eller partiel Ophævelse. "af alle geistlige og milde Stiftelser, og at Nationen maatte ved et imod Eiendomsretten saa meget stridende System, tidlig eller sildig see sin væsentligste Formue fortæret. HvorLindstændig have vi ikke bedet og endnu bede Deres "Majestæt om at igienkalde Forordningen angaaende de nye Domstoles Oprettelse, og det allene fordi de skade vore Nøiensynligste og kostbareste Rettigheder. Vi ville lade være Pusagt, at disse Domstole, forenede med den nye Maade at procedere paa, kun efterlader en Skygge af RetfærdigPhed, og at en saadan Rettergangsmaade er undførlig i en "Land, hvor Eiendom er saa uendelig deelt, og Processerne "altsaa nødvendig maae blive mange; ofte kun af liden Vigtighed, saa at de strax paa Stedet kunne afgiøres, men oftPogsaa af den Betydelighed, at de opvække den almindelige "Opmærksomhed; saa at Parterne og hele Nationen paa "Grund heraf har Ret til at fordre, at man borttager ethver"Slør, som kunde bedække Justits=Deliberationernes Gang; thi denne Gang kan være langsom men den maae "være særdeles sikker. Ved den nye Procedur, Sire, skul 7de alting behandles paa det hemmeligste. Dommerne vare "saa meget mere frygtelige, som deres Antal var lidet, Præ"sidenten uindskrænket og Rapporteuren ubekiendt. Det "kom ikkean paa at dømme vel, men hurtig, ligesom Natio"nen stod under en bestandig Krigsret. Magistraterne vilde "tabe ethvert Begreb om Ære, kun være skikkede til at imod"tage Frygtens nedrige Jndtryk, og for Resten meere ligne "Anførerne for en Krigshær, end Retfærdighedens høie Tienere."(Slutningen følger).