Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1770-01-15
Dødsfald her i Byen, Madame Anna Helena Frorop, afgangne Foged Lems Enkel gammel 69 Aar. Dette er begieret indført, J Sagen indstevnet af Politie-Betient Wang mod Rasmus Mognsen er den 8de Januarii 1770 for Bytinget dømt saaledes, at den Jndstevntes Beskyldning, som usandfærdig og ophitted bør ansees, og den Stevnte bøde til Fattige 4 Rdlr. og ligesaa meget til Justice-Cassen, og betale Omkostninger 8 Rdlr. Samme Dag er i Sagen af berørte Politie-Betient Wang mod Rasmus Mognsen og Ole Christophersen for velbemeldte Ret saaledes dømt, at de indkaldte een for begge og begge for een bør at bøde for HuusFred 30 Rdlr. til lige Deeling mellem den kongelige Casse og Sagsøgeren, een for begge at bøde for Skielden og ubeqvems Ord 2 Rdlr. til Fattige og ligesaa meget til Justice-Cassen, og oprette Omkostninger 8 Rdlr. Oversættelse af Telemeque se No. 1.12 B. pag. 275. 276. Man finder ei altid de Dyder og Egenskaber hos Menneskene, som man leder efter. Man har Møie med at udstudere og udgrunde dem og stedse drager. Man naaer end ikke sit Maal. med de bedste Mennesker, at danne dem fuldkommen til publik Tieneste. De har deres eget Hoved, deres egne Griller og egne Mistanker, som man aldrig kand overtale dem fra, eller rette hos dem. Jo større Folk man har at styre, jo flere Betiente behøver han, for at udrette ved dem, hvad man ei selv kand giøre, og jo flere Mennesker man behøver at dele sin Myndighed med, jo mere er man udsat den Fare at bedrage sig i sit Vall. paag. Saaledes hegler den ubarmhiertig Regenter og Æmbedsmand igiennem, som i sin Tid vilde begaae de samme, ja langt flere Feil, om de fik Magten i Hænder. J en privat Stand, naar man der har lillekorn Gaver vi snakke forsig, skiuler man let sinenaturlige Feil, ophøier le sine faa skimtende Egenskaber (den Morild af Duelighed, som hænger en uden paa) og giør, at man synes beqvem til den Værdighed, som man dog mindst fortiener. Men det er just Høihed, og høi Stand der underkaster eens Egenskaber de skarpeste Domme og opdager de store Feil. høi Stand synes alle Feil at voxe og tiltage Høihed er som visse Glas, der viser alle Tine større end de ere. J høi Stand har de mindste Fejl betydelige og ulykkelige Følger. Enhver bekymrer sig om al mærke nøie paa et Menneske og at dømme om ham paa det skarpeste. Men de, som domme om ham, har ingen Skiønsomhed om den Tilstand, han er udi. De kiende er de Vanskeligheder, som deri ere, de vil ei her skal være et Menneske længer, saa store Fuldkommenheder fordre de af ham. En Regent, hvor god ag vittig han end og er, er dog endnu kun et Menneske, hags Forstand har sine Grændser, paa følgelig og hans Dyder. Han har sit Sind sine Passioner og sine Sædvaner, som han ei, gandske er Mæster over. Han er ligesom omgiered med Folk, der ved alle Kunsigreb søge egen Fordeel. Han finder ei den Hjælp, som han søger efter. Han tar stedse Feil i sin Regning, snart formedelst sine egne snart formedelst sine Betienteres Passioner. Han har neppe forbedret en Feil for han falder i en anden. Saaledes er de bedst oplyste og dydigste Regenters Skiæbne. Den længste og bedste Regieting er alt for kort til at forbedre tilsidst det, som man i Førstningen har erfaret at være ilde. En Regiering medfører alle disse Elendigheder. Den menneskelige Skrøbelighed maa forgaae under saadan Byrde. Man maa beklage og undskylde Regenter. Ere ikke de at beklage der skal styre saa mange, hvis Fornødenheder, ere udendelige og giver dem Bekymringer nok, der vil styre dem vel, Og for at sige rent ud: Det menneskelige Kiøn er at beklage, der skal styres af Regenter, der ei ere uden Mennesker, saavel som de selv. Thi der udfordres en Guddoms Kraft til at forbedre dem. Men Regenter ere i mindre at beklage, de ere selv kun blotte Mennesker, det er at sige skrøbelige og ufuldkomne Væseneer, og dog skal styre saa mange utallige Mennesker, som ere fordærvede og til en stor Deel bedragelige. At lomenens har forseet sig er sandt. Men viis mig en Regent i heele Europa og de mest polerede Lande, som er seileløs. De største Mænghar i deres Sinds Beskaffenhed og Temperament deres Feil, som indtager dem. Den er den roes værdigste iblandt dem, har Hierte til at erkiende, og forbedre sine Feiltagelser. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det Bergenske Addresse-Contior hos Ole Brose