Københavns Adresseavis, 1763-07-27
Jblandt de Børn, som i deres spæde Ungdom har forundringsværdig udviist deres Forstand, er Christian Henrich Heineken meget merkværdig. Han blev fød til Verden i Lybek den 6 Februarii Anno 1721; Hans Fader var en Kunst=Maler, navnlig Poul Henrich En Adelsmand, som opholdt sig i denne Mands Huus, der besad stor Videnskab, og var vel bereyst, merkede hans stærke Hukommelse og store Færdighed, saasnart som han havde lært at tale, ved det at denne lille Heineken, af egen Drift, spurgte hvad Figurerne paa Kakkelovnen skulde bemærke, da han havde, efter Barnets Begreb, forklaret samme, hørte han med Forundring, at Barnet Dagen efter for Dette talte det næsten med samme Ord for sin Søster. gav Anledning, I bemeldte Adelsmand, for Tidsfordriv, lærte ham nogle Bibelske Historier, hvilke han ikke allene kunde erindre, men viste ogsaa en stor Begierlighed efter at vide mere. Ved denne fornuftige og brave Mands Underviisning havde denne lille Heineken bragt det saa vidt, at han i sit tredie Aar kunde giøre Rede baade for den Bibelske og Verdslige Historie, ja endogsaa med et Slags Veltalenhed; han kunde paa Landkortene vise baade Grændserne af ethvert Rige, og de fornemste Floder og Stæder i alle Riger, ja endogsaa den vidtløftige Inddeeling i det Tydske Rige; han kunde med Færdighed opregne de regierende Kongers og Fyrsters Slægt=Registere; han kunde nærne alt det, som forekom ham, paa Latin, og vidste meget beqvemt, at betiene sig af de mangfoldige Latinske Ordsprog og Talemaader, som hans berømmelige Lærremester ved Leylighed havde lært ham; han talede det Franske Sprog med temmelig Færdighed; han kunde synge mange Primmer med den rette Tone, og i sit Moders=Maal holde meget fornuftige og sammenhængende Taler. Besynderug, var det, at han aldrig kunde blive vandt til at spille nogen Slags Mad; men saa længe han levede, ikke nød andet end sit Ammes Melk. Han var bestandig megen Sygdom undekkastet; hans Forældre besluttede derfor at reyse med ham til et andet Sted, i en forandret Luft, for at prøve bin det kunde hielpe noget til hans Helbred, da Barnet af en besynderlig Lyst for at faae Kong Friderich den Fierde at see, bad meget om at de vilde føre ham til Dannemark. Forældrene føyede ham herudi og den 18 Julii 1724, begave sig paa Reysen til Kiøbenhavn; denne lille Heineken nød den store Maade, a. ne stoe Aar blev bragt for det gandske da værende Kongelige Herskab, og holdt en liden Tale til enhver baade ved sin Ankomst og Bortgang; han bad Kong Frederich den Fierde om den Naade, at maatte kysse paa hans Haand, og tiltalede Kongen paa Fransk, denne Naade med han ved det hele Kongelige Herskab; Kongen viste ha Elephant=Ordenen, og spurgde ham, om han vidste hvor det var hvorpaa han ikke allene svarede, men endogsaa ved samme Leylighed, fortalte Stifterens Kong Friderich den Andens Bedrifter. Hans Forstand og Hukommelse blev beundret af alle, som faae og hørte ham, han talede til enhver efter Stand, saart Fransk, snart Latin, snart Høytydsk, men til sin Amme talede han Plattydsk; Hun vildte stedse med ham, og te naar han var tret, maatte bære ham. Da han var hvo der Kongelige Herskab paa Fredensborg, og længe havde fornøyet Høystsamme med megen artig Tale, og alle havde beundret hans Forstand, sagde han til sin Amme paa Plattydsk : See nu Kron=Prinzen, Sophia Magdalena og Sophia Christina ret an, du faaer dem ikke meere at see, Han holdt en liden Tale til enhver af det Kongelige Herskab til Afskeed. Da en fornem Herre ønskede ham en høy Alder og god Helbred, svarede han: Gud har sat mig et Maal, som jeg ikke kand overgaae. Kong Friderich din Fierde behagede selv at sige: Mangen en paa tredige Aar har ikke nær saa stor Forstand, som dette Barn, paa tre Aar, og da der over Taffelet blev talet om dette Barn, sagde Allerhøystsamme: Dette Barn er nor forunderligt, og et Miraret. Han blev i Kiøbenhavn besøgt af adskillige Stands=Personer af begge Kiøn, som alle forundrede sig over hans Forstand, men beklagede tillige hans slette Helbred. Mange satte endogsaa nye Prøver paa hans Begreb. En fornem Person viiste ham en Skuepenge, som var blevet slaget i Anledning af Kong Christian den Siettes Formæling, som han vidste at Barnet ikke havde seet før, men han havde ikke saasnart seet den, førend han raabte: Christian og Sophia Magdalen af Culmbach, hvilket satte det hele fornemme Selskab i stor Forundring; Ja enhver som saae og hørte ham, tilstod, at dersom de ikke selv havde baade seet og hørt ham, havde de aldrig kundet troet det efter en andens Mund.