Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-12-03
Siællandske Avis, Den Vest eller. Ugeblad. Slagelse. den landske Historie. uden og inden tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Hr. Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus 19de Aarg. 19de Aarg. Tirsdagen den 3 December 1833. No. 97, med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Om Jaguaren. (eller den store Amerikanske Tiger, meddeelt at en nye Reisende i Amerika.) Tigeren er en stor Katteart; af disse store glubende Kattearter i Amerika kiender man i det mindste 8, endskiøndt der kunne gives flere, at disse er Jaquaren den største og farligste. Det gaaer med den som med den store Asiatiske Kongeriger, den myrder ikke af Lyst til at myrde, men for at tilfredsstille sin Sult, naar den er mæt lægger sig dens Glubskhed indtil Sulten, atter opvaagner, Tanken om at dette kan møde og at man kan træffe paa en sulten Tigger giør det ængsteligt at fordybe sig i Amerikas Skove, hvor saa meget andet møder, som tiener til at indgyde Angst, især de nære og fierne Lyd, som træffe Øret. Disse Lyd ere høist besynderlige; men deres Styrk og Vildhed staae ofte ikke i Forhold til Dyrnes Størrelse og Farlighed. Den store Tapir, giver en pibende Lyd fra sig; den farlige Kaiman (Krokodil) giøer i Skumringen som en ung Hund, hvorimod ganske smaae, eller dog uskadelige Dy udstøde frygtelige Toner, hvorved den nerfarne Europæer skielver. Naar Solen gaaer op, eller naar den gaaer ned, dundre Skovene af Broleabernes gruelige Vrælen (deres Strube er aparte bygget dertil, og den gamle Verden kiender ikke noget til disse Skraalhalse); nogle Fuglearter, istemme hele Dagen igiennem et klageagtigt Skrig; andre opsende fra Moradserne skingrende Lyd. Kun ved lang Erfaring lærer man iblandt disse forskiellige Stemmer at lægge Mærke til den skarpe Piben, som udmærker Jaquaren og den næsten ligesaa store Kuguar (Puma, den amerikanske Løve) hvilke Kattearter Menneskene allene have at frygte for i Amerika. Dette Skrig høres kun Aften og Morgen i Tusmørket, naar Dyrene gaae ud paa Rov eller ere færdige dermed, da de som Katte gaae paa Jagt om Natten og er det ikke skrækkeligt. Anderledes forholder det sig med den Lyd, som Jaquaren giver fra sig, naar den styrter løs paa sit Rov eller sniger sig omkring det. Jeg hørte det sidste første Gang ved Bredden af Pichidango, en liden Flod ved Montevideo. Da vi en Aften havde leiret os ved Udkanten af en Skov for at spise vor Aftensmad, kom vore Heste, som græssede i Nærheden, løbende hen til os med alle Kiendemærker paa Angest, og i samme Øieblik børte vi i en Afstand af 20 Skridt en Jaguars Brølen; den lignede en dump Gurglen, som endte med et skingrende Skrig, vi løsnede nogle Flinteskud for at skrække den og den begav sig knurrende bort. Siden har jeg flere Gange hørt, denne Lyd, som opvækker Angest. Jaguaren forekommer hyppig i Provinsen Buenos Ayres og ved Montevideo; omtrent 400 Jaguarskind bringes aarligen til Salg til Staden Buenos Ayres; fordum vare de langt talrigere. Ved Paranaflodens store Oversømmelse i 1825 omkom mange Jaquare; de toge Flugten op i Træerne, og Folk som beseilede Floden saae mange af dem sidde ganske magre oppe imellem Grenene. Desuagtet er denne Egn bleven snart igien opfyldt af dem. Skovhuggerne, som fælde Træer til Buenos Ayres, ere i denne Egn idelig udsatte for deres Angreb, men Vanen giør at de ikke bryde sig meget derom. Man fortæller de dristigste Handlinger af dem, hvoraf jeg vil kun meddele een, da jeg kiendte den Person, som udførte den og hans kjæmpemæssige Legemsbygning giør Tingen troelig. Dette Menneske stødte en Dag ved en eensom Vandring igiennem Skoven paa en Jaquar, som laae paa Kattemaneer udstrakt ved Foden af et Træe. Havde han taget Flugten eller givet sig til at skrige, saa havde han bestemt været forloren; men han blev staaende ganske ubevægelig og saae Dyret ind i Øinene, som kom ham langsomt imøde, logrende med Halen. Den var sandsynligen ikke sulten, og vilde først lege med sit Bytte inden den dræbte det, og reiste sig i Veiret paa Bagbenene for at gribe Mennesket med Forbenene. Men Manden observerede dens Bevægelser, greb om begge Poterne og holdt Tigeren fra sig saa langt som hans Arm var. Nu vilde denne betiene sig af sine Bagbeen; men hver Gang den vilde springe i Veiret kastede dens Modstander den med Kraft ned til Jorden. Denne ulige Kamp varede et Qvarteer da Manden blev træt og stødte Tigeren med al Magt fra sig. Hans Hat kom til at ligge imellem Benene paa Dyret, og han var dristig nok til at tage den til sig, hvorpaa han begav sig bort uden at blive forfulgt. Saa utroelig denne Tildragelse end maatte synes at være, saa lader den sig dog forklare af Jaquarens Legemsbygning, som er saaledes beskaffen, at dens Styrke ligger i Hovedet, Halsen og Forbenene, saa at naar en stærk Mand havde bemægtiget sig disse, saa kunde den ikke udrette noget mere. (Naar man tager fat om de to mindste Kingre paa et Menneske, saa mister det sin hele Styrke). De Baade, som seile opaf Paranafloden, og som om Natten bindes fast til Træerne, ere udsatte for at Jaguare spring ned i dem og slæbe Menneskene bort. De Landsbyer, som ligge i Nærheden af Floden ere ogsa udsatte for deres Anfald og man dræber ofte Tigrene i Nærheden af dem. J Aaret 1823 trænge eet af disse Rovdyr ind i Franciscanerkirken Staden Santa Fe og skiulte sig i Sakristiet, hvortil Døren stod aaben. Den første Munk, som gik ind for at læse Messe, blev sønderrevet paa Stedet, en anden, som kom bag efter, havde samme Skiæbne; en tredie som bemærkede Dyre tidsnok, slog Døren i og giorde Allarm. Da derikke vare Vinduer paa Sakristiet, saa maatte man for at skyde Jaquaren giøre en Aabning i Loftet. En Mand satte sig tvers over en Bielke som var 10 Alen over Gulvet; des uagtet giorde Dyret et svært Spring i Veiret og forrev hans Been; men han skiod sit Gevær af og dræbte det paa Stedet. J Nærheden af Staden Buenos Ayres seer man sielden Jaquare, men i Gaderne af Montevider selv har man dræbt dem.