Berlingske Tidende, 1836-10-19
Allerede efter faa Dages Forløb var Sygdommens Symptomer ikke længer saa heftige, og efter 16 Dage aftog ikke alene Brystsmerten og Feberen betydeligt, men den Syge kom igjen til Kræfterne, kunde ligge paa begge Sider og blev aldeles befriet fra den martrende Hoste. Om Hoveriet. Det synes at blive til en meer og meer almindelig erkjendt Sandhed, at Hovedhindringen for Hoveriets Afløsning i Danmark maa søges i den Omstændighed at Hoveribonden ikke er i Stand til at sikkre Godsejeren en passende Erstatning for Hoveriet, og at dette vilde være anderledes, naar Bonden besad Kundskaber nok til at benytte et forbedret Agerbrug. Uden at man med Føje kan erkjende, at ret mange af Danmark hoverigjørende Bønder ville være ude afStand til at sikkre Godsejeren en passende Hoveriafgivt, noget der desuden kun ville bevise at Godsejeren havde bebyrdet Fæstebonden med Afgivter som han ikke kunne bære, og hvilket vilde være en al for haard Dom over Danmarks Godseiere, og neppe findes hjemlet i de bestaaende Forhold – maa man dog indrømme, at den betydeligste Deel af Danmarks Bønder, og desværre mange Andre, savne Sandsen for et Agerbrug, der baade kunde sættes i Lighed med de Bedre i andre Lande, og tillige bære de Byrder, som Statens Tarv og Eiendomsværdien fordre, og man er højlig opfordret til at benytte ethvert kraftigt Middel til hurtig at føre vore Agerdyrkere til dette Maal, inden alle Capitaler fortæres og det saaledes bliver umuligt at gjennemføre Forbedringer. Det er i Sandhed glædeligt at see Bestræbelsen derhen, og den sande Fædrenelandsven maa være Hr. Pastor Børresen meget taknemmelig, at han har brudt Jsen, ved hans bebudede Ugeskrivt. Enhver i sin Virkekreds bestræber sig vistnok gjerne for sammes udbredte Læsning af Bonden, men enhver som kjender dennes Tænkemaade, veed hvor vanskelig det er, at faae ham til at anskaffe belærende Skrivter i Landbruget; thi hans Forfædres Skikke ere ham de kjæreste, fordi de ere de mageligste at følge. Uden Opmuntring vil Sagen altsaa rimeligviis ikke gaae, og da man i Danmark saa gjerne bidrager til almeenvigtige Hensigters Opnaaelse, vilde det upaatvivlelig meget befordre dette Godes Fremgang, naar Flere gjorde Sammenskud til hiint Ugeblads Uddeeling uden Betaling, i det mindste i Begyndelsen; thi da kunde det ventes læst af ret mange, og hos Flere vilde da Sandsen for saadan Læsning udvikle sig og derved aabne de ny Jdeer Jndgang. Men ligesom – for at blive ved Exempler af det daglige Liv – man kun danner en troende Christen ved TotalJndtrykket af Christendommen som en Heelhed, saaledes kan man vanskelig haabe at danne en dygtig Landmand, ved deelvise Meddelelser af Principer for et velordnet Landbrug, uden at Agerbrugeren forud besidder Grund principerne for et saadant Agerbrug; thi fornuftig Agerdyrkning er ikke Gjennemførelse af enkelte enestaaende Principer, men en sammenhængende Kjæde af mange Enkeltheder, der deels gaaer ud fra det Hele, og deels bidrager til at tilvejebringe Eenheder. Saaledes ville til Exempel Staldfødring og Vexelbrug, som saameget er anbefalet, udført med Fasthed, og uden Venyttelse af udtærende Afgrøder, bringe Fordærvelse over sin Bruger, uagtet Jordens største Gjødningskraft, er Agerdyrkningens første Maal. Man anbefaler og opmuntrer til planmæssig Drivt af en Avling i sin Heelhed, men man glemmer at en saadan kun bestaaer af et mangeartet Jordsmon, og vil man paa et saadant, med Strenghed hæve sig til en vis yndet Drivtsplan, tager man meget feil, og det er høilig at beklage, at saamange af vore Hovedgaarde maa hylde dette Princip, formedelst det for Godsejer og Bonde lige fordærvelige Hoveri. Jeg kan saaledes ikke, uagtet al den Modstand den finder, fravige min Overbeviisning: at det som hurtigt vil bringe vort Agerbrug til den ønskede og høist fornødne Standpunkt, er en Examen for Enhversomhelst, der vil benytte sig af Agerbrug. Man har i Holsteen, hvor et forbedret Agerbrug alt længe har fundet Sted, indseet Nødvendigheden af en saadan Examen, og langt større er Trangen hør. Man har der fundet den udførlig, og jeg veed altsaa ikke hvad der skulde hindre Jndførelsen, her, uden fordi at det er noget Nyt; men deraf savne vi ret meget. Sors Amts landeconomiske Selskab har stærkt opfordret til Omarbeidelse af Høeghs Anviisning til et velordnet Agerbrug. Det er bekjendt at denne Bog var skrevet meest for Bønder, og det er naturligt, at det vise Selskabs Hensigt er at see den ny Bog læst af denne Classe, og hvad er desuden rimeligere end at Selskabet ønsker Bogen læst og forstaaet, saa at den viser sine gavnlige Virkninger; men læses den saaledes, maa Læseren ogsaa kunne gjøre Rede for at det er skeet, og kan Nogle saaledes læse Bogen uden Tvang, kan Alle med Rettighed gives denne Impuls; og da er Hensigten med Bogen i fuldeste Maade opnaaet. Størstedelen af den mandlige Deel af Almuen hendriver deres Tid om Vinter-Aftenerne i Lediggang, der ofte medføre mange Laster; men skulde Bondekarlen nu underkaste sig en Examen, inden han kunde faae Gaard i Brug, maatte han anvende mange ledige Timer til at gjøre sig duelig for sit Fag, og er Begyndelsen paa denne Maade først gjort, vil Culturen imellem Almuen snart gaae frem med Kæmpeskridt; thi hvor der engang er vel begyndt, bliver snart godt fuldendt. Der er kun lidet af Videnskaberne, der fra Begyndelsen af læres af reen Lyst til samme, men den vigtigste Drivefjær, er den ubetvingelige Nødvendighed, at de skulle dyrkes for siden at skaffe deres Besiddere Levevei, og hvorledes skal man altsaa kunne vente, at Bonden som mindre tænker paa Fremtiden, ved Læsning, som en uvant Syssel, skal arbeide sig frem til Fuldkommenhed i sit Fag, uden en heftig, udvendig fra kommende Paavirkning. Man sige ikke, at en saadan Examen er for Lidet til Hensigtens Opnaaelse, thi naar den, som den rettelig burde, afgave Beviis for at Lærlingen vidste Beskeed om hvad der udfordres til et velordnet Agerbrug i Danmark, maatte han siden kunne sætte dette i Gang, og hvad Lempningen efter forandrede Forhold der udfordres, vilde letteligen gaae ind, siden naturligviis mange duelige Agerdyrkere ville fremkomme efter denne Anviisning, der ikke blev staaende ved det engang lærte, men siden vilde gaae frem, som Tilfældet er med andre Videnskabs Fag. Mange practiske Øvelser kunne ogsaa sættes i Forbindelse med denne Examen, og disse ville vistnok befindes langt mere svarende til Øjemedet, end til Exempel de nu stedfindende Præmiepløininger, der belønne nogle enkelte Veløvede, uden, saavidt man hidtil har sporet, at forskaffe Opmuntring for Andre, der muligt meget mere betragter Hine som favoriserede af heldige Forhold, der ei ere disse egne. Ret mange Bønderkarle kunne ei heller nyde godt af practisk Landbrug ved LandhuusholdningsSelskabets Foranstaltning, og paa de Gaarde som drives ved Hoveri, kan Lærdommen overalt ei være synderlig, selv om Forpagteren altid er den dygtige og drivtige Landmand, som er saa saare nødvendig for at kunne være et følgeværdigt Mønster. Desuden kan Drivten paa en Hovedgaard langt fra afgive Norm for Behandlingen af en Bondeavling, og for denne var det at Bondekarlen fornemmelig skulde lære.