Københavns Adresseavis, 1788-01-14
J Landemærket er den 12 hujus fra en Bendevogn bortstiaalen 10 Stkr. Blikmaal justeret; Opdageren vilde melde det i No. 52 i Kielderen paa lille Kiøbmagergade. J Aabenraae, omtrent ved de formeerte Præsters Porte er tabt en sort Fruentimmer Muffe, hvori laae et hvidt Lommetørklæde med rød Kandt, skulde samme findes, og de levere det paa Adresse=Contoiret, loves derfor en Douceur. En bruun glathaaret Tævehund med hvide Tæer er bortkommen; hvem som samme har optaget, og leverer samme store Kongensgade Nr. 251, skal erholde en god Douceur. Dem S. T. Herrn Premier=Lieutenant S. 224 Fehorsamst zugerignet. victorius at que, Boetis. Guidlidet andende lemper fult ægua potestaaHoratius. Wie Ewald stard, da flod hier meine Trahne, und Ol den Meisterstuk bey dennes Gerners Grab, lokt wiederum mir Tranen ab, so das ich unbekannt nach Jhm mich sehne. Jch schulde Eurem Stand zuvel, mein Glük, men Wahlseyn und men Leben. Er hat mir meine Ruhrgegeben; Jch ware sonst der Sorgen Spiel. Jch ware langst ein Werther hier, ein Siegwart und ein Thor auf Eeden; Jch kan nicht mehr unglüklich werden, sagt eine Eurer Töchter mir. Die selbst den Helicon verehrt, so wie die Dichter und die Musen, die Grosmuth tragt in ihrem Busen, und mich den Wehrt des Daseyns lehrt. Sie wunscht mit mir dir Heil und Wohlergehen, und ich der langst dich schaft, ich Punsche selvst einst Dich entfernt von Sorgen, so wie mich, en Hymens Arm beglukt und froh zu sehen. Jomfrue CANDD.E. MARI FERNT2 S. Crauden 19 December 1787. Maaskee Du Knæler nu For Cherubs Trone, O! knæler du Da bøy dog Oret til min Klagetone! See din forgrædte Ven. Og hem hans Taare: Bed Himmelen. Til elysæisk Fred ham snart udhaare. - I Seklers Evighed Ham forst forlader, Den Qval han led! Da Du fra Støvet foer til Aanders Fader O Engel ! ynk din Ven Og lad dit Hierte. I Himmelen. End føle Sorg ved Synet af min Smerte, fra Cherubs Trone nee. Din Aand sig svinger; Og Himlens Fred Balsamisk i mit Bryst din Engel bringer Du væbner om min Barm Med Dydens Anker. Naar bitter Harm. Bestormer mig i oprørt Hav af Tanker. Ey for Dødens Blund : Og jeg rædsom hæver. I denne Stund. Din Engel hellig om mit Leye svæver. Da flyver, iler jeg Fra Støvets Kiæder. Og Seklers VeyEr hun et Skridt til glade Evigheder, Ba Til Hr. Landmaaler Jversen. i Anledning af Hans Kones Magdalene Sophie Nissens Død, som efter et 4re Aars Ægteskab i hendes Alders 39te Aar, forlod det Jordiske den 10 December 1787. Græd min Ven, du Aarsag haver, Men holdt Maade med din Graad! Viid, at Verdens store Skaber. Handler efter beste Raad. Snart han læger, snart han saarer, River Konen fra sin Mand. Skal jeg tale som en Daare, Skal jeg kalde ham Tyran? Nei min Ven, vær som den Vise, Der anhører Himlens Bud; Og i Sorgen finder Lise, Naar han tænker paa sin Gud, Jeg undskylder din Forvirring, Tager Deel i dine Kaar; Og jeg kalder det en Jrring, Let at see paa andres Saar. Men om synes dig saa ilde, Din Udvalgtes Død, men Ven Da betænk, at Gud saa vilde, At det skeer fra Himmelen. Glæd dig ved at have ciet, Og giv bort, naar Tiden er; Græsset blier jo grønt afmeret, Overalt i Verden her. Hendes Roes vi et forglemme. Skiønt hun borte fra os er; Og hun der, hvor hun har Hiemme, Lidet hører til os her. Men naar Verden ved Trovhæer, Halv forguder Sines Værd, Gjemmer det i Mansolger, Som er Ormen lige nær. Vil vi reise hende Støtte, Som med Verden ei forgaaer, Og som ingen kan forfløtte, Men staaer fast som Sandheds Ord, At hun var den fromme, dydig, Som i Lidelser var stor, Elskte Gud, og altid lydig; Hvor det angik Herrens Ord. Mange Smerter hende fulgte, Udi hendes Sygdoms Aar; Men hun tvang sig, og dem dulgte, For at lindre Mandens Kaar. Ham at glæde og fornøie, Kaldte hun sin største Lyst; Mangen Smiil og funklet Øie Bort og Kumme, af hans Bryst.