Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Ranskansker. Sjette Aargang. No. 17. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 6 December, 1808. Skrivelse fra Captain Peersen. P. M. Han er mig en kapristes Person, min Ven Hvad bilder Han sig ind, Nu har jeg havt tre Gange Bud efter Ham, men hver Gang svarede Han san fasong, naar jeg vilde Ham noget, kunde jeg komme til Ham. Hvad vilder Han sig ind Jeg veed nok, at disse Døgnskrivere, som Folk af Stand og Extradition kalde dem, ere altid saa storagtige. Men uagtet de sædvanlig ere saa fattige som Kirkerotter; har de alligevel ingen Respect for Folk, der har ti Gange, ja hundrede Gange saa mange Penge som de. Er han da bedre end min Barbeer, om jeg maa spørge, Min Barbeerer ogsaa en studeret Person, og kan, om Gud vil, engang blive Doctor, men alligevel kommer han, naar jeg fløiter, og tager ikke allene mit Skjæg af, men gjør endog dybe Ræverenser, naar jeg slænger en Tiskilling hen til ham. Men jeg veed ikke hvorledes det er med disse skrivende Personasier, de skrive af Naade, de leve af Naade. de læses af Naade, og alligevel give de sig en Mine som om de vare meer end Folk, der commandere, hele Snese Tusinde og som kunde kjøbe hele Skokke saadanne Karle, dersom det kom an paa at betale dem. - Men der er det samme, for denne Gang skal jeg skienke Ham det, at Han har tilsidesat den vedbørlige Respect. J min ny Stand har jeg foresat mig at handle inerøsk, saaledes som andre store Herrer. Jeg kan for min Død ikke lide, at Folk strax skal sige, naar Skarn kommer til Ære, saa veed det ikke hvor det skal være. Jeg veed ret godt baade hvor og hvad jeg skal være, hvorvel man just ikke kan sige om mig, at jeg af Skaren er kommen til Ære. Men jeg tænker som saa, man skal ikke huske saa meget paa hvad man har været, som paa det man er og kan blive. Der er nu Henrik Fisker. Han har ogsaa melet sin Kage i denne Tid saa godt som jeg. Men det gemeene Fiskervæsen stikker dog endnu bestandig i ham. Han drikker og spirer og souser endnu som før med sine Kammerater, og jeg kan aldrig faae det præket i ham, at en Mand, der veed at commandere en Halvtønde, ja en Halv otting Guld paa den rigtige Maade, kan faae mange til at danse efter sin Pibe, om han ved nok saa galt. Men det kan altsammen ikke hielpe. Han bander paa, at han vil leve og døe som Henrik Fisker. Førend jeg fik Kløer i den Engelske Galease, var jeg af samme Tanker som Henrik. Naar jeg kunde bringe et godt Læs Rødspætter til Torv, saa troede jeg, at ingen var lykkeligere end jeg. Havde jeg 5 Rdlr. i Lommen, saa gav jeg hele Verden en god Dag. Jeg troede da at Peer Fisker var den rigeste Mand i hele Sjælland. Men siden min Mægler udbetalte mig den sidste Ladning, har jeg faaet Øinene op. Nu seer jeg først, at jeg for har været den største Dosmer af en Dosmer, der kan tænkes, og at der hører ganske andet til at være lykkelig, end at have Mad og Drikke og Klæder, og, at kunne sove godt om Natten og være frisk og sund. Min Mægler og en Kjøbmand, der havde nogen Part i Skuden, have begge bragt mig paa ganske andre Tanker. Jeg har nu ogsaa foresat mig, at leve ret lykkelig, saaledes som det tilkommer en Mand, der eier 80,000 Rdlr. Jeg har forandret min hele Levemaade og estime rer Penge som - Min Fiskerbaad har jeg ladet hugge istykker og gjøre en Gaasesti af, og mine Garn bruger jeg til at fange Snepperter i paa min tilkjøbte Lystgaard. Jeg har ret for ramme Alvor foresat mig, at leve lykkelig – jeg vil, ja jeg vil, om det saa skal koste mig 80,000 Rdlr., og ligesaa mange til. Hvad bryder jeg mig om Penge. Seer Han, min Ven, det er egentlig i den Henseende jeg gjerne gad tage Ham paa Raad med, for, uden Flattans, jeg har hørt, at Han ikke skal være saa dum, og jeg har længe forundret mig over, at Han endnu ikke er bleven ansat ved Politievæsenet eller Visitørvæsenet, eller som Foged enten ved Fattigvæsenet eller i Norge. Dersom Han kan sige mig, hvorledes jeg paa en honnet og skikkelig Maade kan blive ret dygtig lykkelig med mine 80,000 Rdlr., saa skal Han, min Sjel, ikke have gjort det omsonst. Men førend jeg fører mig til Raads med Ham, maa jeg nok først sige Ham, hvorledes jeg for Tiden har det og fører mig op. Seer Han, Fiskeriet har jeg, som sagt, allerede længe lagt paa Hylden, for jeg troer, man kunde fiske i 80 Aar og dog ikke faae de 80000 Rdlr. til at bede paa Krogen. Min Kjøbmand og min Mægler har desuden begge sagt mig, at det ikke skikker sig for en Mand paa 80000 Rdlr., at stange Aal og Reier, og jeg finder ogsaa at der er Ræsong i hvad de siger. De har ogsaa sagt mig, at jeg bør kalde mig Captain Peersen, for Peer Fisker det var saa gemeent for en Mand paa 80000 Rdlr. Jeg svarede dem, at jeg aldrig har ført et Skib eller forstaaet at føre det, men at jeg er Kar for min Hat, naar det kommer an paa at tage er godt Dræt Skrupper i min Vod. "Jeg var tilfreds han ikke kunde føre en Pærekutter, sagde Kjøbmanden: saa bor Han kalde sig Cap taine. Jeg fandt at der var Ræsong i det, Manden sagde, en Titel skulde jeg have, og mindre end Captain kunde det dog ikke være. Han har ogsaa raadet mig at klæde mig anderledes, og jeg har derfor kaster min Trøie Pokker i Vold og ladet mig gjøre en mørkeblaa Kjole af superfiin Engelsk Klæde. Min Kone meente, at det sorte stride Haar seer saa gemeent ud, og jeg har nu ladet det rage af og ladet mig gjøre en Paryk, som Haarskjæreren har faaet 14 Rdlr. for. Jeg synes rigtig nok at det var syndige Penge for en lurvet Paryk, men alle Folk sige dog, at den klæder mig saa godt, og at jeg nu seer ud som en Vestindisk Captain. Der er ogsaa saa mange Krøller paa den saa det Halve er nok, og de allene er maaskee Pengene værd. Jeg har ogsaa fæstet mig Værelser i Byen, som koste mig 400 Rdlr. om Halvaaret i Leie, og møbleret dem ganske propert. Min Kone har ladet alle Gulvene forhude med et Slags broderte Tæpper, der har kostet en Pokkers Hoben Penge, og Vinduerne ere blevne behængte med Gardiner, som der hører Fryndser og Kruseduller til, der allene har kostet 9 Rdlr. Alen. Min Kone har kjøbt sig en Tyrkisk Skal eller Skaal, som hun kalder den, der har kostet 300 Rdlr., og den lille Jokum, som er den yngste Høne i Kurven, har min Siel faaet en Koje at ligge i, som kan gaae af sig selv, og er beklædt med Silke og Damask. Jeg har ogsaa begyndt at faae Selskab hos mig og blive inventeret af Folk af Stand og Rang, og min Kone har ramponeret en Losse paa Comedien, kort sagt, vi leve paa ret en fornem Fod, og alle Folk kalde mig ikke mere Peer Fisker, men Hr. Captain Peersen. Jeg har faaet en Mameselle i Huset, som kaldes Fransk Schæse, men hun er mig en dyr Shuse. Den Gebenele bestiller ingen Verdens Ting andet end pluddrer noget Fransk, som Diævelen ikke forstaaer. Men min Kone synes dog at saadan et Skabilkenhoved er nødvendigt i et anstændigt Huus, og siden nu Alting skal og maa være udenlandsk, om det var nok saa dumt og galt, saa har jeg ikke villet negte min Kone den Fornøielse, at have saadan en Fransk SchæseFor min Part maa hun gjerne tage en Fransk Kariol til. Hvad bryder jeg mig om Penge, Men med alt det kan jeg dog endnu ikke sige, at jeg lever lykkelig, nei, der skal andet til! J mellemstunder forekommer det mig tvertimod som Peer Fisker levede lykkeligere end Capitain Peersen. Jeg veed nok det er noget dumt Tøi, at bilde sig det ind, og at en Mand paa 80,000 Rdlr., maa kunne leve 80 Gange saa lykkelig som en fattig Fisker. Men jeg veed ikke, om det er Vanen der gjør det, jeg synes ofte, jeg levede bedre før end nu. Naar Peer Fisker pleiede tilforn at komme hjem til sin Kone, med en Vod Fisk paa Makken, saa gik han uden Omstændigheder lige ind i Stuen, og om han saa havde vadet i Dyndet lige op til Knæerne, satte Han sig dog strax til Bords, spiste med en velsignet Appetit sit Øllebrød, sin Vælling eller sine Erter, ligesom det faldt, drak sin Finkel, og var vel tilmode, naar han havde læst sin Bordbøn. Men naar Captain Peersen nu kommer hjem, saa maa han først staae en halv Time uden for og skrabe Fødderne af, der maa see ud som de vare slikkede, naar han vil forskaanes for sure Ansigter og krollede Næser; og naar han vel har overstaaet den Tur, maa han lade sin gode Appetit spadsere et Par Timer omkring i Forgemakket, førend den kan faae Audience ved hans eget Bord, og naar da de Fremmede vel ere komne, mener Han da at Captainen tør lade sig mærke med at han er sulten, Nei, min Siel, naar han tør. Han maa sulte som en Hund, og lade Appetiten gaae fløiteen. Jeg er færdig at blive gal over saadanne Noder, men min Kone siger altid, at det er saa Brug, blandt honnette Folk, Pokkeren være honnet, har jeg saa ofte sagt til hende: naar man saaledes skal svæge sit Legeme for at være det.