Berlingske Tidende, 1832-05-16
Fra Pau skrives. Den Sundhedscordon, som vi oprettede 1823 mod den gule Feber i Barcellona, giengieldes os nu med en langt større Strænghed fra Spansk Side, som man foregiver, paa Grund af Cholera. Dengang var Handelsforbindelsen over Pyrenæerne imellem de i Norden og Syden tilgrændsende Provindser ikke aldeles ophørt, og med nogenlunde Forsigtighed kunde endnu Samfærsel finde Sted; thi Cordonen var fra vor Side egentligen kun et strategisk Paaskud, og Forberedelsen til vor Armees Jndmarsch i Spanien. Nu har Bladet vendt sig; det er nemlig Spanien, der opstiller Sundhedscordonen og gjerne griber dette gode Paaskud til at opstille en Vaabenmagt paa vor nordlige Grændse, for at beholde frie Hænder, og i det værste Tilfælde at kunne stille et lidet, af Terrainet understyttet, Armeecorps mod Frankrige. Denne Spærring udstrækker sig, efter den Spanske Generalsundhedsjuntas Bestemmelser, til alle de Varer, der komme fra Paris og fra Naboe=Departementerne indtil 47. N. B., altsaa til den nordlige Bredd af Loire. Men Communicationen med de nærmeste Franske Pyrenæerdepartementer er ligeledes gjort vanskelig. Derved lider Jndustrien i disse Provindser, som aldeles er beregnet paa Spanien og dets Fornødenheder, overordentlig meget. J Bordeaux gjøres store Anstalter til Choleras Modtagelse; den vil vel ligesaa lidet udeblive der, som i hele Nedre Frankrige, hvorimod Ardenner, Vogeser, Alpe, Cevenner= og Pyrenæer=Departementerne maaskee tildeels undgaae denne Landeplage, formedelst deres høje Beliggenhed. Da Cholera allerede har overskredet Loiren og er udbrudt i Indre og Loire=Devarte, mentet, saa vender den sig lige imod Rochelle og Bordeaux; Spanien vil derfor ufortøvet udvide sine prohibitive Forholdsregler til Landskaberne norden for Garonne, Da man regner, at over 13,000 Mennesker ere døde af Cholera i Paris o. s. v. indtil April Maaneds Udgang, saa bemærker man, at Afgifterne af Arvecapitaler, under disse Omstændigheder, maatte indbringe en uhyre stor Sum, - dersom det er mueligt, tilbørligen at inddrive den. Der fordredes endnu en saadan Plage, som Cholera, for at gjøre Elændigheden i Paris fuldkommen, for at give Handelen Naadestødet, og bringe de lavere Almueclasser til Fortvivlelse! man indseer lettelig, hvor vanskelig, hvor utilfreds, Almuen maa være, naar man betænker, at ei allene de fleste afhængige Fremmede, hvis Antal omtrent var 40000, have forladt Paris, men at ogsaa Hovedstadens faste Jndvaanere hobeviis ere flygtede ud af Byen, for, to eller tre Maaneder tidligere end sædvanligt, at indaande en sundere Luft paa deres Landsteder. Franske mændenes Mod er uadskilleligt fra Exaltation; hvor denne ikke kan finde Sted, viser hiint sig heller ikke i de glimrende Situa, tioner, som det saa ofte har fremkaldt. Men om end de høiere Classer, de Deputerede, ja selv Almuen, - hvis Frygt for Døden har avlet de afsindige Rygter og Forgiftelse og Forræderie, - forsage, saa give de utallige Læger, medicinske Studerende, Syge vogterne, og fremfor Alle, Handelsministeren og Politiepræfecten, desto hæderligere Beviser paa virksom Mod. Vel er Cholera er skrækkeligt Onde, thi den ødelægger al Handel og Vandel og forstyrrer alle Familieforhold, men idet de Rige ved Flugten søge at undgaae dette Onde, berøve de ei allene de Fattige endeel af deres Erhverv, men forfærde ogsaa deres Jndbildningsskraft med den Tanke, at de nødvendigen maae vorde Offere for dette Uhyre, som de ene ikke ere i Stand til at undflye. Saa beklageligt end denne uforklarlige Sygdoms Udbrud ellers er, saa hjerteskjærende end Synet af saa mange ødelagte Steder og de utallige sværtladede Liigvogne maa være, kan dog ogsaa dette Onde maaskee have sine vigtige, gavnlige Følger. Uden at tale om hvad der vindes i Reenlighed og Salubritet ved denne Leilighed for Paris og saa mange andre franske Stader; uden at erindre den Velgiørenhed, hvorpaa vore Riigmænd og Store, ikke mindre end den Kongelige Familie, have giver saa glædelige Beviser, har Cholera, i Forbindelse med Opstandene og Rygterne og Forgiftelse, paa nyt henvendt Opmærk, somheden paa de lave Folkeclassers beklagelsesværdige Forfatning, blandt hvilke Uvidenhed, Fordommes Magt, Mistillid til deres Overmænd og til de Rige ere ligesaa store som Elændigheden, Udsvævelsen og Ureenligheden. Paa denne Classes Nød maa raades Bod, om ikke af Menneskekjerlighed og christelig Pligt, saa dog i det mindste af Klogskab, for at undgaae de Farer, hvormed den stedse mere og meere truer hele Samfundet. Dett, som er foregaaet i Paris, kunde lettelig gjentages i Lyon, og maaskee med endnu sørgeligere Følger. Ogsaa i Strasborg, har man allerede begyndt at tale om Forgiftelse, og begyndt at yttre Vantroe til Cholera, som en virkeligen existerende Sygdom. Saaledes yttrer dens Jndflydelse sig ogsaa paa Tidsskrifterne, som paa alle andre Foretagender; Polemiken taber sin Heftighed, Lidenskaberne afkjøles allerede ved Frygten, at de kunde prædis ponere til Sygdommen, og den Virksomhed, som adskillige Ministre have lagt for Dagen, den Velgiørenhed og den Uforsagt. hed, som Medlemmerne af den Kongelige Familie, hvis Haab, Kronprindsen, uden Frygt opholdt sig flere Timer mellem de Smittedes Senge, have viist, kunne maaskee ogsaa tjene til, nogenlunde at udsone Mængden med Magten. - Hr. Perier, hvis hele Huus, Kone, Søn, Sødskende, er hjemsøgt af Sygdommen, skal vel være sin Helbredelse nær, men hans heftige Temperament udsætter ham meget let for et Tilbagefald.