Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-26
Efter Jndsendt.) Jmod Hr. Pastor og Ridder Bastholms Yttringer angaaende Bibelselskaber og lærde Selskaber i hans for nogen Tid siden udkomne Sendebrev, have adskillige Stemmer hævet sig. Uden at indlade sig i Striden selv, vover man at opkaste følgende derved foranledigede Spørgsmaale: I. Kan Bibelen virkeligen ubetinget gives den Uoplyste i Hænde, uden at ledsages af mundtlige eller skriftlige Oplysninger, 2. Er det med Grunde godtgjort, at Steder, som f. Ex. i Prædikeren 3 C. 20 V. ikke kunne misforstaaes af Almuen, eller er det usandt, at saadanne virkeligen allerede ere blevne mistolkede? 3 Kan en Eskimer, Jrokeser a. blive omvendt, naar man giver ham i hans Sprog en Bibel i Hænde, hvis Stiil, hvis Billeder &c. ere ham aldeles ubekiendte, 4. Er det ved Kiendsgierninger virkeligen bevist, at Bibelen mindre læstes og mindre toges til Eftertanke den Gang, den maatte kjøbes af dem, der vilde eie den, fremfor nu, da den uddeles uden Betaling? 5. Er der hjemme og i Landet selv allerede gjort saa meget for Ungdommens Opdragelse og meenig Mands Oplysning, at man kan tænke paa Hedningers Omvendelse ved Bibelens Udbredelse iblandt Grønlændere, Laplændere og Jndianere: 6. Er det lettere for Almen end for den egentlige Lærde, at forstaae Bibelens Bøger uden Forklaringer, Trænge de sidste dertil, hvorfor skulde den første da kunne undvære dem, 7. Hvad forstaaes egentligen ved den lærde Opdragelse? Findes Lærdommen en i Grækernes og Romernes Værker, Eller kan den hele arabiske og indiske Literatur, med Alt hvad der siden den saakaldte Sølvalder i Romernes Literatur er skrevet i de af hine med Benævnelsen Barbarer stemplede Nationers Sprog ikke henregnes til Lærdom, 8. Er den, der har fuldendt sin academiske Løbebane, en Lærd, og den, der med mindre Færdighed læser Classikerne, nødvendigen en Ulærd, 9. Forstaae alle Geistlige deres Bibel i Grundsprogene, og hielpe de fleste sig ikke med Oversættelser. 10. Er det nødvendigere for en Videnskabsmand at kunne læse Classiker som Homer og Horats i Originalsproget, end for en Præst at kunne læse Bibelen i Grundsprogene? II. Hører det til den lærde Dannelses Lyse Sider, at man begynder med at gjøre Barnet mere bekiendt med et Folks Sæder, Gudelære, Statsforfatning, som allerede for Aarhundreder siden er gaaer under. 12. Er f. Ex. Ovid, med alle hans unægtelig poetiske Skjønheder, den Forfatter, der, uden Skade for Sædeligheden, kan læses af et ungt Menneske paa 12 til 16 Aar, 13. Er det virkeligen nødvendigt, at den, der er bestemt til at være Jurist, Skolelærer paa Landet &c., skal til første og anden Examen besidde de samme philologiske Kundskaber, som den, der er bestemt til at være Philolog er professo, 14. Til hvor stor Værdie kan vel det Græsk anslaaes, der læres ved at læse en Bog af Homer, eller det Hebraiske, der læres ved at læse 1ste Mose Bog Preussens Financeforbedring efter Syngarskrigen. Jntet Land var i en ulykkeligere Forfatning end Preussen efter Syvaarskrigen. Kongen selv leverer og i hans Værker (T. S. C. 2.) en rædsom Skildring deraf, hvoraf følgende er et kort Udtog: For at gjøre sig en Forestilling om Landets Ødelæggelse og Undersaatternes Modløshed, siger han, tænke man sig hele, aldeles hæriede Landstrækninger, hvor man neppe kunde opdage Sporene af fordums Boliger, ødelagte indtil Grunden, eller halv afbrændte Stæder, 3000 Huse, hvoraf ingen Ruin mere var at see, udyrkede Agere, Jndbyggere, som manglede Brød, Agerdyrkningen, som savnede 60,000 Heste til Avlingen, i Provindserne en Formindskelse af 500,000 Sjele, som ved en Befolkning af 4 1/2 Mill. var meget betydelig. Adelen og Bønderne vare blevne udplyndrede af de mange forskjellige Armeer, og ved Contributioner og Fourageleveringer udsnede, der var ingen Credit til kun at tilfredsstille Livets første Fornødenheder, intet Politie i Stæderne; i Billigheds og Ordens Sted var der traadt Egennytte og anarkisk Regelløshed. Domstolene og Finantsbetjenterne vare ved saa mange fiendtlige Overfald blevne satte i Uvirksomhed. Lovenes Stiltienhed havde frembragt hos Folket Liderlighed, og deraf fremstod en udæmmelig Begjerlighed efter Vinding. Godseieren, Kjøbmanden, Forpagteren, Landmanden, Haandværksmanden, alle forhøiede, efter Behag, Priserne paa Levnetsmidlerne og deres Varer, og syntes ikke at arbeide paa andet end deres gjensidige Undergang. Dette var det sørgelige Skuespil saa mange endnu for kort Tid siden blomstrende Provindser fremviste efter Krigen. Hvor rørende man end vilde gjøre Skildringen deraf, vilde den dog aldrig gjøre et saa rystende og jammerligt Jndtryk, som Synet selv. Under Krigen var den forandrede Myntfod et voldsomt og megen Skade stiftende Middel, men det var under disse Omstændigheder det eneste, der kunde redde Staten. Men Frederik kaldtes ikke uden Føje den Store. "Fyrsterne, siger han, maa ligne Achilles's Spyd, der foraarsagede det Onde og lægede det igjen. Naar de tilføje Folkeslagene Ulempe, saa er det ogsaa deres Pligt at afhielpe den igjen." Han lod det heller ikke blive ved Ord, men søgte ogsaa i Gierningen at læge Statens Saar. Aldrig saasnart var Krigen endt, førend han paa forskjellige Maader kraftigen stræbte at bøde paa dens onde Virkninger. Hvorledes han har sig af beskriver han selv. J saadan sørgelig Forfatning - det er hans egne Ord – var det nødvendigt at indgyde Ulykken Mod, ikke at ansee Staten for forloren, men at fatte det Forsæt, mere at forbedre end blot gjenoprette den; det var en ny Skabelse, der maatte foretages. JCasserne fandt man Summerne til Stædernes og Bondebyernes Gjenopbyggelse; af Magazinerne tog man det overflødige Korn, som var nødvendigt til Folkets Underhold og til Udsæd, de til Artilleriet, Trosset og Proviantvæsenet bestemte Heste bleve brugte til Agerdyrkning. Schlesien eftergav man Contributionen i 6 Maaneder, Pommern og Neumark i 2 Aar. 2 Mill. 239,000 Rd. hialp Provindserne til at betale den Gield, de havde maattet gjort. Men Historien havde lært Kongen, at da efter Hubertsburger Fred Churfyrsten ikke kunde komne Staten strax til Hjelp, henrandt siden et heelt Aarhundrede, førend det lykkedes hans Efterfølgere at gjenophielpe de hærnede Steder og Jorder. Friedrich vilde derfor, ledet af Historiens Fakkel, saa hurtigen som mueligt afhielpe den almindelige Elendighed. De mangfoldige Gaver indgjød de fattige Jndbyggere Mod; med de Hielpekilder, man forsynede dem, paag nede Haabet igien; Borgerne følte nyt Liv Opmuntringen til Arbeide avlede Virksomhed; Kjerligheden til Fædrenelandet begyndte igjen at gløde, og snart vare alle Jorder paa ny dyrkede; der kom igjen Liv i Fabriker og Manufacturer, og ved Politiets Gjenoprettelse styredes efterhaanden igjen den Tøileløshed, som under Anarkiet havde rodfæstet sig. Under Krigen vare de ældste Statsembedsmænd og Ministre uddøde, og under Urolighederne var det umueligt at faae deres Pladser besatte. Man var i største Forlegenhed for at faae Mænd, der kunde bestyre de mangfoldige Forretninger. Man søgte dem i Provindserne, men der vare duelige Folk ligesaa sjeldne som i Hovedstaden, men omsider fandt man dem dog. J Begyndelsen var Statsforvaltningen haard og ubehagelig, alle Jndtægter havde Deficiter, og dog maatte Statsudgivterne nøiagtigen bestrides. Uagtet Armeen var reduceret, var man dog forlegen for at tilveiebringe dens Sold. Under hele Krigen havde man betalt alle dem, der ikke hørte til Krigstanden med Papir, det var en Gield, som skulde betales, og som, foruden de øvrige Udgivter, var meget besværlig. Alligevel betalte Kongen dog alle Statscreditorerne. Men nye Ulykker indtraf ved Jldsvaader, som fordrede nye Udgivter. For at afhielpe saa mange overordentlige Fornødenheder, maatte der tænkes paa nye Hielpemidler. Told- og Accise-Oppebørslerne vare ikke nøie forvaltede, fordi der manglede Opsyn over Underbetjenterne. Da de, der havde staaet i Spidsen for denne vigtige Deel af Kronens Jndtægter, vare døde under Krigen, maatte Kongen tage sin Tilflugt til Udlændinger, nemlig Franske, der havde en lang Øvelse i disse Forretninger. Kornafgivten blev nedsat og Ølpriserne noget forhøiede for at bøde paa hine. "De offentlige Jndkomster voxte især ved Tolden, der bragte fremmede Penge ind i Landet, og den endnu større Fordeel, siger Kongen, der stød deraf, var Formindskelsen af Contrebande, der er saa fordærvelig for et Land, som har Manufacturer. Naar et Land har faa Producter, og maa tage sin Tilflugt til sine Naboers Konstflid, saa maa Handelsbalancen være den imod; det betaler flere Penge til Fremmede, end det faaer ind af dem, og naar dette saaledes vedbliver, maa det efter en Række af Aar see sig blottet for Penge. Man tage hver Dag Penge af en Pung, og lægge ingen der igjen, saa bliver den snart tom. Forat afdøde dette Onde gives intet andet Middel end Manufacturer, derved vinder man paa sine egne Producter Alt og paa de indenlandske i det mindste Arbeidslønnen. Disse Sætninger, der ere ligesaa sande som haandgribelige, tjente Regjeringen til Rettesnor. Allerede 1773 gaves der 264 nye Fabriker i Provindserne. Krigen havde været Aarsag i, at Preusserne tabte ved Vexel handelen, endskjønt strax efter Freden de slette Penge bleve indsmeltede, og udprægede efter den gamle Fod. Til at forebygge dette Onde gaves intet andet Middel end en Banks Oprettelse. Personer, der vare fulde af Fordomme, fordi de ikke havde gjennemtænkt Sagen, paastode, en Bank kunde kun holde sig i en Republik, men at man aldrig vilde have Lid til en i et Monarkie oprettet Bank. Dette var falsk, thi der gives en Bank i Kjøbenhavn, een i Rom, een i Wien. Man lod altsaa Publikum tale, og skred til Udførelsen. J Begyndelsen led Banken noget Tab, enten ved Uvidenhed eller dens Forvalteres Utroskab. Men dette blev snart afhjulpet, og Banken udgav ikke mere Papir, end dens Fond var tilstrækkelig til. Fyrsterne ere, ligesom Privatfolk, nødsagede til at sammenbringe paa den ene Side Penge, naar de paa den anden have Udgivter. Regjeringen lod sig ikke nøie med at bringe det, der ved Krigen var ødelagt, paa den gamle Fod igjen, men den vilde ogsaa forbedre Alt hvad der lod sig forbedre. Den ophialp derfor Agerdyrkningen i alle Henseender ved at udtørre Moradser, forøge Qvægavlen, og beplante selv sandede Jorder med Træer, anlægge Canaler o. s. v. De adelige Godser i Schlesien vare bebyrdede med 25 Mill. Rd. Gield. Man lod Adelen solidarisk forbinde sig til at indestaae for den hele Gield, og der udstedtes for 20 Mill Pantebreve. Crediten blev derved ophjulpen og 400 Familier reddede fra Undergang. Allerede 1773 var Fælledskabet ophævet. Ogsaa Opdragelsesvæsenet blev kraftigen forbedret. Saaledes kan – med disse Ord ender Kongen Capitlet om Financerne i hans Mindeværdigheder – et Financesystem, som stedse forbedres, og af Sønnen ligesom af Faderen følges, omskaabe et Rige, og, hvis det ellers var fattigt, gjøre det rigt nok, for ogsaa at lægge sin Vægt i de første europæiske Monarkiers Vægtskaal.