Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-03-25
Denne Gang ville vi kun foreløbigen besvare det Spørgsmaal, strider ikke denne Jagttagelse imod de hellige Skrifter, Vi ville høre. Skriften fremstiller ingenlunde Verdens Frembringelse, som bevirket paa engang ved et almægtigt Bliv saa at Jorden med alt hvad der er paa den er fremkommet i det samme Øieblik, men ganske overeensstemmende med Naturens hele Jndretning, ifølge hvilken den ene Gienstand fremkommer efter den anden og efterhaanden udvikler sig. Den bellige Tale begynder med den Erklæring, at Himmelen og Jorden er skabt af Gud, men i Begyndelsen (det vil sige i den ubestemmelige Tid, som intet endeligt Væfen formaaer at udgrunde, er den efter Plan og Hensige indrettede Verden udgangen fra en alviis Skaber). Derpaa skildres Jordens Overgang fra den øde og tomme Tilstand til en Livets Boelig under det guddommelige Væsens Bestyrelse og ved dets Almagt. Jorden omtales som fremgaaet af en Natur-Revolution, ganske saaledes, som Jagtagelsen lærer det, bedækket af Havet og af Mørket. Den guddommelige Aand virker paa Havet, for tynder de mørke Dunster, Lyset skimter og Forskiellen paa Dag og Nat ved Jordens Omdreining om sin Axel kan nu først give sig tilkiende. Havet afgiver derpaa en Deel af sine Vande og de stige og som Skyer i Luftens høiere Egne. Havet synker ned i Dybderne og det tørre Land hæver sig i Veiret. Da Jorden begynder at tørres, saa udvikle sig Planternes Slægter under tet dæmrende Daglys. Men nu adskilles Skyerne og Himlens Lys udbreder dets Glands over Jorden. Derpaa fylder Gud Havet og Landet med levende Væsner, og da Jorden er bleven indrettet til en Boelig for fornuftige Væsner (i denne Periode kunne flere Revolutioner være fremgaaede), saa skabtes først Mennesket, hvis Legeme dannes af det jordiske Stof, men hvis Aand der bærer Guddommens Billede, indblæses Legemet af det Væsen som gav den. Jorden er saaledes ældre end Menneskeslægten; men hvor længe har den været til førend Menneskene kom til at beboe den? Det hedder, at i 6 Dage fuldendte Gud Skabelsen. Men hvorledes skulle disse Dage forstaaes, siden dog ikke Jorden skulde frembringes i et Øieblik ved et almægtig Bliv, saa er det besynderligt, at den Tid, som skulde anvendes paa dens Udvikling og Dannelse til en Boelig for levende Skabninger og for Menneskene skulde være saa kort. Vi finde en Oplysning i Skriften. Det hedder i den 90de P salme, 4de Vers: Tusinde Aar ere for Dig som een Dag. Lader os derfor antage, at den Tidspunkt, hvori Skriften omtaler Jorden som øde og tom, var den Tidspunkt, da den havde i sin Udvikling dannet den faste Skal om sig, hvorved den blev tienlig til at indrettes til en Boepæl for levende Væsner, saa vare 6000 Aar hengangne fra den Tid og til Menneskets Skabelse, og maaskee andre 6000 Aar fra den Tid da den virkende Kraft Gud har nedlagt i Jorden, som han nedlægger den i Kiernen og Frøet og i Embryonet, begyndte sin første Udvikling og at drage det Stof til sig af Himmelrummet hvoraf dens Legeme skulde fremkomme. Saaledes tiener Betragtningen over Guddommens Gierninger til at forklare os hans Ord og til at erkiende deres Sandhed og den ene Aabenbaring rækker den anden broderligen Haanden. Antaget at disse Betragtninger ere grundede, saa have vi opdaget hvor gammel Jorden er fra den Tid af at den traadte frem af Naturens Skiød, som en Klode. 6000 Aar ere da hengaaede til Menneskeslægten betraadte den, og 5817 Aar siden den Tid, saa at 183 Aar mangle i at den anden Cyclus af Jordens Liv er tilbagelagt. Men hvorlænge skal Jordens Liv vedvare i dens nærværende Tilstand, og inden en nye Jord skal fremkomme, Tie stille, Du undersøgende Fornuft; thi Du veed det ikke; men Du Jndbildningskraft, sæt Dig ned, laan nogle af Fornuftens Grunde og regn det ud for os hvorlænge Menneskeslægten skal endnu leve paa Jorden, og naar Tidens Fylde skal komme: Naar Frugten er moden og ikke kan optage flere nærende Safter, saa falder den af Træet. Naar enhver jordisk Ting har naaet sin Høide, saa forgaaer den. Altsaa naar Menneskeslægten har taget hele Jordklodens Overflade i Besiddelse, at den ikke kan ernære flere Mennesker, uagtet den menneskelige Natur føler en uophørlig Drift til sin Formerelse, saa er det rimeligt at Skaberen, ender Moderens og sine Børns Strid (disses Hang til at formere sig og hiins Vægring paa at underholde flere) og ved et Almagts Bud kalder Menneskeslægten ud af en Tilværelses-Tilstand, som ikke længere tilfredsstiller den, og derpaa omdanner Jorden til en nye Bestemmelse, og som Skriften bebuder det: at Jordens indvortes Jld skal ødelægge den. Men naar vil dette skee, Lad Amerika være vor Maalestok. Denne store Skueplads, som Skaberen har reserveret til den cultiverede Deel af Menneskeslægtens Udbredelse, og som med Nyeholland er den mindst befolkede Jordens Deel.