JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1674-07-01
Hvad nu den hielp, som med Feldt Marskalk Bourneville Churførsten er tilsendt, fremdeelis kand bestille, Det vil sig yde snart. Thi hver Mand dette veed At Tydsken nu først ret opærret er och vreed. 8 Den anden aarlogs Hær, som Keyseren tilhører, Den har sig lagt ved Luik, och sig ey meget rører. Den Spanske Monteren ved Bryssel stille staaer, Och intet merkeligt med sine Folk begaaer. 10 Den store Magt och Folk, som Holland och besolder, Ved Brabantz side fast paa same vis det holder. Saaledis gaaer det til med de bestillinger, Som skulle styres af saa mange hofveder. 11 Nu sørges til Wien, och høres klagenoder, Saa vel som til Jnssbruch, for Keyserindens Moder, Som den u-milde Død har til sin lange NatHenrefvet nyligen, och need i grafven sat. 12 End dog at Keyseren vil meget eftergifve, Vil Vagersken dog ey det lade der ved blifve. Men er oprørt igien, ja med vel stor en magt Mod hannem gaaer, och har al lydighed opsagt.
Danske Mercurius, 1674-07-01
Frankerige. 1 Saa fast ey Dole var, den maatte jo sig gifve. Skot al Burgundien sig der med Frandsk maae skrifve: Tør och, som siunes vel, ey slippe der fra brat Thi Kongen har alt der en Frandsk Landshøfding sat. 2 Conde hvor sterk hand sig paa Folk og Knecte skatter, Hand ligger stille dog, och Brabantz Egn udmatter, Hvor hand omrutter fast, och snart har reen bord gjort: Thi løber meget af hans Folk til Spansken bort 3 Men i Roussilion sig lykkens blad omvender, Thi Spansken der igien for sig at tage nænder Och staaer sig mandelig. Ja slig er Krigens Spil. Hvad Jeg har vundet her, Jeg der maae sætte til. Engelland. End dog at Landerdal var dømt af Parlamentet, Och ikke lettelig opreysning kunde ventet, Hand dog hos Kongen nu saa vel antagen er, At hand er gjort til een af Rigens Jæfninger.
Danske Mercurius, 1674-07-01
Holland. Hvor Floden endes vil, och Folket skal opstige Paa Frankeriges grund, ey vides end saa lige: Til store gierninger udkræfves Dag og Tid. Och snart nok det er gjort, som vorder gjort med flid. Men næringen til Søes dismidlertid aftager, Och giøres Frandsken trang; thi som hand self beklager, Hand ey for Salt och Vin en skilling løse kand: Dog tyngen lige stoer skal gifves der i Land 2 Som den berømte Wurtz nu vorder snart bedaget, Med venskab endelig hand afskeed hafver taget Af Hollands tienniste. Men om hand meere sig Med Krig befatte vil, kand ingen sige mig.
Danske Mercurius, 1674-07-01
Polen. Nu Kongen eed har gjort, och Stænderne fornøyet, Hand sine tanker strax til Krigs bedrifft har føyet, At hand fra baade Tyrk och Tarter frelse kand Sit høybetrængte Folk och skøt forlaarne Land. Hand dog forrhaabning har, at der en Fred skal blifve Bevilget snarligen, som Frandsken paa skal drifve. Men om hand den saa good for sig och Riget faaer, Som vel udlofvet er, til at forsøge staaer. Kiøbenhaffn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Boger.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Den Danske II. Til den 1. Augusti 1674. Danmark.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Vor skønt och opperligt et Land och Rige skattes Det er dog lidet værdt, om Retten der i fattes. Thi naar ey Low och Dom maae gange ret i vang Ey andet ventes kand end idel undergang. Den største lof och pris, som høye Potentater Tilegnes, er at de blant deris undersaterNest Guds fryct, skaffe Ret, och ey fordrage dem Som ville djærfvelig med vold och trusel fremDet er det øyemmerk, vor milde Landsens Fader Och Danske Koning har, i det hand holde lader Sin høye Retter-ting: Ja sig umager tit At være der hos self, och hielpe hver til sit. Fra Laaland nylig var forreyst hans Naades Moder Til Sønderborg, hvor hun vedtaldes med sin Broder Som af Hanofre var til hende kommen did. Men Tiden voldte det, at hand ey koem och hid. Hans Broders Bud af Zell, saa vel som hans dog vaare Hos Majestæten her, och ilede vel saare Med deris Herrers verf for hannem frem at faae, Som de beskeeden strax och giensvar finge paa. 4 Sig tvende Førster her af Merseborg och funde Til Hofve nyligen: oc som fornemmes kunde, Var deris act, at see vor Danmarks Hofve skik, Och kysse Kongens haand, som dennem och angik. Mod dennem Kongen toeg med kiærlighed och ære Ja viste dennem self, hvis merkeligt kand være Saa vel paa Fredrichsborg, som her, hvor med de dem Paa reysen gladelig igien begafve hiem 5 EnEn Spansk Gesant och her hos Kongen sig angifver: Men hvad det er, som hand i særlighed paa drifver, Kand ey fornemmes end. Dog seer mand vel oc veed, At hand som Resident sig her vil sætte need. 6 Men udle Cimber Helt, Høybaarne Gyldenløwe, Som vorder aldrig træt af dapperhed at øfve, Min pen ey dølge kand, hvor ofver maade kiær din tilkomst hid igien til Danmark er en hver. Velkommen, store Mand, som elskes af de største. Velkommen, vil och den nu sige med det første Som meer end alle de, paa dig forelsker sig, Det er den skønne Brud, som har trolofvet dig. Huad vil hun vorde glad, naar hun faaer dig i tale. Huad vil da glemmes snart den høye længsels qvale, Som nu saa lang en Tid har eders Siæle trykt. Och dennem stedse sat imellem haab och fryct. Men om mand skulde ret den Kiærlighed och ynde, Som gandske Norges Egn paa dig har kast, forkynde, Da veed en hver, at du varst alle frommes ven. Ja kortelig, en hver dig ynsker did igien. Som store Cantzler Reds sit Lefnets maal och dage Ved Døden hafver endt, loed Kongen sig behage Til Grefve Griffenfeld hans kald och myndighed At give strax igien, som hver Mand glædes ved. Gud være Kongen blid, saa vel hand der med kiende Sit Folkis tarf och gafn, och den slig magt tilvende, Hvis u-gemeene Dyd och dybe visdoms pund Saa vide gaaer af sagn, och Guds fryct har til grund. Ey ringe det er stads, at Kongen hannem skrifver Sin store Cantzler elf. Men naar mand act paagifver, Hvor saare velbeqvem hand der til er och lærd. Da kiendes vel, at hand er al sin lykke værd. Hvo vil ey derfor nu med ydmyghed och ære Fremtræde for saa giæf och ypperlig en Herre? Hvo vil ey gladelig af hiertet sige saa Gid det ævindelig for hannem lykkes maae.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Sverig. 1. Til Sverig Hertugen af Holsteins Land er gangen Med sin Gemaal, och der med største pract undfangen, Saa vel af Kongen self, som Enke Dronningen: Och ventes, at hand snart skal komme hiem igien. 2. Til skibs mand aarlogs Folk hen til den Tydske side Fermsender dagligen. Men ingen ret kand vide, Hvor paa det myntet er. Dog mangen gjætter til, At Svensken endelig med Frandsken holde vil Tydsklaud. 1. J Pfaltzens skønne Land Turenne self sig raader, Och rutter der omkring udi ret onde maader. Saa det paakiender nok imangen herlig Stad, Det Frandske Svogerskab ey meget nydes ad 2. Den Keyserlige magt sig hafver alt tilbage Forflyt til Frankenland, och inden nogle Dage Fra baade Brandenborg oc Lüneborg til sig En mægtig Aarlogs Hær forventer visselig. 3. Chur Cølnes Første self, hvor fast hand det fortryder, Sin sterke Fæstning Neus i grunden slet afbryder: Thi det var een udaf de puncter, hand indgik, Før hand hos Keiseren fuldkommen leyde fik. 4. Som Hertug Ewerhart af Wirtemberg med ære Sit lefnet hafde slidt, oc Keyseren sin Herre, Med troskab stedse tient, hand til de dødes tal At vandre fik, oc vel i Tydskland sagnes skal.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Frankerige. 1. J Frandskens Land triumf och seyers Løssen høres, Med hvilket Kongen vil, at Folket skal kundgiøres, Hvor kæk och mandelig hand i Burgundien Sig hafverholdt, och den med alle fanget hen 2 Men Schomberg der imod til klage sig bereder Udi Roussilion, hvor hand fast alle steder Af Spansken fanger hug, och sig heel slet begaaer. Saa vexler Lykken af, och siælden stille staaer Conde, hvor sterk hand er, hand dog med al sin skare Tilbage gangen er, paa Spanskens Hær at vare, Som op med Prindsen til de Frandske grendser gaaer, Hvor fra mand noget stoort vel snart at høre faaer. 4 At Polens Konning i den Frandske medholds lune, Kand holdes idelig, Markgræfven af Betune, Til hannem er hensendt. Men bedre var, at der Med hannem sendtes och en velberustet Hær.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Holland. 1 Vel hafde Frandsken tænkt, fra Graef slet hen at drage, Fik dog et andet Sind, och end er der tilbage. Hvor ofver Rabenhaupt med al den sterke magt, Som hand anføre skal, for hende sig har lagt. 2 Udi den Frandske bugt sig Floden end opholder, Och ved Søekanterne stoor fryct och larm forvolder. Bell Jsle vunden var, saa nær som Fæstningen, Men efter nogen Tid dog blef forladt igien.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Hvad i Vest-Jndien af Rytter kand bedrifves, Det meget bedre kand tilgiættes end beskrifves, Hand der hen gangen er med Floodens anden part, At hindre Frandskens drift, som hand och gjør vel snart. 4 Sig Engelskens Gesant til Hag fast lader høre, Saa vel som Svenskens och, med Freds fordrag at giøre Ved deris mellomgang. Dog det vel hart vil staae. Thi fra den Tydske pact vil Holland seenlig gaae.
Danske Mercurius, 1674-08-01
Jtalien. Et farligt morder puds, om Mennisker at drifve Med hast i grafven need, Savona veed at skrifve: Thi der en Herre var af ædel Byrd och Stand, Som bleef henmyrdt, och dog ey saae sin banemand. Af en fortvilet skielm, som var ey værd at lefve, Til hannem blef hensendt en liden hylt med breffve, Som den fast siuntes lig: Men der hand den opbrød, Var der et Fyrverk, som hannem strax hielskøed. Det sorte Dødsens bref, som Tyrken dennem sender, Hvis blod udstyrtes skal, saa snart ey lifvet ender. Her er en Christen Tyrk, som kunsten bedre veed Dog Valsten regner sligt ikkun for artighed.
Danske Mercurius, 1674-09-01
Frankerige. Som de foreenedes stridbare flok och skare Forbi ved Senef gik, och tegn ey var til fare, Da falt Conde bag ind, och fast paa dennem sloeg, Och der til nogle bort af deres vogne toeg. Men de sig vende strax, och af al magt och æfne Paa Frandsken ginge løs, och vilde saadant hæfne. Der med begyndtes der en haard och blodig strid, Som stoed fra Morgenstund til Nattens mørke Tid. Vel mangen deel Helt blef der til døde slagen: Vel mangen saaret bleef, samt och til fange tagen, Ja hvad den bistre Mars paafinde kand, och veed Til Menniskens forderf, blef øfvet der och teed. Mand om nitusinde, med visse bud och brefve Beretning fanget har, som paa valsteden blefve Dog skaden, som er skeed paa begge sider der, Skal findes, lige stoor at være noget nær En hver paa sin vis dog sig ey dissmindre glæder, Och med Triumfers Jld opljuser sine Stræder. Men om de slagnes blood for Gud forsvares kand Det den for sørge maae, som Krigen først opspand2 Langs ud med grendserne, saa vel som och Strandsiden Mand holder stedse vagt. Och som der snart med Tiden Vii spørges efter Folk, er al Rostienisten Opbøden, i gevær at møde samtligen.
Danske Mercurius, 1674-09-01
Spanien. Mand fra Sicilien sandfærdig tiding hører, At det Messinske Folk sig vredelig oprører Jmod Statholderen, och siger, hand for slem Skal hafve sig beteed, och ilde plaget dem. Vel byder Kongen til hand hannem vil afsætte: Kand der med intet dog til rolighed udrætte. Ney: der och ymtes om, at de med felgis Sind Besluttet hafve, did at kalde Tyrken ind Holland.
Danske Mercurius, 1674-09-01
En farlig Stormevind, som en Orcan ret heder, Saa vel til Amsterdam, som Hollands flere Steder, Mand sidst i Julio fornam, at reyse sig, Med Himmel-Jld och Hagl och Torden pludselig. Af alle hiørner den tillige sammenbruste. Skot intet var saa fast, den det Jo sønderknuste. Den dræbte baade Folk och Besterne til Lands, Och i en hui och nu sant Skibene til vands. Mand snart ey torde see til Firmamentens bue Thi den var saa som fuld af idel Jld och Lue. Hvor ofver och en hver de tanker gjorde sig, At Verdens sidste Dag var kommen endelig. 2 Dog see. hvad vil mand her om Holland meget sige. Mand tiding har, at det udi det Tydske Rige, Saa vel som och udi den Egn omkring Paris, Skal være skeed ochsaa fast paa den same vis. 3. For Graef endnu vel hart om klinkebaandet drages: Der skydes ind och ud: der gifves, och der tages. Dog hafver Rabenhaupt det bract udi den stand, At hand granaters Jld och bomber bruge kand. 4 Men Frandskens rige skat af myntet Guld och penge, Som der, til Krigens brug, var inde giemt saa længe, Ja var den beste fugl, mand hafde der i sict, Den slap dog ud med list, och førdes til Mastricht.
Danske Mercurius, 1674-09-01
Polen. Udi Podolien omruttes alt for ilde, Thi Tyrken fik det der med Cochim, som hand vilde. Nu staaer det Polen for, saa fremt Betune kand Med hast ey mægle det til fred och stillestand. Kiøbenhafn, Tryet hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Den Danske Til den 1. October 1674. Danmark.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Om ingen er udi vor Nordens Cimber Rige, Der Jo forplictet er, til Himlen tak at sige, For Jordens rige vext, hvis Høst i beste skik Mand drefven och fuldendt i denne Maanet fik. Saa gid och nu til den velsignelse maae føyes, At den med aarets længd udholde kand og drøyes. Gid den med førlighed i fred og velstand maae Fortæres gladelig, och os til nytte gaae. Hvoret huusraadig er, vel och i tide sparer Och for den Tid, som kand paafølge, sig forvarer; Thi som det nu tilgaaer udi det Tydske Land, Vil føden vorde krap och trang for mangen Mand. Ukrain och andre den Kornrige Polens LandeDe kunde nu med Brød och ey som før bistande: Thi Mars den ødeland och aldrig-mætte krop Foruden skaanseel der altingest tærer op Korn-pugen midlertid sig ikke dog indbilde, Gud hans forhaabning jo kuldkaste kand och spilde, Ved en kiærkommen fred, som ingen, uden den, Hvis Sind for Diæflet er, attraaer Jo smaaligen. Som det sædvaanligt er hos høye Potentater, At tage præctelig mod fremmede Legater, Bleef Spanskens Resident til Kongen och opført, Med al tilbørlig stads, och venligen forhørt. 3 Med Jagt och Ridderspil och anden saadan foere, Som er berømmelig och gængs iblant de store, Ja styrker legomet, giør der til Sindet fro, Vor Konge stundom har sin tidsfordris och ro 4 Hand self personligen sig finde loed tilskede, Den tid den høye Doms og Rettes slutning skeeder Gaf der med at forstaae, hvor kjært det hannen At Ret och Billighed kand øfves for en hver Til Aldenborg at den Høybaarne Gyldenløve Saa kort en Tid och frist var gifven, at fortøfve, Det voldte Statens gafn, som hand paa vare toeg: Hvorfor hand strax hiemkoem, och saa til Norge drog. Saa meget nu som hans udvaalte Brud sig græmmer Saa meget Norges Egn til glæde sig beqvemmer, For hans nærværelse, saa mangen snart ey veed, Hvo meest af dennem har til hannem kiærlighed. 6 Her Cantzler Griffenfeld, som efterdags skal være De Geystliges Patron, er skeed Lykynsknings ære: Høy-Scholens middeler ved Doctor Bartholin, Med vel en herlig dict det gjorde paa Latin. Ja, gierne, Ja! hvo vil ey slig en Høfding prise. Hvo vil ærbydighed mod hannem ey bevise? Mand her ey smigre tør. En hver bekiende maae, Vor Danmark aldrig før saa lærd en Cantzler saae.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Tydskland i Vil nogen sporge, hvi den Tydske magt och skare Gaaer ey Turenne paa, mand der til saa kand svare: Turenne sig vel fast har lagt paa slig en sted, Som hand ey være skal, saa good at komme ved. Hand derforuden och al spisningen har taget Paa nogle mile bort, och det saaledis maget, At ingen hannem der kand søge lettelig. Hvorfor mand fik hen need til Spir at vende sig. Nand ofver Rihnen der fra paa den anden side Nu gaaer, och lader fast hen op mod Elsas lide. Den Hær af Brandenborg mand och paa samme vey Fornemmer at gaae frem, end dog de følges ey 4 Hvor 4 Hvor længe Strassborg har sin egen Herre været, Hun nu for Keyserlig sig hafver dog erklæret: Saa Frandsken angrer nu, det hand tilforne loe, Der hand med Jld i brand stak hendes lange bro.
Danske Mercurius, 1674-10-01
At Engelsken paa fred at mægle, sig tilbyder Det seer mand, er den ting, som Keyseren udtyder Til hans belefvenhed; Hvorfor hand gierne vil, Saa vidt som gjørligt er, sig der beqvemme til. 6 Nu siungis til Wien ver mange glædskabs Messe, For Keyseren er fød en velskabt ung Princesse, Som blef blant Christnes tal, med præctig bram och skik, Ved Daaben lemmet ind, och otte nafne sik.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Frankerige. Af de forbundnes magt en deel for Audenarde, Sig lagde. Men Conde med dem paa skandsen var de: Ja vilde dennem och med listighed afvendt Den obne pas och vey, som lige gaar til Gent. Dog gik hans anslag feyl. Thi de self did hen droge Ver hastelig, og sig til Adelhøben sloege. Men at hand ey mod dem i marken torde gaae Til lag och dræbning frem, det mangen undrer paa En Engelsk Afgesant er til Paris henddragen, Och vorder flittelig af hannem foreslagen Paa hvad maneer och vis den Frandske Konning kand Med lof indlade sig i fred och stillestand. 4 Det samme siges och, at Oxenstiern paa spinder Hos Keyseren, och der til hannem fast paaminder Hvor stor hand giør med fred sit Folck och Rige gafn, Samt och sig skaffer self et herligt ære nafn.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Holland. 1 Endnu mand Grave kand ey tvinge sig at gifve, Hvorfor mand lader brefal leyren om udskrifve, Hvo der i grafvene først tør fordriste sig, At giøre galleri, skal lønnes rigelig. Men ingen er saa narsk, at hand for gyldne plader Vedtager sligt et verk, och sig hielskyde lader. Ney ney, det giør foront med mindre det er den, Der keed af Lifvet er, och strax vil offres hen Saa det sig lader an, som det for Holland ikke Til Lands med Krigen end sig rettelig vil skikke. Men der imod igien hun bedre sig begaaer Til Vands, hvor hun tit rof, men stælden skade faaer. 3 J Bugten hun sig Groy med sverdslag har tilvundet, Och der til Lifs ophold vel stor en Bytte fundet.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Hvad i West Jndien kand ellers være skeed Af Rytter, der om mand ey seker kundskab veed.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Polen og Tydskland. 1 Ey meget af Ukrain skal være nu tilbage, Som jo maae Tyrkens aag och skarpe sabel smage. Slet ingen for hans magt sig der at frelse veed. Den unge selges bort, den gamle sables need. Ey nogen Stad och By for hannem sig opgifver Saa villigen, at den Jo dog til aske blifver. Mand vil, mand ikke vil, her er ey naade fal Hvor til den vrede Cham och meget hielpe skal 2 Men Kongens gode sag tilsiger hannem lykke: Hvor for hand er paa vey, mod hannem frem at rykke.
Danske Mercurius, 1674-10-01
Den stærke Muskovit med al sin gandske magt Hans forsæt styrcke vil, och hafver hielp tilsagt. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Bogt.
Danske Mercurius, 1674-11-01
De i Danske Til den 1. November 1674. Danmark. Tidenne voris Tid forvirret er och farlig, Det sig udviser self. Skot ingen saa forvarlig Och seker vandre kand paa Verdens falske bro, Fortræd och vedermood kand hannem møde Jo. Fast al Evropa med sin skade sligt fornemmer, det den vrede Mars nu skiær saa brede remmer Med sit blood drukne sverd af hendes ædle ryg J den sted hun i fred tilforne sad vel tryg Hvor vidt mand seer sig om, och hvor mand sig henvender, den bistre feydes Jld al hendes Egn omspender. Saa frede-kiær och from er ingen Potentat, Hand efter krigens gang Jo stile maae sin Stat. Mand tage hvad parti, mand gafnligst kand befinde: Mand och maae sidde qvær, och sig til ingen binde: Mand vil, mand ikke vil mand sig forsørge maae Med rustning, kost och folk, och altid færdig staae. Did hen vor Konge seer, och stiler sine tanker, det hand af sit Folk en aarlogs Hær forsanker, Som skal paa grendserne til vern fremstille sig, Om nogen noget der begynder djærfvelig. 2 Hand derforuden och fornemme vil och vide, Hvor vidt hand hafver paa Rosstiennisten at lide. Vil derfor och at den udi sit fulde tal Paa sine steder sig til mynstring skynde skal 3 Hans Naades Moder nu fra Laaland er omsider Hidkommen, och til at forslaae de lange Tider, Fra Gottorp med sig har en ung Princesse hiem, Som skal i Dyd och Tuct hos hende drages frem 4 Vor Islands Flode meest er kommen hiem tilbage. Men paa de fremmede vel saare gifver klage, Som alt tilforne der paa Landet ere tit, Saa Compagniet faaer ey meget til prosit.
Danske Mercurius, 1674-11-01
Tydskland. 1 Felt Herren Wrangel er ankommen allerede Til Pommeren. och kand ey nogen ret udlede, Hvor hand vil bryde løs med slig en mægtig Hær, Som hand til Aarlogs tog forsamlet hafver der Saa modig som Vaubrun for Strassborg koem, och vilde Sig der forskandset fast, Ja torde sig indbilde, Med hende snarligen saaledis bugt at faae, Saa tags och ærindløs hand deden maatte gaae Thi Staden kom strax op udi gevær och orden, Och Øfrigheden ved Kartowe maal och torden Gaf hannem at forstaae, hvis hand paa timen strax Af veyen ikke gik, hand visselig fik lax 3 Men som hun hafver sig til Keyseren erklæret, Hun de forbundnes magt och tropper u-besværet Tilloed, hen over Rhin at gange paa sin bro Mod Frandsken, som ey der forsaae sig til u-ro 4 Ved Entzheim der med de vel hart tilsammen ginge, Saa mangen ædeel Helt fra lifvet fik at springe. Turenne self bestoed, hand aldrig nogen Tid Tilforne var udi saa skarp och haard en strid. Men baade først och sidst mand ey kand nok forklare, Hvor kæk och mandelig de Lüneborgers skare sig stoed og holdte der indtil den mørke Nat, Hvor ofver Frandsken fik af Mark at vige plat. Mand om tolf tusinde beretning har och brefve, Som finge deris rest, och paa Valsteden blefve. Men hvo størst skade toeg, det veed ey voris Egn At holde Marken dog, er gierne Seyers tegn. Chur Brandenborg, som var ey same Tid tilstede, Men noget efter koem, hand loed ey deert sig hede, Før hand strax efter gik med sin Hærskares magt, Och sig frembøed til Slags och dræbning u-forsagt. Dog det ey der til koem: thi der hand Bourneville Tilsige loed at hand och vilde sig fremstille Med sine Keyserske, bekom hand saa til svar, At hannem der til ey befaling gifven var Turenne der med slap, och sig til Zabern flytte, Hvor hand med Biergene vil bag til sig beskytte, Til hand Rostiennisten undsætning fanger did, Och Tydsken maae sig elf udmatte midlertid. 7 Men Lotrings Hertug ind i Lottringen er gangen Med nogle tusinde, hvor hand endnu hos mangen Den gamle troskabs plict befinder u-forrykt, End dog de nødes til, at dølge det af fryct. 3 De Svenskes Afgesant, som meenes, at skal giøre, Paa hvis som til forlig och stillestand kand høre, Sit indtog hand har gjort och holdet til Wien Vel præctelig, och er opført til Keyseren. Fast ved den same Tid er Cobkowitz den Første, Som var blant Keyserens udkaarne Mænd den største, Fornedret pludselig fra værdighed och Stand, Och sat i fængsel ind som en u-dædisk Mand. Der omtes om, at hand har noget haft i Sinde Mod Keyserens person samt och hans Keyserinde, Som er saa skreckeligt, at ingen stil och pen Tør vofve der om snart, at skrifve klarligen. Kand saadant lowligen bevises hannem ofver, Self ikke Miskundhed da for hans hofved lofver. Och kand ald Verden der af slutte saa ved sig: Gud sine Salveder bevarer underlig.
Danske Mercurius, 1674-11-01
Frankerige. En Ridder af Rohan mand fængstet har och bundet, For hand mod Kongen och hans Huus skal hafve spundet Paa skalkheds rok. End dog hand giør sig stum, och ey Bekiende vil, och gaae den rette sandheds vey. Af fyrretifve vel saa kloge Mænd och Herrer En blooderet er bestilt, som hannem vel tillærer, At fange maal igien, och obenbare dem, Som vaare med i raad, och hannem hiulpe frem Engelland.
Danske Mercurius, 1674-11-01
Det store Parlament, som Kongen sammenskrifver, Hand til April end nu forlof at tøfve gifver: Och siger at hand dem i Vinter ey tør ved, Heldst som hand intet seer sig tegne til u-fred.
Danske Mercurius, 1674-11-01
Holland. End dog at Rytter var ret aldrig sky for trommen, Hand fra Vest Jndien dog ærindløs er kommen: Thi Frandsken alt var om hans tilkomst før advart, Och sig til Engelsken och andre sloeg vel snart. 2 Hvor dapper og Soldatsk Camilly sig betede, De mange Miners Jld och haarde Stormers hede De smeltede saa vidt hans u-forsagte Mood, At hand sig ofvergaf, och Grave dog oplod. Nu kand den ædle Prinds til hvile sig begifve Med største Lof och pris, och efter haanden drifve Paa raad och middeler, hvor ved hand lige saa Med magt och Herre-skiold Mastricht igien kand faae.