Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-01-04
Om det Forhold hvori Jordkloden staaer som et Himmellegeme til den menneskelige Natur. Vi ville forlade disse tvivlsomme Forestillinger, hvorved Jndbildningskraften maaskee er mere beskiæftiget end Fornuften; vi ville opstige med vore Tanker af Jordens skumle Dybhed for at lade dem svæve frit over dens Overflade; hvor Alt er lysere, Alt er fatteligere; hvor vi bedre kunne begribe vor Stilling i det Skabtes Udstrækning og indsee det Forhold hvori Naturen og vi ere bragte til hinanden. Dog maae det først være os tilladt endnu en Gang at hæve vore Blikke til de høiere Egne, for fra et mere opløftet Standpunkt at betragte de Dødeliges Lod. - Svæv forskende Aand i Universets giennemstraalede Regioner, skue ned fra hine himmelske Egne til den Klode, som fængsler Dit Legeme, og giør Forsøg paa om Du kan opdage, hvad den er for Menneskene, hvad Menneskene skulle være for den! Hvad vi Mennesker skulle være for Jorden, vi behøve ikke at stige op til de himmelske Egne forat besvare dette Spørgsmaal; et Blik paa vort eget Legemes Bygning er dertil tilstrækkeligt; dette lærer os, at vi ere skabte og organiserede til at tage Jordens Overflade i Besiddelse og beboe den, saa vidt den kan være beboelig, og dette fremfor nogen anden levende Skabning; derfor fødes Mennesker, nøgent, at det kan giøre sig Klæder hver efter sin Himmelegns Beskaffenhed; derfor er dets Fordøielses=Redskaber saaledes byggede, at det kan ernære sig saavel af Planterigets som af Dyrerigets Frembringelser, saa at det kan overalt finde sin Føde; derfor er den Jndretning truffet, at det overalt kan finde Dyr, som det kan undertvinge og anvende til sin Tieneste; eller som det dog kan bringe med sig overalt. Men hvad Jorden skal være for os, det vilde vi bedst kunne fatte, derom vilde det klareste Lys opgaae for os, naar vor Aand kunde løsgiøre sig fra denne Klode, svæve høit over den og følge den paa sin underfulde Bane omkring Solen. Den vilde da erkiende at det kun er et skuffende Syn, naar den forekommer Menneskene her paa Jorden som en rund Skive, hvorover en Hvelving hæver sig; og den vilde klarere, end vi Dødelige kunne erkiende dens sande Figur paa Maanens formørkede Overflade, betragte dens runde og sammentrykte Form væltende sig igiennem Firmamentet. Hvorfor har Jorden faaet denne runde Skikkelse, spørger man, hvor let er ikke Svaret for den Tænkende, netop fordi den skal være beboet, og beboet af tænkende Væsner; derved udbreder sig den største Overflade til Beboelighed; thi paa en lige stor Masse af en given Tykkelse, er den runde Overflade den største, og ved det at denne Masse idelig omvelter sig og idelig flytter sig aabnes for de fornuftige Væsner, som beboe den den mueligste frie og udstrakte Udsigt i Universet. Jordklodens runde Figur, dens uophørlige Bevægelser ere nogle af de store Midler i den Alvises Haand til at bringe sine med Fornuft begavede Børn i et velgiørende Forhold til de Himmellegemer, imellem hvilke de svæve. Men ogsaa denne Jordklodens runde Figur har bragt Jordbeboerne i et velgiørende Forhold til hinanden. Havde Jordens Overflade været en lige udstrakt Flade, hvilken Vei havde det da ikke været at begive sig fra den ene Ende af dens Udstrækning til den anden, og at giøre samme Vei igien tilbage, men Jorden er rund, og nu er den halve Deel af dette Arbeide sparet. Naar Mennesker reiser ud over Jorden og naaer til den yderste Ende af dens halve Udstrækning, saa kommer det uformærket tilbage til sit Hiem, naar det vil fortsætte sin Reise videre. Portugiseren Magelhaens var den første, som giorde denne behagelige Erfaring, da han trængte ind i det store Ocean og derfra kom efterhaanden til det Atlantiske hvorfra han var udseilet. Siden Jordens Overflade er bleven bekiendt i sin fulde Udstrækning; siden Seilladsen, er bragt til en større Fuldkommenhed, gives der for Jordens Beboere ingen yderste Grændser længere mod Østen og Vesten, som de Gamle antoge Strømmen Occanus, for at være, hvilken som de meente) omgav Jordens Skive, denne er nu forsvunden af Menneskenes Forestillinger. Der sættes nu ingen videre Grændse for Menneskenes Udbredelse over Jorden, og som de synes at bortfjerne sig fra hinanden, saa nærme de sig igien til hverander. Jordens Rundhed er som et magisk Baand der holder Menneskeslægten sammen. Jordens Grændser existere nu allene mod Norden, og Sønden, eller mod begge Jordens Poler; hvor den evige Jis forbyder den vandrende Menneskestægt at nærme sig til sit Udgangs=Punkt, hvilken Vei ifølge Jordens Figur ellers vilde staae den aaben, og det er vist nok ikke allene den trykkende Kulde, men ogsaa denne Mangel paa Samfærsel, som stedse vil holde Polarlandenes Beboere, i en Raaheds-Tilstand. Da Mennesket er et med Fornuft begavet Væsen, saa er Culturen dets Bestemmelse og et Gode, er den det ikke, saa kommer det allene deraf, at Mennesket ikke rigtigt bruger sin Fornuft og at en falsk Cultur træder istedet for en ægte. Glædeligt er det derfor at betragte de Udsigter til en høiere Cultur-Tilstand paa vor Klode, som aabner sig i Fremtiden ved de Forbindelser imellem Menneskeslægten, hvilke det Himmellegemes runde Figur, som vi beboe, tillader og befordrer. Vi ville oplyse det med nogle Exempler: Af alle Jordens Riger er det Russiske det største, ikke med Hensyn til sin Folkemængde; men med Hensyn til sin Udstrækning; det udbreder sig over Asien og Europa og lader os glemme at Menneskene, vilkaarligen have adskillet disse to Jordens Dele fra hinanden; men den hele uhyre Udstrækning af dette Rige, som er udbredet over Asien er tildeels for saavidt det er beboet, i en vild eller raae Tilstand. Langsomt udvikler sig Folkets Cultur i den Europæiske Deel af dette collosalske Rige, hvor dog en nøiere Forbindelse med de Europæiske Nationer finder Sted; men endnu langsommere vil den kunne udbrede sig igien derfra til de saa langt bortliggende Lande i det Asiatiske Rusland. Men nu kommer Bøiningen af Jordens Overflade disse Bestræbelser til Hielp; ved Omseilingen omkring Jorden er Culturen bragt til de i det store Har liggende Sandvichs=Øer, hvor den siden den berømte Fyrst Tamahamas Dage opblomstrer bestandig mere, og allerede drive disse Øebeboere Handel paa Kamtschatka og det østlige Asiens Kyster. Hvorlænge har ikke det Chinesiske Rige været med Hensyn til Jndvaanernes Cultur i en stillestaaende Tilstand, saalænge det store Ocean kun blev beseilet af Chinesernes Junker eller af nogle Vildes Canoer, saa laae dette folkerigste af alle Jordens Riger, som ved en Verdens Ende, næsten afsondret ved Havet og Høiasens Bierge fra al Fordindelse med Jordens øvrige Nationer, hvorfor alti dette Rige forblev i den samme Forfatning; mennu skyder den Europæiske Cultur med en ustandselig Strøm sig frem imod Vesten, og istedet for derved at fierne sig mere fra Asien kommer den bestandig nærmere til den Jordens Deel, som ligger østlig for os fra Oregans Kyster, over den Mexikanske Jordtunge, fra Andernes Fødder vil den Enropæiske Cultur engang forplante sig til det øde Siberien, det gamle China og de Sydindiske Øer. Europas Handelskibe seile ned af det Alantiske Ocean; de passere Cap Horn; de udbrede sig over det store Verdens Hav; de tilhandle sig Sandel træet paa dets Øer, Pelsværker paa Amerikas Nordvestlige Kyster; de begive sig derfra til China og Ostindien; de omsætte disse Vare mod andre med den største Fordeel; derfra anløbe de det store Australland og bringe dets fine Uld tilbage over det samme Atlantiske Ocean, hvorpaa de vare af seilede, overalt styre de deres Fart efter den nedgaaende Soel; og uden at have nødige at vende tilbage, løbe de ind i den Fædrenelandets Havn, hvorfra de vare udgangne, saaledes bøier Jorden sin Ryg for sine vandrende Sønner, og ved deres hyppige Fart paa det bølgende Hav udbredes Culturen stedse videre paa dens Overflade. Jordens runde Figur bringer saaledes dens Beboere i nye og uventede Forbindelser med hinanden; de fierne sig fra hverandre, de drage lang bort i ubekiendte Egne, og de komme uformærket igien sammen; den Jndflydelse, som det ikke ha villet lykkedes et cultiveret Folk at have paa et raa Folks Dannelse fra den ene Kant af Jorden, vil maaskee bedre lykkes det fra en anden. Men der er ikke allene Jordens runde Figur selv som ha havt denne Jndflydelse paa Menneskeslægtens Begivenheder, ogsaa Kundskaben derom har havt den og det endnu mere; thi derved blive disse et Vær af Jordens meest oplyste og cultiverede Mennesker, Det var saaledes denne rigtige Forestilling om vor Planets Figur, som gav fordum ColumbuAnledning til Amerikas Opdagelse; da han attraaede en nye og lettere Vei for at komme til Jndien, dette Underland som i alle Tidsaldere har være Formaalet for de Handlendes Bestræbelser, og haabede at finde den paa hiin Side af det uoverseelige Hav, som omskyller Europas Vestkyst og udbredte sig for hans Blikke. Hvormange Søefaren, de have ikke siden hans Tid, og især siden Maget hans fandt Passagen fra det Atlantiske til de store Verdens Hav, traadt i hans Fodspor og betient sig af Jordens Rundhed til at omseile den Havde man ikke indseet, at det var mueligt at komme til Jndien fra to modsatte Sider, saa var Jordens Overflade ikke nær saa hastigt blevet op get. Havde Grækernes og Romernes astronomisk Jndsigter været større, havde Kundskaben om Jo dens Rundhed været dem evident og meere end en blot Formodning, saa maatte man troe, at det af lerede havde lykkedes dem at opdage den sande Beskaffenhed af Jordens Overflade; da det forreste slet ikke manglede Oldtiden paa dristige Søefarer, de, endskiøndt man forresten maae tilstaae, at vare ubekiendte med nogle af de vigtigste Hielpe midler til en vovelig Seillads, ligesom saamanandre af de vigtigste Kundskaber manglede der (f. Ex. om Compasset, de optiske Jnstrument Bogtrykkerkunsten, en videnskabelig Naturkundskauagtet alle deres øvrige store Opdagelser, og som forunderligen nok ere blevne de nyere Tider, og selv den uvidende Middelalder forbeholdne. (Man maae troe dette er grundet i Albestyrerens Love; Menneskeslægten skal først erholde visse Kundskaber som den nærmer sig til den Tidspunkt, at den skal giøre Brug af dem. - Pytheas fra Marseille, som omtrent har levet paa Alexander den stores Tid har dog havt Jdeen om at det kunde være mueligt ved at seile mod Vesten at komme til Jndien. Jorden betragtet som et Himmellegeme characterserer sig, foruden ved sin runde Figur, tillige og endnu mere ved sine Bevægelser i Himmelrummet. Tyngdekraften holder alle dens Deele sammen og drager dem alle hen mod et fælleds Middelpunkt, den samme tiltrækkende Kraft, som giennemtrænger Universet, i Forbindelse med Naturens modstræbende (centrifugale) Egenskab, bevæger den med en beundringsværdig Hastighed omkring Solens straalende Legeme, Middelpunktet for den planetariske Verden, som vi tilhøre. Men Jordens Bevægelse er sammensat: J et Døgn vender den alle Delene af sin Overflade imod Solen, for overalt at modtage dens Straaler. J Forløbet af et Aar omvandrer den sin Behersker i et uhyre Kredsløb, men den giør det i en saa skraae Stilling mod den Flade, som man kunde tænke sig trukket imellem begge Himmellegemers Middelpunkt, saa at snart Jordens nordlige og snart dens sydlige Halvkugle modtager en større Paavirkning af Solens oplysende og varmende Straaler. Men ligesom Jorden ved sin runde Figur og ved den størst muelige Overflade, som den derved tilbyder, bliver fortrinlig skikket til at svare til sin Bestemmelse, som er at tjene til en Bopæl for levende Skabninger, saa bliver den det endnu mere ved sin Bevægelse og ved sin Stilling mod Solen. Menneskefornuften er ikke istand til at udtænke et andet Forhold, hvori Jorden kunde staae til Solen, og ved hvilken Sollyset, denne betingelse for Livet og denne Klodes Beboelighed, kunde paa en mere fuldkommen Maade være fordeelt over Jordkloden. Manglede Jordens Omdreining om sin Axel; eller vendte dennes ene Ende ved Jordens aarlige Omdreining uafladelig mod Solen, saa vilde Jordens halve Deel være begravet i en evig Kulde og Mørke, undtagen det svage Lys som Maanens og Stiernernes Glands uden Nytte kunde tildeele den; imedens den øvrige Halvdeel vilde uafladelig og ved den skadeligste Fordelingsmaade være indhyllet i Jordlyset (dette Forhold har maaskee fundet Sted, i en ældre Periode, Klodens Oversvømmelse, de forskiellige Fastlandes spidse Figur mod Sønden og de mangfoldige levende Skabningers Ødelæggelse under Nordpolen synes at bebude det; foruden den sydlige Halvkugles større Kulde). Dersom derimod Jordens Axel stod lodret i sin Bane, saa vilde Egnen omkring Linien blive forbrændt af Solens Jld, imedens denne blev utilstrækkelig til at opvarme og frugtbargjøre de Lande, som nærme sig til Polerne. Jordens Figur, dens Bevægelser og dens Stilling omkring Solen er derfor eet af de Partier af det Skabtes Jndretning, som den menneskelige Fornuft kan fuldkomment begribe, eet af de klare Punkter, som den kan gaae ud fra og holde fast ved, naar den vil styrke sig i Troen paa den usynlige Guds Tilværelse. Det er denne tydelige Jndsigt og større Kundskab om Naturen, som lægger i vor Tidsalder den fastere Grundvold for den philosophiske Religion, som Menneskene manglede i den forresten saa opklarede, saakaldte Oldtid. - Herder har sagt i sine Jdeen zu einer Philosophie der Geschichte der Menschheit 1ster Th. Side 2629 ret meget lærerigt om denne Natur=Indretning. Denne Jordens Stilling mod Solen, disse dens Bevægelser gjøre den saaledes skikket til at modtage Sollysets Paavirkning i den høieste Grad som det er mueligt; den erholder derved al den Beboelighed og al den Frugtbarhed, som den kan modtage; og hvilken Forskiellighed, hvilken Mangfol hed, hvilken Skiønhed udbredes ikke derved tillige over dens Overflade? Hver Jordens Egn faaer derved til sin Aarets Tid sit særskilte Udseende; den ene Egn paa Jorden afviger derved fra den anden i sin Naturbeskaffenhed, sit Veirligt og sine Frembringelser; ethvert Jordstrøg erholder derved sin særegne og mærkværdige Charakteer, Derved bliver Jorden saa behagelig, saa interessant, en saa uudtømmelig Gienstand for Undersøgelser og Foretagender. Hvor passende er ikke denne Jordens regelmæssige; men ubegrændsede Forskiellighed til Menneskets Aand, som idelig higer efter det Nye og efter Afvexling, og som vilde henslumre i Uvirksomhed, naar hele Naturen havde overalt det samme Udseende, eller dets Forandringet vare mindre betydelige. Jmellem Polernes Jis og imellem Liniens Flammer udbrede sig de to tempererede Jordbelter rundt omkring Kloden med alle de Glæder, som deres lykkelige Clima tilbyder. Siden Kundskaben, om den sydlige af disse er bleven bekiendt for den nordlige Zones mere cultiverede Beboere, saa toge disse ikke i Betænkning at udsætte sig for Æqvates trykkende Hede, for paa Afrikas Sydspidse at vederqvæge sig med den herlige Viin, som Europæisk Cultur har bragt derhen, eller for at anstille Undersøgelser over det forunderlige Nyeholland, som med Rette fortiener Navnet af en nye Jordens Deel; eller for at omsværme imellem det store Occans skiønne Øer, eller for med Beundring at betragte den Friestat, som ved de menneskelige Begivenheders forunderlige Gang nu hæver sig ved Plataflodens Udløb. Jordens Stilling og Bevægelser tilveiebringer, denne mærkværdige Forskiellighed i Himmelegn, Aarstider og i Sollysets daglige Forandringer. Hvilken Jagttager af Menneskeslægtens Hændelser, kan nægte, at de derpaa have havt den største Jndflydelse. Nationernes Characteer og derved ogsaa deres Foretagender have for en stor Deel deres Grund i den Himmelegn hvorunder de leve; det kolde Jordstrøg frembringer hos sine Beboere det Mod, den Haardforhed, den Tilbøielighed til krigerigske Foretagender og tillige den Lyst til at ombytte det Clima hvorunder de ere opfødte med et blidere og frugtbarere, hvorved saa store Omvæltninger ere blevne frembragte i Menneskelivet. Derimod indgyde de varmere Himmelegne sine Beboere, dette vilde Sværmerie, som for en Tid giøre dem skikkede til at forandre Jordens politiske Udseende. J Henseende til det første har man kun nødigt at have den store Folkevandring og i Henseende til det sidste Saracenernes Foretagender efter Mahomed forØie. Man har ofte bemærket: at Aarstidernes Forandringer have bevirket de største Forandringer i de politiske Begivenheder. Naar en ublid Aarstid, har pludselig og uventet indfundet sig, saa har den standset mangen seierrig Armee i sin Fremgang, eller endog aldeeles tilintetgjort dens Bestræbelser, f. Ex. da Hertugen af Brunsvig rykkede ind i Frankerige i 1792, Napoleon i Rusland i 1812, og nyelig da Feldmarskal Diebitsch marscherede ind i Polen. Den strenge Vinter har ofte tient til at berolige Gemytterne, og givet Tid til at Lidenskaberne kunne sætte sig og Fred og Rolighed igien kunde blive oprettet; naar Vaabnene ere blevne nødte til at hvile, saa er Diplomatiken kommen i en saameget større Virksomhed. - Med Nattens og med Dagens Afvexlinger forholder det sig ikke anderledes. Mørkets Komme har adskilt mange kæmpende Krigshære fra hinanden, have givet det svagere Partie Leilighed til at undslippe af Faren, og har paa den anden Side begunstiget mange Overfald og har for det meste været det Skiul under hvilket de største politiske Foretagender ere blevne udførte Man ville allene herved tænke paa den Russiske Keiserinde Elisabeths Thronbestigelse og Struenses Fald. Naar man saavel heraf, som af det, der siden vil forekomme, maae erkiende Storheden af den Jndflydelse, som Jordens Form og Bevægelser have paa Menneskeslægtens Begivenheder, hvo kan de vel afholde sig fra den Formodning eller rettere fra den grundede Troe, at saavel hiin som disse ere Midler i Albestyrerens Haand til paa mange Maader at lede det menneskelige Kiøns Skjebne. O hvor maa da ikke erkiende at de Forhold hvori den Deel af den physiske Verden, som vi Menneskerbeboe, staaer til os, ere af den mærkværdigste og følgerigste Beskaffenhed. Hvor godt passer ikke en foranderlig Natur til det ustadige og foranderlige Menneskeliv, til Væsners Liv, som ere traadte som fornuftige og frie Væsner op paa Jordens Skueplads uden endnu at kunne svare til deres Bestemmelse, men skulle øve sig paa den i at anvende deres Fornuf- og giøre et rigtigt Brug af deres Frihed? Om det Forhold hvori Jordens Bygning, i Almindelighed betragtet. staaer til den menneskelige Natur og den Jndflydelse den har havt paa Menneskeslægtens Begivenheder. Vende vi det dristige Blik bort fra det uhyrHimmelrum, som den Klode, vi beboe, tilhører og hvoraf den kun udgiør et ubetydeligt Punkt, og opholde vi os ikke længere ved at udforske denne Figur og at betragte de Bevægelser, hvorved den bringes i Forbindelse med de øvrige Himmellegemer, hvilke det forskende Øie opdager; men henvende vi derimod vor Opmærksomhed paa nærmere at betragte Jordklodens Bygning og Beskaffenhed saa vil et nyt Lys gaae op i vores Siæle om det Forhold hvori Menneskene staae til den Klode, som de beboe, og om Aarsagerne til dens fornuftige Beboeres Skjebne og til Menneskeslægtens Begivenheder; en rigere Mark tilbyder sig her for vor Betragninger og af det som Jagtagelsen lærer og om Beskaffenheden af Menneskeslægtens Boepavil meget i Tingenes Gang her paa Jorden blive ferklarligt. At dette maae være saaledes kan ikke forekomme os forunderligt. Har Jordens Form i det Hele, have dens Bevægelser i Himmelrummet, har dens Forhold til dettes øvrige Deele, en saa vigtig Jndflydelse paa Menneskeslægtens Foretagender og Skjebne, saa er det naturligt, at Bygningen af Jordens Overflade, som Menneskene beboe, maae ikke mindre have det. Men herved maae ogsaa Betragtningen over det Almindelige foregaae den over det Enkelte, og det blider nødvendigt at betragte Constructionen af Jordens Overflade i det Hele førend enten dennes specielle Form eller dens Frembringelser tages i Overveielse fra den angivne Synspunkt. Jordens Overflade adskiller sig i tre Hoveddeele. i det faste Land, som egentlig tiener Menneskene til en Boepæl, i det endnu større Hav, som adskiller og igien forbinder den beboelige Deel af Jordens Overflade; og i den lette, bevægelige, giennemsigtige Luftkreds, som omgiver Mennesket, hvad enten det træder paa Landets Ryg eller svømmer paa Bølgens Toppe. Ethvert af disse store Partier, af Jordens Overflade, enhver af disse Fløie i den hele Bygning, har sin særegne Jndflydelse paa Klodens fornuftige Beboeres Foretagender, og sin medvirkende Andeel i dens Skjebne. Menneskets Fornuft, som er nødsaget til at betragte det Stykkeviis, som virker med hinanden i en uadskillelig Foreening, bør med Hensyn til det fremsatte Spørgsmaal skiænke ethvert af disse Hoveddele af Jordens Overflade en særskilt Betragtning. Jnden vi derfor henvende vor Opmærksomhed paa det faste Lands Bygning, som den Deel af Jordens Overflade, der ved at tiene Menneskeslægten til Boepæl meest fortiener at komme i Betragtning, saa lønner det Umagen i Forveien at høre en dybsindig Tænkers Ord og Jndflydelsen, af Jordens Overflades Beskaffenhed paa hvad derhar tildraget sig her paa Jorden, de ere følgende: Saaledes har altsaa Naturen saavel ved de Bierg strækninger, den har trukket, som ved de Strømme, som den lader nedflyde, ligesom udkastet en raae men fast Grundtegning til hele Menneskeslægtens Historie og til alle dens Revolutioner. Hvorledes, Nationerne hist og her brød igiennem og opdagede et videre udstrakt Land, hvorledes de vandrede langs med Floderne og byggede Hytter, Byer og Stæder i frugtbare Egne, hvorledes de ligesom forskandsede sig imellem Bierge og Ørkener, undertiden med en Flod i Midten og nu kaldte dette ved Naturen og ved Vand afsondrede Jordstrøg deres Eiendom; hvorledes der heraf efter Egnens Beskaffenhed fremkom forskiellige Maader at leve paa og tilsidst opstod hele Riger indtil Menneskeslægten endelig naaede Havets Bred og ved dettes for det meste ufrugtbare Kyster lærte at beseile det og hente sig Underholdning af dets Skiød; alt dette hører ligesaa meget til Menneskeslægtens naturligt fremskridende Historie, som til Jordens Naturhistorie. Det var en vis Jord=Høide, som dannede Jæger Nationer, og som saaledes vedligeholdt Vildheden, og giorde den nødvendig, en anden som var mere udbredet og mild gav Plads for Nomadiske Nationer og gav dem fredelige Dyr til Selskab, atter en anden, som giorde Agerdyrkningen let og nødvendig, og endelig en anden, som drev Menneskene til at seile og til Fiskefangst, og tilsidst ledte dem til af drive Handel. Lutter Perioder og Forfatninger i Menneskeslægtens Historie, som Jordens Bygning ved sin naturlige Forskiellighed og Afvexling nødvendigt frembragte. J mange Jordstrøg have derfor Sæderne og Maaderne at leve paa i Aartusinde vedligeholdet sig, i andre ere de blevne forandrede, for det meste ved udvortes Aarsager; men altid i et Forhold til det Lands Beskaffenhed, fra hvilket Forandringen kom, og til dets Beskaffenhed i hvilket den skeete og hvorpaa den virkede. Have, Biergkieder og Floder ere de naturlige Skillerum imellem Landene, ligesom ogsaa imellem Nationerne, Sæderne, Sprogene og Rigerne; ja endog ved de største Revolutioner, som have fundet Sted i Menneskeslægtens Begivenheder. have de været Directionslinierne eller Grændserne for Verdens Historie. Havde Biergene faaet en anden Strækning, Floderne et andet Løb, Havet andre Kyster, med hvilken uendelig Forskiellighed havde man da ikke trukket omkring med hinanden paa denne Nationernes Tumleplads. (Herder philos. der Gesch. d. Mensch. 1ster Th. Side 41243) 1. Det faste Land, denne den interessanteste og vigtigste, men tillige den mindste Deel af Jordens Overflade, besidder visse væsentlige Egenskaber, hvorved det i sine enkelte Deele karakteriserer sig og erholder en forskiellig Beskaffenhed: Det er fladt eller ophøiet, frugtbart eller ufrugtbart, begroet med Skove og opfyldt af Vande eller bart og fortørret; Jlden brænder i dets Skiød og undergraver, dets Overflade i en ikke mindre Udstrækning end den hvori Lufthavet bedækker det, eller Havene omskylle det med deres Bølger. Det faste Lands Overflade er ujevnt, i Almindelighed er det lavt ved Havets Kyster og hæver sig imod dets indre Egne, sieldent er det ganske fladt; men det er enten bølgedannet eller kronet med Bakker og Høie, ofte løfter det sig op i høie Steenklipper og frygtelige Biergstrækninger. Overgangen fra de lave til de høie Egne er mange Steder umærkelig; men de ustrakte Dale og vide Sletter, og de majestætiske Biergegne afgive dog i det hele betragtet den væsentlige Forskjellighed ved det faste Lands Udseende og Beskaffenhed. Hvor forskiellig er derfor ikke ogsaa Menneskenes Karacteer, eftersom de enten beboe de flade eller de høie Egne paa Jorden, Biergenes Beboere ere mere haardføre, mere hærdeede til allehaande Legemsbevægelser end Sletternes, som er en Følge af deres Boepæls Beskaffenhed, da de nu maae klattre i Veiret, nu nedspringe fra steile Steder. Da Jagten er dem deels en Næringsvei og deels en Forlystelse, eftersom Biergene tiene til det fornemste Opholdsted saavel for det nyttige som skadelige vilde Dyr, saa øves de i at bruge Vaaben og værnes til Krigen. De elske deres Føde Egn meere end det flade Lands Beboere, da den muntre Levemaade i Bierglandet, Biergluftens Friskhed og Bierghøidernes fortryllende Udsigter fængsle dem til den og gjøre den uundværlig for dem, og de føle at de ved deres Vaabenøvelse og deres Boepæls Beskaffenhed ere i Stand til at forsvare den, de besiæles derved af Mod og Frihedskjærlighed, og om man ikke just saa lige tør underskrive om Biergenes Beboere, i Modsætning til Sletternes, de Ord, som en Digter engang har sagt: at hvor Naturen ikke selv besidder Poesie, der trives den ikke heller iblandt Menneskene; thi de flade Egne have ogsaa deres Tillokkelser for Jndbildningskraften, saa maae man dog tilstaae, at de flade Egnes Beboere have en mindre frie og kraftfuld Mand i det Hele taget end Biergenes; hvilken endog i lave og tillige fugtig Egne kan nedsynke til Dorskhed og Slaphed. 2. Denne Forskiellighed i Menneskenes Karacteer, som Jordens Overflades forskiellige høie eller lave Beliggenhed foraarsager, har en meget mærkelig Jndflydelse paa Menneskeslægtens Skjebne. Den vedligeholder en Blanding af Kraft og Svaghed og tillige af Haardhed og Blidhed i Menneskenes Tænkemaade, som paa den ene Side hindrer Mennesiene fra at forvildes og paa den anden Side fra at tabe deres Frihed. Omgang med Slettens Beboere blidgiør Biergbeboernes Sind, og i Biergenes Skiød findes et Tilflugtsted for Undertrykkelsen og sættes en Grændse for den Overmagt, som det kan lykkes enkelte Regenter eller Stater at forskaffe sig paa Jorden, i de eensomme og afsides Biergegne, i de dybe Bierghuler have saa mange uskyldige Mennesker, som ere blevne forfulgte formedelst deres Religions=Meninger f. Ex Valdenserne, eller af politiske Aarsager f. Ex. David da Saul forfulgte ham, fundet en velgjørende Tilflugt, og Biergene have til alle Tider tient til et Værn for Landene og beskiærmet Nationernes Frihed. J Thermopylæ snevre Biergpas holdt Spartaneren Leonidas med en ringe Hær Persernes uhyre Overmagt længe tilbage. Alperne og Pyrenæerne have stedse tient Jtalien og Spanien til en Forsvar og ere kun med Møie blevne overstegne; Asturiens Bierge reddede Levningerne af Vestgothernes Magt og tillige Christendommen i Spanien fra Undergang da Araberne oversvømmede Landet. Schweitserne dækkede sig ved deres Bierge mod Østerrigs og de Norske mod Sverrigs voldsomme Angreb og Uretfærdigheder. Britterne trak sig tilbage for Angelsachserne i den vestlige Deel af Englands Bierge. Det lille Montenegro modstaaer paa sine utilgiængelige Fieldrygge Portens uhyre Magt ligesom Caucasus vilde Beboere modstaae Ruslands; selv det Abyssiniske Rige var for længe siden undergaaet, naar ikke høie Bierge havde endnu frelset de overblevne Rigets Provindser fra det vilde Negerfolk, de grusomme Gallas, Anfald. Biergene have desuden vedligeholdet mange interessante Levninger af gamle Folkeslægter, som ellers vare blevne aldeles udryddede eller i det mindste havde tabt deres Originalitet f. Ex alle de oprindelige Beboere, som findes i de indre Egne af de Jndiske Øer og de saakaldte Sette Communi syv Menigheder i Nord=Jtaliens Biergegne; kort sagt det havde seet ganske anderledes ud med Menneskeslægten om ikke Biergene havde beskiærmet Nationernes Frihed og sat en Grændse for de store Erobringer, som saa let udbrede sig over de flade Lande. Jordens Bygning udviser, at det er bestemt at ingen menneskelig Magt skal formaae at undertrykke den hele Menneskeslægt og at Friheden skal stedse finde et Tilflugtsted paa Jorden. (Herder Jdeen zur philos. der Gesch. der Mensch. 1. Th. 38 - 40 siger: der gives næsten ingen Øe, intet Jordstrøg, hvori ke et fremmet sildigere Folk beboer Sletterne og paa ældre Nationer have forstukket sig i Biergene.) Desuden hvor mærkværdig i flere Heenseender er ikke denne Forskiel paa Lavheden og Høiden i Jordens Overflade, den forandrer uophørlig dens Udseende, giør det afvexlende og behageligt. har Naturen et ernformigt Udseende i det flade Land, saa bliver alt foranderligt og underholdende, indbydende for Synet og mærkværdigt for Eftertanken, saasnart man kommer i det biergfulde. Henrivende Udsigter, nye Natur=Produkter fængsle Opmærksomheden og indgyde den menneskelige Siælen nye Virksomhed; Biergenes Toppe, deres Overflades Frembringelser, og de Rigdomme, som findes i deres Jndvortes forlyste Menneskenes Syn eller beskjæftige deres Eftertanke og Videbegierlighed, ligesom Menneskens Blikke ledes fra Biergenes Spidse vidt ud over Jordens Flade, saaledes ledes de fra deres Skiød dybt tilbage i Jordklodens Historie. Menneskets Flid og Tænkekraft anspændes hvad enten de skulle passere dem eller benytte deres Rigdomme; de træde Mennesket i Veien og nøde ham til, som ved Nyeholland, at omseile vidt udstrakte Kyster. J de hede Lande vælger Mennesket sin Boepæl i Dalen om Vinteren og paa Biergets Høider om Sommeren. Den Forskiel i Udseende og Beskaffenhed, og den Jnteresse, som ved Jordens Stilling og Bevægelser udbreder sig over Klodens hele Overflade, frembringes i det enkelte Land ved den Afvexling i Klima, Udseende og Produkter, som dets forskiellige Høide har til Følge. Menneskeslægten var bleven underkastet en langt større Eensformighed, var bleven langt mindre underholdende og lærerig at betragte; Menneske=Fornuften havde gjort et langt mindre Udbytte af sin Slægts Studium dersom hele Jordens Overflade havde været en uafbrudt Slette. J de flade Egne er det at Menneskenes Antal uophørlig tilvoxer, ved det at Jorden giver et rigere Udbytte til deres Underholdning; der bringes Menneskene i en lettere og hyppigere Forbindelse med hinanden, hvorved Vindskibeligheden og Opfindelses-Evnen tiltager og Culturen befordres; i Biergegnene er det at en friere og kraftfuldere De flade Egne drage Nationerne til hinanden, Aand og simplere og renere Sæder holdes vedlige. bringe dem i Handelsforbindelser og give Anledning til Ombytning af Sæder og Jdeer; de høie Biergegne afsondre Landene fra hinanden og ere Skyld i at deres Beboere bevare en Originalitet i deres Udvikling. De frugtbare Sletter drage idelig nye Beboere til sig; men de øde Biergstrækninger give ved en formeret Folkemængde Anledning til Udvandringer, som enten foregaae jevnt og umærkeligt, som i vore Dage Savojardernes til Frankerige eller Skotternes til Nordamerika, eller foranledige voldsomme Udbrud. Saaledes siger Herder i sit anførte Værk: (1 Th. 3940) at de store Biergstrækninger synes at være, ligesom den første Boepæl, saaledes ogsaa Værkstederne for den menneskelige Slægts Vedligeholdelse; og at ligesom Verden, at saaledes ogsaa Nationerne udspringe fra dem. Den samme Forfatter giør paa et andet Sted en meget sindrig bemærkning med Hensyn til Virkningen paa Menneskeslægten af Biergstrækningernes Beskaffenhed paa Jorden; 11 Th. 4950 han siger: at der erøiensynlig en Velgierning, at Skaberen ikke lod Biergenes Frembringelse være en Virkning af Klodens Rotation; men af en anden os ubekiendt Naturlov; thi ellers havde Biergene opdynget sig under den hede Zone, hvis Beliggenhed er mindst tienlig til den menneskelige Mands Udvikling; nu kjøles de fleste af dens Egne af Havet og Menneskeslægten har dannet og udbredet sig i de tempererede Zoner, som blive dens fornemste Opholdsteder. Lykke og Ulykke kunne ikke saa ustandselig udbrede sig over Jorden, som det vilde have skeet dersom en almindelig Biergstrækning, under Æqvator havde behersket hele Nord og Syd delen af vores Planet, Figuren af Jordens Overflade er bleven mindre regelmæssig men meere velgiørende - Et mere talende Beviis paa Jndflydelsen af Jordens Bygning paa Menneskeslægtens Skjebne kan ikke anføres. Herder yttrer selv det Ønske at man havde et Kaart over Jordens Bierge, der var forfattet med Hensyn til at udbrede Lys over Menneslægtens Historie. (2 Th. 55.) 9. Som det faste Land er forskielligt i Henseende til sin Høide, saaledes er det ogsaa Henseende til sin Frugtbarhed; fede Egne, saa dige Sletter, magre Jorder og vilde Ørkener afvexle med hinanden; denne Forskiellighed giver Jordens Overflade et ikke mindre foranderligt og interessant Udseende end Forskielligheden af dens Høide, og har en ikke mindre forskiellig Jndflydelse paa Jndvaanernes Levemaade og Foretagen, der. Meinerts har leveret en Oversigt af de frugtbare og ufrugtbare Lande paa Jorden (Geschichte der Menschheit 2 Auss. 1793 Pag. 59. 50); man bringes i Erindring ved at giennemgaae denne, hvorledes Landenes Frugtbarhed har Rigdom, Folkemængde, Vindskibelighed og Kultur til Følge; man tænke allene paa Ægypten og Flandern, naar ikke andre Omstændigheder formindske disse naturlige Virkninger; undertiden svække de Menneskenes Aandskraft og de mandlige Dyder og nedsynke et Folk i Blødhed og Vellevnet, (f. St. Pag. 11).De rige og frugtbare Lande, som Jndien, Syrien, Ægypten, Jtalien og Belgien, have altid været et Stridens Æble imellem Nationerne, et Formaal for deres Begierlighed, og have opvakt blodige Krigede ufrugtbare Lande derimod have, naar Beliggenhed og andre Omstændigheder have begunstiget det, ansporet Jndvaanernes Vindskibelighed, eller drevet dem til Handelsforetagender som i Phønicien og i Attika for at forskaffe sig den Underholdning, som Jordbunden nægtede dem, eller tvunget dem til store Udvandringer, naar Folkemængdens Tilvært overgik Landets Ernæringsevne, og foraarsaget store Revolutioner paa Jorden. At en paakommende Hungersnød i Lande, som forresten kunde føde sine Jndvaanere, har i de ældste Tider, da Forbindelsen imellem Nationerne var ikke saa fuldkomment organiseret, som i vore Dage, og da der saaledes manglede mere paa Hielpemidler til at afhielpe en temporair Mangel, bevirket lignende voldsomme Begivenheder, bærer Historien, tilstrækkeligt Minde om, f. Ex. Cimbrernes og Teutonernes Udvandringer fra Norden. J Landenes forskellige Frugtbarhed og Ufrugtbarhed ligger foren stor Deel Hovedaarsagen til den store Folkevandring ved Middelalderens Begyndelse, som gav Europas politiske Forfatning et nyt Udseende. 10 Hvor aldeles bestemmes ikke desuden mange Folkeslags Levemaade og Karacteer af den Jord bunds Beskaffenhed, som de betræde er det ikke Middelasiens tørre Sletter, Arabiens og Nordafrikas Sandørkener, som have frembragt disse utallige Hære af nomadiske Folkeslægter, som altid ville blive et ganske andet Slags Mennesker end de frugtbare Egnes Beboere. En Jordbund der kun har faa Vandingsstæder og kun formaaer at frembringe Græsarter, nøder sine Beboere til at ernære sig af Qvægav. Ved deres afsondrede Opholdsteder maae de stedse forblive i en raae Tilstand, mende stemmes ogsaa derved til at udøve Giestfrihed; de blive ved deres idelige Omflakninger og ved deres evige indbyrdes Strid om Græsningspladser og Vandingssteder hærdede og stridbare; men tilligerøveriske, og naar de have formeret sig i et for stort Antal, saa vælte de sig som en Strøm ud over de frugtbare Lande; hvorpaa Historien i Oldtidens Scytter og Hunner og i Middelalderens Mongoler og Araber, afgiver mærkværdige og skrækkelige Exempler. Disse øde Ørkener, disse uoverseelige og rædselfulde Sandstrækninger have traadt i Forbund med de vilde Biergkiæder for at drage et Værn om Landene og deres Beboere mod enkelte Nationers Overmagt og Erobrernes Voldsomheder. Cambyses Hær omkom i Libyens Sandørkener; Arabiens Ørkener have stedse vedligeholdt sine Beboeres Uafhængighed; Mesopotaniens Sandmarker dækkede det indre Asien om ikke mod Alexanders saa dog mod Romernes Erobringer. Ere endog Negerne blevne Slaver udenfor deres Fødeland, saa har dog Saharas Ørken bevaret deres Frihed i deres gamle Hiemsted, og Bierge, Ørkener og Have afholde endnu fra China andre Magters Angreb og Paavirkning. 11. Det faste Lands Beskaffenhed er forskiellig i Henseende til sin Høide, den er det i Henseende til sin Frugtbarhed; men ogsaa de Skove, som bedække det, de Moradser og Søer, som opfylde det, de Floder, som giennemstrømme det, sætte det i et forskielligt Forhold til de Menneskers Foretagender, som beboe det. Saalænge Skove og Moradser opfylde Landene, saalænge ere de ligesaavel som Bierge og Ørkener en væsentlig Hindring for erobrende Magters Fremskridt. Saa tilgiængelig som Tydskland i sin nærværende cultiverede Tilstand er for en seierrig Krigshærs Angreb, saa umueligt var det for det Romerske Riges Overmagt at underkaste sig det dengang, da det endnu laae i vild Tilstand, begroet med tykke Skove, og opfyldt med Moser, som ingen vindskibelig Haand endnu havde udtørret (saaledes conserveres endnu i vore Dage Levningerne af gamle Nationer i moradsige Egne f. Ex. af Frieserne i Saterlandet, jevnfør geographische Ephemeriden 1801, Mai, Side 45051.) Som Tydskland var i hine Dage, er Rusland og Polen for en stor Deel endnu i vore. - Floder og Søer sætte vel mindre Hindringer i Veien for en fiendtlig Magts Fremtrængelse og tiene mere til en naturlig Grændse for Landene. saaledes Rhinen og Donau, Enphrat og Tiger i det Romerske Monarkies Tider, men blodige Kampe ere blevne førte saavel i de ældre, som i de nyere Tider for at opnaae disse naturlige og fordeelag tige Grændser for Staterne, og Floderne vare i Menneskeslægtens Barndom de første Ledetraade for Menneskenes Udbredelse paa Jorden; efter deres Løb udbredte de sig, ved deres og de fiskerige Søers Bredder opsloge de deres første Boepæl ligesom endnu i Amerika; her var den frugtbareste Jord; her lod det vilde Land sig bedst passere. Overbeviisningen om disses Fordeelagtighed for Communicationen gav den menneskelige Virksomhed et nyt Sving ved at lægge Vind paa at grave Canaler og derved at forøge Landenes indvortes Vandforbindelser. 12. Vil man endelig søge at giøre sig en saa tydelig Forestilling som muelig om den Virkning, som det faste Lands Beskaffenhed har paa Menneskenes Foretagender og Begivenheder, saa maae man ikke allene søge at betragte hvorledes det seer ud paa dets Overflade; men tillige henvende sin Opmærksomhed paa hvad der forgaaer under samme og hvilke Kræfter der ere virksomme i dets Skiød. Jntet kan mere tildrage sig Tænkerens Opmærksomhed, end denne uhyre Jldmasse, som raser i Jordens Jndre, og synes at være udbredet under den hele Overflade, som nu udbryder i vilde Flammer giennem udhulede Bierge og nu indsluttet ryster og ødelægger store Landstrækninger; disse Naturbegivenheder have vækket mange overtroiske og fabelagtige Forestillinger i Menneskenes Siæle, i den ucultiverede Tidsalder, og de have beskiæftiget de oplyste og tænkende Menneskers Eftertanke, og Spekulationer, hvad enten de fordybede sig de utallige Mindemærker, som Jordkloden fremviser paa den underjordiske Jlds Virkninger i Forverdenens Dage, eller i dens Virkninger i Nutiden, og betragtede den som det store Redskab til Jordens Undergang engang i Fremtiden og nu anede at den ligesom Jlden overalt er et Middel til Altings Forædling, kan engang blive et Middel i Skaberens Haand til Jordens Regeneration og til at lade den fremtræde i en nye og fuldkomnere Skikkelse, især siden den vulkaniske Jld synes at have sit Sæde i Jordens Dybhed. Men hvilken Virkning paa Menneskenes Skjebne og Begivenheder har ikke denne vilkaniske Jlds Udbrud frembragt den tilhyller Herculaneum og Pompeji, hine Oldtidens blomstrende Stæder med sine Eruptioner i den mærkværdige Romerske Periode og giver Anledning ved disse nedgravede Stæders Opdagelse i en paafølgende Tidsalder, til at aabne den sildige Efterslægt klare Blikke i de hensvundne Tider. Den frembringer af Havets Skiød nye Øer og Bopæle for Menneskene, som ganske nyelig ved Siciliens Kyster, og den ødelægger igien andre Egne, som i Calabrien og Jsland i vore Tider, og giøre dem ubeboelige for Menneskene. Den kuldkaster blomstrende Stæder som Lissabon, og standser vigtige politiske Foretagender ved at indjage Menneskene Rædsel og svække deres Anstrængelser og hvilken Virkning Jordskielv og Vulcaner have paa Menneskenes Karacteer i de Lande, som ere hiemsøgte af den, er en Gjenstand som fortiene Menneskeforskerens Opmærksomhed. 13. Landet er Menneskenes bestemte og varige Boepæl, dets forskiellige Beskaffenhed have derfor en mere udbredet Jndflydelse paa Nationernes Dannelse og Foretagender end Havets, hvis Overflade det kun for en kort Tid vælger til sit Opholdsted; desuagtet er den Jndvirkning ikke ubetydelig, som det har paa det menneskelige Livs Begivenheder. Som Bierge og Ørkener afsondre Nationerne fra hinanden, saaledes giøre ogsaa Havene: de adskille deels hele Verdensdele fra hverandre, og deels enkelte større og mindre Jordstrækninger, hvilke vi kalde Øer, fra de øvrige Lande. Begge Adskillelser, give Anledning til en original Udvikling og en særegen Karacteerdannelse hos disse adskilte Egnes Beboere; paa de smaae, fra de store Lande bort fiernede Øer, erholde Jndvaanerne en ganske forskiellig Tænkemaade fra andre Mennesker. Og ved denne Adskillelse af Landene tiene Havene ligesom Biergene og Ørkenerne til at hindre de alt for store Erobringer og at sætte Folkeslægterne i Sikkerhed for at blive underkastede en fælleds Overmagt; at bringe store Krigshære over udstrakte Have, at skaffe dem den fornødne Forstærkning og at forsyne dem med det nødvendige, foraarsager altid den største Besværlighed; det er derfor høist van Den nye Spanske Fristat Venezuela i det Spanske Terra Firma i Sydamerika, og som blev oprettet ved det at Jndvaanerne reve sig løs fra Spaniens Herredømme, efterat Napoleon havde forsøgt paa at udbrede sin Jndflydelse over dette Rige, gik allene for en Tid til bage derved, at et skrækkeligt Jordskjælv indtraf Aaret 1812, som indtog Folket Skræk, og som Geistligheden betiente sig af til at forestille det, som en Straf fra Himlen, fordi det havde forsøgt paa at rive sig løs fra Moderlandets Herredømme. skeligt baade at giøre Erobringer og at forsvare dem i Lande, som ere beliggende paa hiin Side af et udbredet Hav. Dog har Engelland bemægtiget sig Lande i Ostindien, skulde det have sendt Armeer til Lands dertil, saa havde det aldrig kundet udbrede sit Herredømme i saa fierne Egne; men Jndianerne ere et svagt Folk og have altid været Erobrernes Bytte. Men adskille Havene Nationernes Masser fra hinanden, saa forbinde de dem saameget mere i Henseende til Jndividuerne; hindre de dem fra fiendtlige Foretagender mod hverandre, saa lette de saameget mere de venskabelige Forbindelser; Vandet er det store Samfærsels=Middel paa Jorden hvad enten det i Søer og Floder giennemskiære dets Overflade, eller det i store Have adskiller den i vidtløftige Strækninger; Havet er den overalt tilgiængelige Vei, som bringer de bortfjernede Lande i Forbindelse med hinanden, og indbyder til Ombytning af Varer og Begreber; paa det er Menneskeslægtens Cultur for en stor Deel grundet, og manglede dette Forbindelses-Middel imellem Jordklodens fraliggende Egne, paa hvilket ulige lavere Trin af Aandsdannelse vilde da Menneskeslægten, ikke staae: 14. Hvilken umiddelbar Virkning paa den menneskelige Aands Udvikling har desuden ikke den Indretning af Jordens Overflade frembragt, at Havet omgiver alle Lande, og at det kan beseiles af Menneskene. Denne Maade at komme fra et Sted paa Jorden til et andet, er mindre kostbar og besværlig end at reise paa Landet; men den har nødsaget den menneskelige Mand til de største Anstrængelser; den har tvunget den til at fordybe sig i Mathematikens abstrakte Betragtninger, nu for at lære at give sine Skibe den beqvemmeste Form og at bringe dem til den største Fuldkommenhed, og nu for at betragte de himmelske Legemers Løb, for ved deres Gang at veilede deres egen paa Havets Bølger. Menneskene ere blevne foranledigede til vigtige Opdagelser i Naturen f. Ex. til Compassets Brug; til at giøre Søevandet drikkeligt, for at giøre deres Fart mere beqvem og meere sikker, og de ere blevne nødte til at udtænke alle de Midler, som kunde tiene til at beskiærme de Rigdomme, som deres Fart paa Havet forskaffede dem, eller de ere blevne tilskyndede dertil af deres Lidenskaber for at rive andre Nationer disse Fordeele af Hænderne. Havet er ikke mindre blevet en Plads for Menneskenes Kampe end Landet, og Havets udbredte Vei har ledet Nationernes Foretagender og Krige til de længst bortliggende Egne paa Jorden. Søehandel og Colonier, hvilken Rolle have de ikke spillet i Menneskeslægtens Historie, hvilke frygtelige Bevægelser, have de ikke bragt tilveie blandt Jordens Folkeslægter, havde ikke Havet været til, saa kunde ingen Krig paa eengang have udbredet sig til begge Jordens Halvkugler. Men ogsaa Havets Bevægelser have frembragt store Begivenheder i Menneskelivet; dets Oversvømmelser have foranlediget Nationerne til at udvandre og søge nye Boepæl, saaledes som der fortælles og Cimbrerne, som skulle have udvandret fra Jylland, da en Deel af dette Land blev opslugt af Havet, hvoraf det jydske Ri fremkom. Eller ogsaa det har ved at giennembryde Fastlandets Dæmringer aabnet nye Forbindelsesveie, som nyelig paa Jyllands Vestkyst og som det fortælles at være skeet i Oldtiden imellem det sorte og Middellandske Hav. 15. Endnu staaer den sine Dunstkreds tilbage at betragte, som tilhyller Havet og Lande og udbreder sig over hele Jordens Overflade, i den bevæger sig, ved den lever Mennesket, i den ligger Grunden ofte til Menneskenes Karacteer og dens Forandringer, dens Phænomener indblande sig paa det mærkeligste i Tingenes Gang her paa Jorden. Atmosphæren kan betragtes fra en dobbelt Synspunkt med Hensyn til dens Jndflydelse paa den menneskelige Natur og paa det menneskelige Livs Virksomhed; eftersom dens Jndvirkninger enten ere stadige og vedvarende, eller de ere forbigaaende og en Følge af de Forandringer, som foregaae i den. 16. Atmosphærens varige Virkninger paa Menneskene ere de, som man tilskriver Klimatet, eller dens særegne Beskaffenhed i ethvert Jordstrøg. Dette har en udmærket og ikke udelukkende Virkning paa Menneskenes Charakteer og derved ogsaa paa deres Foretagender; jeg har ovenfor berørt denne Gienstand, men den trænger her til at at omtales nøiere, forresten er den en af de vanskeligste Undersøgelser, hvori man kan indlade sig, som man vil erfare snaar man vil ret trænge indi den og søge at forskaffe sig tydelig Kundskab om den; den har været Formaalet for de Lærdes Granskning og denne Materie er langt fra ikke udtømt Under et Lands Klima forstaaer man, som sagt dets Dunstkredses særegne beskaffenhed, dennes Hede eller Kulde, dens Fugtighed eller dens Tørhed o. s. v., som er en Følge af Landets Nærliggenhed ved Polerne eller ved Linien af dets Høide. over Havets Overflade, dets Nærhed eller Frastand, fra Havet, Biergenes og Vindenes Strøg, Overfladens Beskaffenhed, dets Skove, Søer, Moradser og Produkter, som det frembringer, og hvorfra allehaande Uddunstninger blande sig i Atmasphæren. At Klimatet frembringer mærkelige Virkninger paa Menneskene, slutter man sig til baade af de Virkninger, som Erfaringen lærer at det frembringer paa den øvrige organiske Natur, da f. Ex. Nordens Kulde deels nedtrykker de organiske Væsners Vært og deels forandrer deres Farve, og at det som Kundskab om Jordens forskiellige Folkeslags lærer os. Disse ere saare forskiellige fra hinanden i deres Udvortes, eftersom de boe i forskiellige Egne af Jorden, man formoder med Grund at det i det mindste for en Deel er en Følge af den forskiellige Himmelegn hvorunder de lever; Erfaringen lærer det udtrykkeligt, ved visse af disse Forskielligheder, at de ere en Virkning af Klimatet. Har Klimatet, siger man, saa store Virkninger paa Menneskets Legeme, saa maae det ikke have mindre paa dets Siæl, ved den nøie og giensidige Jndflydelse, som Siæl og Legeme have paa hinanden. Man beraaber sig herved paa sin egen Erfaring, hvor ganske anderledes er ikke Sindet stemt paa en kold Vinterdag og i en trykkende Hede, i et blidt Foraarsveier og paa en fugtig Høstdag, paa et høit Bierg og i en sumpig Morads=Egne man slutter derfra til at Klimatet maa frembringe store Virkninger paa Menneskenes Aandsevner og Gemytsbeskaffenhed. Jmidlertid gaaer man vist nok for vidt, naar man vil forklare Hovedforskielligheden i Nationernes Karakteer allerne af Klimatet; Erfaringen er derimod. Tyrkerne ligne ikke Hellas gamle Beboere, endskiøndt de i 300 Aar have beboet deres Land, og de og Perserne ere høist forskiellige for hinanden, endskiøndt de foruden et varmt Clima ogsaa have Religion og Statsforfatning tilfælles; men en stor Jndflydelse paa Nationernes Karakteer har det dog altid og derved paa deres Foretagender; dette indsees lettest naar man overskuer Jorden i store Partier, og betragter Klimatet efter sine mærkeligste Afvigelser; i det Specielle falder Undersøgelsen vanskelig fordi der gives saameget andet, som har Jndflydelse paa Folkeslægternes Karakteer foruden Klimatet. 17. See vi hen til det kolde Klima, saa lærer Erfaringen, at en meget stor Grad af Kulde nedtrykker saavel Siælens Kraft, som Legemets Væxt; Polarbeboernes ere smaae af Skabning og ville aldrig nogensinde modtage nogen høi Grad af Kultur og Aandsdannelse. Kulden er en ubehagelig legemlig Følelse og Siælen maae saalidet som mueligt mærke til sit Legeme, naar den skal med Friehed og Lethed vise sig virksom. Den Kultur, som fandt Sted i Island i Middelalderen var en Undtagelse, den var indbragt og en Følge af forskiellige Omstændigheders Sammenvirkning; den forblev ogsaa kun enkelte Menneskers Eiendom. Kulturen fremkommer ikke i nogen høi Grad i de kolde Klimater, men maae der indbringes fra de blidere Egne; kun de legemlige Fornødenheders Trang driver Mennesket til Virksomhed i de kolde Egne; derved blive de ogsaa, især i de Lande, hvor Kulden ikke er altfor overveiende, haardføre og stridbare og derved farlige for de sydlige Landes Beboere, Forrasien har i Oldtiden følt Virkningen deraf ved Scythernes Jndfald, China i det 17de Seculum ved Tartarernes, og Europa saavel i Folkevandringens Periode, som ved Normannernes Streiferier i Middelalderen. Umiddelbart bidroge ogsaa de kolde Climater til disse Begivenheder ved den Ufrugtbarhed, som de bringe med sig i de dem underliggende Egne, som forhen er omtalt, hvorved de blive uformaaende til ar føde deres Beboere ved en tiltagende Folkemængde, og tillige ved deres Mangel paa de sydlige Egnes Tillokkelser. 18. Giøre de kolde Klimater deres Beboere tilbøielige til Aands og legemlig Uvirksomhed fordi Kulden nedtrykker Legemet, saa frembringe de hede Klimater en lignende Virkning, endskjøndt af en forskellig Aarsag. Kulden trykker Legemet sammen, Heden udvider og slapper det; derfor har Forsynet skiænket disse Egne de stærke Kryderier til igien at styrke det. Slapheden udbreder sig fra Legemet til Siælen og Ladhed og Uvirksomhed er Beboernes sædvanlige Karacteer under de hede Himmelegne. De giøre i Almindelighed hverken store Fremskridt i Videnskaberne og Kunsterne eller ere tilbøielige til store Foretagender. Jndianerne synes allene at udgiøre en Undtagelse i Henseende til det første og i Henseende til det sidste saa synes de allene at kunde finde Sted hos disse Folkeslægter, naar de enten drives dertil ved Despotismens Overmagt, hvilken let finder Sted hos den hede Egnes Beboere, og hvoraf Pyramidernes Opførelse i Ægypten og Negernes Flid i Colonierne er en Følge; eller naar de sættes i Virksomhed ved Jndbildningskraftens Udsvævelser, hvortil disse Landes Beboere ere fortrinligen tilbøielige; denne Spore frembringer samme Virkninger hos den hede Bones Nationer som Nøden hos den koldes (saaledes Arabernes Erobringer.) 19. Det er altsaa under de tempererede Jordstrøg at Menneskeslægten viser sig i sin største Fuldkommenhed; her udvikles den i sin fulde Legems og Aands Virksomhed, her blomstre Konsterne og Videnskaberne, naar forresten Omstændighederne ere deres Flor gunstige; herfra udbreder Kulturen og de menneskelige Foretagender sig over de mindre fordeelagtige Jordstrøg og den gamle Sentents medium tenuere beati faaer her en nye Bekræftelse. Hovedforskielligheden i Jordklodens Klimater synes at giøre en jevn Virksomhed fra de tempererede Klimater ud mod de kolde og hede, og en afbrudt, men voldsom, fra de kolde og hede Klimater mod de tempererede til et Grundanlæg for Gangen i Menneskeslægtens Begivenheder. Assyrernes, Babylonernes, Persernes, Grækernes, Romernes og de Europæiske Nationers Overmagt og Foretagender vise det første, og Folkeudvandringerne fra Norden og Saracenernes og i vore DagVechabiternes Anfald minde om de sidste. Naar man har i disse store Partier betragtet Klimatets Virkninger paa Jordklodens Folkeslægter. og deres Foretagender, saa behøver man ikke at indlade sig i speciellere Undersøgelser for at godtgiøre at Armosphærens forskiellige Egenskaber have en stor Jndflydelse paa Menneskeslægtens Begivenheder f. Ex. at det fugtige Klima bevirker hos Menneskene en Langsomhed men tillige en Vedholdenhed i dens Foretagender; som hos Hollænderne; det tørre en Utrættelighed i Bevægelse og tillige en Maadelighed i sandselige Nydelser, som hos Beduinerne og Maurerne; eller at visse Klimater skulle være særdeles skadelige for Menneskenaturen. Som Meiners paastaaer og søger at bevise i Geschichte der Menschheit Pag. 65, alle disse Undersøgelser ere deels vanskelige og vidtløftige, deels ville de ogsaa her føre for vidt. Det er nok for Menneskets Fornuft at komme paa Spor af de forskiellige Aarsager, som bidrage til hvad der skeer i det menneskelige Liv, som til hvad der foregaaer i Naturen. Menneskets Kundskab om Forbindelsen i denne Livets Virksomhed bliver altid Stykkeværk, men for Albestyrerens Fornuft ligger det hele Spil aabenbaret i alle sine Forbindelser; forgiæves forsøger Jordbeboernes svage Fornuft paa at efterspore den uendelige Aand paa alle dens Veie. Herder har i 1. Th. af Phill. der Gesch. der Menschheisagt meget dristigt og medet dunkelt og ubeviist om denne Materie især Side 34 i sin sædvanlige Maneer, som man alt formeget har berømmet. Jeg har blot villet omtale det meest afgjorte, henpege paa Tingene; jeg har derfor ikke heller anført Beviser for det sagte endskiøndt jeg er i Besiddelsaf dem. 20. Det er unægteligt at Klimatet har en stor Jndflydelse paa Nationernes Karacteer og derved ogsaa paa deres Foretagender; men det er mærkværdigt og det tiener til den menneskelige Nation Hæder, at Menneskene formaae at virke igien tilbage paa Klimatet og kunne meget forandre det: ved deres Vindskibelighed. Ved at udtørre en fugtig Jordbund, ved at fortynde Skovene, ved at dyrke Jordbunden, kan et Lands Klima overmaade forns til forbedres; det nærværende Tydskland sig Landet med det gamle Germanien, de Forandringer som Nordamerikas Opdyrkning i vor Tidsalder frembringe i dets Klima ere Beviser derpaa; Sagen er formeget dokumenteret til at trænge til specielle Beviisligheder paa dette Sted. Denne Erfaring tiener ellers til et Beviis paa hvormeget det underliggende Lands Beskaffenhed tiener til at bestemme dets Dunstkreds Beskaffenhed, som er over det og at den ikke lader sig allene bestemme af Landets Nærhed, eller Frastand fra Polen. - Da ethvert menneskeligt Foretagende kan komme paa Afveie, saa bør det ikke forglemmes: at Landets Klima kan ogsaa forværres ved en upassende Behandling af dets Overflade; f. Ex. ved alt formeget at udrydde dets Skove og udtørre dets ferske Vandbeholdninger. 21. Defineres nu Klimatet saaledes: at det er Atmosphærens sædvanlige Beskaffenhed og Forandringer i det Land hvori man lever, saa havde vi i det Foregaaende kastet et Blik ind i dennes Jndvirkning paa Landenes Beboere, deres Karakteer, Foretagender og derved paa deres Skjebne, saa meget virker dens sædvanlige Tilstand, mere paafaldende er dens usædvanlige. – Naar man overskuer Tildragelserne her paa Jorden, naar man betragter hvilke politiske Følger en Natur-Begivenhed, en pludselig Forandring i Luftens Egne, et Meteor i dens usynlige Bølger, har havt paa hvad de Folkeslægter, som den indhyller, have foretaget sig; hvo kan afholde sig fra at formode, at disse Forandringer i Luftens Regioner ere Redskaber i Verdens usynlige Regents Haand til at indvirke paa og lede Menneskeslægtens Begivenheder.