Aalborg Stiftstidende, 1843-01-31
J Flækken Schwabsted tildrog sig den 21de Januar en sørgelig Begivenhed. En Person, paa hvem allerede i en Række af Aar havde hvilet Mistanke for begaaet Mord, men ikke kunde overbevises af Mangel paa Vidner, skulde Da den Dag føres til Slesvigs Tvangsarbeidshuus. nu der Hötmann tilligemed to "Dorgevollmachtigten", for at være vissere paa at træffe Mennesket hjemme, allerede tidligt paa Dagen begav sig til hans Bolig for at arrestere ham, stod han, der sandsynligviis allerede havde faaet Nys om det ham tiltænkte Besøg, bag Døren til sit Huus og slog de tvende først indtrædende Gevollmachtigte til Jorden med en Øre. "Der Hoftmann, hvem ligeledes et dødeligt Slag var tiltænkt, styrtede løs paa Morderen, rev Øxen fra ham og søgte at holde ham fast, Forbryderen rev sig imidlertid løs og undveg. De tvende "Dorgevollmachtigte ligge haardt saarede og man tvivler om deres Redning. Peter Hjort Lorenzen, har efter sin Hjemkomst, under 21de Januar fra Haderslev udstedt en Taksigelsesskrivelse til sine danske Medborgere, hvoraf vi hidsætte Følgende: "Mine høistærede Herrer, Af alle Skrivelser, hvormed De have beæret mig, fremlyser det, at den Maade, hvorpaa det danske Sprog i Slesvig er blevet behandlet, har dybt saaret den danske Nations Æresfølelse. – – Brødre og Medborgere i Danmark, jeg seer, at dette er det dybe Saar, som Forsamlingen i Slesvig har tilføiet Eders Nationalfølelse, og jeg begriber vel, at dette ei kan lukkes, for Eders Sprog har faaet offentlig Opreisning, som det har lidt offentlig Forhaanelse, og af Regjeringen er indsat i sine naturlige Rettigheder. Og dog, hvor uglædelig, jo hvor bitter og hvor smertelig end denne Følelse er, jeg vilde af mit inderste Hjerte ønske, at hele Nordslesvig deelte den med Eder; thi den bærer og sine gode Frugter: jo dybere Mennesket føler sig krænket, desto mere concentrerer sig hans Kræfter, desto stærkere bliver hans Selvfølelse, desto skarpere hans Blik, desto fastere hans Villie og desto urokkeligere hans Beslutning. Ja, jeg vilde ønske, at en saadan Følelse af krænket Ære vilde lægge sig som en Vægt paa enhver Nordslesvigers Bryst, og gjøre hans Aandedræt tunge og hans Stemning mørk, indtil han besluttede sig til, ikke længere at ville taale Fornedrelsen, Naar en saadan Beslutning blev almindelig og urokkelig, saa vilde efterhaanden Alt ordne sig, som af sig selv. "Dog, uden Eders Bistand, danske Brødre og Medborgere, kan dette vanskeligen skee; men paa den gjøre vi vaagne Slesvigere for Fremtiden ogsaa sikker Regning. Jeg har ikke formaaet i de faa Linier at give en Forestilling om al den gandige og politiske Forvirring og Strid, som hersker i Slesvig; men jeg haaber, at hvad jeg har sagt, et tilstrækkeligt for Eder til at vurdere de mange falske Jnsinuationer, som hidtil saa ofte have gjort Eder ængstelige for at staae os bi i vor svære Kamp. Man har paastaaet, at Folket selv ikke ønsker at beholde sit danske Sprog. Dette er en fuldkommen Usandhed, ligesom det ei er muligt, at det i Virkeligheden kunde være sandt. Men man forlanger det Umulige, naar man vil, at den simple Mand skal have nogen tydelig Forestilling om, hvad det vil sige: at beholde sit Modersmaal eller at miste det og faae et andet Sprog istedet. Og man fordrer Meget for Meget, naar man, som Beviis for Folkets Kjærlighed til dets Modersmaal, kræver overordentlige Anstrængelser og store Offere til dettes Opretholdelse og Forædling, især da de anseete og af Regjeringen hædrede Mænd, istedet for at sætte sig i Spidsen for slige Foretagender, arbeide dem imod af al Magt. "J kjære danske Brødre! forfølger derfor ikke det nordslesvigske Folk med Eders Mistanke om dets virkelige Ønsker, og foragter det ikke, fordi det ikke er ivrigt nok for sit Modersmaals Liv og Ære! Men kommer det til Hjælp i Gierningen, og trættes ikke, fordi det ei er gjort med en ringe Bistand eller kort Deeltagelse, Rægter os ikke Eders Understøttelse, hvor vi bede om den, men arbeidet ogsaa, saavidt J forstaae og formaae, uden vor særskilte Opfordring, paa vor gode Sags Fremme, Med Frimodighed frembærer jeg, i mine nærmeste Landsmænds Navn, denne Bøn; thi vi bede ikke alene, vi tilbyde ogsaa Naar dansk Nationalitet og Sprog kan bevares og styrkes i Nordslesvig, da er den største Fare fjernet, der for Øieblikket truer det danske Riges nationale Selvstændighed. Og Eders, vor, Kjærlighed til Fædrelandet er jo ikke blot bunden til Landet og den ydre Natur, men ogsaa til den Aand og Sjæl, som der har hjemme, det som udgjør Folkets Nationalitet. Lader os derfor forene vore Kræfter, for alvorligen at værne om det Fædreland, hvorved vort Hjerte hænger. Jkke altid concentrerer Fædrelandet sig i Folkets kloge Styrer og modige Anfører, hvis Opfordring vi rolig kunne oppebie. Ofte er Fædrelandet en Enke, som vel kan elske og velsigne sine Børn, men ei forsvare dem; da foler enhver dygtig og modig Borger sig som den voxne Søn, der ene kan og derfor skal værne om den ellers værgeløse Moder."