Viborger Samler, 1848-08-29
"Ringkjøbing Avis, meddeler efterstaaende Skrivelse fra en fangen og saaret Officier, dat. Slesvig den 26de Juli og 1ste August 1848. Efter 3 Maaneders Sengeleie var jeg igaar første Gang paa Gaden. Kl. 3 gik jeg til Gottorp Slot, der kun ligger omtrent 2000 Alen herfra, hvor jeg besøgte min forrige Capitain nu Major W.; han blev saa fornøiet ved at see mig, at han nær var fløiet ud af Sengen. Vi havde naturligviis meget at passtare sammen om, fra vor hæderlige Dag den 24de April ved Obersøe og Tiden gled hurtigt. Tydskerne kalde ogsaa dette har jeg læst i een af deres løgnagtige Aviser), denne Dag for hæderlig for Forbundstropperne, men jeg gad dog nok vide hvem af Partierne denne Roes med Rette tilkommer, enten 400 Mand, der i 3 1/2 Time kæmpe imod 3000 Md., eller omvendt. Vi vidste, at der intet Haab var om Seier, da vi vare efterladte for ene at opholde Fjenden; – vi skulde kæmpe, og det gjorde vi. Vel var der kun 2 Batailloner der skjød fra Høiderne paa os, der laae i en Mose, men hele den fjendtlige Styrke var dog i Nærheden, desforuden vare vi afskaarne af et hannoveransk Dragonregiment og havde nylig en quarre i Mosen afslaaet et Choc af et andet fjendtligt Regiment, der fra Chausseen styrtede ud for at hugge løs paa os, men som efter en Salve og mærkende en for blød Jordbund, snart gjorde omkring. – Nu ikke mere om Krigen. Vaabenstilstanden er jo gaaet i sine Fædre, der bliver altsaa intet af de Fangnes Udvexling, og Gud maae vide naar vi nu kunne vente at komme hjem. At Danmark imidlertid fortsætter Krigen, kan jeg godt lide; thi jeg antager, at vi paa denne Maade opnaae meere, end ved at slutte Fred eller Vaabenstilstand. Mit Saar er lægt om nogle Dage, thi der er kun saa stor en Aabning, at Lægen kan komme ind i Skudkanalen med et spids Jnstrument (en saakaldet Sonde) omtrent 1 Tomme. Med Guds og Lægens Hjælp er jeg denne Gang undgaaet Døden, som rigtignok en Enhver ubegribeligt, men min ellers stærke Natur og en nøiagtig Overholdelse af Doctorens Forskrifter have vel bidraget meest til min Helbredelse, thi da Kuglen har berørt Rygaden og beskadiget de indre Dele temmelig stærkt, var jeg i Begyndelsen aldeles opgivet. Kuglen er ikke kommen ud, jeg formoder den er i det høire Laar, dog generer den mig ikke. J de 3 Dage jeg laae paa Damziegellazarethet blev jeg forbunden af en preussisk Læge ved Navn Dorn. Denne kom for omtrent 14 Dage siden hertil Dragonlazarethet; han blev noget forbauset ved at see mig i min nuværende Tilstand og forsikkrede, at han saavel som de øvrige Læger havde anseet det foren Umulighed, at et Menneske med et Skud som mit nogensinde vilde blive til det som jeg nu er. Her paa Lazarethet er det en Umuelighed at faae nogen ordentlig Motion, hvortil jeg nu saa høiligen trænger, thi Haven er kun lille og Soel hele Dagen. Som en Følge af 14 Ugers Sengeliggen er jeg meget afkræftet, og Kræfter kan jeg kun opnaae ved Bevægelse i den fri Natur, og enkelte Gange har jeg derfor spadseret ud i Thiergarten; men for at komme til denne maa jeg et Stykke igjennem Byen, og det er en sand Tortur, thi man haanes ikke alene af disse provisoriske Forrædere, men endogsaa af dannede Folk, man hører Udskjældsord som "dänischer Hund" ov af de Sidste og taale at de Første løbe En paa Armen, uagtet de bære samme Mundering; desforuden er det mig en Plage at mode de forræderske Officierer. Forøvrigt forbliver jeg i Slesvig saalænge som muligt, da jeg har min fuldkomne Frihed tilat gaae hvor jeg vil, og ikke som Officiererne i Rendsborg er generet af en Soldat bag i Hælene. Gid jeg var udvexlet og stod i mine tappre Kammeraters Rækker."