Københavns Adresseavis, 1777-01-21
Tyrkerne ere ey saa strænge imod deres Slaver, som man i Almindelighed ganske urigtig troer. Naar de Slaver undtages, som ere paa Galeierne, ere de øvrige vist ikke de ulykkeligste Folk i Sultanens Rige. En Herre, hvilken en Slave har tient troe i et Aar, sælger ham aldrig. Om han ogsaa efter denne Tid skulde føre sig slet og, er det meget rart, at hans Herre, endog ved de største Forseelser, straffer ham haardere, end at han tager ham sine Klæder fra, og jager ham bort. Naar det tildrager sig, at en Slave bliver dræbt, er det vist skeet af en drukken Janitskar eller hans lige, aldrig af en Embedsmand eller Kiøbmand. Tyrkerne hade Grusomheden i dette Stykke saa meget, at naar nogen er for stræng imod sin Slave, hans Naboe gjerne sætter ham til Rette derfor, og forestiller ham, at hans Slave ligesaavel er et Menneske som han, og at det vilde være ham ubehageligt, naar han i lige Tilfælde skulde handles saaledes med. Det er ey udsædvanligt, at Tyrkerne gifte deres Døttre med deres Slaver, og søge at hielpe dem efterhaanden til anseelige Betieninger. Mange Gouverneurer i Fæstningerne have tilforn været Slaver. Dog bevise saadanne Slaver, der ere komne i høy Stand, saalænge de leve, Ærbødighed, for deres forrige Herrer og sætte sig aldrig ned i deres Nærværelse, endskiønt de kunde være blevne nok saa fornemme, og deres Herre derimod være kommen i Foragt. En Gouverneur i Basra havde været en Knapmagers Slave i samme Stad, og glemte aldrig at vise denne Ærbødighed for ham. Undertiden skeer det, at en Tyrk gjør en ulydig Søn arveløs, og skienker sin Formue til sin Slave. Janitskarerne. Janitskarerne nyde store Friheder og Fortrin frem forandre Undersaatter. De ere de eeneste, for hvilke Basserne og Sultanen selv frygter. De have Frihed at indkiøbe saa mange Vare toldfrie, som de kan bære under den Kappe, hvilken de de sædvanlig have paa. Naar de hilse nogen, helse de ikke saa dybt, som andre Folk. De straffes aldrig offentlig, men det skeer altid i et Værelse, hvor Dørene ere lukte. Nogle Janitskarer slutte en Kreds om den Anklagede, høre Klagerne, og fuldbyrde selv Straffen, naar han skal straffes paa Kroppen. Dette skeer gemeenlig paa følgende Maade: En Janitskar bøyer, det høyre Knæ paa Gulvet, og slaaer den Skyldige med en Svøbe, hvilken han dog ey maa opløfte høyere end til sit Øre. Er en eneste af de nærværende Janitskarer misfornøyet med Straffen, hvilket han giver tilkiende, ved at hoste, eller ved at reyse sig fra sit Sted, saa holdes strax op, thi hele Forsamlingen følger dette Exempel, og den Skyldige er fri. Naar en Janitskar dømmes til Døden, saa strangulere hans Cammerater ham, Kl. 9 om Aftenen bliver Liget begravet, og faaer et Skud til Ære, ligesaavel som om han var død af en naturlig Sygdom. Tyrkernes Fasten. Iblant Muhammedanernes Fastetider er Ramazan eller Ramaadan den største og helligste. Den falder den niende Maaned af Arabernes Aar, i hvilken Gud efter deres Mening har givet Adam den første Aabenbarring, der var inddeelt i 10 eller efter andres Mening i 21 Bøger. De troe, at Himmelens Porte altid staae aabne, og at Helvedes Porte ere lukte i denne Maaned, hvorved den i deres Øyne bliver meget hellig. Deres Fasten bestaaer i at holde sig fra al Mad og Drikke fra Solens Opgang til Stiernerne kan sees. Ingen er fri derfor, naar Syge eller andre slet ikke kan faste i denne Maaned, saa maa de giøre det i en anden. De fleste ligge hele Dagen i Sengen, og sove saa længe de kan, for at kunne udholde Hungeren, men om Natten erstatte de rigelig, hvad de have forsømt om Dagen. De tage denne Overtroe saa nøye i Agt, at de ey engang skylle deres Mund med Vand, eller synke deres Spyt. Mandfolkene er det tilladt at bade sig, men de maa ey stikke Hovedet i Vandet, at ikke en Draabe Vand kommer i deres Mund eller Øren. Fruentimmer, maa aldeles ey bade sig. De Christnes og Tyrkernes Forhold i Pestens Tid.