Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-10-17
Udlandet. Fra Alexandria meldes under 6te Septbr.: Efterat den forbittrede Mehemed først for kort siden havde (i Aanden) seet sin Søn Jbrahim i Spidsen, for en mægtig Hær udenfor Constantinopels Porte efterat han, efter sine Yttringer, havde besluttet ganske at tilintetgjøre Porten, kom han for nogle Dage siden ganske pludselig tilbage til den Erklæring, at han ikke forlangte nogen Krig, men kun Retfærdighed; han havde allerede fyldt sit 70de Aar, hans Kræfter, hans hele Liv havde stedse været helliget Portens Tjeneste, Jslams Opretholdelse og Glands nu var det hans høieste Ønske ogsaa at sørge for sin Familie. Han gjorde derfor ingen anden Fordring, end at man tilstod denne Successionsretten i Ægypten. Han yttrede sig derved ikke over Monopolspørgsmaalet. Man erindrer sig imidlertid ret godt, hvor haanligt Vicekongen for ikke lang Tid siden tilbage. viste den Firman, hvori Sultanen tilstod frie Ud= og Jndførsel af nogle Artikler, som Mehemed havde lagt Skat paa; og slet ikke tog nogen Notits af den stor herlige befaling. Lignende maatte man nu vente, da Monopolernes Sag er bleven et Livspørgsmaal for Mehemed Ali. Men paa en fremmed AgentsSpørgsmaal, om han havde ifinde at underkaste sig Bestemmelserne i den mellem Porten og Storbrittanien afsluttede Handelstractat, gav Mehemed den officielle Erklæring, han vilde gjøre det; kun maatte man tilstaae ham en Opsættelse af 5 til 6 Aar, inden hvilken Tid han haabede at give sin Finantsforvaltning en anden Organisation. Denne Frist og Successionsretten vare betingelser, som han ikke vilde tabe af Sigte, men ved ethvert dertil egnet Middel tragte efter at gjøre gjældende. Skulde dette blive ham afslaaet, saa vilde han med Glæde for sine Børn sætte Magt og Tilværelse paa Spil og byde alle Storme Trods da han ved sin fremrykkende Alder for sin Person kun havde lidet meer at tabe. Dette Sprog lader gjennemskue endnu mere, end det udtaler. At Paschaens Tragten gaaer ud paa absolut Uafhængighed, derom tvivler her Jngen. Ved at overveie Tingenes nye Skikkelse i Orienten, staaer det neppe til at tvivle, at Tilstaaelser maae blive Vicekongen gjorte, det ligger i Englands Jnteresse at bringe ham til Rolighed, paa een eller anden Maade. Men dette vil fra Englands Side først blive iværksat, naar Porten først har indladt sig saavidt med denne Magt, at det næsten maa synes umuligt at træde tilbage. Vel vare, endnu for kort siden, Europas Magter enige med Hensyn til de orientalske Uenigheder. Alle, endog de fra Toplitz for de fremmede Agenter udgangne Jnstruxer, gik ud derpaa, for enhver Priis at opretholde de bestaaende Forhold og i intet Tilfælde at tillade Ægyptens Afhængighed. Dog er det i nærværende Øieblik umiskjendeligt, at hiin Overeensstemmelse er ophørt, at Ruslands Sindelag imod Mehemed Ali har taget en anden, for den Sidste gunstigere Retning. Jøvrigt vil Statsskattens udtømmede Tilstand, Syriens Stilling, der trods den øieblikkelige Beroligelse er kritisk og synes at true med Fare ikke blot ved partielle, men ved samtlige Folkeslags Utilfredshed i det nyerobrede Land, sætte Grændser for Jbrahim Paschas Krigslyst og hans Faders Ærgjerrighed; og gjøre dem tilbøielige, trods alle de Tilskyndelser der maatte komme udenfra, at forholde sig rolige under billige Betingelser.