Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-05-16
Frankerig. Med spændt Forventning imodesaae Man den 5 d. M. Deputeredekammerets Møde, i den Tro, at det paa Grund af den Disharmonie, der den 3die udbrød mellem Ministrene, vilde komme til en mærkværdig Scene. Jmidlertid havde Grev Mole og Hr. Martin, maaskee efter høiere Tilskyndelse, foretrukket at forsones og at bortlyve deres i Sandhed umiskjendelige Modsigelser. Strax ved Kammerets Aabning besteeg Handelsministeren Hr. Martin Talerstolen, og erklærede, at Man havde misforstaaet hans Yttringer, at der ikke herskede nogen Forskjellighed mellem hans og hans Kollegers Anskuelser, at han ikke havde sagt Noget der kunde berettige til en saadan Fortolkning og at han desaarsag Jntet havde at tilbagekalde." Herpaa reiste sig Hr. Girand, en af de ivrigste Doctrinairs, der ikke frygter for at give Tingene deres rette Farve, naar han derved kan gavne sit Partie: i de heftigste Udtryk, der fremkaldte Mumlen i Kammeret, bebreidede han Ministrene deres Tvetydighed, ja endog deres Løgnagtighed, og sagde tilsidst til dem: "De ville række hele Verden Haanden, men hele Verden vil ikke modtage den. Siig endelig reent ud, hvad De egentlig ville og tænker, Saaledes som Sagerne nu staae, nægter jeg Dem al Kredit." For at dæmpe den fra alle Sider udbrydende Storm, bemærkede Grev Mole, at Discussionerne havde antaget en meget for personlig Karakteer, Man maatte vende tilbage til en almindeligere og værdigere Drøftelse; for Øieblikket trængte Ministrene til et Tillidsvotum og hvis dette nægtedes dem, maatte de træde af. Hr. Vatry foreslog et Amendement, hvorefter der skulde afkortes 150,000 Fr. i Fondets Summa, da han meente, at et saa stort Beløb var bestemt til at bestikke Journalerne. Den følgende Dag tog Discussionen en Vending, hvorved Ministrenes Personlighed stilledes i Baggrunden og Kammerets meest glimrende Talenter, Repræsentanterne for de forskjellige Hovedanskuelser om den indvortes Politik, efter hverandre toge Ordet, ikke for at drøfte Bevilgelsen, af de hemmelige Fonds, men for i det Store at lægge deres Regjeringsanskuelser for Dagen. Enden paa Debatten blev, at de 2 Millioner til de hemmelige Udgifter bleve bevilgede med 250 Stemmer mod 112. Doctrinairerne stemte for Ministrene. Først optraadte Hr. Odilon=Barrot, som Repræsentant for Talenternes Overherskab, og haabede, at der snart vilde blive en Ende paa den Vankelmodighed, ja han kunde sige, det Anarchie, som var indtrængt i Regjeringen. Oppositionen, meente han, havde gjort sin Pligt, idet den havde tvunget Regjeringen til at vise sig i sin sande Skikkelse, sit virkelige matte Lys. Enten ere de fordrede Fonds- sagde han - nødvendige til Kongens Sikkerhed, og da maae de bevilges selv et Ministerium, der ikke fortjener Folkets Tillid, eller ogsaa ere de ikke nødvendige, og da var det dumt at bortødsle Skatteydernes Bidrag for at sige Ministrene den falske Kompliment, at de fortjene Nationens Tiltro. Dog haaber jeg nu at see en Ende paa dette moralske Onde, disse evige Attentater, da de ere nedstegne til den laveste Nederdrægtighed og neppe meere ville vække Efterlignelseslysten, da de nu kun ledsages af Benaadning og Skjændsel, ikke af en pompos Henrettelse med Trommehvirvler og Parademarsch." Jmod Bevilgelsen af de fordrede Fonds indvendte han, at disse kun vilde forøge Politiespionernes Masse og Umoraliteten i det Uendelige. Hvis det nye Kabinet, i Mangel af et eget Regjeringsystem, blot vilde holde sig til det Gamles, var der aldeles ingen Anledning til at aftræde: de tidligere Ministerrevolutioner vare ikke afstedkomne formedelst afvigende Principer, men kunved Ministrenes personlige Ærgjerrighed. Velan - raabte han til Hr. Guizot - tag De Statsroret og beviis os Deres Systems Rigtighed, ikke med Ord, men i Gierning Tilværk med Deres Middelklasses Overherredømme. Klassen tæller 150,000 Vælgere, hvem jo, med Udelukkelse, af hele den øvrige Nation, alle politiske Rettigheder tilhøre. Nei, Middelklassen er retfærdigere end De selv, thi den vil ikke vide af noget saadant Privilegium." - Herpaa besteeg Hr. Guizot Tribunen og erklærede, at han var langt fra at ville indskrænke Middelklassen til de 150,000 Vælgere, thi han vidste meget vel, at denne Klasse voxede med hver Dag, og han sluttede med at henvende sig til Hr. OdilonBarrot med følgende Ord: "De, min Herre, maa erindre Dem den Tid, da vi To i Forening tjente den samme Sag. Dengang var ogsaa jeg populair, og velgjørende vare de Folelser, som min Popularitet forskaffede mig. Men paa denne Folkeyndest har jeg renonceret, og jeg har derimod erhvervet mig deres Tiltro, som med mig formene, at Frankerig nu er ved Maalet for sin Stræben, at Kampen er til Ende og at ingen anden Frihed staaer til at erhverve, Hars som formaaer at befæste den engang tilkæmpede." Dadenne Taler havde endt, fremtraadte Hr. Garnie=Pages, den eneste Repræsentant for Folkesouveraineteten, meente, at hele Staten var i grændseløst Forfald og yttrede, at han ikke vilde tale om Kongen, for ikke at komme til at overtræde den parlamentariske Sømmeligheds Grændser. Pairskammeret kunde umulig have vundet i Kraft og Anseelse derved, at det var bleven konstitueret til en bestandig dømmende Ret; Deputeredekammeret maatte hver Dag lade sig sige af Hr. Guizot, at det ikke selv vidste hvad det vilde; Jurien blev af Regjeringen bestandig angreben formedelst dens ubehagelige Domme, og Ministrene vare altfor ubetydelige til at Man skulde værdige dem en Kritik. Med eet Ord, det hidtil fulgte Regjeringsystem havde tilveiebragt en saa len dig Tilstand, at Man maatte ønske denne afløst af en anden, hvilkensomhelst. - Sluttelig talte Hr. Thiers og erklærede, at hans Stræben gik ud paa at modarbeide Doctrinairernes Gjenkomst i Kabinettet, da disses Politik ikke mere stemte med den offentlige Mening. Hidtil - sagde han - holdt den fælleds Fare mig til Doctrinairerne. Vi havde stiftet et Monarchie af 1830 og her maatte vi blive staaende, thi paa hiin Side ligger Republikken, som vi ikke ville have. J den store parlamentariske Kamp mellem Partierne har ogsaa jeg som god Borger indtaget min Plads og forsvaret den, og jeg har tabt Meer end Populariteten, thi jeg har tabt Alt, undtagen Æren. " Den 8 d. androg Krigsministeren i Kammeret paa en Kreditbevilgelse af omtrent 14 1/2 Million Fr. til de afrikanske Anliggende. Samme Dag hed det, at Hr. Thiers skulde som Udenrigsminister træde ind i Kabinettet og at Grev Mole skulde forblive Konseilspræsident uden Portefenille.