Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-06-08
Flere Handlende i Tønsberg have i dette Aar Riis, hvad man kan udrette til sit Steds Forsyning, i tie, en naar man har Villie dertil; men iblandt disse bør især Kjøbmand og Ridder Carl Stoltenberg nævnes, som i ethvert af de Tønsberg omgivende Kirkesogne omtales med Taknemmelighed. Med ufortroden Flid og Velvillie uddeler han Sædekorn til enhver Bonde, uden Hensyn til om han har staaet i Handelsforhold med ham, og det for en efter Tiderne meget billig Priis; ja, han skal endog igjennem Providerings=Commissairen i Tønsberg, uden at vilde være det bekjendt, have bortskienket 50 Td. Byg og 50 Td. Havre, til Sædekorn for fattige Jndsiddere. Saa meget Godt kan en Handlende udrette, naar han har et ædelt Hjerte og et las oprigtigt Borgersind. Christiansand. (Skrevet i Aaret 1800) Byen, der synes Anlæg eller Begyndelse til en skjøn, det er i høieste Maade ordentlig, ja vel endog i mange Henseender fordeelagtigen beliggende Bye, er saadan som den er, alligevel maaskee af alle Norges Byer den mindst vigtige, den undværligste. Den har en fortræffelig Havn, eller, om man vil, flere saadanne. Der er Udløb for Skibene med mange Vinde. To store Floder og en tredie mindre udgyde sig i Havet tæt ved den. Her findes, hvad der er saa sjeldent i Norge, en fuldkommen flad Slette af en 1500 Alens Længde og samme Brede, og denne, i en nærved retvinklet Fiirkant, er paa de to Sider omgiven med Arme af Havet, og for det meste i Læ for alle Vinde; paa den tredie er den bestrøgen af en Flod, der ogsaa kan tjene til Havn; men paa den fjerde, og dette just den nordlige Side, begrændset med et der begyndende og langt op i Landet vedvarende Field, der, bedre end nogen muelig Fæstning, sikkrende for alt Overfald, udelukker ogsaa Jndflydelsen af den kolde Nordenvind, og giør, at denne Bye saa nær Norges sydligste Pynt nyder en Temperatur, der kun kunde ventes nogle Grader længer syd. Men - denne Bye med alle disse Herligheder, er af Naturen udelukket fra Forbindelse til Lands med alt Opland, og Konsten har kun meget sparsomt og lidet behændigen afhjulpet paa denne naturlige saare vigtige Ubeqvemmelighed. Det af Norges faste Land, som nærmest omgiver Staden, er, paa saare lidt nær, af Fjeldlandets goldeste, ugjæstfriste, nogne, eller med slet Krat bevoxne, ei med skjønne Dale, men kun med smaae, og ufrugtbare Huulbeder gjennemskaarne Klipper, lidt eller intet dyrket, eller engang dyrkbart Land. Oddernæs Præstegield har en liden dyrket Flade, ei engang af fortrinligt Jordsmon. Elvene eller Floderne have kun enkelte smaae Hukke, som have indbudet Vindskibeligheden eller Nisomheden til at beboe dem. Skovene nær om ere af ringe Betydenhed. Øerne ere for det meste ikke lysteligere, men nogne Steenmasser. Havet og dets Fjorde og Bugter have iblengang Sag om nogen betydelig Fiskerighed. Hist og her især noget østligere, er alt dette i det mindste noget bedre. Det Opland der er, som deels allerede er dyrket og dyrk bart, deels ved Vindskibeligheden og Konst kunde det blive, omendskjønt det ei endnu er rigt paa Jndbyggere og Frembringelser, er, som oven er sagt, adskilt fra Byen, ved saare uveisomme Fjeldegne, hvor slet intet er gjort for at lette Samqvemmet med en Stad, der dog betyder, uden Forbindelse med et Opland, saare lidt. – Grunden, hvor Byen er anlagt, er en Strækning af tør, og uden Konst og omhyggeligste Dyrkning aldeles ufrugtbar Sand, der ved enhver Vind sættes i en for Jndbyggerne saare ubehagelig Bevægelse. En liden Jordstrimmel som gaaer op fra Byen i Nord veste mellem to høie Klipperækker, indeholder maadelig Jordsmon for nogle faa Haver og Lyststeder, men ikke nær, nok til at forsyne nogenledes tilstrækkeligen en folkerig Bye med hvad den kunde behøve af Jordfrugter, og til at føde det Qvæg, der var nok til at give Byen den fornødne Melk.