Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-12-14
Blandinger. J et i "Fædrelandet, indrykket Brev fra Upsala skrives der: Vi have nylig høitideligholdt vort November=Møde i det skandinaviske Selskab med at spille et Par Stykker af gamle Fader Holberg, og det i det danske Sprog, nemlig, den pantsatte Bondedreng" og "Sganarels Reise til Philosophernes Land"; derpaa gaves af en herværende dansk Skuespiller, Sax, "Supplicanten". Forestillingen gaves af Selskabets Medlemmer paa Theatret her i Staden; den begyndte med en Prolog paa Vers om Holberg, forfattet af Academidocent Petersson, og fremsagt af Samme; Prologen indeholdt et langt Citat af det Stykke, hvormed Holbergs Jubilæum høitideligholdtes paa Eders Nationaltheater. Vi havde indbudet begge de kongelige Studenter, Hertugerne af Upland og Skaane med Sulte, samt alle Stadens Damer af den høiere Klasse, omtrent 270, og desuden vare naturligviis alle Selskabets Medlemmer tilstede, saa Du seer, at vi ikke spillede for tomme Bænke. Prindserne morede sig fortræffeligt, og det gjør aldrig nogen Skade, at de nu engang have været med i det skandinaviske Selskab, maaskee de kunne faae Lyst til at komme oftere. Det er ogsaa i flere Henseender godt, at Man her har faaet dansk Tale at høre. En anden Sag har jeg at fortælle Dig, som vil glæde Dig, og være et Beviis paa, at min sidste Spaadom ikke slog feil, den nemlig, at det skandinaviske Selskab i den sidste Tid er blevet forøget med omtrent et Hundrede Medlemmer, og Flere ville upaatvivlelig snart strømme. til. For et Par Uger siden kom Kong Oscar hertil tilligemed Dronningen; Dagen efter deres Ankomst indfandt de sig Begge paa Geiers Forelæsning; den var den meest interessante, jeg nogensinde har hørt, og gjorde et synlig dybt Jndtryk ikke mindre paa Majestæterne end paa det øvrige talrige Anditorium. Geijer gav da en kort Udsigt over nogle af de meest følgerige Begivenheder i vor Historie, og det lige indtil Spørgsmaalet om Repræsentationsreformen. Han berørte to Gange, og med den største Ligefremhed og Uforbeholdenhed, Skandinavismen, ja saaledes, at en Hofmand skulde kunne kalde ham haardnævet, thi Du veed jo, at Geiier ikke er saa zart i sine Tag. Han talede om Calmar-Unionens Stiftelse og Ophævelse. Dette var en Forening yttrede han – som var bygget paa saadanne Beregninger og Forudsætninger, at den ikke kunde bestaae og bidrage til de forenede Folks Lykke og Velvære; men og herved lagde han stort Eftertryk i Stemmen i Tiderne kunne forandres, ja de ere allerede en heel Deel forandrede", Siden talede han om, at Man visselig med Rette kunde gjøre en og anden Bebreidelse mod den nye Tid, og dog glemte Man saa ofte, ja altfor ofte, det Gode ved den, og han tilføiede: en Tilbagegang til den gamle Tid nytter i Almindelighed Jntet, og den er ulykkebringende, men en Slags Tilbagegang er priisværdig, og det er Tilbagegangen til sig selv, og et trøstende Tidens Tegn er det, at virkelig en saadan Tilbagegang synes alt mere og meere at blive Tidens og Menneskelighedens Stræben. Jeg tænker herved fornemmelig paa tvende Omstændigheder; den ene er Menneskehedens Tilbagegang til sig selv i religiens Henseende, som tilkjendegiver sig i en almindeligere, dyb og levende Trang efter at frigjøre sig fra den religieuse Jndifferentisme, endskjøndt Man stundom beklageligt nok slaaer over til Modsætningen, religiens Fanatisme, der regjerer her i Sverrige i flere Skikkelser, navnlig som laserie; den anden er Folkenes Tilbagegang til sig selv, og den dermed forbundne Bestræbelse efter at kalde det gamle Stammeslægtskab til Live og levende Anerkjendelse, deres Tragten efter at forene sig uden Hensyn til de geographiske Grændser."