Kiøbenhavns Postrytter, 1795-07-03
Leyden, den 18 Junii. Det Vienske Hof har endnu mere bestemt end tilforn fralagt sig, ved Grev Carletti at skulde have nogen Mellemhandling med den franske Republik. Under 29de Mai har det ladet bekiendtgiøre, at man i Rigsdagens Residents, og paa samme Tid ved mange Chur- og Rigs-Fyrsters Hoffer har udspredet den Tidende, at det keiserlig kongelige Hof igiennem Grev Carletti holdt Underhandlinger i Paris, der alt vare drevne saavidt, at Rhinens høyre Bred skulde overlades de Franske mod Nederlandenes Tilbagegivelse og Frankriges Medvirkning til Bayerns Bytte; et Fordrag, i Følge hvilket Rhinens høyre Bred snart skulde blive besat af Fienden; man erklærer herved i bestemte og formelige Udtryk dette Rygte for, hvad det er, c. for en urimelig og barnagtig Fabel, hvis vidre Forplantelse saameget mere bør holdes for en Bagvaskelse, som det keiserligkongelige Hof fra Krigens Begyndelse aldrig har tænkt paa at indlade sig i nogen Underhandling med de Franske, allermindst ved den sig saa kaldende Grev Carlettis Mellemhandling. - En lignende Erklæring er gjort fra Frankfurt under 6te Junii, i Anledning af det udspredte Rygte, at den keiserlige Concommissarius Hügel ved Rigsdagen skulde have talt om Underhandlinger, Keiseren alt skulde have indladt sig i, samt at en Broder af Keiseren skulde være udseet til Coadjutor i Trier, hvilket samtlig erklæres, at udvælde af falske og ilde sindede Kilder. Slige Rygter fra een Side, slige Fralæggelser fra den anden tilføyer den leidenske Tidende – vise tydelig nok den Slags Tvedragt, der giør, at man udspreder Nyheder, der ere skikkede til at vække Mistillid, berøve sin Modstander Tiltroe, og sætte ham i Forlegenheder, som man siden haaber at drage Fordeel af. Til et nyt Beviis, ikke blot paa Gemytternes indbyrdes Stemning i Tydskland, men og paa de Midler, man bruger til at skade hinanden, og paa Dagens Politik, der maaskee meere end nogensinde er indvikklet og troeløs, anfører samme Tidende en udtrykkelig Erklæring af Keiseren, der siges at gaae om mellem det diplomatiske Corps i Wien, men der er sendt bemeldte leidenske Tidende navnløs, uden Datum, og uden noget Authenticitets Mærke, men som de dog ligesaalidt tør ubetinget forkaste som antage. Denne Erklæring lyder saaledes: "Ved min Tiltrædelse til Regieringen fandt jeg mig strax indvikklet i en ødelæggende Krig for mine Arvelande, hvilken min Fader blev inddraget i ved sine Bundsforvandte, og det tydske Riges høytidelige Forsikkringer. Forladt af mine Bundsforvandte, seer jeg mine Stater udmarvede og min Casse udtømt, medens de kun have tænkt paa deres egen Fordeel. Jeg har befalet min Minister, Baron Lehrbach, at tage til Breiteensee, for der at underhandle en for mine Arvelande gavnlig Fred, for hvilken jeg ikke vil give nogen Svar eller Regnskab. Det staaer de Rigstænder frit, der ville forene sig med mig, at sende denne Gesandt deres Fuldmagter og Jnstructioner, og jeg er overtydet, at de, der sætte deres Liid til den gamle østerrigske Redelighed, sikkerlig ville finde sig meget bedre derved, end de, der af en blind Tillid have kastet sig i Armene paa en Magt, der for kort siden har brudt sit Forbund. Var dette den Tone, føyer den leidenske Tidende til, hvori det wienske Cabinet nu forklarte sig i Henseende til sin pillnitziske Bundsforvandt, vilde de ikke være meget langt fra et saare nærforestaaende Brud, og man kunde fæste Troe til de forskiellige Beretninger, der løbe om Bevægelser og Tilberedelser i Bøhmen, om de russiske Troppers Forhold i Polen, om de Anstalter, Hoffet i Petersborg, føyer til at lade en meget betydelig Hær rykke ud, om det inderlige Venskab mellem Hoffet i Wien og i Petersborg, om de Noter der i Fællig sende Hoffet i Berlin, om den Agtelse, man i Wien viser den russiske Gesandt Rasumofsky o. s. v. Saameget synes - uden at henfalde til politiske Almanak spaadomme – i en høy Grad rimeligt, at neppe vil en Deel af Europa faae den Fred, hvorefter den saa høyligen sukker, og som maaskee Tabet af Luxembourg, den sidste Plet, Keiseren havde i Nederlandene, de frie Hænder, den til Luxembourgs Erobring brugte Krigshær faaer, Maynzes Fare, og dauphinens Død ikke vil bidrage lidet, førend Krigsluen med nye Rasenhed vil blusse frem i en anden.