Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-09-29
Ved Indgangen saae jeg nogle prægtigt klædte Tyrker i en Nische, paa venstre Side at hvile paa Tepper og røge deres Piber; disse ere Templets Toldere og Vogtere; de affordre af enhver Raja (en i Landet boende Christen) 24 Piastere (eller nogle og tyve Kreuzere). Frankerne (de Europæiske Christne) ere frie, med mindre de ville lade den hellige Grav (det Allerhelligste, aabne paa Tider, hvori den pleier at være lukket; thi saa betale de nogle Drikkepenge efter Behag. (Det er en Skiendsel at Mahomedanerne skulle besidde denne mangeaarige Overvægt over Christendommen; men det er at haabe, at den blodige Kamp som Mahomedanerne nu føre med hinanden i vore Dage i Syrien og Palæsting, vil tiene til at forberede Jslamismens Fald og Jesu Seier over Mahomed.) Jmedens alle Christendommens Sekter forene sig som Straaler i dette Middelpunkt, saa bringe de deres Had og Misundelse med sig til det hellige Sted, og slaaes der indbyrdes under deres Lænker. (Det kommer af at hvert Religionspartie holder sin Troe for den rette, giør sin Lære til Gienstand for sine Lidenskaber, og ingen vil høre den himmelske Lærers Ord: at den er salig som har et reent Hierte, og kun den skal komme i Guds Rige, som giør min himmelske Faders Villie. Disse lidenskabelige, hadefulde Christne fortiene ikke at være i Besiddelse af den hellige Grav, og det er begribeligt hvorfor Mahomedanerne skulle bevogte den i deres Sted) Den ene bespotter og forfølger den anden, og søger at fratage ham en liden Plads eller nogle Lamper. (Alle Reisende fortælle det samme, Syrien og Palæstina ere opfyldte af de forskielligste Religionssekter, som ere hinandens dødelige Fiender for Meningers Skyld, og forsømme at finde et fælles Foreningspunkt i en retskaffen Vandel og Kiærlighed, og de ville slet ikke betænke den Paamindelse, som Jesus Christus gav sine Venner: at de skulde lade deres Lys skinne for Menneskene, saa at naar de see Eders gode Gierninger de da kunne prise Eders Fader, som er i Himmelen, istedet derfor ere de til et Skandal for Mahomedanerne. Jerusalem er saaledes det meest tienlige Sted til at opklare os om Forskiellen paa den sande og den falske Christendom og dennes Frugter). Tyrkerne holde med uforstyrret Roelighed og Værdighed Orden og Fred vedlige, og byde hver Sekt at udvise Agtelse for de andres Rettigheder; de gaae foran Præsterne ved de bellige Processioner, skaffe Plads imellem Trængesen nu for Katholikerne, nu for Grækerne, nu for Armenierne og nu for Kopterne o. s. v., for hver Sekt efter sin Tour og sin Sædvane. Naar Tyrkerne ikke vare, saa vilde de Christne komme i Haaret paa hinanden paa den første Paaskedag, og giøre Templet til en Mordergrube. Dette er vel Sandhed, siger Prokesch, uagtet jeg maae tilstaae, at den ikke er glædelig og hæderlig for os. (Men det er en Hæder for den oplyste Protestant, at han aldrig kunde fornedre sig til et saadant uchristeligt Forhold; men den falske Christne, den sekterende Skiendegiest, kunde man finde passende at vise derhen.) Jeg besaae alle Helligdommene og forblev en halv Time i det Allerhelligste. Derpaa var jeg overværende ved Høimessen paa Paaskedagen og deeltog i den tre Gange gientagne Procession, Kirken rundt, efter alle Pillegrimmes Skik med en brændende Vorfakel i Haanden og besaae tilsidst Grækernes og Armeniernes Ceremonier, som celebrerede Paaskefesten, først hine saa disse med Messe og Processioner; der vare mangfoldige Mennesker i Kirken. Nogle af den fattigere Deel af Almuen boe og sove i Templet i Paaskefestens Tid. Raabet fra Handelstorvet lyder ud af Hvelvingerne, Katholikernes Orgler, Grækernes og Armeniernes Cymbler og Metalplader, Præsternes og de Troendes Sange, Lediggængernes Passiar, Tyrkernes Raaben til Orden, lyde imellem hinanden. Mange af de besynderligste Skikke, som fra ældgammel Tid have været herskende i Orienten, og som ikke harmonere længere med vor fordreiede Jndbildningskraft, ere der endnu i Brug. Sandelig, det er som man havde en heel Verden for Øinene; det er rørende at betragte denne Sammenstrømmen af saamange Nationer, og det giør et majestætisk Jndtryk, naar Natten blander sit Mørke i denne Scene. Jeg vil ikke, siger Forfatteren, indlade mig paa nogen Critik over de hellige Steder. Troen giør heri det meste, og nogle Favne til høire eller til venstre Side giør ikke noget til Sagen. Det er meget sandsynligt: at de første Christne have giort deres Børn bekiendte med de Steder, hvor Begivenhederne ved Christendommens Fremkomst have passeret, og at Efterretningerne ere saaledes blevne forplantede; ja det er ufandsynligt, at imedens de Christne byggede Kirker i Europa og Asia, at de ikke skulde have kiendt de Steder, som ere blevne mærkværdige ved deres Lærer og Frelser, og som Jesu Samtidige maae have kiendt. 46 Aar efter Jerufalems Ødelæggelse ved Titus erholdt de Troende Tilladelse af Keiser Hadrian til at opbygge en Kirke over Jesu Grav. Men fra Jacobus, som 35 Aar efter Jesu Død var bleven valgt til den første Biskop i Jerusallem, var en uafbrudt Række af Biskopper. Denne Omstændighed og den naturlige Forudsætning, at man fra de ældste Tider af vilde hellere holde sine Bønner paa indviede end paa andre Steder, tale for at denne Tradition er sandfærdig. Constantin den Store lod bygge en Basilica paa den hellige Grav. Hieronymus, som begav sig til Bethlehem i Aaret 385, har efterladt sig en Skildring af de hellige Steder paa hans Tid, som passer til dem, som endnu ansees der; Eusebius og Cyrillus, ligeledes Gregorius af Nissa ivrer mod Misbrugene af Pillegrims=Vandringerne; thi allerede paa den Tid kom Pillegrimme dertil fra alle Jordens Egne. Efter forskiellige Ødelæggelser og Gienopbyggelser udvidede de latinske Konger Templet. Joseph af Arimathæas Grav er i Nærheden af det, Tu finde saadanne Grave ligge rundt om Jerusalem, og der rager knap en Klippespidse frem over Jorden, uden at der er udhugget en Grav i den. Det var i de ældste Tider brugeligt i dette Land at anlægge Familiebegravelser i en Klippe paa sin Mark, eller i sin Have; Joseph af Arimathæn havde sin Have ved Golgatha Det Tempel, som de latinske Konger (Kongerne i Jerusalem i Korstogenes Periode) havde bygget var 170 Alen langt, 70 Al. bredt og forsynet med 3 Kuppler, hvoraf den som stod overden hellige Grav havde 30 Favne i Giennemsnit. Loftet bestod af Bielker af Cederne fra Libanon. Dette Tempel opbrændte for faa Aar siden. Katholikerne beskyldte Grækerne for at have sat Jld derpaa; vist nok er det, at de havde, dengang det brændte, Kapitaler og Materialier liggende til den nærværende Bygning, og at de siden de have opført den, have skilt Katholikerne ved mange af deres Forrettigheder. Det nuværende Tempel er ligesaa stort som det forrige. Jndenfor Omkredsen af det staaer, ligesom det var brugeligt ved de fleste Templer i den gamle Verden (saaledes de Ægyptiske), et lidet Tempel, det Allerhelligste, over Christi Grav. Døren vender mod Østen og er 4 Al. høi og 2 1/2 Al. bred. Foran den staae to store Kandelabre af Sølv, og paa begge Sider ere anbragte to Bænke af Marmor. Over Døren seer man de tre Marier, Erkeengelen Gabriel og den opstaaende Frelser udhuggede i Marmor. Jgiennem denne Dør kommer man ind i det første Værelse, som er indfattet med Marmor og med 12 Søiler paa Væggene; det kaldes Engelens, fordi et Stykke Kalksteen er der indfattet i Marmor, om hvilket man troer at den Engel, som talte til Maria, havde støttet derpaa den Steen, som tilsluttede Graven (Mathæi 28de Capitel). - Det andet Værelse er Frelserens Grav; det er en Grotte, indhugget i Klippen og belagt med Marmor. Over Jndgangen sees samme Afbildning som over det første Værelse; men istedet for de tre Marier, Magdalena, Jacobi og Salome, sees kun de to første. Til høire Side ved Jndgangen til Graven seer man den revnede Steen, som lukkede den; men i Grotten selv en Steenblok, hvorpaa Liget har lagt med Hovedet vendt mod Vesten. En Marmorplade ligger over Blokken, som bruges til et Altar for at læse Messe paa; i Baggrunden, sees et katholsk og et græsk Malerie; 24 Lom per brænde deri og 15 i Forværelset. Der ere tre Huller i Loftet, hvoraf Rogen kan gaae udover Loftet staaer et Slags Taarn i Østerlandsk Stiil. J Forgemakket imellem den anden og tredie Søile ere langagtige runde Huller igiennem Væggene, hvorigiennem den græske og armeniske Biskop, som paa den Tid ere indsluttede i Graven, række Paaske Løverdag de Troende den hellige Jld. Biskopperne lære og Folket troer, at den Helligaand stiger paa denne Dag ned fra Himmelen og antænder Faklerne. Denne Scene er den høitideligste om Aaret; den Tyrkiske Gouverneur bivaaner den med sin hele Stad i Katholikernes Gallerie, hvorved Franciskanermunkene maae række ham Forfriskninger; Underværket skeer paa hans Vink. Folket slaaes med hinanden om den Lykke at antænde sit Voxlys ved den bellige Jld og enhver bærer det hiem til sin Boelig og tager sig meget i Agt for at det ikke skal slukkes. Man har Exempler paa at Troende have bragt den fra Jerusalem til Constantinopel. Man seer her Levninger af ældgamle, for længe siden forsvundne Religioner.