Berlingske Tidende, 1830-12-20
Berlin, den 15de December. Det med Dagsposten hidkomne No. 337 af den preussiske Statstidende indeholder følgende i flere Henseender mærkelige Stykke: Siden Slutningen af November Maaned kappes franske Blade om at bebude en Krig med Fastlandsmagterne som uundgaaelige nærtruende, let og seierrig. Med glødende Farver skildre de, hvorledes talrige Hære af Franktiges Friheds, dets Lykkes og Hæders, Fjender nærme sig til dets Grændser, for at plyndre, sønderrive og ødelægge det. "Nen lad dem komme udraabe hine Blades Redacteurer - Frankrige frygter dem ikke Sejervante Hære, en Million Nationalgarder venter dem. - Saadanne fanatiske Udraab gjennemile Frankrige; deres formildede Gjenlyd høres i selve de Deputeredes Kammer med den livligste Deeltagelse. Men det er ikke usædvanligt, at Aviserne lade store Armeer marschere, naar enkelte Batailloner forandre deres Garnisoner, og at de bebude truende Rustninger, naar Forsigtighed, der aldrig bør hvile, afbryde Sikkerhedens forgløse Slummer. - Der er ingen Tvivl om, at den franske Regjering er bedre underrettet herom end dens Nations Journalister. Jfølge denne sin grundigere Kundskab vil den skjønne, om truende Stillinger virkelig omringe den, og, efter sin Overbeviisning, med fri Selvstændighed vælge de Forholdsregler, som dens Sikkerhed synes at fordre. Alle Regjeringer betjene sig i denne Henseende af een og samme Ret; forstandig Aarvaagenhed kan ikkun erhverve Agtelse, og den behøves ingen nedværdigende Værgeløshed, for at afvæbne den Mistænkelighed, der sniger omkring i Mørket. "Da Europa, efter hine Juliidage ikke vægrede sig ved at erkjende Frankriges ny Regjering, knyttede dette ny Baand den Tillid, at Regjeringsforandringen ikke vilde sætte Europas Tryghed og Velfærd i Fare. Denne Tillid blev grundfæstet ved den alvorlige Bestræbelse, at indskrænke Gemytternes Bevægelse til et klarligen erkjendt Maal. Nyere Begivenheder opvække den bekom rende Formodning, at den franske Regjerings redelige Villie maaskee ikke allevegne er den gjenstridige Partiaand overlegen. "Hvor aldeles forskjellige Anledningerne og Hensigterne at de voldsomme Rystelser i forskjellige Lande end ere fra Anledningerne til den ny Regjeringsforandring i Frankrige og dennes Formaal, ligne de hverandre dog aldeles i Henseende til Valget af Midlerne. Allevegne ere disse Folkets Opstand imod Regjeringens bevæbnede Magt. Om end Sligt fandt Sted i alle Aarhundreder, uden just at behøve nogetsomhelst Exempel, saa lader dog deres Hyppighed siden hiine Inliidage ingen Tvivl tilovers om, at Begivenhederne i Paris have været disse vor Tids Phænomeners fristende Exempel. det vilde være høist ubilligt, at gjøre den franske Regjering, ansvarlig for, at Frankriges Exempel, uden dens fjerneste Medvirkning, har havt en gjærende Indflydelse. Det er naturligviis saare undskyldeligt, at en ny Regjering ikke med det Held, den ønsker, strax kan afværge, at de Rystelser, som den i selve sit Land, kjæmper imod, forplante sig til fremmede Stater, og at Privalforetagender, udgangne fra dets Territorium, sætte fremmede Landes Rolighed i Fare. Franske Blade have selv gientaget, at Paris ikke er Frankrige, nogle Parisiske Tidsskrifters Stemme ikke det franske Folks Mening; efter denne Anskuelse er det vel kun en Avis phrase, naar disse Tidsblade betegne Folkeopstand, fremskyndt udenlands ved Frankriges Exempel, for den franske Statsforfatnings særegne Forsvarsvaaben. Vel forsvinder ogsaa en Trudsel der i de Deputeredes Kammer slap en Taler, under hans exalterede Foredrag, ud af Munden, og en deeltagende Bevægelse, som overraskede hans Tilhørere, med Øjeblikket, der fremkaldte den. Men netop det velvillige Sindelag, hvormed vi optage Begivenheder, der med Føje kunne fortolkes anderledes, berettiger os og saa til at minde om den gamle bemærkning, at Frankrige, saa riigt udstyret af Naturen, Videnskab og Konst, med alle Storbes og Lykkes Elmenter, ikke har en fuligere Fjende end - sig selv. Jkkun dersom Frankrige selv for Alvor vilde paanede os den Mening, at dens nuværende Statsforfatnings blotte Existents er et Skrækkebillede for hele Europas Fastland, og at det ikkun beroer paa det, at kuldkaste Europas Throner ved at opvækkeFolketumulter, saa maatte hiin Velvillie forsvinde, som midt under Tidens, al Forsigtighed bydende, Bevægelser var Borgen for Fredens vedvarende Velsignelser. Men Jntet kunde dybere krænke selve Frankrige dybeste Jnteresse, og hvor rigtigt dets Regjering skjønner disse Forhold, er jo nyelig erklæret i de Deputeredes Kammer og med lydeligt bifald erkjendt.