Berlingske Tidende, 1808-12-05
Amsterdam, den 22de November. J Fredags blev det lovgivende Corrs aabner med en Tale til Kongen af Præsidenten Rangers, hvorpaa Kongen sendte følgende mærkværdige Budskab til det lovgivende Corps : "Mine Herrer, Med største Fornøielse see Vi Dem forsamlede i Vor Hovedstad; den Overbeviisning, at Vor gode Stad, der lider mere end nogen anden Stadi Riget, vil erholde nogle Fordele ved Residentsens Forlæggelse, har især bevæget Os til denne Forholdsregel. Var Stad Han har bragt der almindelige bedste et stort Offer. Staten og Vi have en hellig Gield til den, og Vi ville lade den erholde den meest mulige Godtgiørelse. - Vor Foranstaltninger til at sende Batavia Hielp have ei aldeles været uden Held. En Fregat er bleven taget; men først efter en haardnakket Kamp overgav den sig til Overmagten. Man schal Daendels, som Vi have udnævnt til Generalgoverneur paa Øen Java, og Vor Lieutenant Admiral Buiskes ere komne dertil uagtet de fiendtlige Kryssere. Ministeriet for Colonierne har ogsaa sendt 2 Krigskibe dertil med en stor Deel af de Ting, som Gouvernementet i Batavia havde forlangt. - Hvad Finantseenangaaer, da er Negiciationen af 40 Mill i indeværende Aar langt fra ikke bleven fuldstændig. De ødelæggende Omstændigheder ved Søekrigen og de onde Tider ere Aarsagen dertil. Ved Farvligtel serne mod Frankerig, med Keiseren Vor Broder, maatte Vi i An ret 1807 giøre de største Anst engelser. Armeen blev dengang bragt til 50000 Mand. Havde Vi villet afsondre Os fra Fastlands=Sy stemmet, saa vilde Kongerigers Sikkerhed snart have staaet paa Spil Vi havde derfor intet andet Valg, end at giøre de største Anstrengelser. - Ved Fastlands=Freden erhvervede Vi et skiønt nye Departement (Ostfriestland, hvis Vigtighed især vil vise sig ved Søefteren. Vore Udrustninger bleve saa meget muligt formindskede. De vide, hvor nødig Vi i forrige Aar skrede til en ny Penge Regociation; men den Overbeviisning, at Vore Søendrustninger vilde aldrage til at fremskonde Fredens lykkelige Tidspunkt og Fyldestgiørelse for den Skiændighed, der er tilføjtt den brave danske Nation og dens værdige Monark, bevægede Os dirii. - Vore Finantser ere derfor naturligviis et i en blomkrende Tilstand. En Dificit af 70 Mill. der har samlet sig i 2 Aar, og som i en Række af Aar betynger den offentlige Skat med en forøget Rente af 7 Mill viser tilstrækkelig, hvor forværret Finantsernes Tilstand er. - Vi stole paa Frankerigs og Kriserens Vor Broders Venskab for at kunne vedblive et Ordens= og Oeconomie=System, der med Hielp af en reel Fred og Handelens Fornyelse, om Gud vil fuldkommen skal oprette Vore Anliggender. - De kiende de tvingende Grunde, ver nødte Os at opsætte den gavnlig Plan i 1806. men De vide ogsaa, hvor virksom og hurtig Vi ere komne tilbage dertil. Og Vi forsikkre Dem, at Vi med Vort Folks og Deres Bistand, ville indrettedet permanente System i 1810. - Aarets Udgivter ere ansatte til 70 Millioner i den Etat, der skal forelægges Dem. De ville see, at man har nedsat alle Forvaltningsgrenes Udgivter (Pensionerne undtagne) til 28 Millioner Disse samt me Udgivter vare i Staten for 1826 ansatte til 48 Millioner, i Etaten for 1807 til over 40 og i forrige Aars Etatil 36 Millioner. De ville see, at forrige Aars Negeciation af 30 Mk. er sluttet til 22 Mill. og at Resten er bleve forandret til en frivillig Regociation. Aarets Deficit, der beløb sig til 10 Mill., skal ogsaa dækkes ved en folvillig Negociation og Aarets Udgivter, skulle bestrides, uden at bebyrde den offentlige Gield med mere end en eneste Mill. Renter i et Tidsrum af 16 til 18 Aar. - Vi indsee vel, at Vi nu ditor befinde Os i en bedre Forfatning, dersom Vi havde vedblevet det System, Viantoge ved Vor Tronbestigelse. Vi kirudeden store Mængde Offere, som Nationen og især i bringe den sæl leds Sag og vor Allance med Frankerig; men Vi skylde Landets vigtigste Jnteresse og en af vore fornemste Forpligtelser disse Offere. Vi give Dem den Forsikkring, at Vi ei igien ville afvige fra det System, Vi ville antage. Vi have maattet udvide Offrene over de Grændser, som det syntes umuligt at overstige. Fra nu af kan man ei gaae vid te. Alt, hvad Vi have gjort for Fastlandets Sag, indsees nøie af dem, der vide, at dette Folk har baaret uhyre Byrder, og det paa en Tid, da Byrden ligger tungere paa det, end paa alle andre Foltilsamme. - Alle Forholdsregler, som Vi foreslaae, have til Hensigt, at forjage og afværge de billige Gienstande for Nationens og Vor egen uovervindelige Uvillie. Og dog har man søgt at indtage den offentlige Mening og opvække Mistillid mod alle dertil, tienlige Midler. Paa denne Maade har man ogsaa forestillet Jndretningen af en stor Bog for den offentlige Gield, og falsk bedømmes det Kgl. Waisenhuus, et Jnstitut, der har det største Resultat til Hinsigt, i det man derved vil erholde en National-Armee, i Forhold til Landets Folkemængde og Størrelse, uden Conscription, Reqvisition eller tvungen Rekrutering, og tillige befrie Fattigvæsenet for Halvdelen af de Personer, som falde det til Byrde. Men for at opnaar dette Øiemed maae den offentlige Mening bidrage dertil og hele Nationen maa føle, at hvis Staten skal træde i Forældres Sted hos dem, der have havt den Ulykke at miste deres Forældre, er det ret og billigt, at de paa deres Side opoffre sig til Statens Forsvar og træde i en fuldkommen Lighed med deres øvrige Medborgere ved at faae det ædle Kald, at tiene og forsvare Landet. Disse Børn skulle fra Fødselen af opdrages til Krigstienesten, saa at de blive gode Soldater eller gode Søefolk og fremfor alt gode Hollændere. Øiemedet af dette Jnstitut er det største, man kan opnaae, nemlig at giøre den tvungne Rekrutering for bestandig umulig og unyttig, og Ve troe, til Vor største Tilfredshed, at Vi have gjort Nationen en sand Foræring ved at forskaffe der Midler til at have en virkelig hollandsk Armee, uden at skride til det Middel, der indjager den saa stor Frygt. - Vi have til Vo Forundring erfaret, at man allevegne har Fordomme mod Landmagten. Man maa have en Søemagt, er for at begynde Strid, men for at beskytte Søefarten og vedligeholde Communicationen med Colonierne. Man maae fremfor alt have en Landmagt, mindre for at forsvare Kongeriger, end for at bevogte Gebetet, uden at tage sin Tilflugt til fremmede Tropper og saaledes blive skatskyldig til Allierede. Endelig maae man have en Armee, fordi ingen Sikkerhed eller Uafhængighed kan existere uden samme. - Langvarige og med Bitterhed førte Krige maae endelig faae en Ende; Freden vil komme, og med den ville alle Lidelser forglemmes. Hvad der endog vil skee, saa ønske Vi hiereelig, at Nationen stedse vil blive overbeviist om, at Lovene, Vedrægterne, Sæderne og National=Sproget hellig skulle vedblive saa længe Vileve. Ogsaagientage Vi den Forsikkring, at Vi hverken ville elle nogensinde kunne ville Conskriptian eller Bankerot. Men derimod have V Ret til at forlange, at Nationen ved bliver i sin Bestandighed og Resignation, at den skienker Os sin hel Tillid og at den bør være ove beviist om, at dens Lykke og Tarv er og stedse skal være Vort Hovedøiemmed og Var første Pligt. Mayland, den 12te November.