Berlingske Tidende, 1764-09-01
Petersborg, den 31 August. J Henseende til det, som den 15 og 16 Junii har tildraget sig i Schlusselborg, haver Hds. Keyserl. Majestæt ladet udgaae følgende Bekiendtgiørelse: Vi Catharina den Anden af Guds Naade, Keiserinde og Selvherskerinde over alle Russer &c. &c. &c. Giør hermed enhver bekiendt: Da det har behaget Gud at lade Os bestige den Russisk Keiserlige Throne, efter Vores troe Folkes eenstemmige Ønske, og Os ikke var ubekiendt, at den af Prinzen Anton Ulrich af Brunsvig Wolffenbüttel og den Mecklenborgske Princesse Anna avlede Prinds Johan endnu var i Live, hvilken, som den ganske Verden er bekiendt, strax efter sin Fødsel paa en uretmæssig Maade blev udseet til at beherske den Russiske Throne, men samme blev dog i denne sin første Barndom, efter den Allerhøyestes Villie, paa ævig skildt derved. Scepteret blev da til Deel den retmæssige Arving, Peter den Stores Dotter, og Vores elskeligste Moster, den i Gud hvilende Keiserinde, Elisabeth Petrowna. Vi vendte allerførst, efterat Vi havde takket den almægtige Gud, af medfød Menneske Kierlighed, Vore Ønsker og Tanker derhen, at lindre denne ved Guds Beskikkelse fra Thronen styrtede Prindses Skjebne i det fra hans Barn, dom betrængte Liv. Vi besluttede strax den gang at see ham selv, paa det at Vi efter at have prøvenhans Sinds Beskaffenheder, kunde forskaffe ham et roeligere Liv, som passede sig paa hans Natur og den Opdragelse, som han hidindtil havde nydt. Men hvor meget blev Vi ikkerørt, da vi fandt ham, foruden hans tunge og andre Folk uforstaaelige Sprog, berøvet Forstanden og al menneskelig Begreb. Alle de, som vare med Os, kunde bevidne, hvor heftig Vi blevindtaget af Medlidenhed og den ømmeste Følelse over dette Syn Alle tilsammen have ved Enden seet, at der blev intet mere tilovers til at bevise den ulyksalig fødde og endnu ulykkeligere opvoxne Prinds nogen anden Hielp, end at lade ham blive den Vaaning, hvor Vi havde truffet ham, og at forsyne han med alle nødvendige Legemets Beqvemmeligheder. Ve gave og derover strax befaling, uagtet hans Sandser ikke havde den Følelse, at skiønne om en bedre Tilstand end den Forrige; da han ikke heller var i Stand til at forkorte Tiden med Bøgers Læsning, men hans Lyksalighed bestod blot deri, at fornøye sig med de Tanker, som en forrykt Jndbildnings Kraft kunde tilveiebringe hos ham. Paa det at imidlertid ingen forvoven Skielm skulde faae Lyst til af een eller unden Aarsag at forurolige ham, eller ville betiene sig af hans Person til at opvække Uroeligheder iblant Folket, saa havde Vi befalet at give ham en tilforladelig Vagt, tilligemed 2de redelige og troe Officerer af Garnisonen. Disse vare Capistain Wlasjew og Lieutenant Tscheskinn, hvilke desuden tilkom baade for deres mange Aars Krigstieneste og derved svækkende Sundhed, saa og i Henseende til deres Armod en rolig og tilrækkende Underholdning for deres øvrige Livstid. i Steden for en Belønning. Begge havde Vi befalet at tage vare paa hans Person og at besørge hans Pleye. Dog dette var ikke tilstrækkeligt at afvende et saadant Uhyre af Menniske hans Ondskab og List, som nu i Schlüsselborg har gjort sig bekiendt ved det fortvivlede Forsæt, derved at sætte sit Liv til. En vis Lieutenant af det Smolenskiske Jnfansterie Regiment, navnlig Wasilei Mirowitsch, af Fødsel en Ukrainer, og den med Mazeppa impliceret værende fornemste Forræders Mirowitsches Sønnesøn, paa hvilken Aanden til Forræderie imod Fædernelandet synes med Blodet at hade forplantet sig, havde endelig, efterat han havde henbragt sin Levetid i Suus og Duus og allehaande Liderligheder, og herved berøvet sig selv alle de Midler at søge sin Ære og Lykke paa en retfærdig Maade, forgiettet Guds Love og den Os svorne Troskabs Eed, at, omendskiønt Prinds Johann ikke Underledes var ham bekiendt, end af Navnet og af det blotte Rygte, og han endnu mindre vidste det ringeste af hans Pinds og legemlige Beskaffenhed, har han endog udvalgt som til sit Object, for ved et blodig Oprør iblant Folket af høre sin Lykke. For at sætte dette Gudsforgaaene og for ledernelandets Roe saa farlige, men for sin egen Person fortvivlede Forsæt i Værk, bad han om Tilladelse uden for sin Tour at trække paa Vagt paa Fæstningen Schlasselborg, som hver Uge afløses, dette gjorde han paa den Tid Vi var paa Vores Reyse til de Provincer, som ligge ved Østersøen.