Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-07-10
Endnu har Tiden ikke tilladt noget Politie-Forhør angaaende Aarsagen til Jldens Opkomst, men man troer almindeligen, at den er kommen fra Dampmaskinen. - De i forrige Uge hertil ankomne Ladninger af Sild fra Bergen ere blevne solg: te til en Priis af 19 a 20 Rd. Rigsgjeld pr. Td. Den skrækkelige Skik, at Qvinderne i Hin dus ved deres Mænds Død frivilligen styrte sig paa disses brændende Baal, have Engellænderne vel, hvor de herske, søgt at standse, men ganske afskaffet er den endnu ikke. Et saadant Optrin fandt endnu Sted 1816 ved Kommillah, ikke langt fra den østlige Bredde af Burramputer i Landskabet Tipperah. Endskjøndt det sidste beherskes af en egen Rajah, saa er det dog meget afhængigt af den engelske Regjering i Bengalen. Fortællingen er af et muhamedansk Øienvidne. Den Enke, som jeg her taler om, siger Fortælleren, var en Søsterdatter af den afdøde Raad af Tipperah. Om Eftermiddagen Kl. 4 gik jeg hen paa den Plads, hvor Offret var bestemt, ikke længe derefter kom det høitidelige Tog, under krigersk Musik Den afdøde Hindus Liig laae udstrakt paa en Baare og var smagfuldt klædt i det fineste Musselin. Hans Ansigt var malet efter Rajedatternes (Krigerkastens) Skik, og i hans Øren hang en Stierne, forfærdiget af brogede Traade og smaa Pinde Bambusrør, af Størrelse som en tyk Stoppenaal hver. Paa samme Baare fandtes hans Enke, der, lænende sig med Ryggen tilbage, var paa det prægtigste klædt i Musselin og smukke Gevandter. Hendes Haar hang løst ned, og var smykket med adskillige Krandse af gule Blomster. J Ørene og Næsen bar hun Ringe, og om Haandeledet, ligesom og om Anklerne, Ringe af massivt Sølv. Hendes Paarørende og jeg søgte at overtale hende til at afstaae fra sit Forsæt, men forgjeves. Endelig da Natten brød frem, fik en Kulis (et Slags Graverkarl) befaling, at grave i Jorden en Grøvt, der fik Formen af et Kors, medens hun var sysselsat hermed, bad hun gjentagne Gange, at bære Omsorg for Sagen. Da hun i den Henseende var tilfredsstillet, mærkede hun, at Vedet ikke var tilstrækkeligt til at underholde en stor Jld indtil Dagbrækning, og hun paalagde derfor hendes Samvittighedsraad, en Bramin, at skaffe hende endnu syv Suparitræer. Da disse vare hidbragte, saa yttrede hun det Ønske, at Ceremonien maatte tage sin Begyndelse. Hun steg da ned af Baaren, lagde et Antal Kaures (smaa Muslinger) i et Klæde, og fordeelte disse ikkun blandt hendes egen Kaste, i det hun gjentog et kort Sprog af de hellige Bøger og besvaredes med de Ord: Ram, Hori, Ram, Kirscher, Hori. Hun blev derpaa badet, gik 3 Gange omkring Baalet, som var 6 Fod langt og 3 Fod bredt, og blev igjen badet. Hun fordeelte derpaa sine Klædebon, beholdt alle hendes Smykker, gik derpaa igjen 4 Gange (ialt 7 Gange) omkring Baalet, og blev tredie Gang badet. Derpaa traadte hun til Baalet, talte nogle Ord med hendes qvindelige Slægtninge, hvilke hun, som jeg siden erfarede, anbefalede at følge hendes Exempel, at række hende en sort Due, og besteg med megen Fatning Baalet. Nu blev hendes afdøde Gemaals Lig bragt, og stillet tæt ved hende. Hun omfavnede og kyssede ham, bad derpaa hendes Ven ikke at tøve længer, og begav sig - til Rolighed; ja til Rolighed kan jeg med Rette sige; thi da jeg, førend Baalet antændtes, følte hendes Puls, sporede jeg ikke den mindste urolige Bevægelse. Under Tilskuernes lydelige Skrig blev der stukket Jld paa Baalet, i det Musiken hele Tiden lod sig høre, og endskjøndt Luerne oplyste Alt, saa kunde man længe ikke see hende formedelst en Regn af Bamhusrør, som alle Omkringstaaende, saavel Muselmænd som Hindus, kastede deri. Denne Sati(Enke) var iøvrigt et meget smukt Fruentimmer, hvis Ansigtsdannelse nærmede sig noget den chinesiske.