JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
J topographisk Henseende finder i Bryssel samme Mangfoldighed, eller rettere, samme Contrast Sted. Den øverste Deel af Staden er sund og varm; den nederste derimod fugtig og kold. J Middelpunktet af den øverste Deel af Staden ligger den loffentlige Have med sine tilstødende Bygninger og Palladser, beboede af det moderne Aristocrati, af Banqueurerne og af de fornemme Fremmede, eller legentligt talt, af de rige Reisende. Stiger man noget ned af Skraaningen af den Banke, hvorpaa denne Deel af Staden ligger, saa kommer man ind i Centrum af den handlende Verden; her seer man de Gader, som saa meget ligne Saint Honoree i Paris og Picadyill, i London. Ganske nede ved Foden af det Bjerg, paa hvis Ryg Bryssel er anlagt, seer man den flamske Stad; Staden med de gammeldags Skikke, hvor man taler et besynderligt skurrende Patois, hvor man afskyer det franske Væsen tilligemed den hele nyere Civilisation, og hvor selve Klædedragten har beholdt noget af sin gamle Simpelhed og Raahed. Endelig finder man i den sydvestlige Deel af Steden en Coloni af Lüttichere og Namurere, dristige, robuste Folk, som kun speculere paa deres Fordee- og tale wallonisk. J de usundeste og meest afsondre de Qvarterer have de fattige Jøde=Familer taget de res Bopæl. Det falder derfor vanskeligt, at gjøre sig en total Forestilling om en paa saa mange Maader sammensat Folkemængde. - Bryssel er paa en gang baade en af de sædeligste og af de meest moralsk fordærvede Stæder i Europa. Kommer man ind i Staden, saa bliver man modtaget af Koblere, som gjøre de meest oprørende Propositioner; men, trædet man ind i Værtshusene, saa forefinder man megen Anstændighed og Sædelighed. Jeg har kjendt en Gjæstgiver i Bryssel, som vægrede sig ved at indlogere to Damer, fordi deres Forhold forekom ham mistænkeligt; men faa Øieblikke derefter, da jeg spadserede paa en stor Plads, var jeg, til min store Forhauselse, Vidne til den foragteligste Frækhed af Tøileløshed. J de fleste brysselske Borgeres Huse seer man lutter Orden, Sparsommelighed, Simpelhed og huuslige Dyder. Gaaer man derimod ud at spadsere i den offentlige Have (Park), saa faaer man Øie paa hele Skarer af Damer, som ere indhyllede til over Hovedet i deres sorte Silkekapper, (Failles), og som denne Jncognito gjøre i høi Grad mistænkelige.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Siden Julidagene har Bryssel faaet et vist overfladisk, revolutionairt Anstrøg; men desuagtet hersker der endnu bestandigt i denne Stad samme Confusion og samme Overflødighed af Contraster: man seer en Par snevre, krumme Stræder ende sig i en lige, anseelig Gade; her sees et Monument fra Middelalde, ren indsluttet af et Par Huse fra det 18de Seculum. Hisset sees de gamle flamske Forpagteres store Kamascher midt imellem de engelske Dands store Støvler; imellem Juvelerernes, Galanteri= og Modehandlernes glimrende Boutiker sees store øde Mellemrum, forladte og ubeboede Hoteller. Selv i Midten af de meest larmende Qvarterer i Byens træffer man paa eensomme Qvarterer; Gruusdynger, fældede Træer og sønderslagne Gittervinduer sees ved Siden af et Palads med Stuccaturarbeide.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Literaturen i Belgien er ikke betydelig, man efter trykker meest franske Bøger. Franske Journalister, opfylde Landet med deres democratiske Jdeer og Sophismer.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Da vi kom til Haag, sagde min Ledsager tilmig, vil De her see, denne Hovedstad er saa godt som ingen; omtrent hvad Washington er i de forenede Stater, Centralpunktet for Regjeringen, men ikke for Handelen; hverken saa berømt som Amsterdam med sin umaadelige Handel, eller Rotterdam med sit industrieuse Liv, eller Leyden med sin videnskabelige Cultur. Haag er en aristocratisk Oase isDemocratiets Land, der hersker en vis Selvtilfredshed og fornem Ligegyldighed i Staden, som, siden den belgiske Revolution, har faaet en større Livfuldhed, uden ganske at forandre sin Caracter. Hande en favoriserer kun den gode Smag og Elegancen paa en underordnet Maade, og saaledes har denne tad, som hverken er en Søstad eller en Fabrikstad, lettere kunnet overlade sig til den Civilisation, som bestaaer i Høflighed og Annændighed. Byerne omkring Haag, de herlige, endskjøndt flade Landskaber, som føre til Staden, danne et Prospect, som, om det just ikke er majestætisk, dog er værdig til en Wonwermanns og de Potters Begeistring.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Haag er for nærværende Tid oversvømmet at Fremmede; af alle de Næringsveie, hvorpaa man til noisse Tider kan indlade sig, er maaske ingen meere indbringende, end en Gjæstgivers i Nederlandene, med Undtagelse af Directionens for Operaghuset i Paris. Uagtet Haag har 60,000 Jndvaanere, og dens Historie er saa berømt, har den dog kun erholdt den secundaire Titel af en Residents. Den Rang og den Ære at være Hovedstad, har man kun villet inddrømme en industriens Stad. Jmidlertid døde dog her Barnewelt og de Witt; her er den Sal, hvori de gamle Generalstater holdt deres Møder; her gives de Værksteder, hvori Protestantismen smeddede sine Vaaben; her, imellem Moradser, og Dæmninger, fandt Friheden et Tilflugtsted.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Den berømte Skov ved Haag, som kaldes Boskaut, er en af de smukkeste Lystskove. Det er en sand Glæde, naar Solen udbreder sine brændende Straaler over de hollandske Moradser, at kunne spadsere her under de massive Træers umaadelige Hvælvinger, som danne de skjønneste Lovbuer over Hovedet. Man pleier her at foranstalte offentlige Concerter, og den Fornøielse og Glædesfølelse, hvormed Nederlænderne her spadsere i de snoede og tillisige beqvemme Gange, i de smaae, ynderige og eensomme Alleer, synes at bevise, at de besidde en større Følelse for det sande Skjønne, end man skulde slutte sig til af deres huuslige Liv og deres Stilling i Europa. Naar man besøger denne Boskaut, saa maa man ikke forsømme at gaae ind i Paladset, Oraniensal, som vel ikke vilde være fyldestgiørende for en europæisk Fyrste, men som enhver Privatmand dog vilde betragte som en pragtfuld Bolig.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
En svensk Patriots Blik rundt omkring vig. det er ikke Alt Guld, som glimrer: Den Tid, vi have oplevet, har maaske været rigere paa store, vidt omgribende Tildragelser, end nogen af de forløbne Tider. Der gives neppe nogen Plet paa Jorden, som ikke meere eller mindre, har følt Noget af den almindelige Rystelse, som har gjennem bevæget Verden og forandret Folkeslagenes Skjebne. Ogsaa i vort Land har Elementernes Bevægelse forraadt den Kamp, der kæmpes, og mangen En vil deri see en Overgang fra en chaotisk Tilstand til en ny Skabelse af en skjønnere Uddannelse og et lykkeligere Forhold. Adskillige Tegn dertil skulle allerede, være synlige; Folket reiser sig, river Bindet fra Øinene, indseer sine Rettigheder, skyder alt Formynderskab fra sig, sætter sig paa Domstolen, og, Kraft af medfødt Myndighed, dømmer sine Tjenere, fra de høieste til de laveste.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
J Verdens første Tidsaldre gaves der vel ingen Meningsstrid om dette Capitel mellem Mand og Kone; den Stærke ydede høimodig den Svage sin Beskyttelse, og den Svage satte sig ikke op imod sin Beskytters Overlegenhed. Konen saae i Manden, kun sine Børns Fader, som beskyttede hende og Børnene; Manden elskede Konen i det Væsen, som pleiede hans Børn, forskjønnede hans Bolig, deelte hans Glæder og mildnede hans Sorger.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
J Begyndelsen fremavlede Civilisationen ingen Forandring i Tingenes Orden, og de første Love, som vel bare Typus af de bestaaende Sæder, kunde vel sanctionere Qvindens Uafhængighed, uden at der laaer nogen anmassende Hensigt hos Manden til Grund derfor. J Forhold som Sæderne bleve mindre raae og maaske mindre rene, leed Qvindens Stilling en Forandring, medens hun i denne Epoche paa sin Side udøvede et Slags Herredømme, en Magt, hun maatte takke Udviklingen af de Gaver for, Himlen har ødslet paa hende, i Forbindelse med den sjeldne Færdighed i at gjøre dem gjeldende. Da fulgte hos Manden, paa Slavens Ruus, Herrens Despotisme, og Qvinden, meer eller mindre undertrykt, men stedse underdanig, har saaledes naaet vore Dage, fornu at gjøre Fordring paa sin Emancipation. -Men, hvad fordrer hun da nu egentlig eller rettere, hvad lader man hende fordre? Her maae man kaste et klart Lys paa Gienstanden, her ville vi, uden alle Omsvøb, opfordre det klagende Parti til at erklære, om Hjerte og Samvittighed ere i Samklang, med Ordene: Qvinden er dygtig til at udøve største Delen af de Forretninger, som Manden udøver, følgelig fordrer Retfærdighed, at indrømme hendes en lige Andeel i disse Fuuctioner." Saaledes lyde Ordene. Dette Argument synes uimodsigeligt, og dog er det kun tilsyneladende saa. - At ville bestride det Talent, Qvinden kan besidde, den Grad af Uddannelse, hun kan modtage, vilde være at træde al Erfaring under Fodder. Hvert Øieblik lærerne hun os, hvorvidt hendes Jntelligents kan gaae Historien aabner os sine Blade og viser os snart Qvinden, hvorledes hun med Berømmelse bærer en Krone, snart hvorledes hun smykker sig med Krigerens Laurbær eller med Udmærkelse beiler til Videnskabernes Krands, til Kunsternes Priis. Nu kunde vi paa engang spørge, om Qvinden tager sig meere majestætisk ud paa en Trone end i Spidsen for sit Huses patriarchalske Bestyrelse; om hun er meere forforisk, naar hun, med Sværdet i Haanden, sprænger frem i Spidsen for en Escadron Curasserer, end naar hun knæler i Templet, for i brændende Bøn at nedbede Himlens Velsignelse over sine Børn; om hun har større Fortjeneste af at stode Staalet i Fjendens Bryst, end af at yde den Syge Hielp og Trøspaa hans Smerteleie, om hun endelig fortryller os er meest, naar vi see hende med Blidhed og Venlighed modtage dem, som betræde hendes gjæstfrie Huus eller naar vi høre hende holde Taler fra Tribunen; Men - vilde vi fremsætte Spørgsmaalet saaledes, at kunde man let anklage os for, at vi ville omgaae Sagens egentlige Hovedpunkt, og denne Mistanke ville vi ei paabyrde os. Vi indrømme altsaa, uden at indvende Noget mod de stedfindende Kjendsgjerninger, at Qvinden er ligesaa skikket som Manden, til at indtage hvilkensomhelst Plads i Samfundet. Men, efterat have antaget denne Theori, gaae vi nu Lover til at betragte Sagen practisk.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
J Foreningen mellem Mand og Kone ere to, fra og hinanden meget forskjellige Arter af Pligter at opfylde, nemlig: de offentlige og huuslige. Et hvert af disse Kald giør Fordring paa Dens hele Tid, som opoffrer sig dertil. Deraf følger da, at naar Konen er Minister, Professor, Læge eller Advocat, kan hun ikke tillige være Amme, Lærerinde, en Huusholderinde, kort, det indre Huuslivs Skytsengel. 3 Heraf følger da ligesaa vist, at, naar Konen paatog sig det offentlige Livs Functioner, maatte Manden, anstyre Huusvæsenet, naar Konen smykkede sig med Togaen eller Sværdet, maatte Manden bære Foriklædet og Vindepinden, naar Konen slog Vrag paa sit moderlige Kald, saa maatte Manden opfylde det, saafremt han ellers holdt af sine Børn eller agtede af Guddommens Bud, Qvinden vil maaske indvende los, at hun Jntet vilde besidde aldeles for sig selv, at hun - billigere end Manden er mod hende - vilde være beredt til at dele Alt med ham; Men ligger det i Mulighedens Rige at virkeliggjøre e denne Deling paa en hensigtsmæsig Maade? Kun elde hun endogsaa paatage sig Halvdelen af Mandens og Arbeider, er Manden da skikket eller bestemt til at en paatage sig Halvdelen af den Opvartning og Pleie, som det nyfødte Barn, dets første Opdragelse og Huusvæsenets smaalige Details gjøre Fordring paa Vil man maaske anføre os et eller andet Par af Dyreriget som Exempel? Netop et saadant vilde litjene til Modbeviis mod den gjorte Paastand. Løven forsvarer sine Unger og sørger for deres Næring; sorg, som paa en saa rørende en Maade caracterise rer Forskjellen mellem begge Kjøn. Nattergalens Han, saa omhyggelig for sine Unger, saa om mod sin Mage, overlader dog denne den største Deel af deres Pleie, og fra en anden Green, end den, hvortil Reden er befæstet, lyder den Sang, hvormed han feirer sin ægteskabelige Lykke og det fortryllende Foraar. Det smukke Kjøn klager hist og her over det Skranker, man sætter for dets Underviisning. J Middelalderen, og maaske endnu for 100 Aar siden var denne Besværing grundet, i vore Dage synes den ikke at være det. Fruentimmerne lære saa omtrent Alt, hvad der kan være de nyttigt, vi seer ingen Hindringer for dem i at udvide deres Kundskaber, uden netop dem, som Mangel paa Formue, og andre Midler kunne lægge dem i Veien, og i sidste Tilfælde vilde det stedse være en Klogskab hos Forældrene, om de afpassede Døttrenes Underviisning efter den Bestemmelse i Livet, som deres Stilling gjør dem det sandsynligst at opnaae!!
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Endnu en Røgt og Offentlighed i Communalbestyrelsen.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
(Af Thisted Avis Nr. 81.)
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Det Sublimeste af hvad Forfatteren har anført, er det nydelige Udtryk om gen ulykkelig Revne, hvilken ved Noget, han kalder fordærvelige Corporationer, som i den senere Tid skulle have dannet, sig i Kjøbenhavn, kunne opstaae i Nationen", gid dets blot ikke maa gaae ham som Frøen, der vilde blæse sig op som en Oxe og ynkelig revnede. Forfatteren taler ogsaa om et farligt Mouvements, Oppositions- og intolerant Partii, der skal existere i Hovedstaden og som skal have faaet ny Næring veds Hr. Algreen-Ussings (hvad han i sin ædle Forbittrelse kalder) chimæriske Skaal; skjøndt hans nu synes at ville repræsentere hele Cimbria og endnu tilføier, at hiint intolerante Parti misbilliges overalt i Provindserne, saa maa dog Jndsenderen aabenhjertig tilstaae, at han ikke her i Jylland har hørt tale om, at noget saadant Parti for Tiden skulle existere i Hovedstaden, desuden vilde et saadant her, i hvor man tør vove selv at have en Mening, aldeles ikke komme i Betragtning eller have mindste Fare; men det gjør ham ondt, at han heri maask være af forskjellig Mening med Forfatteren og til kjendegive, at Hr. Secretair Algreen-Ussings Togst: den størst mulige Offentlighed i vore Kjøbstæders Communalvæsen, er kunsk et her i Jylland overalt almindeligen yttret Ønske! Jeg er forøvrigt aldeles enig med Forfatteren, hvor skrækkelig den Ulykke" maa være, at see sinsk egen Jndividualitet angreben, der, hvor Bestyrelse af et offentligt Anliggende ikke var aldeles fuldkommen, og det af Underordnede, som aldrig burde begribe Saadant; men hvoraf reiser sig denne Mangel paa Subordination, fordi Magistratspersonerne ikke længere forstaae at imponere Mængden, hvad var ikke i Fortiden en Alongeparyk for en ærværdige Prydelse for en Magistratsperson, der alene bør være vidende om Alt!! Mors, i Juli 1835. En Jyde.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Blandinger. Om Kjærtegn i Familier. Vore sande og inderligste Følelser synes at behøve at oplives ved udvortes Tilkjendegivelse deraf, og saaledes opvække Kjertegn meere levende den Ømhed, der bringer os til at ødsle med dem. Naar man rig tigt undersøger det, da vil man maaske finde, at fra den første Dag, da man glemte at omfavne sin Fader eller sin Søster, efter at man var staaet op om Morgenen, begyndte man at elske dem mindre. J det Mennesket undertvinger Udtrykket af en Bevægelse, vænner han sig af med at føle den; da derimod den aabenhjertige Bevidnelse af en Følelse vedligeholder, opvækker og forhøier den, ligesom Legemets Øvelse gjør det stærkere og meere smidigt, som Brugen af Ordet forøger Aandens Kraft. Ogsaa er Tabet af Barndommens kjertegnende Sædvaner en stor Ulykke for vore Sæder; thi det er en af 3de Aarsager, der ere meest skikkede til at ødelægge Familie=Kjærligheden, der er den blideste, den sikkreste og den meest stadigen velgjørende af alle Følelser og Hjertets Forbindelser.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Sælhundefangsten i Havnene paa den sydlige Halvkugle. Et Exempel paa, hvormeget Mennesket kan bidrage, til at formindske Antallet af Jndivider af visse Dyre Farter, afgiver følgende Bemærtning i Amerikas Journal of scienne". Umiddelbart efterat Capt. Cook i 1771. havde opdaget Sydgeorgien, begyndte man fra Amerika af at føre Sælhundeskind derfra til China, hvor de bleve betalte med uhyre høie Priser. En Million og to hundrede tusinde Skind bleve aarligen udførte fra denne 2, og et næsten ligesaa stort Antal fra DesolationsØen. J Aarene 1821 og 1822 blev paa Syd=Shetlands=Øerne slagtet 320000 Sælhunde. Nu ere disse Dyr næsten aldeles udryddede paa de her anførte Øer.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Det nordamerikanske Maadeholdsselskab.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-01
Dette Selskabs sjette Rapport beretter, at, siden Selskabets Oprettelse have 2000 Fabrikanter af stærke Drikke og sund Forhandlere af samme opgivet deres Næringsvei, at meere end 15600 Personer, som vare hengivne til Drukkenskab, have forladt den sine Last, ved at forpligte sig til, ikke at nyde stærke Drikke, og at 700 Skibe ikke mere indtage Spigritus som Proviant; endvidere, at, skjøndt disse Skibe have gjort Reiser til forskjellige Climater og i forskjellige Aarstider, saa er dog Mandskabet kommet tilbage i en langt bedre Sundhedstilstand, end naar man havde stærke Drikke ombord. Mærkeligt er den ogsaa, at, efterat denne Skik er indført blandt Hanvildelskibene, assurere Assurancecompagnierne de Skibe, hvorpaa ikke nydes Brændeviin, mod lavere Præmie. Sydost for Sydamerica, paa omtrent 540 Brede. . Syd for Cap Horn paa omtrent 630 Brede.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-02
England.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-02
Adskillige Amendementer i Lord Russels Bill om en Municipalreform, ere blevne forkastede i Underhuset og Billen lader altsaa til at ville gaae igjennem, uden at lide betydelig Forandring i sit oprindelige Jndhold. - Den af: Lord Elliot i Spanien bevirkede Convention mellem de krigførende Parter har været paa Bane i Underhuset og er, af en Hr. Duncombe, bleven betegnet som et uforsvarligt Skridt af det Wellingtonske Ministerium, ved hvilket Dom Carlos's Sag havde vundet store Fordele og den af England anerkjendte spanske Regjering derimod lidt lige saa stor Skade. Lord Russell tog, i Udenrigsministerens Fraværelse Ordet og erklærede, at han nøie havde gjennemgaaet Alt hvad der henhørte til denne Sag og fundet, at Hertugen, stedse med Iver havde antaget sig Quadruple-Alliancens Bestemmelser, og han saae derfor ingen Grund til stedse at ville kaste en Skygge paa hans Handlinger. Ogsaa Oberst Evans erklærede, at han altid levende havde interesseret sig for den constitutionelle Sag i Spanien og derfor ladet sig det være magtpaaliggende at erholde nøie Underretning om den Elliot, ske Mission; efter Alt, hvad han havde kunne erfare, kunde han ikke andet end billige Hertugens Fremgangsmaade. Med Hvervingen gaaer det rask fremad. 2 af de til Ministre i Spanien udvalgte spanske Herrer, nemlig GeneralAlava og Hr. Mendizabal befinde sig for Tiden i London, og have hyppige Conferentser med Udenrigsministeren. Ti Batailloner af den brittiske Legion skulle allerede være paa Veien. De erholde 2 Maaneders Gage strax og ved det res Landing i Spanien endnu 1 Maaneds Gage forud. J en Kulmine ved Newcastle omkom for nogle Dag siden paa eengang 104 Mennesker, som arbeidede i Nærherden af et Sted, hvor en Masse Qvælluft, som stundom, samler sig i Kulminerne, pludselig antændtes. 8 Bjergmænd, som vilde gjøre Forsøg paa at redde dem, maatte ligeledes i bevidstløs Tilstand bringes ud af Gruben for ei at forøge Offrenes Tal.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-02
Tyrkiet. Sultanen har i den morderiske Pest, som raser i Egypten, faaet en mægtig Allieret imod sin Erkefjende, den derværende Vicekonge. Denne befinder sig, efter de nyeste Efterretninger fra Syrien og Egypten, i en saare critisk Stilling, og det er heel naturligt, at Sultanens Tilhængere og alle ægte Muselmænd ansee Pesten som en Himmelens Straf over den overmodige og utaknemmelige Vasal. Jbrahim, som, paa sin Flugt for Morderengelen i Egypten, er ankommen til St. Jean d'Acre, har der indspærret sig i Castellet, og søger at trække Tropper til sig fra det utilfredse Syrien, men hans Recrutudskrivning respecteres ikke og vel underrettede Personer nære det bedste Haab om at disse Lande snart igjen ville vende tilbage under Portens Herredømme. Fra Bosnien og Albanien lyde Efterretningerne derimod ikke saa gunstige for Storherren. J Bosnien varer Gjæringen ved og i Albanien har man endnu ikke kunne faae Bugt med Tafil=Busi. J Scutari er Uordenen grændseløs, og Jnsurgenternes Antal, i hvis Spidse den berygtede Røver Hus hein Bei har sat sig, anslaaes til 5000 Mand.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-02
Polen. Den forestaaende Troppesamling i Kalisch beskjæftiger alle Gemytter; flere russiske Regimenter ere allerede indtrufne i Nærheden af Samlingspladsen. Man taler om 50 til 160,000 Mand, med Jndbegreb af polske Tropper, som maaske komme til at udgjøre den tredie Deel af dette Tal. Til denne Armee støde endnu 20000 Preussere. Om Hensigten af denne Troppesamling ere Meningerne meget deelte. Nogle ville deri see en fjendtlig Demonstration mod Frankrig; Andre holde den for et Middel til at indgyde den polske Nation Respect og advare den imod nye oprørske Forsøg, de Fleste antage imidlertid, at dens Hovedformaal er, at vedligeholde og befæste det Vaabenbroderskab, som længe har hersket mellem den preussiske og russiske Armee og derved vinde den ny Sikkerhed imod Forstyrrelse af den europæiske Fred.
Aalborg Stiftstidende, 1835-07-02
Fædrenelandet. J Anledning af den Nyborg 1797 overgaaede Jldebrand skjænkede Hs. M. Kongen Byen 20,000 Rbd. d. C., paa Vilkaar, at denne Sum skulde indsættes i den synkende Fond, saaledes, at den ved Oplægning af Renter og Renters Renter i 36 Aar opløb til det 4dobbelte Beløb, hvorpaa samme skulde udbetales Byen, for at denne kunde afbetale et Laan af 80,000 Rd., som den bemyndigedes at optage mod Gaaranti i en af den synkende Fond udstædt Forskrivning for ommeldte Sum, der paa anførste Maade ved Oplægning udkommer. Disse 36 Aar vare udløbne i forrige Aar; dog den modereerte Rentefond i nogle Aar efter Fr. af 5te Jan. 1813 foranledigede Udsættelse af den oprindelig antagne Tidspunkt, saa at Oplægningen af Renter og Renters Renter først er fuldbragt i Løbet af indeværende Aar. Paa den fra Byen skeete Jndstilling har Hs. Majestæt under 6te Juni, allern, resolveret, at i indeværende Aars 11te Decbr. Termin maa fra Finantserne blive Nyborg By udbetalt 80,000 Rbd.; Sv. saaledes, at en kgl. uopsigelig Obligation meddeles for 35,601 Rbd. 37 s. Sv., da dette Beløb udgjør den Sum, der var oplagt indtil 5te Jan. 1813 og de øvrige 44,398 Rbd. 59 s. Sv. contant udbetales, hvorhos allern, forundes en contant Sum af 3500 Rbd. Sv., for derved at sætte, Byen i Stand til aldeles at dække det Gjeldsforhold, hvori den staaer ved ovennævnte gjorte Laan af 80,000 Rbd. Sv. Denne kgl. allern. Resolution beggeistrede alle Tilstedeværende, da H. K. H. Prinds Christian Frederik, ved at inspicere Byens den 19de Juni, forinden Hoist. eftersaae Retsprotocollernes og Communens Regnskaber, paa Raadstuen befalede Byfogdensk at oplæse denne allerh. Resolution, der saaledes kom til almeen Kundskab. Den oprigtige Glæde, hvormed Nyborgs Jndvaanere stedse imodesee og festligholde H. K. H. Prinds Christians høie Nærværelse, steeg til sand Henrykkelse, da dette Anliggende i høieste Grad interesserer Communens financielle Forfatning, og derved Jndvaanernes Velværen. Med rortel Hjerter paaskjønne Byens Jndvaanere H. M. Kongens faderlige Kjerlighed til hans Undersaatter, fuldelig erkjendende, den høie Naade, hvorved Allerhøistsamme hævede enhver Forlegenhed, Byen havde befrygtet at kunde resultere veds, Afgjørelsen af dette intricate Anliggende. Men ogsaa sandt og inderlig Taknemmelighed besjæler Byens Jndvaanere imod H. K. H. Prinds Christian, den deres fulde Hjerter ei mægtede noksom at udtrykke ved Ord; thi man erkjender tilfuldes den formaaende Jver og Varme, hvormed Høistsamme har interesseret sig for denne Sag, og derved bragt samme tilsk et for Byen saa ønskeligt og heldbringende Udfald. Var endsk ikke forud grundfæstet i Alles Hjerter Forviisningen om, at Prindsens ivrigste Bestræbelser kun har alle hans Undergivnes sande Held og Lykke til Formaal, vilde alene hans Virkene for denne for Byen og dens Jndvaanere saa vigtige Sagst være tilstrækkelig til at vinde ham alle disses Hjerter, og for stedse sikkre ham deres Kjerlighed og Taknemmelighed.