Kiøbenhavns Postrytter, 1787-09-10
Altona, den 3 September. Jblant de interessante Statsskrivter, som paa nog Tid i Holland have seet Lyset, i Anledning af Repukens nærværende Forfatning, er sikkerlig den Erklærindet Hollandske Ridderskab den 23de f. M. gjorde i de . landske Staters Forsamling, da man var i Begreb m. at raadslaae om Svaret paa den Preussiske Gesandsidste Memoire, det mærkværdigste. Samtlige hollandske Petriotiske Blade have enten gaaet dette Stykke stiltiende for eller og allene nævnet det med meget faa Ord, og saalede som de bedst fandt deres Regning derved. Det er derfor blevet særskilt aftrykt og uddeelt, for at giøre den veltænker de Deel af Nationen bekiendt med Ridderskabets Tænk maade. Det Væsentligste af denne fyndige Erklæring lyde saaledes: Ridderskabet havde vel kunne lade det beroe ved de forhen yttrede Sindelag, og de Beviser, det har fremlagpaa sin Uskyldighed i al den Ulykke, hvormed Fædrenelandet og især den ved falske Forestillinger forførte Deel af Provindsen Hollands Jndvaanere er overvældet; men det Samvittighed, dets Eed, og Pligt opfordrer det til end nu eengang med ret levende Farver at afmale den ulykk lige Forfatning, hvori dette vort Fædreneland, denne forhen saa velsignede og saa blomstrende Provinds, dette vidt berømte Holland, ofte beundret ja misundt af de fleste Nationer, nu, ved den allerfordærveligste indbyrdes Uenighed, befinder sig, og hvorved vi ere bragte nær ved Randen af en næsten uundgaaelig Undergang og Ødelæggelse Alle Ridderskabets velmeente og til Forliig sigtende Forslage have aldeles ingen Virkning gjort hos Staternes Pluralitet; man har tvertimod under 14de Julii affattet er Svar til den Preussiske Gesandt, hvoraf man umuelige kunde haabe eller vente noget godt Udfald." Følgerne have viist, hvad Virkning dette Staterne Svar gjorde. Sagen er nu bragt til det yderste; med hver Øyeblik bliver den truende Fare større, og de Øyeblikke vi endnu kunne have tilbage, bleve uskatteerlige for Fædre nelandet, naar man vilde anvende dem til at udfinde Midler, hvorved en aldeles hielpeløs Tilstand kunde undgaaes. Udtrykket hielpeløs er ikke for stærkt, det er grundet paa imodsigelig Sandhed. Ridderskabet er færdigt til, med Gods og Blod at opofre hiin Friehed og Constitution, som Forfædrene ved hele Strømme Blod vandt og antoge; men aldrig vil det tage Deel i at giøre Hollands Jndvaanere til Slagtoffere for saadanne ubesindige Handlinger, som i sig selv ere lovstridige, fornermelige for Natur- og Folkeretten, og som virkelig tilintetgiøre Frieheden og opirre dem, man ved sine ryggesløse Handlinger har sat i den Nødvendighed at bruge Vaaben og Magt, til billig Vrede. Og hvor tage vi Midlerne til vort Forsvar, Skulle de søges i Hollands mægtige Finantsvæsen, denne Statens Pulsaare, hvormed Krig allene kan føres, Hvilket Medlem af denne Forsamling kiender ikke meere eller mindre til Finantsernes forgieldede Tilstand, Man kaste allene Øyet til Provindsen Hollands sidste Laan af 5 Millioner Gylden, Man beregne det uhyre Tab af 22 Procent, henved 16 Tønder Guld, som dette Laan har kostet Landet. Man betragte vore Statsobligationers nærværende Værdie, og alle liggende Grundes betydelige Fald i Priserne! – og de uhyre Udgifter – i et Land, som var bekiendt for huusholderske, som ved Sparsomhed var blevet stort – Udgifter, som paa en saa vilkaarlig Maade have fundet Sted, og som giøres af Commissarier (de saa kaldede Krigs- og Staats=Commissarier i Woerden), der ere beklædede med meer end dictatorisk Myndighed, og have en gandske frie, uansvarlig og grændseløs Disposition over Landets Casse, og paa den allerconstitutionsstridigste Maade, som tænkes kan, og som er uden Exempel, efter eget Behag giøre Brug af denne Disposition, og det endda til Hensigter, som Statsforsamlingen selv forstørstedelen ikke engang kiender. – Skal man derfor tale Sandhedens Sprog, skal man endnu engang give det beklemte Bryst Luft, og med gammel Batavisk Aaben herlighed tage Bladet fra Munden, saa kan Ridderskabs ikke dølge, hvorledes det er det forebragt, at bemeldt Commissariers Udgivter allene i den første Uge efter deres Udnævnelse have beløbet sig til sex Tønder Guld." Ved denne Republiks Oprettelse, og under forskiæl ge kummerfulde Epocher saalænge den har været til, have vi ofte havt Fiender i Landet; og Fædrenelandet har føler de dermed forbundne Plager. Men Handelen har dog aldrig gandske standset i sit Løb. Det Hollandske Flag, snar mere, snart mindre beskyttet, viiste sig dog overalt, og hiembragte Skatte, der satte Jndvaanerne i Stand til at bestride de trykkende Byrder, som Fædrenelandets Forsvar gjorde nødvendige. Det mægtige Amsterdam gjorde fornemmelig sit hertil; dens herlige og vel indrettede Bør se tvang, saa at sige, hele Verdens Handel, endog i de kummerfuldeste Tider, og udbredede, igiennem en utallig Mængde smaae Aarer, som alle have sit Udspring fra denne riige Brønd, en Velfærd, der saaledes styrkede Republikens indvortes Kræfter, at det var den mueligt at udholde de haardeste Stød."Men nu – nu er denne riige Brønd, om ikke gandske udtørret, saa dog i det ringeste i en dødsyg Tilstand, Ridderskabet skiælver ved at tænke sig dette Og hvad er der endnu ikke at befrygte, Kan ikke et eneste Øyeblik bestemme vore Floders Spærren, paa hvilke Provindsen Hollands Handel dog endnu drives med nogen Fordeel, Kan man være ligegyldig ved det Tab, især Hollands fornemste Stæder maatte liide derved, Vilde ikke Dordrechts Jndvaanere tabe noget betydeligt, om deres Træelasthandel blev stoppet, Vilde Schiedam ikke miste sin fordeelagtige Kulhandel, Vilde Amsterdam ikke gaae Glip af Handelen med Skibene fra Rhinstrømmen, Og hvor stort er ikke deres Antal, som ved disse forskiællige Næringsveye, finde deres Ophold, Vi drage Dækket for dette sørgelige Malerie, beængstede over de forestaaende Følger, som fra alle Kanter vise sig tydeligen nok. Ridderskabet raader Staterne tilsidst eengang for alle at søge de tienligste og hastigste Midler, hvorved Republikens og især Provindsen Hollands overhængende Undergang kunde endnu forebygges. Det skyldede (sige Ridderskabet videre) Gud den Almægtige, dets Samvittighed, dets Eed, Provindsen Hollands Jndvaanere, og endelig Statsforsamlingen selv denne vidtløftige Erklæring. Skulde det derimod (hedder det til Slutning) gaae Ridderskabet ligesom det er gaaet dets Dortrechtske Brødre (at dets velmeente Erklæring blev afviist med Foragt), saa vil det dog, endog i dets sidste Aandedræt, ingenlunde nedraabe Himlens Hævn; men bede for Staterne ligesom Frelseren for Jøderne: "Herre, tilgiv dem det; thi de viide ikke hvad de giøre."