Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-08-12
Fra Kjøge toge vi tidligen om Morgenen til Vindbyholdt, et Skiftested, og derfra til Bregntved, det navnkundige Moltkiske Herresæde. Paa Veien bleve vi nødsagede til at tage ind i en Bondegaard af det simplere Slags. Konen var allene hjemme med to Børn, hvoraf det ene laae i Vuggen, og det andet løb omkring paa det brolagte Gulv. Hendes Mand, fortalte hun, havde i Fjor faaet Gaarden i Fæste paa Livstid for treHundrede Rigsbankdaler. De kunde nok komme ud af det, meente hun, naar Skatterne ikke vare saa svære, Hoveriearbeidet og Veiarbeidet saa meget. Af Gaarden gik der i aarlige Skatter 100 Rbd., og de vare kun sjeldent mere end nogle Dage fri for Hov- og Veiarbeide. En vigtig Jndtægt havde de af Fjærkræs Tillæg, og, naar det lykkedes, kunde de sælge 40 Par Ænder og nogle Fyrretyve Gjæs om Aaret. Naar man seer en saadan almindelig sjællandsk Bondegaard, hvis Beboer ikke hører til de Velhavende, saa maa man sørge over den Ligegyldighed, Bonden viser for sin Sundhed og Beqvemmelighed. En Svalerede er næsten bygt med større Omhyggelighed og Forsynlighed end en saadan Bondehytte. Tørve røgen strømmer uophørligen ind fra Kjøkkenet, ligesom fra en Dampmaskine; det fugtige, med Sand opfyldte Gulv, er værre brolagt end mangen Kjøbstædsgade, og det er næsten ubegribeligt, hvorledes Menneskeskabninger kunne beqvemme sig til at boe i en saadan Leerhytte. En Lykke for Bonden og hans Familie er det, at de for det meste leve i den fri Luft, og at de i det store Luftbad befries for al den Usundhed, de samle i deres usle Hytter. Konen forsikkrede os ogsaa, at der i Fjor herskede et Slags smitsom Syge i deres Egn, hvilket heller ikke er at undres over. Man pønser paa at opreise de Store pragtfulde Palladser, og Konstneren anstrænger Alt for at indrette dem saa beqvemme, som mueligt. Hvorfor er ingen af vore Godseiere endnu ikke faldet paa, at anvende nogle af de Summer, der ofte ødsles paa Hovedgaardens Prydelse, til at forbedre Bondens usle Hytte? Hvor let forbittres ikke den Glæde, man føler paa sit Herresæde, naar man betænker, at de smaa Bække, der skulle danne den store Pragtflod, ere fulde af Mudder, og maa ynkeligen snoe sig igjennem Stene og Krat? Jo mere man nærmer sig Bregntved, desmere sporer man tiltagende Velstand og en omhyggelig Røgters Haand. Veien did gaaer igjennem en Allee, hvor man seer Jorderne allevegne indhegnede med Steengjærder. Dyrehaugen er en delig indhegnet Lund, med ældgamle tykstammede Træer. Bregntved har i det mindste i fem Aarhundreder været en adelig Eiendom; thi efter Hvidtfelds Beretning har det allerede 1338 tilhørt den siden af Niels Ebbesen dræbte Grev Geert som, ved Mageskifte mod et andet Gods, havde faaet det af Stig Andersen, der igjen havde det i Pant af Kronen i Kong Christopher Udens Tid. Det synes derfor vist, at det fra de ældste Tider har været et Krongods, men at det snart tilhørte Kongen, snart foræredes til en adelig Herre. Det antages, at Bregntved var blandt de Godser, som Frederik IV. indløste 1720, efterat Frederik III. havde solgt dem i det 16de Aarhundrede med den Forbeholdenhed, "at deres rette Eiere vare ham ubekjendt. Christian Vl. forærede Godset til General Poul Løwenørn, og kjøbte det igjen tilbage 1740, hvorpaa Frederik V. forærede det til sin Overhofmarschat, Greve A. G. Moltke, 1750. Det Gamle er for størstedeel ganske forsvundet, og næsten Alt hvad man seer her, er i den franske, for 60 til 70 Aar her meget almindelige, Smag. Hovedbygningen, opført af A. G. Moltke, er godt vedligeholdt, og tager sig ganske smukt ud, især Facaden til Haugen. Jnd vendig kunde vi ikke faae den at see, da man just ventede Fremmede, skjøndt det Mærkværdigste, som det Jndvendige indeholder, skal være nogle Værelser, som endnu ganske ere saaledes udmøblerede, som i Kong Frederik den Femtes Tid, da denne Monark pleiede at opholde sig her paa visse Tider om Sommeren. Hangen er stor, men efter gammel fransk Anlæg, med lange, stive Alleer, der overalt forraade Gartnersaxen. Den kunde blive ret smuk, men saaledes, som den nu er, giver den os kun et billed paa Forfædres Smagløshed. Paa en Forhøining, hvorfra man har Udsigt til en lang, stiv, paa begge Sider af Træer tilmuret Allee, staaer et Mindemærke af Sandsteen, til Frederik den Femtes Erindring. Paa Støtten er Kongens billed i halvforhøiet Arbeide, og paa Foden læses en latinsk Jndskrift.