Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-12-11
Landcommalforeningen for Kjøbenhavns Amt har i et Møde den 22de Octbr. besluttet at indgaae til den næste roeskildske Stænderforsamling med en Petition om, at Huusmændene maae blive valgberettigede og valgbare til Sogneforstanderskaberne. Det Forslag, som Foreningen næsten eenstemmig (mod 2 Stemmer) gjorde til sit, og hvorefter Bestyrelsen blev bemyndiget til at affatte Foreningens Petition, som skal fremlægges ved et følgende Møde, var indgivet af Almuevennens Udgiver, J. A. Hansen, og lyder ifølge det nævnte Blad saaledes: "Det er den ærede Forening vel bekjendt, at en afde to store Afdelinger, hvori Bondestanden heri Landet er deelt, nemlig Huusmandsclassen, staaer paa et saare lave og høist fortrykt Standpunct i det borgerlige Samfund og det hvad enten der hensees til dens materielle Tilstand, eller dens statsborgerlige Stilling. Det vilde derfor kun være at trætte Forsamlingen uden Nytte, at give en udførlig Skildring af Huusmandens Forfatning, thi saadanne Skildringer ere givne saa ofte og saa betegnende, at jeg kun vilde kunne gjentage det almindelig bekjendte. Naar Huusmændene ville have selv kun det usleste Tag over Hovedet, ere de, paa Grund af deres store Talrighed og vore Landboforholdes factiske Tilstand, aldeles priisgivne Huuseiernes Egennytte, og deraf udspringende Haardhed og Vilkaarlighed. Den Lovgivning, som dog i enkelte Retninger har søgt at sikkre Gaardmanden mod Egennyttens og Vilkaarlighedens altfor stærke Fremtræden, har ikke i dette Forhold strakt sin beskyttende Haand over Huusmanden, der staaer ene med sin Fattigdom ligeoverfor Eieren af den Hytte, hvis Brug han maa finde sig i at betale med at give Afkald paa det Eneste han eier sine Kræfter og sin Tid, hvilket dog er en saa hellig Eiendom, at intet andet Menneske burde kunne berøve ham den. En ædel Geistlig har skrevet saa sandt herom: "at forlange Personen for Tingen, det er ikke stemmende med Retfærdighed, og dersom en saadan Fordring gjøres, da manes Trældommen frem." Den eneste Maade, hvorpaa Huusmanden kan gives den i Forhold til hans Fattigdom ønskeligste og meest tilfredsstillende Tilværelse i materiel Henseende, er den, at hans Kræfter og Tid bestandig forblive hans egne, saa at han stedse kan ernære sig paa lovlig Maade, ude og hjemme, efter sin Forstand, og Duelighed, og arbeide for hvem han lyster, saa at Personen ikke længer maa forlanges for Tingen, men at Huusly paa Landet fremtidig kun maa fordres betalt med Penge eller Producter. Gid vore Regjeringsmænd dog ret maae have stillet sig dette for Øie under Overveielsen, af den Sag, som vel snart kan ventes afgjort, og hvis Resultat med Længsel forventes Men det er ikke i materiel Henseende alene at Huusmanden er fortrykt, det er, som jeg i Begyndelsen sagde ogsaa i statsborgerlig Henseende. Samfundet maa ikke stille nogen af sine Borgere eller Borgerclasser udenfor sig, som mindre berettigede eller uberettigede imod de andre Classer. Alle de der opfylde deres Forpligtelser mod Samfundet bør ogsaa have de Rettigheder, som Samfundet skiænker. Men det nægter Samfundet for Øieblikket Huusmanden. Samfundet har, inden visse bestemte Grændser, overdraget Landcommunernes Bestyrelse til Landcommunerne selv, men disse Bestyrelser, som man har givet Navn af Sogneforstanderskaber, bestaae, foruden Præsten og de saakaldte Herremænd, udelukkende af Gaardmænd, der vælges til denne Post af Communens samtlige Gaardmænd. Huusmændene ere aldeles udelukkede baade af de Vælgendes og de Valgbares Tal, skjøndt de i Forhold til deres pecuniaire Kræfter deeltage lige med Gaardmandselassen, Communens Udgifter og Arbeider, i Tilveiebringelsen af dens Fornødenheder og i Opfyldelsen af dens Forpligtelser. Dette er visseligt ikke retfærdigt eller rigtigt, og de sorgelige Følger deraf vise sig allerede tydeligt nok. Paa mange Steder udtaler Huusmandsclassen en aabenbar Mistro og Mistillid til Sogneforstanderskaberne; trind omkring klage Huusmænd over uforholdsmæssig Bebyrdelse, uretfærdig Paaligning, over at være forskudt og tilsidesat. Og kan det vel være anderledes, Jeg betænker mig ikke paa at sige, at det vilde være sørgeligt, da det vilde vidne om en høi Grad af aandelig Sløvhed hos Huusmands classen, om det var anderledes. Baade Retfærdighed og Billighed tilsiger, at Huusmandsclassen erholder lige Ret med Gaardmandsclassen til at deeltage i Valget af Communens Bestyrelse, og selv at kunne vælges til samme men, – foruden at dette er grundet i Retfærdighed og Billighed, saa er det tillige – hvad jeg maa lægge særdeles Vægt paa – det første Skridt der maa gjøres for at hæve Huusmanden i aandig Henseende, og forskaffe ham en blidere Tilværelse. Det er dertil visselig ikke nok at hans materielle Tilstand forbedres, men hans Aand maa hæves til en værdig Selvfølelse, han maa indprentes en inderlig Samfundsbevidsthed, saa at han ikke betragter sig selv som et forskudt, udenfor Samfundet staaende og foragtet Subject, men som et i Samfundskjæden uundværligt og med det Hele nøie forbundet Leed, og dette kan kun opnaaes derved, at han, skjøndt fattig paa Gods og Guld, vises Agtelse og gives Rettigheder som Statsborger, naar han ved sin Opførsel fortjener den. Det er tillige i Samfundets egen høieste Jnteresse, thi det kan dog aldrig finde sin Bestaaen og Velvære fuldelig betrygget, naar det ikke i hver enkelt af sine Borgerclasser har værdige, Staten i Ulykke som i Lykke troe og hengivne Samfundslemmer. Jeg troer det ufornødent at udvikle dette videre forden ærede Forening, og jeg gaaer derfor over til at fremsætte, hvorledes denne store Mangel i vor Landcommunallovgivning formeentlig bør afhjælpes. Jeg formener at enhver myndig Mand i Communen, naar han ikke staaer i virkeligt Tyendeforhold, bør have Valgret og Valgbarhed til Sogneforstanderskabet, naar han deeltager i Communens Byrder. Hvad der med Hensyn til Valgret og Valgbarhed til saadanne National-Forsamlinger, der ere sammensatte for store Kredse eller hele Lande, og forlenede med udstrakt Myndighed eller dog stor moralsk Betydning, indvendes, og maaskee med Rette, imod at gaae ned til dem som Jntet eie, kan vistnok ingenlunde her finde Anvendelse, thi for det første er Sogneforstanderskabets Virkekreds saa indskrænket, dets Myndighed saa begrændset og dets Virksomhed saa controlleret, at ingen betydeligere Misgreb ere mulige, og for det andet er Huusmandens og Gaardmandens Aandsudvikling, Kundskaber og Dannelse i Almindelighed den samme, de have Opdragelse, Underviisning, Livsforholde og Livsvirksomhed tilfælles, saa man vistnok i Regelen rolig kan overlade til den Eng det samme, som man overlader til den Anden, og foreslaaer jeg derfor den ærede Forening at den indgaaer til Stænderne med en Petition i denne Retning og i den anførste Udstrækning. – Jmidlertid skal jeg, for det mulige Tilfælde, at Majoriteten af den ærede Forenings Medlemmer skulde finde overveiende Betænkelighed ved, at gaae saa vidt, tilføie en subsidiair Jndstilling. Naar Talen er om ikke at turde lade dem, hvis Communebidrag ere aldeles ringe og ubetydelige, nyde den Rettighed at være valgberettigede og valgbare til Sogneforstanderskabet, saa kan jeg dog ikke vel tænke mig nogen fornuftig Grund til at udelukke Andre, end maaskee Leiere af jordløse Huse, saa at det kun blev Huuseierne og Huusfæsterne, samt Leierne af Huse med Jord.