Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-02
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. absooro-Ga Fjortende Aargang. No. 61. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 2 August 1817. Veirmøllerne. Høistærede Hr. Udgiver: Hvert Menneske, siger Ordsproget, har sin Kjephest, og jeg maatte tage meget feil om ikke en Engelskmand, Laurence Sterne, var den første, der bragte dette Ordsprog i Omløb. J Storbrittannien, Kjephestenes Fødeland, maatte man ogsaa snarest falde paa, at bringe alle de Whims, Freaks, Spleens, man der hvert Øieblik møder, under den almindelige Hovedclasse, Kjephest; thi enten man i old England skyder sig en Kugle for Panden, fordi man har for mange Penge, eller bliver en lighemay man fordi man har for faa, eller dresserer sex Grise i sex Maaneder til at trække en Vogn, saa gielder det i John Bulls Øine hverken for mere eller mindre end en Kjephest, et Dyr, som enhver bør have Lov til at tumle sig paa saa meget og saalænge som han vil. - Men kunde man ikke ligesaa godt som man siger: enhver har sin Kjephest, ogsaa sige: enhver har sin Veirmølle. Denne Tanke faldt mig ind, da jeg nyligen gik, i mine egne Betragtninger, over Volden, og jeg forfulgte den, eller rettere den forfulgte mig lige til jeg kom hjem. Jo mere jeg gav mig Umage for at rive mig løs fra den, desmere vedblev den at hænge ved mig. Strax efterat jeg havde lagt mig til Hvile, faldt jeg i Søvn, og havde en Drøm, der upaatvivleligen stod i et meget nøie Samqvem med hiint Jndfald i vaagnende Tilstand. Jeg har fundet den af saa ganske egen Beskaffenhed, at jeg troer at burde tilsende Den samme, Hr. Udgiver, overladende det iøvrigt til Dem selv, om De vil offentliggjøre den eller ei. At drømme er noget saa Almindeligt, noget saa Dagligdags, at jeg ikke vilde fortænke Dem, om De ligefrem henviste mig til de Drømmeblade og Drømmebøger, hvoraf vi have meer end nok. Men da det Meste i Livet dog tilsidst opløser sig i Drømmerie, og Meget af det vi betragte med spændt Beundring, engang af vore Efterkommere vil agtes som en Drøm, saa haaber jeg, at De ogsaa lader min Drøm flyde hen blandt de mange andre Vrag, der hige efter at bortskylles af Lethe. Jeg befandt mig paa en meget stor Plads, der i det mindste havde samme Omkreds som Nørrefælled. Her stode i en uoverseelig Række lutter Veirmøller, men alle af ulige Bygning og Skikkelse, skjønt næsten alle bleve drevne ved Vind. Dette Syn gjorde et besynderligt Jndtryk paa mig. Jeg stod og maabede ligesom en Bondedreng, der første Gang kommer til Kjøbenhavn og seer Domhuset eller Rundetaarn. Jeg har seet mange Møller i mit Liv, men saadanne havde jeg endnu aldrig seet. Jnderligen ønskede jeg, at der dog maatte komme Nogen, der kunde og vilde oplyse mig om disse besynderlige Indretningers Bestemmelse og Øiemed. Endeligen kom en Mand ned fra den forreste Mølle og denne synes at kunne læse i mit Ansigt den Nysgierrighed, jeg pintes af. Han traadte hen til mig, og spurgte mig halv smilende: om jeg aldrig tilforn havde seet saadanne Møller, siden jeg betragtede dem med saa stor Forundring: Jeg svarede, nei. Ja, sagde Manden, der mere lignede en Aand end et Menneske, det troer jeg gjerne. Det hedder vel, at Mennesket har Øine i Hovedet, men kun de færreste Folk see Alt hvad der virkeligen foregaaer rundt omkring dem. Gaves der for det indvortes Øie, ligesom for det udvortes, Mikroscoper og Telescoper, saa vilde mangen Mand, der nu med Svammerdam betragter Jnsecters Anatomie, eller med Herschel Solsystemerne i Melkeveien, hellere anstille Betragtninger over hvad der foregaaer blandt Menneskene ligge for hans Øine, og dersom Popes Paastand, at Mennesket er Menneskets vigtigste Studium bør antages for grundet, saa indseer jeg virkeligen ikke, hvorfor man gjør sig saa megen Umage for at udstudere Dyrenes Natur og Himmellegemernes Bevægelses love, medens den simple Menneskenatur betragtes som et ligegyldigt og unyttigt Studium. Dersom De havde lagt Mærke til, hvorledes det gaaer til i Virkelighedsverdenen - thi den De nu befinder Dem i, er en aandig - saa vilde De have kunne spare Deres Forundring. De maa vide, at næsten Alting paa Jorden drives ved en usynlig Kraft, og denne Kraft er - Vinden. Ligesom hvert Menneske, saaledes som Astrologien lærer os, har sin Stierne, under hvis Jndflydelse det staaer, saaledes have de Fleste ogsaa deres usynlige Veirmølle. Uagtet det kommer hos Stjernerne kun an paa, om de ere af en god eller ond Natur, saa beroer det derimod hos Møllerne meest paa, hvorledes enhver forstaaer at bruge dem, at benytte Vinden, spænde Seilene op o. s. v. De seer her Møller af den meest forskjellige Bygningsmaade; hollandske Møller, americanske o. fl. Hver Menneskeclasse, hver Stand har sin Mølle; de fleste drives ved Vind, men en stor Deel ogsaa blot ved Damp. Den store Mølle, som De seer hist sammenfalden, er en Keisermølle. Den gjeldte længe for den vigtigste her paa Pladsen, og den malede i den største Storm, naar ingen af de andre Møllere turde vove det; men tilsidst gik Eieren alt for vidt, og i en stærk Orcan bleve de konstige Vinger, som havde kostet mange Aars Arbeide, aldeles istykkerslagne, og nu ligger Møllen ganske, fordi den Møllebygger, som har opført den, er død, og Eieren under dens Standsning, fallerede. - Den Mølle tæt ved, som De seer i fuld Gang, og som er bemalet med saa mange Hieroglyper, er egentligen en critisk Mølle. Her males alle muelige Aandsproducter fønder og sammen. Alt hvad den menneskelige Aand har tænkt, udfundet, optegnet, frembragt og sammensat knuses her mellem to Møllesteen og sigtes igjennem Mølletragten til Mellem, Fiint og FlowerMeel, og af dette Meel laves igjen siden i de lærde Marketenterier Vælling, Sødgrød og Pebernødder. Paa saadan en Mølle modtages til Maling alle muelige Kornsorter, ligge fra tyrkisk Mays indtil sjællandsk Rug og BygDen Mølle, som De seer hist paa Grønningen, har til Opskrift: her tages paa Credi og her gives Credit. Vingerne ere beklædte med Vexler, Reverser og Anfordringssedler, fra øverst til nederst. Denne Mølle har den Egenskab, at den ikke kan gaae uden med meget stærk Vind. Den er derfor forsynet med kostbare Silke seile af grøn og rosenrød Farve, som kunne forstærke Vinden ved Konst. Den grønne Farve har Hensyn til Haabet, som en Kjøbmand aldrig bør tabe, den rosenrøde til Livet, som betegner, at saa længe der er Liv er der Haab. Af dette Slags Møller gives der en utallig Mængde her paa Pladsen.