Berlingske Tidende, 1829-06-30
Jgaar Aftes forelagde Hr. Peel i Underhuset de belovede At stykker betræffende Portugal; hvilket ogsaa af Grev Aberdeen, skeete i Overhuset. Marqv. v. Clanricarde bemærkede herpaa, at det af det nuværende Ministerium fulgte politiske System afveeg meget fra den afdøde Hr. Cannings, under hvis Bestyrelse Englands Intervention havde fundet Agtelse, hvilket, som det syntes ham, slet ikke var Tilfældet nu. Han kunde ikke lade den Grundsætning gielde som Undskyldning, at man ikke bør befatte sig med en anden Nations indre Anliggender, thi ogsaa denne Grundsætning, meente han, kunde modtage denne eller hiin Undtagelse; og dette, tilføiede han, behøver jeg vel ikke først at lære en Ministerium, der alene til Fordeel for Don Miguel er bleven en saadan Grundsætning troe, imedens det aldeles har forglemt. samme, da det ved Terceira lod skyde paa Dronningen af Portugals Undersaatter. Han forlangte at vide, om England til Slutningen vilde anerkjende Miguels Regjering, og yttrede den Haab, at Rygtet om, at Formælingen imellem Donna Maria og Usurpatoren af hendes Krone blev paaskyndt ved Englands Indflydelse, ikke maatte blive til Sandhed. Han gjorde endvidere nogle bemærkninger betræffende Anliggenderne i Østen og de SydAmerikanske Stater, og forlangte, at England skulde bestræbe sig for at gjenoprette en paa Orden grundet Tingenes Tilstand, Grev Aberdeen svarede, at den Apartiskhed, som Storbrittanien fulgte med Hensyn til Portugal, var den forstandigste Forholdsregel, der kunde træffes, især hvad hiint Lands Forbindelser med hele Europa angaaer ; ja at Storbrittanien endog ikke havde kunnet vælge nogen anden Vei. Hvad der endogsaa havde tildraget sig, saa bestod der dog imellem Portugal og England, Tractater, hvis Efterlevelse Ministrene vedbleve at forlange, og det ikke uden Nytte, som det endnu for nogle faae Dage siden havde viist sig, da den Dom, hvorved en brittisk Undersaat, Hr. Noble, var dømt til Landsforviisning, var bleven tilintetgjort, og det var blevet ham tilstaaet af Miguels Regjering uforstyrret igjen at begive sig til sine Forretninger i Porto. Naar man derfor forlangte, at Portugal skulde blive Tractaterne troe, maatte ogsaa England holde fast ved sin Apartiskhed. Hvad den bemærkning angaaer, at England er faldet i Europas almene Agtelse, da maatte han hertil svare, at den brittiske Regjering ikke alene vilde behage de Revolutionaire, som gjerne saae, at den gaves dem Spillerum til at begynde deres Tilintetgjørelses Værk. Europas Regjeringer, Fredens, National=Velstandens og en godt Ordens Venner satte derimod nu mere Tillid til den brittiske Regjering end nogensinde før. At Planen til en Formæling imellem Donna Maria og Don Miguel var et Værk af England, modsagde Ministeren paa det bestemteste. Han erklærede, at denne Plan allerede havde været lagt siden Prindsessens Fødsel, og hidrørte fra hendes Bestefader, den afdøde Johan Vi, at den var bleven bestemt af Don Pedro, og til samme Tid tilraadet af Hr. Canning, Don Pedro og Fyrsten af Metternich. England har Intet dermed at gjøre; men skulde man ville bringe denne Formæling i Stand, saa vil det heller ikke modsætte sig samme, men meget mere endog deri finde et Middel til at tilfredsstille begge Partier, hvorpaa man vist ellers forgjeves vil forsøge. Om Krigen i Østen sagde Greven, at Ministeriet virksomt bestræbte sig for at bevirke Londoner Tractatens Fuldbyrdelse, ikke bloefter Bogstaven, men ogsaa efter dens Aand, og at det opmærksomt agtede paa, at Europas politiske Ligevægt ikke blev forstyrret, hvilket sikkert vilde blive Følgen af en eller anden stor Forandring med det tyrkiske Rige. Ogsaa Lord Holland angreb Ministeriet med Hensyn til Forholdet til Portugal og paastod, at man paa hvert Blad af Englands Historie finder Jndblandelse i Portugals Anliggender, hvorfor han ogsaa vilde finde en saadan nu meget passende. Hertugen af Wellington modsagde dette bestemt, og forsvarede Cabinettets Forhold. Han sagde, at det var usandt, at England og Østerrig havde ladet Den Miguel komme til Portugal, og forsikkrede, at dette ene og alene var Brasiliens Værk. Lord Holland yttrede endnu Frygt for at England ved den af det fulgte Fremgangsmaade gjorde sig forhadt hos alle Partier i Portugal, endog hos det miguelitiske, som han holdt for meget talrigt og hvis endelige Formaal, det syntes ham, var en Forening af Portugal med Spanien under en Prinds af Huset Bourbon. LordGoderich bevidnede sin Sorg over, at det ved Terceira Forefaldne ikke tilstrækkeligen var blevet retfærdigjort, medens han ikke kunde begribe, hvorledes det havde kunnet være stridende imod Folkeretten eller Englands Apartiskhed, at tillade Dronningen af Portugals Undersaatter, at begive sig hen til en Deel af hendes Territorium. Don Miguel, til hvem aldeles ingen Tillid kunde sættes, havde givet England fuldkommen Ret til at blande sig i Portugals indre Bestyrelse, og denne Tyrans Handlemaade var saa krænkende for vort Lands Jnteresse, og for enhver Trones Sikkerhed i Europa, at det tilkom England endog med Magt, at udøve denne Ret. Herpaa svarede Grev Aberdeen i det væsenligste: "Man feiler, naar man troer, at Beboerne paa Terceira ere Donna Maria hengivne, idet Befolkningen meget mere helder til D. Miguels Partie, og ene Garnisonen har erklæret sig for Dronningen.