Berlingske Tidende, 1836-12-15
Ved Algarbiens Kyst har, den 18de f. M., et Dampskib viist sig, der syntes at høre til den fra Moden ventede miguelitiske Expedition. Skonnerten "Liberal gjorde Jagt paa det, men tabte det derpaa af Sigte ved det indtrædende Mørke. Da der ved den algardiske Kyst for Øjeblikket krydser to brittiske, et franske og tre portugisiske Krigskibe, vilde det være vanskeligt for Migueliterne at lande. - Uagtet de mangfoldige Besværligheder, af hvilke det portugisiske Ministerium seer sig omgivet, er det dog lykkedes samme at faae et Forskud af 120,000 Pund Sterling, imod at pantsætte Viin-Tolden. Denne Sum skal anvendes til at dække de til næste Marts fællige Dividender af Gjelden. Senere Efterretninger forsikkre, at den saa længe ventede miguelitiske Escadre, bestaaende af tvende Dampskibe og et almindeligt Skib, endelig havde viist sig ved den algardiske Kyst, men var af de der stationerede Krigskibe blevet hindret i at sætte Tropperne i Land. De Efterretninger at blandet Jndhold. Ludvig XVIII, Frankerigs Konge, elskede sin Gemalinde, Marie Josefine af Savoyen, med sand Hjertelighed. Hendes i November Maaned 1811 paafulgte Død har foranlediget følgende Brev af Kongen. "De veed, skriver han til Grev de Avaray under 1ste April 1812, hvor meget jeg elsker Foraaret, hvor meget jeg altid har glædet mig over det første spirende Løv, ved de første varme Solstraaler; endnu bevæger sig hos mig denne glade Følelse, men blandet med Malurt. Vi have her en hvid Camelie, som i Aar blomstrer fortrinlig skjøn. At denne Blomst pleiede jeg stedse at forære hende paa hendes Fødselsdag. Denne Fødselsdag er siden den Tid vendt tilbage. Jeg har tilbragt den under smertelige Bønner for den Forevigede. Men De maae ikke troe, at denne Vemod nogensinde ophører. Hvis det var Tilfældet, saa havde jeg aldrig elsket Hende."J Landsbyen St. Port ved Corbeil har man for nylig ganske tilfældigt opdaget Breve fra Molieres Haand til Skatmesteren Jamin ; i flere af dem ere Vers af Digteren, som ikke findes i Udgaven af hans Værker. En engelsk Journal giver nærmere Details over den i Ostindien endnu stedse herskende Skik: Enkernes frivillige Begravelse. Graven tilberedes ved en Strøm, som maa være hellig. Findes ingen saadan i Nærheden, saa vælges i det mindste et andet helligt Sted dertil, Graven gjøres særdeles rummelig og dyb. Flere sælsomme, tildeels uforstaaelige Ceremonier gaae forud for den egentlige Højtidelighed; derpaa tager Enken paa en rørende Maade Afskeed fra hendes Venner, der alle ere tilstede ved denne sørgelige Handling og nedstiger derpaa i Dødens aabne Svælg. Flore Koner, som af Naturen ere udrustede med mindre Mod, bedøve sig iforveien med Nydelsen af Opium, og det ofte i en saa høi Grad, at de da gjøre det græsselige sidste Skridt til den dunkle Grav i en fuldkommen Bevidstløshed. Graven er saa dyb, at det til Døden viede Jndivid kun kan nedstige ved Hjelp af en Stige, hvilken strax optrækkes, saasnart den Levende er kommet ned med den Døde. Det er et gyseligt Skue, som oprører hver menneskelig Følelse, naar den Ulykkelige omfavner hendes Gemals Liig, der allerede ofte er gaaet i Forraadnelse, og trykker det gjentagne Gange med Udtrykket af den inderligste Kjerlighed til sit Hjerte, uden at dermed blandes endog det allermindste Tegn paa Modbydelighed. Efterat disse græsselige Kjærtegn ere forbi, lægger han det stinkende Liig paa sit Skjød, og giver nu de Ovenstaaende et Tegn, at man skal begynde at tildække Graven med Jord. Dette gaaer i Begyndelsen særdeles langsomt, og naar en Deel Jord er nedskuffet, saa stige stedse tvende Personer ned, for med Fødderne at stampe Jorden fast omkring det ulykkelige Offer. Under denne langsomme, frygtelige Proces seer man den ulykkelige Enke sidde saa rolig i Graven, som om hun kun var Tilskuer af en Andens Skjæbne; hun skuer med triumpherende Mine omkring og hendes Øie er forklaret, som om hun allerede nød Paradisets Glæder. Saasnart det beklagelsesværdige Offers Legeme er til Hovedet bedækket med Jord, udfyldes Graven, ganske med større Hastighed, hvorpaa den Begravedes Paarørende og Venner begynde en gruelig Dands over hendes Legeme, ved hvilken der findes i det mindste ligesaa meget Raseri som Forskruethed Sted.