Aalborgs Stifts Adresseavis, 1821-05-07
Atter tog derpaa Herr Rector Tauber Ordet: " vil sagde han: "i Tankerne giennemløbe de sidste fjorten Aar fra denne Stiftelses første Begyndelse og mindes dens Anlæg, Udvidelse og Flor, - naar vi gienkalde i vor Erindring de Glæder, vi saa ofte i en lang Aarrække have nydt her ved Ungdommens Prøver, Bedømmelse og aarlige Feste; - naar vi overveie, hvor stort et Antal unge Piger der velopdragne og moralsk dannede ere fra denne Stiftelse vendte tilbage til det huuslige Liv til Glæde for Paarørende, til Gavn for deres Omgivelser og til Held for de Forbindelser, Skjebnen satte dem i; - naar vi forestille os, hvormegen Opmærksomhed, Møie, Anstrængelse, Bekymring, ja Opoffrelse Jndretningens heldige Fremgang maa have kostet dens Skaber og Bestyrer - saa maatte Den vist være høist uskiønsom, som ei giennem trængtes af den inderligste Taknemlighed. Og naar vi desuden kaste et Blik paa den ædle Stifterindes Stand og Kaar, og vide, at Hiertets ædle Trang til at stifte Menneskeheld og at anvende dyrkede Aandsevner til Søstres Forædling hævede hende høit over alle Hensyn, som Verdens almindelige Fordomme maatte nære om det Upassende for den Adelige af høi Byrd at nedlade sig til simpel borgerlig Stands ei altid agtede Syssel, - og naar vi endelig tage i Betragtning, at bekonomiske Fordele, der hos Mængden af Opdragere overveie og neddysse den ellers naturlige Modbydelighed for det byrdefulde og kiedsommelige Skoleliv, ei her kunde have mindste Jndflydelse til at bestemme hende for et Kald, som kun af Tænkende agtes, og sielden tilfulde paaskiønnes - da kunne vi ei Andet, end beundre den ophøiede Karakter, der tænkte og handlede saaledes. Taleren sluttede med, i sit og alle Godes Navn at nedbede Himlens bedste Velsignelser over den Ædles Fremtidsdage Som nu Festen troedes endt, fremtraadte pludseligt, ledsaget af adskillige Embedsmænd og skiønsomme Fædre, vor ligesaa almeenelskede som almeen Kiærlighed værdige Stiftsbefalingsmand, Geheimekonferentsraad v. Moltke, ledet, her som overalt, af sin varme Følelse for sand Oplysning og Fortieneste, og tolkede Comtessen Almeenhedens Erkiendtlighed i en aandrig Tale, som Udgiveren er saa lykkelig, at kunne meddele her: "Det er kuns ved Sandhedens usminkede Fremstillelse at Dyden hyldes - og det er ved at nævne et daadfuldt Liv, uegennyttige Bestræbelser - udbredt Gavnelyst - og utrættelig Stræben til et skiønt Maal - at den Ædle kan værdigen hædres. Det er saaledes at den talentfulde Taler har i Dag nedlagt for dem - Høistærede. - sin Hylding -men de tillade at vi, giennemtrængte af de høie Følelser, han har fremkaldt, tør, paa denne høitidelige Dag, flette i den Krands, Dyden tilbyder Dem, vor Hengivenheds og Taknemmeligheds ligesaa uforgiængelige Blomst. Vi, som i en lang Rad af Aar, vare glade Vidner til Deres gavnrige Virksomhed -, vi, som saae Deres mange Opofringer, for at fremme det Gode, der var sammes Formaal - vi, som saae saa mange elskede Ynglinger - deres Forældres Glæde - som her vare indviede til Dyden, vandre, velsignede af Forsynet og lykkelige, paa Livets Vei, og værdige deres moderlige Velgiørerinde - vi skulle uden med Vemod tænke os Mueligheden, at vi snart skulde savne den virksomme Aand der bestælte, forædlede og veiledte saa mange - at dette til ædle Jdrætter indviede Sted, - skulle snart staae tomt - sørgeligen tilbagekalde det Gode her blev stiftet - og sige os hvor uerstatteligt vort Tab er. "Nei - vi maae følge vore Hierters Trang - vi maae i eget og i det Samfunds Navn, i hvis Skiød De virkede saa Meget, bevidne Dem, at saa længe der endnu er Sands for Dyd - og Menneskets Forædling og moralsk Fuldkommenhed, og vi ansee disse for Livets første Goder, saa skal Comtesse Julie Wedels Navn - den ædle - den fordomsfrie - den ophøiede - staae med Taknemmelighedens undslettelige Træk - i vores - og Aalborg Jndvaaneres - skiønsomste Minde. Med en Fatning og Aandsfylde, Man hos de fleste Mennesker vilde studse ved, bevidnede Commtessen sin dybe Følelse af dette offentlige Beviis, Stadens første og giæveste Mand gav hende paa sin og dens Høiagtelse, og yttrede, hvor gjerne hun, hvis Skjebnen saa havde villet, havde ønsket, i Aalborg at hilse Livets Aften. - Nu, de der have frydet sig i Middagssolen, ønske ogsaa gierne at skue dens Aftenrøde; men skal det ei forundes os, er dog en saadan Ædlings Minde en saare dyrebar Ting, og det er jo saa langt som selve Livet.