Viborger Samler, 1791-05-02
Under Dato Christiansborg Slot den 25de Mart. 1791, har Hs. Majestæt allernaadigst udgivet en Forordning, angaaende Bestemmelse af de Tilfælde, i hvilke det maa være tilladt at nedlægge Bøndergaarde i Kongeriget Danmark, samt de Forholds=Reglet, som derved bør iagttages, afsaadan Indhold: t, da Vi, efter at have ved Vores Forordning af 20de Junii 1788 løsnet Stavnsbaandet for Bondestandens Mandkiøn i Vort Rige Danmark, finde det nødvendigt, nøiere at bestemme den Forpligtelse, som i Kraft af Forordningen af 6te Junii 1769 paaligge Jorddrotterne til stedse at forsyne Bøndergaardene paa deres Godser med Fæstere, saa ville Vi herved allernaadigst fastsette, i hvilke Tilfælde det herefter, uden Hinder af Forordningen af 6te Junii 1769, som i det øvrige fremdeles staaer ved Magt, maa være tilladt at nedlægge Bøndergaarde, samt de Forholdsregler, som derved bør iagttages, og i saadan Henseende anordne og befale: 1. Naar en Jorddrot ikke kan faae en Bondegaard bortfæstet, endog uden Jndfæstning, bør han strax erhverve lovlig Synsforretning til at bevise, at Gaardens Bygninger ere i beboelig Stand, samt at den er forsynet med fuldkommen Besætning og Jnventarium. Denne Forretning tilstilles Amtmanden, som derhos underrettes om de Vilkaar, under hvilke Jord*) At det er tilladt, viser Forordningerne af 25de Martii d. A. er drotten er sindet at borfæste Gaarden, og naar da Amtmanden, efterat have indhentet nøiagtig Kundskab om Gaardens Jorder og øvrige Beskaffenhed, finder de opgivne Vilkaar at være billige, lader han ved Kirkestevne i Herredet den ledige Gaard tvende Gange opbyde og tillige bekiendtgiøre de for Fæsteren bestemte Vilkaar. Men i Tilfælde at Amtmanden ikke maatte kiende de opgivne Vilkaar for en saadan Gaards Bortfæstelse for antagelige, og Eieren ikke er tilfreds med Amtmandens Eragtning i denne Henseende, da paaklages samme til Vort Rentekammer, som endeligen bestemmer, under hvad Vilkaar Gaarden, som foran meldt, ved Kirkestævne kan opbydes til Bortfæstelse. 2. Skulde da ingen duelig Fæster anmelde sig, maa Jorddrotten i trende Aar anvende Gaardens Jorder saaledes, som han best veed og kan, dog uden at drive den under Hovedgaarden eller til eget Brug, under den i Forordningen af 6te Junii 1769 fastsatte Straf. 3. Dersom Eieren inden bemeldte Tids Forløb ikke kan finde Fæster til Gaarden, da skal han atter paa den i 1ste §. foreskrevne Maade ved Amtmanden lade den opbyde, og naar endda ingen Fæster melder sig, maae det være tilladt, at hen legge Gaardens Jorder under andre Bøndergaarde, imod at paa den nedlagte Gaards Grund opbygges 2de nye Huse, af hvilke ethvert Huus tillægges 6 Tønder Land Middeljord, at ethvert Huus i den Bye, hvori den Gaard, som nedlægges, er beliggende, saavidt det ikke er forsynet med 3 Tønder Land Middel Jord, tillegges samme, samt at Jorddrotten bliver ansvarlig for disse Huses bestandige Vedligeholdelse, under Straf af 10 Rdlr. til Sognets Fattige, i Fald Husene blive øde; hvilken Mulct igientages, naar han ikke inden en bestemt Tid, som ham dertil af Amtmanden forelægges, igien forsyner de ødeblevne Huse med Beboere; dog maae 4. Jngen Bondegaards Tillæg af Jord ved saadan Nedlæggelse forøges til høiere, end 160 Tønder Land brugbar Jord eller 12 Tønder Hartkorn; hvilken Qvantitet af Jord eller Hartkorn i intet Tilfælde maae overstiges. Ei heller maa andre Gaardfæstere mod deres Villie paatvinges noget af en nedlagt Gaards Jorder. 5. Naar en saadan nedlagt Gaards Jorder legges til een eller flere Gaarde, med Besiddernes Samtykke, da skal der medfølge forholdsmæssig Besætning, i Fald enhver Gaard, til hvilken Jorden henlegges, ikke har tilstrækkelig Besætning til at drive den heele Avling og forrette Hoveriet. 6. Det følger af sig selv, at ikkun de Gaarde, til hvilke en nedlagt Gaards Jorder henlegges, kan paalegges den nedlagte Gaards Hoverie. 7. Det maae være Eieren tilladt at nedlægge Bøndergaarde, naar han enten deeler sammes Jorder imellem Beboere af jordløse Huse, eller anvender dem til Boelsteder og nye Huse. 8. Førend nogen nedlægger en Gaard, skal han være pligtig at anmelde det for Vort Rentekammer og fremlægge de fornødne Beviser om, at de foranførte Regler ere blevne iagttagne, efterdi Vi allernaadigst ville have bemeldte Collegium paalagt at vaage over sammes Haandhævelse. 9. Dersom der skulde gives særdeles Tilfælde (saasom ved Udskiftning eller i andre Maader) hvor billighed kunde synes at fordre eller tillade Afvigelse eller Dispensation fra foranførte Bestemmelse; da maa det være Vedkommende tilladt, derom at anholde ved Ansøgning giennem Vort Rentekammer. Hvorefter alle Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette. &c.