Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-10-16
Regner man, at Kjøbenhavn har omtrent 7000 Gaarde og Huse, og disse beboes af 15,000 Familier, saa skjønnes let, hvilken Omflytning der hvert Halvaar maa finde Sted, i Tider som de nuværende, da Jndskrænkning, nødvendig og unødvendig, hører saa ganske til Dagens Orden. Dertil kommer endnu Usikkerheden for Leien og den med Rette stigende Ulyst til at cautionere, eller hvad der er det samme, paatage sig at betale Andres Leie. Jndskrænkningen i Henseende til Huusleiligheder overgaaer næsten al Forestilling, og den Clausel uden Fremleie maa nødvendigviis nu udelades af de fleste Leiecontracter. Værelser bestaae nu næsten som Comedieloger og Tidsskrifter, ene ved Association. En middelmaadig Etage beboes ofte af tre, fire Partier, hvoraf eet leier den af Værten, og de øvrige igjen af Leieren. Saaledes findes der nu stundom tre, fire Værter i eet Huus. Om den offentlige Sundhed vil vinde ved en saadan Sammenpakning, bliver et Spørgsmaal, og i Tilfælde af epidemiske Sygdomme, er den sikkerligen meget skadelig. Maaskee den ikke har bidraget lidet til, at Skarlagensfeber, Meslinger og Kighoste her skeede saa usædvanlig stærkt i forrige Aar. Man seer heraf, hvor skadeligt, endog fra den physiske Side, en alt for høi og utilveiebringelig Huusleie er for en stor Stad. Man har Qvarantaine anstalter, der skulle afholde langtbortliggende Landes Smitter fra vore Grændser, men det, som i vort eget Hjem kan bidrage saa meget til at udbrede ikke mindre farlige Sygdomme, synes man hidtil et at have værdiget samme Grad af Opmærksomhed. Samtale om Theatret mellem Wilhelm Meister og det store Jnstituts Bestyrere. Meddeelt.) Jeg seer, at her klogelig er sørget for Alt, hvad i Livet turde være ønskværdigt, men aabenbarer mig og, hvilken Region kan opvise en lige Omsorg for dramatisk Poesie, og hvor kunde jeg belære mig berover, Jeg saae mig blandt alle eders Bygninger om, og finder ingen, som kunde være bestemt til et saadant Øiemeed. Vi tør ikke dølge paa dette Spørgsmaal, at der i vor hele Provinds ikke forefindes en saadan, thi Dramaet sætter en ørkesløs Mængde, maaskee endog en Pøbel forud, som ikke findes hos os, thi saadant Kram bliver, naar det ikke selv uvillig pakker sig, bragt over Grændsen. Vær alligevel vis paa, at ved vor almindelig virkende Anstalt ogsaa en saa vigtig Punkt er bleven ved overlagt; men ingen Region lod sig finde, overalt traadte en betydende Betænkelighed ind. Hven af vore Elever skulde let beslutte sig til, med opdigtet Munterhed, eller hyklet Smerte, at opvække en Øieblikket ikke tilhørende Følelse i den Grad for derved at frembringe et stedse misligt Velbehag, Saadanne Gøglerier fandt vi aldeles farlige og kunde ikke forene dem med vort alvorlige Øiemeed. Man siger jo dog, indvendte Wilhelm, denne vidt om sig gribende Kunst befordrer de øvrige tilsammen, Jngenlunde, svarede man, den betiener sig af de øvrige, men fordærver dem. Jeg fortænke ikke Skuespilleren, naar han forbinder sig med Maleren, Maleren er alligevel forloren i saadant Selskab. Uden Samvittighed vil Skuespilleren forbege, og med ikke ringe Gevinst forbruge hvad Kuns og Liv tilbyder ham til hans flygtige Hensigter, Maleren derimod, som og igien gad draget sin Fordeel af Theatret, vil altid komme til kort, og Musikeren være i samme Tilfælde. Alle Kunste tilsammen forekomme mig som Sødskende, hvoraf de fleste vare tilbøielige til god Huusholdning, med en, let findet, havde Lyst at tilegne sig og at fortære den hele Families Gods. Theatret er i dette Fald, det har et tvetydigt Udspring, som det aldrig gandske, hverken som Kunst eller Haandværk, eller som Liebhaberie kan fornægte. Wilhelm faae med et dybt Suk ned for sig, thi Alt paa eengang stod ham for Øine hvad har paa og ved Bræderne havde nydt og lidt, han velsignede de frømme Mænd, som vidste at skaane deres Elever for saadan Qval, af Overbeviisning og Grundsætning handlyste hine Farer af deres Kreds. Hans Ledsager lod ham alligevel ikke længe i disse Betragtninger, men blev ved, da det er vor høieste og helligste Grundsætning, ikke at mislede noget Anlæg, noget Talent, saa tør vi ikke dølge for os, at i saa stort Antal en mimisk Naturgave ogsaa vel afgjort fremstikker; men denne viser sig i nimodstaaelig Lyst til at efterabe fremmede Karakterer, Gestalter, Bevægelse, Sprog Det fremme vi vel ikke, men give nøie Agt paa Eleven og, bliver han sin Natur aldeles tro, saa have vi sat os i Forbindelse med alle Nationers store Theatre, og seende en beviist Duelig strax derhen, for at han som Anden paa Dammen, saaledes paa Bræderne snarligst bliver ledet sit tilkommende Livsvaklen og Snadren imøde. Wilhelm hørte dette med Taalmodighed, dog kun med halv Overbeviisning, maaskee med nogen Fortrydelse; thi saa underlig er Mennesket sindet, at det vel kan være overbeviist om Ringheden af en vis elsket Gienstand, vende sig bort fra den, endog forbande den, men dog ikke vil see den behandlet af andre paa lige Maade, og maaskee rører sig Modsigelsesaanden, som boer i alle Mennesker, aldrig meer levende og virksom end i saadant Fald.