Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-10-29
Naar nu en Klub har faaet disse to væsentlige Attributer, saa vælges en Direction og forfattes Love. Til Secretair tager man almindeligen en Mand der er bedre Skriver end Betaler, og som villigen paatager sig Secretairiatet naar han kan slippe for at betale Contingenten. Nu mangler Selskabet ikke andet end Meubler, der tages paa Puf hos en eller anden Meubelhandler, og et Navn, der er saare let at finde. Venskab, Broderskab, Enighed, Harmonie, ere alt for forslidte Ord, og ved odiense Exempler næsten blevne satiriske, man tager derfor sin Tilflugt til de gamle hedenske Guder og Gudinder, som der aldrig kan være Mangel paa, især nuomstunder, hvor man ikke allene henter dem fra Olympen, men og saa Pokker i Vold fra Valhal. J Aviserne averteres, at Conversationen i Selskabet, begynder den – og at der Søndagen derpaa bliver Concert og Bal. – Man hverver nu Medlemmer fra alle Kanter, og kan ikke noksom rose og udbasunden Gammen og Glæder man der nyder for sine Penge. Den Undviede lider sig let blænde, anseer Klubben for et jordisk Paradis, og kan ikke oppebie det vigtige Øieblik, hvor der skal balloteres paa ham. Han skjelver for Dommedagen; han frygter for at falde igjennem; men inden han veed et Ord deraf staaer Er-Parykmageren for hans Seng med et stort Brev fra Directionen, hvori denne tilkjendegiver ham, at han er optagen til Medlem af Selskabet, og behage altsaa at betale 6 Rdlr. i Jndskud og 8 Rdlr. i Qvartalscontingent. Hvilken Triumph. Hvilken Lykke. Den Kaarede springer halvpaaklædt op af Sengen og betaler Budet i sin Henrykkelse 8 Rdlr. Han er nu Medlem af Klubben; han kan nu komme der naar og saa ofte han vil. – Han gaaer derop Min Læser behage at følge med. Neppe er han traadt ind i den første Stue, førend en heel Atmosphære af Tobaksrog moder ham. Han er færdig at qvæles af Damp. Fire Medlemmer sidde ved et Bord og spille Kort. Den ene af dem er en Haandværksmand, der har overladt sit Huus og Værksted til Svende, Drenge og Tyende. Medens han sidder her med Kløver i Haanden, ere Underfogdens Folk hjemme hos ham i Færd med at bringe hans Sager i Orden. Den anden er en Person, som har bygget sin Rede i Klubben, fordi han her finder, hvad han forgjeves søger hjemme: Mad, Drikke, Lys og Varme. Han har Aarsregning med Verten, som ikke tør negte ham Credit, fordi han kjender hans Jndflydelse. De to andre Markere ere Personer, der have valgt Kløverknegt til Rentemester, og som leve af det hæderlige Fag, at skille godt Folk ved deres Penge i Thombre og Boston, og broderligen deele Profiten. J Kakkelovnskrogen staaer en Candidat, der omfavner Ovnen som en Ven i Nøden. Han fryser som en Skræder og har valgt sin Rede her af samme Grunde som hiin, der har Aarsregning med Værten. Paa et stort Bord ligge Dagens Flyve- og Krybeblade blandede imellem hinanden som Jdeerne i deres Forfatteres Hoved. Et Qvasigenie sidder fordybet i Tanker som en anden Socrates og grandsker i disse Blade. De ere den Kilde, hvoraf han øser al sin Visdom, den politiske Stokfisk, som lærer ham at gjennemskue hele Politikens Mysterier, den Slibesteen, hvorpaa hans Vittighed bestandig hvæsses. - J det næste Værelse staaer Bordet dækket. Verten med et Jobs Ansigt venter i Døren paa Gjæster NB. betalende; thi af de ubetalende sidder der allerede een ved Bordet og spiser med en velsignet Appetit, da han tænker med Salomon stiaalet Vand smager født. Jgjennem Døren sees Vertens Dagligstue. J Vuggen ligger et Barn, som nyligen har indbragt sin Hr. Fader 234 Rdlr. i Faddergaver, og er færdig at skrige sig ihiel. J en Krog slaaes og rives to andre Glutter, der nyligen have holdt op at parte, om et Æble, som to Monarker om et Rige. Moderen staaer i Kjøkkenet og maa, for at opfylde sit sørgelige Kald som Klubværtinde, passe Gjæsterne istedet for Børnene. En Dreng paa fem Aar rider paa Parykblokken, der tilforn har ernæret sin Eier, men som nu foragteligen er chenslængt i en Krog som et Redskab, man ikke trænger mere til. – J et tredie Værelse staaer Billardet. Lysene ere slukkede, paa et eneste nær der kaster sine matte Straaler paa Markøren, som spadserer ørkesløs op og ned i Stuen og er kjed af at vente længer paa Spillere. Han maatte døe af Sult, den Stakkel, dersom han blor skulde leve af at markøre; men Markorskabet følger Budets Embede som Grimen Æslet, og visse Sportler visse Embeder. (Fortsættes.) En mørk Tale. Ved Hedegaard, Justitsraad. Jeg er et Huus, hvortil en lægges Grund, Og Plads forandrer jeg saamangen Stund; Thi kuns naar Du paa Skøiter sees at gaae Jeg pleier fast at staae. Jeg Vinduer i Mængde har dog ef For Lysets Straaler de skal bane Vei. At ingen Tyvehaand skal nærme sig, Min Dør i Laas Du slutter, naar Du mig Forlade vil. Snart mange Huusfolk boe Hos mig, og snart Du finder neppe to. Med simple Retter jeg opvarter dem, Og dog de trives herligen. Taus er hver Mand, men aldrig stille, roelig, Og naar de nu skal vandre fra der Boelig, Til Pinebænken man dem bringer hen, Og aldrig mere see de mig igjen Jnden- og udenlandske Efterretninger.