Berlingske Tidende, 1794-11-28
Paris, den 10de November. J Onsdags den 5te November blev i Conventen levert et Brev fra den Deputerte, Mahler Darid, hvori han skriver fra sin Arrest i Luxemburg, at han var ganske bleven forført af Robespierres Patriotismes store Navn, og havde aldrig taget Deel i dette Menneskes Ondskab. - Han havde en Familie og liden Formue, som under disse Omstændigheder maatte gaae til Grunde. Han bad om en hastig Beretning: sin Sag, for at kunne fortsætte sin Kunst og sine Lærlingers Underviisning. Sagen blev henviist til det behørige Sted, for at faae en hastig Beretning. Man vilde foretage Navneopraabelsen til den offentlige Vilfærds=Commissions nye Besættelse, da Bentabole først forlangte Ordet, og sagde: "Siden den 27de Julii har Conventen sagt Holket, at den vilde urykkelig fast grunde Regieringen paa Retfærdighed. Men nu, medens i alvorlig arbeide paa at befordre Folkets Vel, smedder man farlige Planer omkring eder. Jeg nær ned eder her en Tale, som i Forgaars er holdt hos Jacobinerne. Man anklager Patrioterne fordi de tie, siger deri Bil land Varennes, men Løven er ikke død, den slumrer kun naar den opvaagner vil den blive skrækkelig. Jeg beder Conventen, føiede Bentabole til, at oplyse mig og alle oprigtig ge Fædrenelands Venner. Paa den ene Side seer jegederAdresse til Folket, hvori fremsattes Retfærdigheds og Menneskekierligheds Grundsætninger, og paa den anden hører jeg, hvorledes man raaber til Folket, at det maa vaagne op Mod hvem andre skal det opvaagne end mod National-Conventen, Og naar det skal opvaagne, saa maae man troe, at Conventen ikke giør sin Pligt. Er det i det Øieblik, da vore Armeer daglig tilsende os Efterretninger om nye Seire, i det Øieblik, da Retfærdighed hersker i Skrækkens Sted, at man kan sige, Folket maae opvaagne, Løven slumrer kun! Jeg forlanger, at Billand=Varennes erklærer sig nøyere over Hensigterne af sin Tale. Billand=Varennes svarede: Jeg tager ikke mine Ord tilbage, som jeg har talt i Jacobiner Klubben. Jeg taug, saalænge jeg troede, at det angik kun enkelte Particular Stridigheder. Men da jeg saae, at Aristocratiet paa ny gik frem med Frækhed, og offentlig truede Friheden, sagde jeg Contre=Revolutionisterne opløfte deres Hoved. Det er jo ogsaa sandt, at man har sat de farligste Aristocrater i Frihed. Til Beviis for mit Udsagn anførte jeg Ludvig 16 Børns forrige Gouverante Madame Tourzel. Dette Fruentimmer erklærede forhen, at om hun havde 1000 Liv, skulde hun villig hengivet dem alle, for at redde Ludvig 16des Liv. Jeg sagde videre, at jeg fandt den Eftergivenhed besynderlig, hvorved man friekiender Aristocrarerne, og sængsler Patrioterne. J Henseende til Carrier sagde jeg endnu; "Jeg havde hørt sige, at dersom han var skyldig, saa lod man ham undkomme, men dersom han var uskyldig, vilde Conventen føre ham til Døden. Jngen, føyede billand Varennes til, ingen uden den, hvis Øine ere tillukte, kan nægte, at man beskytter ContreRevolutionisterne. Desuden, at raabe til Folket, at det skal opvaagne, heder, at sætte det sin Pligt og sin Lykke for Øinene. Jeg igientager altsaa endnu engang min Paastand, thi Folkets Søvn er Tyranuernes Triumph. Tallien sagde herpaa: Da man nu engang har begyndt, at brændemærke dem, som opfordre til Oprør, saa er det en troe Repræsentants Pligt, at trække Forhænget bort, og bekiendtgiøre Sandheden. Da man saae, at Conventen beredde sig til, at opdage de meest oprørske Umenneskeligheder, raabte man fra alle Sider: "man vil anlegge Proces mod Revolutionen." Da nu en Commission er udnævnt, for at undersøge det afskyeligste Starn, (Carriers) Grumheder, saa forlanger man, at Folket skal opvaagne, og haaber, at Tigrene skulle ved en Opstand undgaae deres Straf. Jeg igientager det stedse, at den Lovgivende Magt kan ikke deles, intet Selskab kan bemægtige sig den Ret, at bestaae for sig allene uden for Lovene. Dette kan umuelig være Folkets Villie, umuelig kan Conventen paatage sig, at beskytte dem, som modsatte sig de Foranstaltninger, hvilke Retfærdighed udfordrer. J paastaae at Aristocratiet opløfter sit Hoved og at Patrioterne vansmægte i Fængslerne. Velan, vender eder med eders Klager til Commissionerne, bekiendtgiører dem de Feil, som kunne have undgaaet deres Opmærksomhed, men lader Folket ikke i den strækkelige Uvished, om det er dets Pligt, videre at udgyde uskyldigt Blod ener tage Uskyldigheden i beskyttelse. Man har i øvrigt i hiint Selskab, som er en sand Hule for Sammensvorne sagt At Transcheen ved Paris, var nu, ligesom ved Mastricht aabnet. Velan dal Tonventen maae gaae løs paa Brechen, for at ødeligge alle Sammensvorne alle de Menne er, som beklage Ophævelsen af det Frækkelige System, hvilket i have tilintetgjort. J maae dmærke alle disse Blodmennesker, alle disse Rovfugle, som leve allene af Menneskekiød. Folket maae vide at de Mennesker, som nu giøre Bevægelser, ere de, som frygte, at man vil affordre dem Regnskab for den uskyldige Blod, som de have udgydet. - Men J Ondskabsfulde! J søge forgiæves at forvilde Folket. Conventen skal vedligeholde Retfærdighedenes Herredømme, og ikke tillade, at der i dens Skiød endnu længe sidder et Menneske (Carrier, som har brugt den Fuldmagt, Conventen har tildeelt ham, som en lumsk Morders Dolk. J Neroner skulle alle tilintetgiøres, og eders Erindring blive afskyet. (Fortsættelsen følger.)