Politivennen, 1805-01-01
Uorden betræffende en Vej for Gaaende eller Gangsti for hoverigjørende Husfolk, fra Slots Kierby til Antvorskov Slot, som tillige var en Kjøbsted-Vej for Gaaende til Slagelse, hvilken man har fundet for godt i sidste Foraar at aflyse og formene Gaaende, uden at anvise eller udlægge nogen anden passende Vej. Allerede ved de første Ophævelser, som Rygtet tilbragte desangaaende, forsøgte Anmelderen paa en lempelig Maade at rorekomme dette Jndgreb i den Ringeres Rettigheder ved, uden at nævne Ejeren, at bekoste følgende Avertissement indrykket i Jversens fynske Aviser, nemlig: Tanker i Anledning af en over en af Sjellands første Hovedgaards Marker fra Arilds Tid værende Gangsti, som ikke allene var mange hoverigjørende Husfolk til megen Lettelse i deres lange og sure Gang til og fra Arbeidsstedet, men endog for andre Gaaende en almindelig Købstedsti, og Sti for enhver, som ellers maatte have Ærinde til og fra Hovedgaarden selv, hvilken nu er aflyst og fragravet, med mere. Anmelderen har ikke Kald til, at indlade sig paa den juridiske Undersøgelse, om denne Handling kvalifiserer sig til at ansees efter Lovens 3 Bogs 15 Kap. 2den Art. og hvorvidt Forordningen af 23 April 1781 dens 9de Artikel, som expressis verbis siger, at ved Fodstier, som anlægges uden omkring og imellem Lodder formedelst Udskiftning skal sees paa, saavidt muligt, at Vejen ikke formeget forlænges, her kan anvendes, da Udskiftning uden omkring Hovedgaardens Marker forlængst er skeet, og den snorlige Gangsti til Hovedgaardens Hovsti ej er da forandret, hvorfor man ej heller berører, om Sagen hører under Vej-Politiets Opmærksomhed eller ikke. Kun er det Anmelderens Hensigt at sætte i Lyset, hvor ussel den Fordeel er, som opnaaes ved Gjennemtrængelsen af dette Foretagende, imod de mange Sukke, som den afperser gamle affældige Husfolk, som ere under den tunge Nødvendighed, at de for Huslyes Skyld maae trælle, uden engang ved Penge at kunne betale den, og imod den ringe Pris samme synes at sætte paa Menneskeværd og almindelig Menneske Fornøjelse, samt hvor liden Opofrelse Stien i sig selv er (sikkerlig er den ædelmodige Ejer ført bag Lyset, da han ellers har gjort betydelig Opofrelse ved en Vejs Anlæggelse og Forskjønnelse) om denne fra Arilds Tid af anlagte og omhyggelig hævdede alfare Sties Areal og kan kaldes Opoffrelse af nærværende Ejer, om det ikke snarere er at ansee som et tilkøbt og tilskødet Onus paa Ejendommen. Derfore har Anmelderen allene at tilføje en kort Regningover Fordelen af den hele Sag. Stien stikker over 4 Enemærker omtrent 3200 almindelige Skridt, man anslaae højst denne Brede til en Alen og at hver fierde Aar et af disse Enemærker besaaes, altsaa 800 Kvadrat Alens Udsæd aarlig, omtrent en halv Skæppe Land!" Hvad enten nu denne moderate Fremgangsmaade ikke er kommen Ejeren af Antvorskov Gods for Øjne, eller han maaskee troer sig berettiget til sit Foretagende (et af to maae naturligvis sluttes deraf at Stien ej igjen er udlagt) saa nødsages Anmelderen deels at nævne Stedet og Omstændighederne, deels udførlig at dedusere sine Grunde for Urigtigheden i denne Vejs intenderte Afskaffelse. Det første er allerede for største Delen skeet, hvorfore man fornemmelig har at opholde sig ved dette sidste som det vigtigste. Gangvejen har allerede været tilladt og forsynet med behørige Stænter og Bekvemmeligheder for Gaaende længe førend Kongen solgte Godset til Finantsraaden, Koes; Finantsraaden, som efter mange Aars Besiddelse solgte det til Grev von der Nath, lod ikke forud Veien aflyse eller forbyde) han var dog den eneste som kunde have gjort det, naar den ikke ved mange Aars Tilladelse og Frihed var hævdet til en almindelig Vej, som enhver er tilladt) ej heller lod Greven den aflyse og forbyde som solgte Godset til Hr. Etatsraad Brun, og Etatsraaden forekommer endog saa ukonsekvent, at da han for nogle Aar siden gjorde Gangvejen paa en stor Strækning til en Kørevejs Brede, saa med eet aflyser og forbyder han den ganske i afvigte Foraar. At nu vore Love tillader saadan Adfærd med en hævdet Gangvej, som er især hoverigjørende Pligtfolk til stor Skade og Tab, troer Anmelderen ingenlunde; hvorfore han, skjøndt fremmed i Lovkyndigheden, dog for ej at forsømme den Ringeres Tarv, hvis Sag han som Folkelærer tør tale, vil paa sin Maade fremsætte Grundene for denne ham forekommende Urigtighed i oftmeldte Foretagende. At denne for nylig til Tinge aflyste og fornemmelig ved Trudsel, Pantning og mundtlig Forbud aflæggende Vej for Gaaende har i længere Tid end Mands Minde været en almindelig Vej, som enhver var tilladt at gaae paa, er som alt berøer, en skal denne Stie med flere andensteds, hvilke man vil sige ogsaa ere hævdede for Gaaende, tillige være opmaalt og beregnet til Afkortning i hvad deraf maatte svares i Skat: Man ansee ingenlunde dette som nogen Beskyldning imod Hr. Etatsraad Brun; thi ligesaalidet som han vilde finde Retfærdiggjørelse for sin Omgang med denne Gangvej, ved at udelukke den fra at beregnes til Afdrag i Skat, ligesaa let kan han jo indsende ny Beregning over den naar han har faaet den i Brug og Benyttelse. Dog at han i Efteraaret 1804 har havt isinde at optinere denne Gangvej med flere aflagt, kan man nu bag efter slutte sig til, af de trykte Vilkaar, som bleve foreskrevne Forpagteren Poreelgaarden, hvori blandt andre fandtes: at de ingen Gangstier over Hovedmarkerne maatte tillade, hvilket, naar det lovmæssigen skal forstaaes, ej kan sigte til andre end ny Stier, som i Tiden kunde blive hævdede; men om ej at taale hævdede Gangstier, og at forbyde disse, kan det aldrig med sande Fortolkningsregler hentydes til: Dog skal en af disse Pareelgaardes Forpagtere endog saa troelig have fulgt den falske Fortolkning, saa at han skal have anseet det for en lovlig Finantsoperation, at lade Gaaende udpante paa deres i mine Tanker indtil denne Dag lovlige Vej (man vil her see Retfærdiggjørelse for det ellers maaskee tilsyneladende haarde Udtryk ovenfor af Uorden). Anmelderen kan iøvrigt neppe faae i sit Hoved, at Antvorskovs Ejer virkelig har meent det for Alvor, med paa saadan Maade at faae en gammel Hævd, som er til saa stor Nytte for mange og kun til saa liden sand Fordeel for Ejeren (man see ovenanførte Avertissement) tilintetgjort, uden at det skulde gaae for sig ved at afskrække uvidende Folk fra at vedholde og paatale deres Menneskerettigheder, og saaledes bortsukke deres Fornærmelser indtil Glemsel kunde give Ejeren af Antvorskov Gods lovlig Brug og Benyttelse af denne Strimmel Jords Overflade. Skulde ellers Gaaende have beskadiget Ejerens Plantninger og derved have opvakt Ønsket, at faae Gangvejen reent afskaffet, da er det lige saa ubilligt som ulovligt, at den Uskyldige skal lide her for og med den Skyldige, da man veed at gjøre ordentlige Stenter over Digerne og Gangbroer over Grevter og Uføre vil paa lovlig Maade forekomme Skade; og skulde nogen Skadefro endda gjøre Fortred, da vil det vel ikke være vanskeligt, end sige umuligt, at opdage saadanne og faae dem vedbørlig straffede. Saavidt for denne Gang mine Betragtninger over en Politie-Uorden ude hos os (Danske Lovs 3 Bog 15 Cap. 3 Art. vindicerer den dette maaskee forhadte Navn) Skulde denne Uorden herved blive hævet, saa skal det med Glæde strax blive anmeldt; men skulde denne Betragtning intet frugte, saa nødes man til at andrage det for vedkommende Øvrighed, som da ufejlbarlig vil sørge for Orden. At Anmelderen herved ikke trænger sig ind i nogen fremmed Bestilling, men at hans Color er justus; skal man til sit Sted udførligere end her skeet er, dedusere med Grunde.