Viborger Samler, 1773-12-06
(Fortsættelsen af Hr. Stift=Provst Worsøes Aftensangs Text. Hvorved blev anmærket to Ting 1) Det kiere Navn der gives dem, som forlade sig paa Frelseren. De kaldes 1) gode, 2) oprigtige i deres Hierter. 2) Den gode Bøn der giøres for dem: Herre, giør vel imod dem; Herved forstaaes, at Gud vil af Naade meddele dem og give dem alt det som de har fornøden baade til dette, og det tilkommende Liv III. Den mærkelige Prophetie, eller prophetiske Forkyndelse, der gives til Slutning. 1) Om deres Undergang og Fordervelse, som henvende sig fra Herren og forlade ham. ledes igien blev anmærket 2 Ting. Herved lige a) Det hæslige Navn, som de Ugudelige betegnes eller beskrives med. Men de som henvende sig til deres krogede Veie. b.) Det græsselige Endeligt eller Henfart. Dem skal Herren lade fare med dem, som giøre Uret. Om de, som forlade sig paa Frelseren, deres Flor og Velstand, eller denne deres visse og tilforladelige fordeelagtige Tilstands Varighed, som ligger indbefattet i dete inderligste Ønske til Herren, Fred være over Jfrael, Hvorudi blev viist baade Krigens Onde, og Fredens Gode. Eterat dette nu i Henseende til Ordene i Terten, og Omstændighederne i Tiden, grundig var forklaret, blev paa en meget rørende Maade anført igien ved de opregnede Velgierningers Jgientagelse en alvorlig Formaning og Opvekkelse, at slige Guds Velgierninger maatte ikke være uden salig Virkning i og hos os, de maatte opvække os til et saligt Forhold mod Gud den store Velgiørere, de maatte være et virkende Middel til en sand Omvendelse hos os, og giøre os til et retskaffent, oprigtigt, lydigt, taknemmeligt og troende Folk, forestillende atter paa ny, hvor dellig og herligt Kongen selv lyste for os herudinden med denne sin gudelige Foranstaltning og opbyggelige Exempel, da saadant viiste herlige billed paa Kongens opvakte Siel og rørte Hierte, over de ham og hans Folk beviiste Velgierninger af Gud, maatte og indtrykkes paa vor Siel og Hierte, og ligesom Kongen selv giver Gud alene Ære, offre den store Himmelens og Jordens Herre alene Takken og Prisen; saa skulle vi nu og, som oplyste Christne, og ham kiere og troe Undersaatter, træde tilsammen, for tilligemed Kongen at yde Gud den storste og herligste Lov og Tak, som vi ved Guds Naade og Kraft formaae, og at offre Gud først og sidst et angergiven og bod færdigt Hierte over vore Synder, om vi og ville tænke at nyde fremdeles af Gud denne fordeelagtige Tilstand, siden Kongen har anordnet ei alene en Takkefest, men endog i samme en Bedefest, at vi nu allesammen som een Mand med een Mund, med eet Hierte og med een Siel nedbøier os for den forbarmende Guds og Himmelske Faders Ansigt, ei alene at love og takke ham, for de Kongen og os beviiste Velgierninger med sande og skiønsomme Hierter, mens endog med angergivne og bodfærdige Hierter inderligen og ydmygeligen at anraabe og paakalde Guds Godhed og Barmhiertighed i hans elskelige Søn og vor Frelsere Jesu, at han selv vilde give os sin Mand og Naade til en sand Omvendelse, at Gud kunde have sin Behagelighed i at forbarme sig fremdeles over os, og giøre vel imod os, og lade sin Naade og Fred hvile over Kongen og os fra nu og til evig Tiid. Hvilket blev sluttet foruden den anordnede Bøn, med een af Stiftsprovsten selv efter Textens Anledning forfattet bevægelig Bøn over vor allernaadigste Arve=Konge og Herre, Kong Christian den Syvende, det ganske Høikongelige ArveHuus og Arve=Riger og Lande, alle de tre Stænder, Stiftets høie Øvrighed, Byens Magistrat og Jndvaanere, dens Menigheder baade Lærere og Tilhørere, vor Evangeliske Lutherske Kirke, og især til sidst den Menighed, som han havde den Naade af Gud at være anfortroet som Lærer med Fredens Ønske baade over deres og hans eget Huus. (De øvrige Prædikanteres Texter skal følge i næste Nummer.)