Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1830-08-20
Man kan antage at der for Tiden i Paris kun gives 2 Overhoveder, nemlig Lafayette i Militair og Krigssager, og Hertugen af Orleans i Civil- og Administrationssager; men 3 politiske Partier herske ellers i Hovedstaden. Til det første Partie bekjende sig Folk som have taget den vigtigste Andeel i de nyere Tildragelser. De ere frygtelige, saavel ved deres mulige Anhang, som ved det de allerede have udført og ere i Stand til at udføre; de ere aldeles stemte mod Hertugen, af Orleans. Deres Raab under Fiendtlighederne vare: "Jngen Bourbonner mere, leve Friheden, leve Republikken!" Denne Mening har imidlertid kun givet sig tilkjende i Bladet Tri bune des Departements, men en heel Deel Nationalgardere fik fat paa Redacteurerne, og bankede dem saaledes, at siden ingen Trykker har tor det paatage sig at trykke Bladet. Det andet Partie kan man kalde det Orleanske, disse ville have Hertugen af Orleans paa Thronen, og haabe derved at undgaae en udenlandsk Krig, og qvæle Borgerkrigen i Fødselen. Den største Deel af de Deputerede, Banqueurerne og de Handlende bekjende sig til dette Partie, og hvad der i Særdeleshed giver det Vægt, er, at Lafaaette, Overbefalingshaveren, er paa dette Partie. Det tredie Partie endelig, er stemt for LegitimitetsPrinciperne, hertil hører den høiere og endeel af den lavere Geistlighed, en stor Deel af den gamle Adel og mange Magistratspersoner, i det nærværende Deputeredeskammer har det mange Tilhængere, som synes at være stemt for at ville gjøre Krav paa Kronen til Fordeel for Hertugen, af Bordeaux, men dette er det svageste Partie. Det andet Partie, som man synes at kunne kalde det Moderate, lader imidlertid til at have faaet Overvægten, da man under 6te Aug. har med Dueposten den Efterretning fra Paris: at Hertugen af Orleans er valgt til Konge i Frankerig. Hr. Berard foreslog den 6te i de Deputeredeskammer, saavel flere Modificationer i Chartet, som at tilbyde Hertugen af Orleans Thronen, mod at han beedigede det anerkjendte Charte; efter hæftige Debatter blev en Commission nedsat for at undersøge disse vigtige Anliggender, denne var da aldeles enig i at erklære Thronen for ledig, og at Thronen tilbødes Hertugen af Orleans under visse betingelser, hvoriblandt at alle Pairsudnævnelser under Carl X Regjering erklæredes for ugyldige, og saaledes kaldes Hertug Philip af Orleans, Kongerigets Rigsforstander og hans Efterkommere, til at beklæde Frankerigs Throne, derskal gaae i Arv fra Mand til Mand efter Førstefødselsretten, og med evig Udelukkelse af den qvindelige Slægt og deres Efterkommere. Dette Valg havde en gunstig Jndflydelse paa de franske Statspapirer. Endnu er det ikke gandske roligt i Paris, den 6te og 7de havde der været stort Folkeopløb uden for de Deputeredeskammer, en Commitee af Borgere havde været utilfredse over, at saa faa Deputerede anmassede sig Ret til at give Nationen en Regjeringsform; 40 af disse Patrioter have overrakt Lafalette en Adresse, hvori der siges at Nationen atene havde tilkjempet sig Seieren, og den alene tilkom Frugterne deraf &c. Generalen svarede: "at han ikke skulle nedlægge sine Functioner, for Nationalrettighederne vare fuldkommen garanterede. Om den afsatte Kong Carl den X har man kun den Efterretning, at han havde afskediget sit Jnfanterie og var taget til Dreux, hvor allerede den trefarvede Fane var plantet; men da Commissairerne viste sig med deres trefarvede Skjærf, og tilkjendegave Nationalgarden: "at Fiendtlighederne havde Ende, at Carl den Tiende ikke meere var Landets Hersker, men havde Ret til deres Agtelse, som en Ulykkelig, bleve Portene strax aabnede, Nationalgarden viste lydelig dens bifald, og dreve dens Delicatesse saa vidt, at den søgte at skjule NationalCocarderne, for ikke at saare Kongen. Herfra begav Kongen sig til Verneuil; 2de amerikanske Paketbaade vare fragtede i Havre af Regjeringen, som man formodede for at indtage Kongen og hans Familie. Paa Veien til Cherbourg, skal Carl og Hofgesinderne bestandig have tiltalt Hertugen, af Bordeaux med Sire." og "Deres Majestæt, Engelske Blade sige: at Kong Carl skal have villet reise til Engeland, men Hertugen af Wellington skal ved Cabinettets eenstemmige Samtykke, strax have skreven ham til, at han blot som Privatmand kunne betræde engelsk Grund, alle i Frankerig værende fremmede Gesandtere have eensstemmig besluttet, ikke at følge Carl X, men i Paris at oppebie nærmere Jnstruxioner. J London har man følt saamegen Enthusiasme ved Efterretningen om den liberale Sags Seier i Franterig, at alle Forretninger der hvilede en heel Dag; et hollandsk Blad siger, at det nu er 3die Gang at Carl X har maattet forlade Frankerig, og denne Gang vistnok ved hans egen Skyld, saa at der sikkert ikke vil blive løsnet et Kanonskud meere for hans Skyld. Kongen skal saa lidet have kjendt til den Fare der truede ham, at da han den 28de Juli modtog en vigtig Depesche fra Marskalk Marmont, lod han Depeschen uaabnet ligge, samme Dag havde han anmodet Grev Gerard om at arangere et Jagtpartie. Kongen skal ellers være skrækkelig ført bag Lyset af sine nærmeste Omgivende. En Generalofficeer, som det var lykkedes at trænge ind i St. Clond den 30te Julii om Eftermiddagen, har ligefrem sagt Kongen Tingenes fande Tilstand, og at hans Sag var tabt, hvorpaa Hs. M., yderst nedslagen, kun møisommelig formaaede at lofte Hovedet i Veiret, og sagde: "at hans Hensigter aldrig havde været at afvige. fra Chartet. Den 28de Juli havde Kongen og Ministrene ladet kalde Hr. Arrego, for at høre hans Mening om Hovedstadens Tilstand, paa hans Raad at man maatte skynde sig med at standse Blodsudgydelsen og søge at forlige sig med Folkepartiet; da Linietropperne vare ved at gaae overtil Nationalgarden, raabte Fyrst Polignac: "Ru, saa maae man skyde paa dem begge "Men hvem skal skyde?" spurgte Hr Arrego. Dette Svar bragte Hr. Polignac saaledes ud af sin Fatning, at han strax gik ud af Værelset, som det heed, for at drage frisk Luft. Antallet paa de Mennesker, som omkom i Paris i hine 3 Revolutionsdage, anslaaes af Nogle til 30,000 Jndividuer, skjøndt dette synes vel overdrevet. De Døde ere forskjellige Egne af Staden blevne begravne i Kuler med ulæsket Kalk. Mange rørende Scener ere forefaldne, saaledes har her en Søster blandt de Døde gienkiendt sin Broder, en Fader sin Søn, og med Smertens Taarer vædet den Afsjælledes Leer, og afskaaret en Haarlok til Erindring om ham. For at ophidse Folket, bares Ligene omkring i Procession. Schweitzertropperne ere ogsaa denne Gang i Mængde blevne Offere for deres Troskab. Et Schweitzerregiment som fra Orleans var beordret til Paris, er dog ved en Proclamation af Beboerne i Etampes og Angers ville blevne bevægede til at vende om, der mindes deri om Gessler og Wilhelm Tell. En Deel af Garderne kjæmpede ogsaa kjækt for Kongens Sag, Høiene af Mortemartre bleve flere Gange tagne. og tilbagetagne; et heelt Landsener-Regiment gil til Grunde. Blodet strømmede formelig gjennem Gaderne, frygtelig var Kartedschilden fra de dog minerende Puncter, men intet formaaede at rokke Borgernes Mod. Da Folket af de opbrudte Brostene havde opført Baricade paa Baricade, kunne Cavalleriet ikke sætte over; man havde ogsaa kastet Flaskeskaar for Hestene, for at de skulle skjære Fødderne derpaa. Skedevand, kogende Vand og Kampestene styrtede man ned paa Gensdarmerne, ogsaa fra Tage og Vinduer vedligeholdtes bestandig Gevæhrild mod Tropperne. Meget betydelige Bidrag ere indkomne til de Saarede, Hr. Lafitte havde hidgivet 500,000 Franks for at afvende til de største Fornødenheders Afhjælpelse. 5000 Franks, som den provisoriske Regjeringscommission ville uddeelt blandt Folket for at understøtte de Arbeidende og Kjæmpende i Gaderne, blev Størstedelen leveret tilbage: "Viere her, for at forsvare vore Rettigheder, svarede Folket, denne Krig ville vi føre paa egen Bekostning". – Det kjæmpende Folk blev sendt Levnedsmidler i Overflødighed, mens de arme Soldater maatte i 2 Dage holde ud, uden næsten at faae Noget. Den bekjendte Oberste Fabrier som paa Folkets Partie tog den meest levende Deel i Kampen, og især viste sig virksom ved befæstningen af Montmortres Høie og de nærmeste Bari errer, er udnævns til provisorisk Commandant for Invaliderne. Statskassen er i god Behold.