Adresseavis for Børn, 1782-11-06
Aar. Nummer. Ga Fjerde. er Aargang. for Onsdagen. Børn. den 6 November. Det altid Forældre maae meget fornøye, Naar Sydskende elske hverandre og føye. Fødselsdags Foræringen, et Lystspil i 3 Acter. Personerne: Faderen. Henrich. Sydskende, hvoraf den Ældste Lovise. Vilhelm. kun er i 9de Aar. Dorthe. En Tjener. Skuepladsen er en Stue. Handlingen begynder om Aftenen, og ophører imod Morgenen. Første Act.Første Optrin. Dorthe, Vilhelm og Henrich, (sidde ved et Bord paa den ene Side i Stuen, og lege med Kortblade. De har allerede et Huus halv færdigt, naar Forhænget bliver trakt op.) Lovise. (sidder ved den anden Side længer frem i Stuen, og strikker flittig paa en Pengepung, men vender Ryggen imod sine Sydskende, ligesom hun ikke vilde, de skulde see, hvad hun arbeydede paa.)Vilhelm. Det vil blive et meget smukt Huus, Dorthe. Her maae vi endnu bygge en Fløy til. Vilhelm. Hvorledes det: Henrich. Jo, kan du ikke nok forstaae det? See, her lægge vi endnu et Kort op til, og siden blive vi ved at bygge deroven paa Dorthe. Ja, det er ret Henrich. - Men du lægger jo Kortet gandske skjevt og vaklende; det holder ikke, Kom, lad mig lægge det Henr. Ney, ney lad mig, Du kan ikke saa godt. Dorthe. Men nu vil jeg, (hun vil rykke hans Arm tilbage, men støder i det samme paa Huset, saa det falder ned.) Vilh. Ney, see mig engang til den. Der ligger vor hele deylige Bygning! Henr. (vred) Seer du Det har du gjort Dersom du havde ladet mig bygge – Nu kunne vi da begynde paa ny igien. Dorthe (bedrøvet) O, det deylige Huus Det gjør mig ondt, Vilh. Hvad skal man gjøre derved Begynd du at bygge igjen, Henrich, Du kan saa godt Dorthe. Ex Avis. Dorthe. O, ja Henrich. Henr. Men vi har jo nu bygget længe nok. Lad os begynde paa en anden Leeg. Dorthe O, ja nok, lad os det. Wilh. Men hvad skal det være for en Dersom bare Lovise vilde lege med. Dorth. Hvad er det hun bestiller derhenne? (hun lister sig hen til hende) Ach hun strikker, Lovise. Det gjør jeg og jeg tænker vel, du vil ikke hindre mig. (De samles alle om hende.) Henr. Olæg din Strikken bort, Lovise. Det kan du jo gjøre en andengang, det haster vel ikke saa stærkt. Vilh. Ja, kom, og leeg med os andre, Lovise, Dorthe O, ja kom, Lovise. Lovise. Ney, det kan jeg ikke. Denne Pung maae jeg have færdig. Dorthe. Hvorfor haster det saa Henr. Kan du ikke strikke den færdig en andengang? Lovise. Ney, jeg maae endelig have den færdig inden i Morgen. Vilh. Det siger du kun, for du vil ikke lege med. Lovise. Det er ogsaa sandt. Henr. (bedende) O, kom lille Syster, og leeg med Lovise. Ney, jeg kan visselig ikke. Vilh. Men hvorfor kan du ikke, Lovise. J maae ikke tænke, jeg er egensindig; jeg vil sige eder det. Denne Pung vil jeg forære vor Fader i Morgen paa hans Fødselsdag. Vith. Ach lad os engang see den. (De betragte den.) Dorthe. Den er smuk, Men jeg har og en Foræring til ham. Henr. Jeg og Vilh. Jeg ligesaa! Lovise. Saa Da vil han blive ret glad, Men hvad har J da Dorthe. Jeg har syet et Par Manskietter, som ingen veed af, og dem vil jeg forære ham. Lovise. J skulde heller ikke faaet min Pung at see, dersom J ikke havde overrumplet mig. Vilh. (har imidlertid taget et Brev op af Lommen, See, dette Brev vil jeg bringe vor Fader. Henr. Maae vi læse det: for Børn. Vilh. Ja nok, der, læs, eur læser) Min kjere Fader, Jeg glæder mig ret meget over Deres Fødselsdag. Jeg vil ønske, at De endnu ofte maae opleve den Jeg elsker Dem af mit gandske Hjerte. Vilhelm. - Og det er meget smukt skrevet. Dorthe. Hvo har hjulpet dig, Vilhelm, Vilh. Slet ingen. Jeg har allerede skrevet det for fjorten Dage siden, da du og jeg vare allene hjemme. Men du løb ude omkring, hvor du var henne? Dorthe. Ney, jeg løb ikke ude. Da sad jeg og syede paa mine Manskjetter. Skal jeg lade der see dem, (hun vil gaae efter dem.) Andet Optrin. En Tjener. De Forrige. Tjeneren. Lovise. De skal komme ned til Deres Mama. Lovise. Skal jeg allene komme ned, Tjeneren. Ja, hun sagde, De skulde komme strax (han gaaer.) Tredie Optrin. Lovise Dorthe Vilhelm. Henrich. Lovise. O, dersom J hente eders Foræringer, saa bliver her, at jeg og kan faae dem at see. Jeg kommer strax igien Dorthe. Ja, gaae kun, Lad Mama ikke vente efter dig. (Lovise gaaer. Vilh. og Henr. (raabe efter hende) Lad dig ikke merke med noget Fjerde Optrin. Dorthe. Henrich. Vilhelm Dorthe. Jeg vil imidlertid gaae og hente mine Manskjetter. Henr. Bie, jeg vil gaae med. Jeg vil og lade eder see min Foræring Vilh. Skal jeg da blive her allene, Ney, det vil jeg ikke. Jeg vil og gaae bort saa længe. Anden Act.Første Optrin. Henrich. Vilhelm. Dorthe Henrich (kommer indspringende, ligesom der var nogen, der jagede ham.) Jeg er dog den Første. Du er den sidste, Dorthe Dorthe. Avis Dorthe. Jeg havde nær faldet, saa skyndte jeg mig. Vilh. Jeg vilde løbet forbi jer, men J havde for langt Forspring Dorthe. Hvor man Lovise bliver af Vilh. See, der kommer hun. Andet Optrin. Lovise. De forrige. Henr. (løber hende i Møde) Du bier forskrækkelig længe borte. Dorthe. Men hvad fattes dig, Lovise, du seer saa bedrøvet ud Lovise. Ach, vor hele Glæde i Morgen er fordærvet. Alle Tre (paa eengang) Hvorledes det Lovise. Vor Fader vil reyse bort. Henr. Oney, han vil vil ikke, Lovise. Jo, J maae troe mig. Jeg hørde det nede hos Mama. Hun skikkede mig hen til Madame Bart, derfor biede jeg saa længe. Vilh. J det var slemt Dorthe. Jeg er færdig at græde. Lovise. Ja, nu faae vi ingen Glæde i Morgen. Henr. Men hvor mon han reyser hen, Lovise. Hen til Amtmanden, og han kommer først igjen i Overmorgen. Henr. Vi havde altsaa kunne spare vore Foræringer. Vi maae da beholde dem selv Men det gaaer heller ikke an. Hvad skulle vi gjøre? Vilh. Veed J hvad, Lad os strax gaae ned til ham med vore Foræringer og gratulere ham. Dorthe. Men det er jo Aften, og vi maae ret strax i Seng. Lovise. Ney, det gaaer ikke an. Men hør, Henrich, gaae du ned og slig vor Fader, hvad vi har i Sinde i Morgen, og beed ham, at han vil blive hjemme. Henr. Jo, det var deyligt Saa fik han i ingen Ting uventet, og saa kunde han ikke ret glæde sig i Morgen. Lovise. Saa veed jeg heller ikke hvad veskulle gjøre eur. Bie lidt, Hør, Dorthel Gaar du ned og fortæl Mama alting, men beed hende, at hun ikke siger det til vor Fader; men at hun overtaler ham til at blive hjemme. for Børn. Lovise. Det gaaer an! Det gjør Mama gjerne. Dorthe. Saa bliver han vist hjemme, Jeg skal strax springe ned. (hun gaaer.) Tredie Optrin. Henrich. Lovise. Vilhelm. Lovise. Det var det bedste, vi kunde finde paa Nu har jeg godt Haab igjen. Henr. Hvor glad vilde jeg være, om det kunde hielpe. Vilh. Jo, du skal see, det gaaer an Lovise. Men Vognen er allerede bestilt. Vilh. Han vilde dog vel aldrig reyse i Aften? Lovise. Neyl Men i Morgen i Dagningen. Vilh. Kommer Dorthe bare ikke for silde! Lovise. Jeg var tilfreds hun var her igjen. (Dorthe kommer i det samme springende glad og fornøyet ind i Stuen.