Viborger Samler, 1780-06-19
J de allervigtigste Sager raadforde han sig kuns med sin Papegoie, et slumpeviis sagt Ord afgjorde strax alle Vanskeligheder, og dette ophidsede Gemytterne, Tiid efter anden, saa vidt, at der endelig skeede Op Bo. rør. rør. Med Vaaben i Hænderne stormede allerede enhver til Slottets Porte, for at sætte Jld derpaa, da en viis Mand i det samme holder dem op, lover dem en hastig Erstatning, og flyver til sin Monark. Herre, sagde han til ham, dersom du troer, at den Frihed, jeg tager mig, fortiener Døden, saa hør først, hvad jeg har at sige dig; det er for dit Beste, jeg taler, siden efter kan du straffe mig, om du vil Din Stolthed er Aarsagen baade til dine Ulykker, og til vores; det er den, der har ladet dig tragte efter despotisk Magt; og det er vores Underdanighed for dig, der har opvakt din Foragt for os. See kuns, for at hæve dig op over Menneskene, so ger du at fornedre dem, du forlanger, at vi, dine Medskabninger, skal tilbede dig, og giør et ringe Dyr til Dommer over vor Liv. Jndseer du vel, at du just derved fornedrer dig selv, Husker du paa, at din sande Høihed er i dit Folk, det er ved det, at du er Konge, men hvad skulle du være uden det? Frihed og Kapstræbelse gjør Menneskene dygtige til de største Ting. Slaverie derimod og Modfalden hed qvæle enhver ædel Drift hos dem; giør det heele Folkeslag feigt og forrædersk, i stand til at begaae alle de Laster, som det troer ustraffelige; ja hæver der sig endog ved en Hændelse een eller anden stor Mand i Veiret, saa er det dog kuns ligesaa mange omplantede Træer, hvis Art snart forgaaer eller udarter; det er endog saa sieldent, at man tillader dem at udvikle deres store Gaver. De smaa nedrige Siele, der da staae i Gunst, drukne af Forfængelighed, og, fortærede af Misundelse, qvæle dem alt i Vexten, uden at give dem Tiid til at bryde frem. Hvis Hvis du vil hæve dig over Hoben af Kongerne; da sog den sande Ære, sog heller at gjøre dine Undersaatter til dine Venner, end til dine Slaver; vov at svare for dig selv; jeg vover at svare for dem. Ubrødeligen forbundne med en Monark, hvoraf de troe sig elskede, skal de, naar han kuns er viis og oplyst, ogsaa snart være det; er han en Erobrer, skal han finde dem uovervindelige. Troe mig, nærm dig kuns til dem, og husk paa, at Foragt er den storste Piinsel for enhver, der fortiener Navnet af Menneske. For ellers at underrette dig fuldkommen om den Beslutning, de har fattet, vil jeg endnu til Slutning fortælle dig følgende Fabel: En Baad foragtede engang den Flod, der barden; Floden blev forbittret derover, og oprørte snart sine skummende Bølger saaledes, at Baaden, kom i Fare, men i det samme løftede Flodens Geist Hovedet op over Vandene, paalagde dem Stilhed, og henvendte sig til Baaden med disse Ord: Jeg veed, hvad du tør; see her, hvad jeg kan. Saasnart den Viise endte, udbrød Prindsen i den fyrigste Glæde, og løb hen at omfavne ham. Jeg anseer dig, sagde han til ham, som den troeste af mine Undersaatter, som den nidkiereste af alle mine Venner; bliv du aldrig træt af at sige mig Sandheden, jeg paa min Side skal aldrig trættes ved at høre den; og det er ikke dermed nok; jeg vil, at enhver af mine Undersaatter skal have samme Rettighed, som du, og at enhver skal kunde antegne paa offentlig opslagne Tavler alt, hvad der er strafværdigt i min Opførsel. O min Prinds, raabte her den Vise ude af sig selv, bliv altid ved denne Beslutning, og da skal snart de Altere, som vore Hænder der vægrede sig ved at opreise dig, brænde i det Jnderste af vore Hierter. Ædelsteenen og Demanten.