Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-04-27
De, der skrive for at vinde en Priisbelønning, kunne ikke sjelden deles i to Classer: den ene skriver paa Slump, den anden troer i Forveien, at være viis paa, ikke at arbeide forgjeves. Noget ret stort kan der sjelden komme ud af begges Arbeider. De første besidde meget ofte ikke de fornødne Kundskaber; og de sidste give sig sjelden den tilbørlige Umage, fordi de i Forveien allerede troe, at være visse paa at vinde Prisen. Store Jdeer og vigtige Opdagelser ere enten Tilfældets eller og mange Aars Grandsknings Værk, som ikke lader sig fremkalde til en vis Tidsfrist ved en Medaille. Man havde kunnet udsætte tusinde Guldmedailler og Nevton var ikke kommet paa sin Lære og Tyngdens Love, dersom ikke netop et Æble var faldet fra Træet *). Holberg skrev sine Lystspil og sin Peder Paars, da der ikke gaves noget Selskab for de skjønne Videnskabers Forfremmelse. Alt dette uagtet, er det dog upaatvivleligt, at et occonomisk Selskab kan virke meget Godt, ved Belønninger og Opmuntringer, thi det har Landhuusholdningsselskabet hidtil alt for tydelig bevist. Men man feiler upaatvivlelig, naar man troer, at sande Mesterværker, i hvilket Fag det end maatte *) Saakyndige ansee dette i Almindelighed for en Fabel, men neppe ville de kunne nægte, at der ligger en dyb Sands i denne Fabel. være, saaledes lade sig bestille til en vis Tidsfrist, at Flid og Vindskibelighed fremmes, fordi man belønner med en Medaille den Bonde, der til sit eget Bedste har indhegnet sine Jorder eller udtørret en Mose. Man lære Bonden at indsee, hvad der et hans eget Gavn; man betage ham de Fordomme, der lægge saa mange hindringer i Veien for hans Vel, ikke saa meget ved Medailler, som ved gode Folke= og Skolelærere, da vil Præmievæsenet, som fra en vis Side betragtet, dog kun nærer Forfængelighed, een af vort Olds værste Fiender, i det mindste i Henseende til Almuen, være overflødigt. Allerede den Omstændighed, at en Mand søger en Belønning, fordi han har indhegnet sine Jorder, paa det Creature ikke skulle ødelægge Sæden, eller spundet sit Linned, for ikke at gaae nøgen, eller tilholde sine Børn til nyttige Arbeider, paa det de ikke skulle blive til Døgenikter, allerede dette synes at røbe en Forfængelighed, der fortjener intet mindre end en Belønning *). 2) Det saa hæderlige og virksomme Selskab for Norges Vel har for i Aar udsat, en Belønning af 12 Rdlr. for den Huusmandsfamilie, der fortrinligstudmærker sig ved at holde sine Børn til nyttige Arbeider. . Elskeren ved Midnat. Hun, hvis Timer skal forsøde mine, Hun, som sidste Gang mit Øie lukker, Naar en sølvgraa Jsse hende dækker, Naar det Liv, som hensvandt Arm i Arm, J Erindring kjært os atter moder, Hun, som er og evig vorder min, Slumrer rolig i den skyldfrie Fromhed, Under Tag, beskint af lyse Stjerner, Hisset paa det fjerne, elskte Sted. Har en venlig Glemsel dig indhyllet? Eller hvidske sagte Drømme, Om dit Leie, du Livsalige! Moderlig ved Liet sidder Uskyld Og dig dysser dybere i Slummer, Tørrer let hensvundne Taarer bort Mangen bitter Drik vel dig beredes, Som dig venter hurtigt eller sildigt; Hun med Smil dog byder dig at slumre, Thi hvert Stød, hvormed dig Skjæbnen prøver, Kierlighed, som stander over dig, See dem alle Kierlighed afvender.