Aalborg Stiftstidende, 1836-05-03
I Underhusets Møde den 20de var den russiske Politik i Østen atter Gjenstanden for vidtløftige Discussioner. Disse foranledigedes ved Petitionerne fra den engelske Handelstand, af hvilke den, vi af den tidligere Meddelelse kjende, fra den londonske Kjøbmænd, foredroges af Hr. Grote, den anden af 160 af de betydeligste Kjøbmænd i Glasgov, undertegnede Petition, forelagdes af Sir Stratford Canning Det vilde være en trættende Gjentagelse, om vi af den, denne Anledning af Hr. Stewart holdte Tale vilde udhæve andet, end hvad der, paa en Maade, kan kaldes nye Anskuelser af de bestaaende Forhold. Taleren udviklede blandt andet, i det han forelæste Uddrag af de Noter, der ved Wiener, Congressen vexledes mellem de forskjellige Gesandte, at det havde været Congressens alvorlige Mening, at garantere det polske Folk dets Nationalitet og fuldkomne Uafhængighed, hvilket end tydeligere fremlyste af en egenhændig Skrivelse fra Keiser Alexander til Præsidenten for det polske Senat i Aaret 1815. Derfor var ogsaa, efter hans Mening, Polakkernes Opstand i Aaret 1830 fuldkommen retfærdiggjort da den kun var en Følge af, at den af Keiser Alexander, saavelsom af hans Efterfølger anerkjendte og af alle europæiske Magter garanterede Constitution var bleven krænket Af denne Anskuelse fulgte, efter hans Mening, endvidere, at man havde Uret, naar man ikke kunde støtte sin Fordring, om de polske Flygtninges Forviisning fra Krakau paa andre Grunde end den, at de havde taget Deel i Opstanden mod Ruslands Herredømme. Han kom derpaa til at omtale Ruslands Forhold til Tyrkiet. Han anførte ved denne Leilighed, at det tyrkiske Riges Magt og Uafhængighed var at yderste Vigtighed, ikke alene for England, men ogsaa for hele Europa. Han meente, at man med Rette søgte at værne om saa vigtige Interesser og at de paa ingen Maad maatte stilles aldeles blotte for Ruslands farlige Indflydelse. Lige fra den berømte Tractat til Bucharest i 1812, til den halvt hemmelige Tractat i St. Petersborg 1834, have aller Stipulationer, selv med Indbegreb af dem i Tractaten til Adrianopel, tilvendt Rusland Fordele, paa Tyrkiets Bekostning, hvilke det aldrig burde have erhvervet. Han pegede nu hens paa Ruslands betydelige Rustninger for Øieblikket i dets sydlige Provindser, hvilke aabenbart ikke kunne have nogen anden Hensigt, end at understøtte dets Forstørrelsesplaner. J Sebastopol findes nu ikke mindre end 10 Linieskibe, 8 Fregatter, 21 Corvetter og Brigger og 8 store Dampbaade, samt slige i seilklar Stand. Værkerne der ere besatte med 5000 Mand Landtropper; i Kiew staae 50000 Mand, medens de 40000 Mand i Bessarabien nylig ere forstærkede med 125,000 Mand; Fæstningen Silistria paa tyrkisk Gebeet har en Besætning af 7000 Mand. - Sluttelig forsvarede Hr. Stewart sig mod den Bebreidelse, at han udæskede til Krig, idet han beraabte sig paa Sandheden af hvad Canning engang havde sagt: at man ikke maatte lade den Sæd, som smaae Drillerier udstrøede, blive moden, thi da vilde man nødes til at meie den om med Krigens Lee, og, han føiede endnu til, at der, hvor det brittiske Flag valer, maa Udlandets Angreb tilbagevises. Han maatte derfor henlede Lord Palmerstons Opmærksomhed paa, at de engelske Skibe have erholdt den Jnstruction, ikke at underkaste sig Ruslands Fordringer i Donauen, og han turde saameget freidigere andrage paa Beskyttelse for dem, da Storbrittannien først nylig havde formeret sin active Sømagt med 1, netop i den Hensigt, at beskytte Englands Handel. Admiral Codrington, bekjendt af Slaget ved Navarin, understøttede Hr. Stewarts Motion af al Magt og formeente, at der nu ikke blev andet Middel tilbage til at afhjælpe de mislige Forhold, end det, man for med Held havde prøvet, nemlig at ruste sig af al Magt. Anvendtes dette Middel ikke, da vilde Rusland gaae over fra et Angreb til get andet og England efterhaanden tabe alle de Allierede, som gen tidligere udviist Bestemthed vilde have knyttet med Varighed til dets Jnteresser, og, hvad der var det Vigtigste af Alt : Englands Ære stod paa Spil, hvis det længere viiste Svaghed i sin Adfærd. Handelen i Østersøen er ikke at sammenligne med Handelen med Orienten og denne maatte derfor sikkres, om man end skulde staae Fare for, at den første standsede i nogen Tid. Det er fornemnemmelig Frygt for Paschaen i Ægypten, der foranlediligger Tyrkiet til at søge Ruslands Beskyttelse, efterat det tidligere forgiæves havde anholdt om Storbrittanniens; Forholdene ville snart igjen forandres, naar en tilstrækkelig stærk lengelsk Flaade i Middelhavet holder Paschaens Overmod inden visse Grændser. Hvad Sverrigs foregivne Rustninger angaaer, hvorom der i den senere Tid har været Tale, og som skulle have til Hensigt, i Forening med en russisk Flaade, at spærre Østersøen, saa vilde han just ikke paastaae, at man ogsaa skulde skikke en Flaade til Østersøen, for at rive Sverrig løs fra Alliancen med Rusland, men det forekom ham dog vigtigt og ikke heller uudførligt, at indgaae et Forbund med Sverrig, ligesom med Porten, og paa denne fredelige Vei underminere Ruslands Planer, ogsaa paa den Kant. Han gjentog, at han havde seet og provet formeget af Krig, til at være Krigens Talsmand, men det eneste Middel til for Øieblikket at undgaae den, vilde, efter hans Formening, være, at samle en kraftig Sømagt til Handelens Beskyttelse.