Viborger Samler, 1777-02-17
J samme tillægges mig gandske ugrundede Beskyldninger; thi for det første er det mig aldeles uvedkommende hvad der findes i Samleren No. 47 for afvigte Aar, da jeg ei i bemelte Blad havde mindste Deel, og dog dømmes jeg efter samme at have paastaaet: "Det Bønnen i Kirken er Gud tækkeligere, end andensteds. De første Linier af Hr. Rs fældede Kiendelse ere da gandske uefterrettelige, og saaledes bliver han ved, sig selv stedse lig, hvad enten han betragtes som Dommer i denne Sag, eller som Forsvarer for Hr. L. T. F. C. - da han findes sin Principal aldeles værdig. Thi i de efterfølgende Linier beskyldes jeg at have vildet opdage et Slags Kiætterie kaldet Indifferentismushos Hr. L. T. F. C. Det maae han selv see til, hvordan han udpiiner af mine ne Ord; med mindre det skal skee ved saadan en Jyllogismus (thi dem mærker jeg Hr. R. Principal er en Kiender - eller rettere - Elsker af). Hver den som yttrer Ligegyldighed imod den offentlige Gudstieneste er en Kietter og Indifferentisk - Om ikke Hr. L. T. F. C. har yttret saadan Ligegyldighed, overlades o. s. v. - Erg er Hr. L. T. F. C. en Kiætter, og Indifferentist. Jeg havde nær glemt den 3die beskyldning mod mig, nemlig: at den mig tillagde Misfornøielse ei forte noget Beviis med sig - Herpaa følger noget, skiønt ringe passende, Historisk Præliminair - En nydelig lille Lovtale over Hr. L. T. F. C. som i denne Afhandling er omdøbt med Navn: L. - Og endelig følger Dommen - mærk hvor modig, myndig og afgiørende. - Thi kiendes for Ræt: at Hr. Heikiendes fra, ald Mistanke om Ligegyldighed imod den offentlige Gudstieneste og erklæres for en retmeenende Svan lig Fritænker efter Kristendommens Smag - og hvor kunde Dommen blive anderledes, naar Hr. L. T. F. C. i det foregaaende var tituleret: Lærd og Kiæk - hans Theema, hans Afhandlinger saa veltrufne og sindige, at det Theologiske Sælskab dem kunde underskrive, ja, at denne, i sig selv lidet eller intet betydende Afhandling, skulde være ei allerne Autor Hr. L. T. F. C. men endog (hvilket er det væmmeligste i den heele Lovtale.) vor Religion til Ære. Mig overtaler dog (at jeg rundt ud skal erklære mig.) Hr. R. aldrig til at troe, at han paa alle alle retskafne Theologers Vegne har faaet Fuldmagt til at fælde denne Dom: ikke engang, at nogen retskafsen Theolog - meget mindre, et heelt Theologisk Selskab, skulde underskrive Hr. L. T. F. C. Afhandling som ærefuld enten for ham selv eller Religionen. Og, hvad mig angaaer, da troer jeg tvertimod, at det havde geraadet saavel vor allerhelligste Religion, som Hr. L. T. F. C. til større Ære, om han aldrig havde sat Pen til Papiir. Thi dersom fornærmende Historier - en spøgefuld Maade at behandle de vigtigste Sandheder paa - smudsig Vittighed, og saadant meere, skal giælde for Lærdom og Kiækhed, veltrufne og sindrige Afhandlinger, ja endog erklæres for retmeenende Evangelisk Fritænkerie efter Kristendommens Smag, gjerne maae da Hr. L. T. F. C. og Hr. R. for mig beholde deres paaberaabte Frietænkerie - heller vil jeg forblive i en sand Kristelig Eenfoldighed - heller tænke for tvungen, end for frit - heller for lidet, end for meget. Men har Hr. R. været Høi=Gunstig og berømmende i Dommen hidintil, saa bliver han nu, da det angaaer mig, med eet stræng, ja gandske nærgaaende: Hr. N. B. derimod bør aflægge sin Fordom om Stedbederiets Fortrin, at han ei skal ansees af deres Lifte, som fordum i Overtroe skreege: Herrens Tempel &c. Artig nok, at Dommeren Hr. R. med sin tiltagne dommerlige Myndighed vil paalægge mig at aflægge en Fordom, - en Overtroe, som han ikke beviisliggen kan tillægge mig (uden han maaskee atter herKa her vilde betiene sig af saadan Slutningsmaade: "Hver den som røres ved andres formeentlige yttrende Ligegyldighed imod den offentlige Gudstienestes Anseelse er indtaget af Fordom og Overtroe." - N. B. saaledes - Frgo -) Hvad vilde vel Syllogismus Elskeren selv synes om saadan en Fornuftslutning? For at erhverve Friekiendelses=Dom, paaligger mig da, at fralegge mig de forhen berørte 3 beskyldninger. a.) Den første falder bort af sig selv, da jeg som allerede mældt, ingen Deel har i hvad som findes i Samleren No. 47, og eiheller udi den deri berørte Samtale, som skal have givet Anledning til Hr. L. T. F. C. Afhandling. b.) At jeg i Afhandlingen har vildet opdage et Slags Kiætterie kaldet: Indifferentismus - Sligt tænkte jeg aldrig, og meget mindre har jeg derom yttret nogen Mistanke, men maaske Hr. R. har et mig ubekiendt Begreb ved det Ord: Indifferentismos, og ei saa just bruger det i den almindelige Forstand, som det saa ofte hos Polemici og Kirkehistoriens Skribentere forekommer, saa at beskyldningen kunde lyde paa dansk saaledes: N. B. Har været modig nok til at opfordre retskafne Theologers Kiendelse &c. - Skulde det være Meeningen, kiender jeg mig rigtig derved, da jeg ei alene har Mod nok til det, men, dersom retskafne Theologer ei skulde værdige Hr. L. T. F. C. Afhandling deres Bedømmelse, - hvilken Ulykke jeg desverre befrygter - saa skal dog den Høiagtelse, jeg i mit Hierte føler for vores offentlige Guds Gudstieneste, her opmuntre mig til at fremføre, hvad som gav mig Anledning til denne Opfordring, nemlig: Jeg seer, en Trætte, forefalden imellem en ubenævnt og Hr. L. T. F. C., har lagt den sidste Ordene i Pennen. Jeg merker ham haanligen at begegne sammes, maaske gudfrygtige Nidkiærhed for den offentlige Gudsdyrkelse. - Jeg læser ham uanstændig at fornærme en Mand, som (skiønt ogsaa et skrøbeligt Menneske dog) næst Gud udreev os fra den Fordærvelse i Kirken, hvorunder vi laae ligesom begravne; rensede vor udvortes Gudstieneste, og satte den næsten i samme Stand som endnu befindes. - Naar jeg mærker, at Gudsdyrkelsens offentlige Tienere, og især vor store Luther, begegnes med saa liden Agtelse, ja næsten Foragt; hvorsnart, skiønt uformærkt, falder sligt tilbage paa Tienesten selv. Naar jeg mærker han blander Guds Ord med slige Misfostere - ja til Slutning siger reentud: At han troer om de fleeste Bønner, som skeer i Kirken, at de ere Gud mindst tækvelige." Saa kunde jeg ikke aldeles dæmpe den Mistanke om Hr. L. T. F. C. Høiagtning for den offentlige Gudstieneste; af Kierlighed til Sandhed var det derfor jeg opfordrede retskafne Theologers Kiendelse. jeg ei har fremlagt mindste Beviis. At c.) Den 3die beskyldning mod mig er: Men Hr. R. bliver mig her, ligesom forhen, temmelig uforstaaelig. Hvad mon det er han vil jeg skal bevise Mit Øiemed med det i Samleren No. 50 indførte, var at vise det Hr. L. T. F. C. havde unden Grund tilsidesat den Høiagtning, han og enhver retmeenende Evan evangelisk Kristen skylder Luther, ved at urigtig tillægge ham den bekiendte Historie, om at udbede Fader vor, uden fremmede Tanker, og at denne Begivenhed ei tilhører Luther, ja ei engang af ham er befaldet, men tvertimod lastet: "S Saa skal de Gudfrygtiges Bønner ikke være." Dette har jeg altsaa saaledes viist, at jeg finder hverken Hr. L. T. F. C. eller hans Forsvarer Hr. R. herimod noget : hidindtil har fremført. - Maaskee Hr. R. vilde jeg skulde have fremlagt Beviser for min Misfornøielse med Hr. L. T. F. C. Afhandling, og altsaa viist den nu ommældte yttrede Ligegyldighed imod den offentlige Gudstieneste. - Dog nei, det er neppe mueligt at tænke, det sligt egentlig er Hr. R. Paastand, thi naar jeg selv paatog mig at være Dommer, af hvad Aarsag skulde jeg da henskyde mig under andres Skiønnende. Jeg ønskede jo Afhandlingen i den Henseende bedømt af retskafne Theologer. Det tillades mig at giette endnu en Gang (Hvo veed, om jeg da kan treffe Hr. Ro Meening) hvad det er, han vilde jeg skulde have bevist: - maaskee den særdeles Høiagtelse, jeg har forde Bønner som ved den offentlige Gudstieneste i Herrens Huus frembæres. Omendskiønt dette og egentlig henhører til hvad jeg havde overladt til retskafne Theologers Kiendelse, vil jeg dog her anføre nogle af de Grunde hvorpaa denne min Høiagtelse er be liget. (Resten følger.) NyehaNyeheder.