Viborger Samler, 1775-09-04
AIIEx. Mandagen den 4 September. (Slutningen af Nr. 35.) aeb adlydede. Substanzen rystede Kieden tre Gange, og ligesaa ofte saae Saeb Jordens Skikkelse at forandre sig. Ørkenerne bleve befolkede, deres Beboere formeerede sig og udvandrede, for at nedsette sig paa andre Steder. Fra deres vilde Opholdstæder bragte de med sig nye Sæder, nye Love og nye Gudsdyrkelser. Kundskaben gik under, Barbariet skiulte Jordens Overflade. Handelen gik til Grunde, Kunsterne toge Flugten, Stæderne ble Tredie Aargang. Nr. ve ødelagte, Ørkerner fremkom i deres Sted, Babylon var ikke andet end en øde Steenhob. Jordskielv, Oversvømmelser, Pest, Krigene, som endnu ere forderveligere, og Udvandringerne frembragte, i en forunderlig og bestandig Orden, disse Tildragelser, som med Hast fulgte paa hverandre. Hver Part af Verden kom i Veiret, glimrede og forsvandt, een efter anden; Den enes Historie er og den andens; Navnene og Tiderne vare den eeneste Forskiel, Saeb blev vaer. Hvor er dette smukt raabte han. Dog de Statskloge i Babylon sige, at disse navnkundige Forandringer, der saa ofte har forvandlet Verdens Skikkelse, kunne ikke indtreffe oftere. Alle Mennesker kan tage feil, og de Statskloge endnu meere, svarede Substantzen. Denne Ligevægt, der er Aarsag til de Staters Sikkerhed, der ligge nærmest omkring Babylon, den Fordeel, enhver af dem har af at ikke lade den andens Magt blive for stoer, skal ikke altid staae ved Magt. Disse Staters Vedvarelse skal og have sin Grændse; Deskal ødelægge sig indbyrdes, ligesom hin store Crobrers Rige, hvilket hans Officerer svækkede, da de efter hans Død deelte det imellem sig, og ligesom hiint Folk, der regierede over heele Verden, hvilket ket gik under ved sin Vidtloftighed. Naar J læse Eders Forfædres Historie, see J og Eders Efterkommeres. Kunsterne tage til; De gaae atter under, for igjen at komme frem, de uddøe og fødes igien, for at døe paa nye. Jntet er meere almindeligt og sædvanligt end disse Afvexlinger; De udgjøre, en Deel af den Orden, der hersker i det ganske, og alt det, der gaaer for sig i Følge af denne Orden, er ei aleene nødvendigt, men maae skee, ligesom det skeer, og kan ikke skee anderledes. Alt er sammen kiedet, alt er forbundet, afhængende af Aarsagerne og nødvendigt i Virkningerne. Lysstraalerne maatte indeholde i sig Grunden til Farverne; De maatte være gjorte saaledes, at de, kastede tilbage af en Gienstand, kunde male denne Gienstand paa en slet Overflade eller paa Oie=Hinden; og derimod maatte Øie=Hinden og de slette Overflader være skikkede til at modtage dette billede. Øiet udfordrede, at der skulle være Lys til, for at kunne see, og Gienstande, der kunde sees; Haanden udfordrede, at de Ting skulde være til, som ere til dens Brug. Tag eet af disse Stykker bort, saa ere de andre, der staae i Forbindelse med det, strax unyttige; Alting svarer, som Du seer, til hvertandet; Alting er paa sit rette Sted; Ny Alling. Alting er got. Saeb følede endnu de Stokkeprygl, han havde faaet; Han erindrede Bonzens Fortroelighed med hans Kone, og begreb ikke, hvorledes dette var got. Han vendte sig om igien, for nøiere at besee Kieden, han traadde tilbage igien, gneed sig paa Ryggen og sagde til Substanzen. Jeg maae tilstaae, at Eders Arbeide er fortreffeligt, men mig synes, at J har bekymret Eder lidt om enkelte Ting, og har ikke tænkt uden paa det ganske. J er en stoer Mester; men skulde der alligevel intet fattes paa Eders Mesterstykke, Hvorfor er det ikke ligesaa fuldkomment i alle sine Deele, som i det Ganske? Skulde det ikke været smukkere og meere anstændigt for en saa kunstig og saa mægtig Haand, som Eders Tilkommer det vel Mennesker at bedømme mit Arbeide og besvære sig derover, svarede Substanzen, veed de vel, hvad der har været min Hensigt? Lær her de Hemmeligheder, der ere skiulte for alle dødelige uagtet de broute af at kunne indsee dem; Lær at belee med mig den Hovmod, Uvidenhed og Daarlighed, der findes hos disse smaae Jnsekter, som afmale mig saa latterlig, at jeg maatte skamme mig derved, hvis jeg ikke var den jeg er, som troe, at jeg aleene er beskæftiget med dem, og indbilde sig at kunne handle handle efter deres eget Gotbefindende, ligesom Kuglen kunde gaae en anden Vei, end den Spilleren, anviser den, ved at kaste den ud. Det er dig, jeg vil forklare mig for, hor - Saab fordobblede sin Agtsomhed; Substanzen talede, og - - Sacb. vaagnede.