Aalborg Stiftstidende, 1835-03-01
Forfatteren af disse bemærkninger er langtfra at opstille denne Synsmaade, som udelukkende for den Ældre, som man med en vis Arrogance pleier at kalde den modnere Alder; han er tvertimod af den Mening, at den fornemmelig skal vente at finde Jndgang hos Ungdommen og ved denne at gjøre sig gielundende. En anden Sag var det i gamle Dage, da Ungdommen var ung, og gik i den ældre Erfarings Skole; men nu, da Ungdommen er bleven gammel ind. r. klog), og indseer, at den dog engang i Tiden vil komme til at afløse den nu ældre Slægt, kan den ligesaa godt gjøre det nu strax, og være, hvad den dog med Tiden vilde vorde: "Tidens Herre." Under saadanne Forhold er det baade taabeligt og frugtesløst at mene, at enten Ungdommen, eller no ligen anden Alder, der er bleven saa klog, at den slut enter sig til den unge Tids Fane, skulde nedværdige sig til at gjøre sin Pligt, fordi den fordres eller paalæg liges som Pligt. Det maae siges, og det kan ikke siges høit og indtrængende nok, at i denne Pligt Fordom ligger Tidens værste Brøst: derfor staaer endnu saa Meget stille, eller gaaer bagvendt. Nei, hæv Pligten! stil Menneskene paa et indifferent Punkt, mellem Pligten paa den ene, og dens Modsætning paa den anden Side; lad Skranken falde, og du skal see, med hvilken Jver de ville søge efter Pligten. Den vilde blive de Tøileløses meest velsignede Kjæledægge. Det er ubegribeligt, at Nogen endnu kan tvivle herom. Beviserne ligge dog saa soleklare for os. De møde os paa Gaden, i Stræder, hjemme, ude, paa hellige og profane Steder. Enten er næsten hele Europa gal, eller denne Sætning maa være sand. Enhver see sig kun med nogen Opmærksomhed omskring, og han vil strax bemærke, hvor trægt og trevent de Fleste udføre deres Gierning. Dette indrømme nu vistnok Alle, men kun Faa gjøre sig det klart hvoraf det kommer, og endnu Færre ere endnu blevne opmærksomme paa den store, følgerige Sandhed, der saa at sige aller den nye Tid paa Læberne: at til Tidens meest trængende Fornødenheder hører, at lemanciperes fra Pligtens Aag. Kun Fordom og Eensidighed og den deraf udsprungne Mangel paa Evne til at sætte sig ind i Andres Tankegang, kan afholde Mænd, der ellers lere respektable nok, fra at opgive denne tilligemed saamange andre falske og skadelige Traditioner fra den enfoldige, forblindede Fortid. Nogle enkelte Exempler ville gjøre Tingen klar. Spadserer man paa Slotspladsen paa den Tid, Folk skulle indfinde sig til at gjøre deres Pligt i Collegierne, vil man let blive vaer, hvor langsomt, med hvor misfornøiede og vrantne Miner Mange ligesom slæbe sig derhen; hvor lidet Klokkeslettet iagttages, o. s. v. - Man maatte være blind, for ikke at see, at Staten lønner kun altfor Mange, der langtfrax ikke gaae til Arbeidet med den Lyst, som var saa ønskelig baade for dem selv og Staten, og dog er Jntet vissere, end at der iblandt disse Lunkne ere Mange, som baade have Evne og Villie til med Varmest og Jver at foretage sig mange Ting, som ikke er deres Pligt. Følger man nu efter dem, og giør sig Ærinder i Contoirerne - Herre Gud, hvor dybt vil man finde det ogsaa der under Jdealet. Man beklager, at det er saa, og tænker maaskee, at det var godt, om der gaves virksommere Midler, end de hidtil anvendte, til at befordre Pligternes Opfyldelse. Men den, som seer dybere i Tingen, begriber, hvor Skoensk trykker, og indseer, at hele Ulykken er netop Pligten, den kjedsommelige, den forhadte Pligt, Midlet ere sikkert og let. Forkynd, at Jngen har den Forpligtelse at møde eller arbeide i Contoirerne eller Collegierne, men at det staaer Enhver frit, der at indtagest de Pladser, som forhen gaves visse bestemte Personer med den Forpligtelse, at udføre de dertil anvisten Arbeider; lad Contoirerne aabnes for de Lysthavende, og J skulle see, med hvilken Jver Folk fra alle Sider, over Høibro, Holmens- og Knippelsbro, gjennem Slotsgaarden og bag om Slots=Kirken vildes strømme til, for at faae Sæde i Contorerne og Stemme i Collegierne. Ved dette Exempel vil Enhver kunne selv veiledes sig videre. Hvorledes skal man f. Ex. forklare sig, at saa mange Geistlige ere saa lunkne i Udøvelsen afsk deres høie Kald, at deres Tale er kold og mat, deres Formularer afvigende fra Ritualet o. s. v., dersom man ikke lægger Mærke til den eneste Grund hertil, at det er dem utaaleligt at opfylde deres Pligt, som Pligt. Kirkevæsenet vil aldrig komme til at svare til sin Bestemmelse, saalænge det har Pligten at kæmpe imod. Driv denne ud af Kirken; lad det været en fri Sag at prædike, døbe o. s. v., og J skulle see, hvilken Trængsel der vil blive ved Opgangen til Prædikestolen, hvilke Skarer af Tilhørere, der villes indfinde sig, naar Mænd af Folkets Midte føre Ordet; og det vil vise sig, med hvilken glimrende Hof= stat af onde Aander Dievelen vil indfinde sig i Parade om Døbesonten. Der tales saameget om, hvor grueligt det er, at i offentlige Kasser bestieles, da dog enhver Kasserer veed, hvor stræng hans Pligt er, at lade den ham betroede Kasse uantastet. Man bryder Hovedet med at udfinde Midler, der kunde gjøre det umuligt at overtræde denne Pligt. Hvilken Vildfarelse! Veediman da ikke, at det er den forbudne Frugt, der smager bedst, Nei, kunde der kun sørges for, at det ei falder nogen Kasserer ind, at det er imod hans Pligtuat tage de ham betroede Penge, da vilde Alt i Tryghed kunne overlades til ham. Med Kassen vil dette da nok gaae sin Gang, men man vogte sig for at lade Pligten blande sig deri med sine plumpe Jndgreb, thi da er Trylleriet flur forbi, og Ulykken maaskee - allerede skeet.