Ribe Stifts Adresseaviser, 1838-10-01
J 1601 vedtoges Begravelser angaaende af Borgem. og Raad samt de 24 Mænd i Nærværelse af Lænsmanden Albert Skeel til Hegnet, Superintendenten Peder Hegelund og begge Byens Sognepræster Mads Pors og Niels Glud: at et Lig ikke maatte staa længer i Kisten i Huset end i to Nætter, at Kisten skulde tilslaas i Huset, førend den blev baaret ud paa Gaden. Hvilken sidste befaling antyder, at nogle forhen have ladet Kisten udbære aaben, hvilket endnu er Skik i nogle katolske Lande. Videre bestemtes, at de, der vilde holde Ligwecht ikke maatte indbyde saa mange, som hidtil, men kun deres egen Slægt, "Biurd og beste gode Venner". Dette Navn bruger man endnu her omden blandt Almuen almindelige Sædvane, at indbyde og beværte Frænder og Grander den Dag Liget paaklædes og lægges i Kisten, altsaa 1) Ældre have der vistnok været, og jeg formoder, at det er afsaadanne at en Deel Notitser om Ride i danske Magazin er 1) Ældre have der vistnok været, og jeg formoder, at det er afsaadanne at en Deel Notitser om Ride i danske Magazin er tagne. om det, som i andre Egne kaldes "Kistelæg" Men oprindeligen har "Ligvagter, uden Tvivl bestaaet i, at de Jndbudne i Liighuset, rimeligen først under Bøn og Sang, har tilbragt den sidste Nat, eller, som man af det første Punkt i den Vedtægt, her omhandles, turde slutte, de to sidste Nætter, Liget stod inde der, og hvorved Trakteringen vel tilsidst er blevet Hovedsagen. Af Walter Scots Oldgrandsker kan man se, at en lignende Skik endnu var gængs blandt Almuen i Skotland faa Aar tilbage under Navnet "like wake". Endeligen befaler ovennævnte Raadstu Vedtægt, at "der ikke skal henglis nogen Qvind for noget Lig uden 12. At henglis, eller "gaa hyngelidt, maa betyde, at være iført en vis Sørgedragt. Enhver, som overtræder nogen af disse Bestemmelser, skal have forbrudt 7 Daler til de Fattige (Stackarlle) og desuden straffes som Ulydige. En særegen Viis hos hin Tids Kvinder at sørge for Afdøde paa, var ved at bære deres Kaaber, paa en egen Maade, som kaldtes, at bære dem paa Hovedet". Dette maa de gode Ripenserinder have fundet at have klædt dem bedre end den sædvanlige Skik at bære dem paa Halsen" siden det blev den almindelige Maade, de gik med den paa, hvad enten de havde Sorg eller ikke. Men denne Mode har ikke fundet Naade for Lænsmanden Skeels Øjne, maaske ogsaa han har villet forbeholde den for Adelens Damer, nok er det, han klagede herover og Sagen blef anseet af den Vigtighed, at endogsaa alle Borgere, kaldtes til en Raadstu-Forsamling, noget det den Gang, som nu, var overmaade sjeldent Tilfældet. Her besluttedes nu (1607) paa Læns mandens Begiering og Anfordring af Raadet, de 24 Mænd og menige Almue, som nu i Dag Raadhuset søgte og tilstede var, at deres Hustruer og Døttre fra næste Jule=Dag stedse skulde gaa med deres Kaaber paa Halsen til Kirken og til andre ærlige Forsamlinger. Men Enkerne kunne gaa med deres Kaaber, som de selv fandt for Godt; ligeledes maatte de, der sørgede for Nærbeslægtede, en Tid af et halvt Aar bære Kaaberne paa Hovedet, ligeledes de, der fulgte Lig til Jorden. Enhver Anden, der gik saaledes, skulde straffes med en Mulkt af en Daler til Hospitalet og 8 s. til Stadsbuddene, hvem det paalagdes nøje at passe paa, at denne vigtige Bestemmelse overholdtes, og naar den overtraadtes, da strax at udpante Mulkten af de Huse, hvor Synderinderne hørte hjemme, og vare de forsømmelige heri, skulde de selv erlægge en Dalers Mulkt).