Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-09-26
Jndenlandske Efterretninger. J det i disse Dage udkomne niende Hæfte af Maanedsskrift for Literatur, udgivet af et Selskab læses, iblandt mere af almeen Interesse, en Bedømmelse af Oct. Philos. og past. primarius, i Glauchau Rudelbachs bekiendte i Dresden holdte Prædiken: "det christelige Hyrde-Embeds Jndstiftelse, paa dansk udgiven og ledsaget med en Fortale af Magister J. C. Lindberg. Anmelderen anfører nogle Prøver af Recensionen. Der vilde, siger Recens., være flere Spørgsmaale, om hvilke man foreløbig maatte være eng, for at kunne enes om Bedømmelsen af den foreliggende Prædiken, navnlig dette om Prædikenen bør være Vidne om et Sind, som selv staaer ophøiet over Partieaandens Indvirkning, om den bør henvende sig til det samme Sind hos Tilhørerne, og med et forligende Ord arbeide paa at forene de forskjellige Anskuelser til høiere Eenhed, fælles Tro, og Stræben til fælles Maal - eller om den bør være Udtryk af Talerens hele theologiske Personlighed, være beregnet paa et bestemt Parti i Menigheden, hvis Farve den bærer, og ivre for en vis Opfattelse og Form af den christelige Lære, som eenstydig med Evangelium og Christendom, Saalænge Spørgsmaal, som disse, blive besvarede baade med Ja og Nei, er det naturligt, at Dommen ogsaa om enkelte homiletiske Arbeider modsige hinanden; og det lader sig saaledes forklare, at det om den samme Prædiken, som efter Beretning i tydske Blade skal have været Gjenstand for ualmindeligt Mishag i Dresden, iblandt Reinhards og Ammons Tilhørere, hedder i Fortalen til den danske Oversættelse:" at dersom nogensinde en Prædiken fortjente at oversættes i vort Modersmaal, da kan det ikke feile, at jo den af alle meest fortjener det." Til denne Fortale har den nys omtalte Beretning givet Anledning, i det Fortalens Forfatter erklærer det som sin Skyldighed, at afsløre Lognen, og gjendrive den hist leverede falske og løgnagtige Fremstilling af Sagen." Naar denne stærke Beskyldning, som oftere findes fremført i lige energiske Udtryk, er noget paafaldende – den synes nemlig ikke at tyde paa mindre end aabenbar Opdigten af væsentlige Kiendsgierninger – da bliver det endnu mere paafaldende, at vi forgjeves søge om Beviserne for denne Beskyldning. Thi Fortalen stadfæster ikke blot de væsentlige Facta, men oplyser og forstærker hvad hist var anført mere i Almindelighed, ved flere hidindtil ubekiendte Specialia, saasom at der i Kirken under Prædiken selv opstod en forvirret Mumlen, siden en larmende Støi, og at endeligen een Skare vandrede ud af Kirken efter den anden." Ogsaa Skriftet: "Danmark hvad Danmarks er, Herren hvad Herrens, Af G. Busck, Sognepræst til Stiftsbjergbye og Mørke, er recenseret i dette Hæfte, og af Hr. Professor Det. Theol. N. Fogtmann. Allevegne, siger Hr. Recens. spores: at Forfatteren aldeles ikke tydeligt har tænkt sig det, som han taler om, hvorfor hans Tale ogsaa er at agte for et Mundsveir, der vel kan fylde og døve Øret, men ikke tænde noget Lys i Sjælen, ikke frembringe nogen klar Forestilling, eller lede til nogen fast Beslutning. Men det sidste skulde dog al fornuftig og betænksom Tale kunne gjøre. Hans Tale er derimod som et stærkt Knald, der efterlader intet Spor uden en tyk Damp. Det gjør mig ondt, vedbliver Recens. at jeg har maattet omtale dette lille Skrift med saa haarde Ord, men det fortjener i Sandhed ikke bedre Omtale. Det er i det Hele og i det Enkelte saa forvirret, at det ikke er Umagen værdt at dvæle længere derved. Men det angiver dog med høi Bulder en Tone, som hist og her finder Gjenlyd i lige stemte og lige uklare Sjæle. Derfor syntes det mig ikke spildt Umage med faa Ord at betegne dets Aand, som er den blinde Jvers og ForvirringsAand, der er aldeles modsat Christendommens Aand, hvilken er Lysets og Fredens Aand."Man læste i Addr. Av. 222 følgende Stykke: Nyligen anmodede nogle unge Theologer Hr. Confessionarius Dr. Mynster om at udgive sin i Slotskirken d. 6 Sept. holdne Prædiken om den kirkelige Kamp i vort Fædreneland. Nogle andre unge Theologer, som ogsaa gjerne ønskede at kjende Hr. Confes. Synsmaade for denne Sag, anmode ham ligeledes herved om at udgive bemeldte Prædiken, eller dog offentligen at erklære sig i denne for alle Christne høist vigtige Sag. I det følgende Nr. 224 gav Hr. Confess. følgende Erklæring: At jeg ikke har holdt nogen Prædiken om den kirkelige Kamp i vort Fædreneland, finder jeg mig foranlediget til at erklære. Derimod har jeg paa sidstafvigte 12te Søndag efter Trinitatis prædiket om de indre Bevægelser i Christi Kirke, i Almindelighed. Skulde jeg blive findet at udgive denne Prædiken i Trykken, da vilde det kun være dersom jeg turde troe, at det kunde tjene til Opbyggelse, og ikke for at nære Strid, eller at tilfredsstille Nysgjerrighed, Mynster.