Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1772-05-29
Der ere visse Tilfælde i Livet, i hvilke Religionen allene kan trøste; denne Sandhed beviser følgende Fortællelse. Vedon var et Lykkens og Glædens Barn. Hvert Skridt, som han gjorde, var bestrøet med Blomster. Alt det, som var omkring ham, indbød ham til Glæde. Jngen Dag gik forbi uden at efterlade sig en rig Anledning til Fornøyelse for den følgende. Ved Siden af den kierligste Ægtefælle saae han i de elskværdigste Børn en nye Art af Glæde at opboxe, en Glæde, som allene kan føles af de Fædre, der ikke holdte det for nok at have givet deres Børn Liv, Himmelen udøste overflødige Gaver over hans Huus, og befalede sine Velsignelser at følge ham allevegne. Aedon besad iblant disse vare Fortrin, ogsaa dette endnu varere, at han havde en redelig Ven, en Orrest, for hvilken han uden Frygt kunde aabne sit Hierte. Kort: Parcerne havde spundet hans Liv af gyldende Traade; thi der fattedes ham intet til den Lyksalighed, som her kand nydes af Dødelige. Aedon besad disse Lykkens Gaver uden at forfalde til deres Svaghed, og Daarligheder, som hobmode sig af deres Fortrin, og just derved baade befordre og fortiene deres Fald. Og naar han undertiden bled anfægtet af disse Daarligheder, søgte han med en utrættelig Flid at overbinde dem hed Betragtninger af Religionen. Hans Lykke blev ham ikke misundet af andre end af dem, som ikke kiendte ham. De som kiendte ham, ønskede allene, at de aldrig maatte see dens lykkelige Stierne at dale, som hidindtil havde skinnet for ham, og som glædede alle dem, som tænkte menneskeligt nok til at see Dyden lykkelig uden Misundelse. Men hvilken forskrækkelig Forandring! 6 Aar, og hvor snart forløber ikke denne Tiid, for og Dødelige, 6 Aar saae Adon sig i Lykkens og Glædens Skiød! De forgik og nu blev Himmelen bedækket med sorte Skyer. En mørk og taagefuld Nat fordred Glædens Straaler, hvilke ligesom tvungne maatte dale under hans Horizont. Dødens Engel, og tilligemed ham Sygdomme i græsselige Skikkelser omringede hans Huus. De bortførte først hans elskværdige tefælle til Skyggernes Rige. Da Ae den endnu græd ved sin Dorindes Grav, slog Dødens Engel anden Gang, traf den første Frugt, den første Velsignelse af hans Kiærlighed, hans eneste Søn, ubeskrivelige Smerter forggede hans Døds Bitterhed! O! hvor skiælvede hans faderlige Hierte, da han saae det Barn i Dødens Arme, som endnu bar hans Villed i et Ansigt, der allerede var tegnet med Gravens Farve. Dette Tab kunde Adon ikke begræde. Taus og uden Taare følte han det desheftigere i sin Siæll. Nu kom Orest. hans Ven. Sørgelige skiønt Venskabs fuld Behægelser havde kaldet ham. Han kom for at trøste ham, men alt hvad han formaaede vare kierlige Taare. Dog disse vare ikke uden Virkning. Aedon saae dem, og da udbrød hans indvortes nagende Smerte i en Flod af Taare, som blandede sig med Orestes. Nu kunde han beklage sin Ur lykke, nu udøste han i sin Vens Skiød, alle de Bevægelser, som hans Siæle Smerters Følelser, deels havde bundet, deels ladet ham mangle Ord til at udtrykke. Himmelen saae disse Venners Taare; men den stillede derfor ikke det optrukne Udeyr. Den forskrækkeligste Torden var endnu tilbage. Tre Dage tilbragte Orest i sin Vens Arme; Og nu brækkede Skiæbnen den Stad til hvilken Aedonhavde hældet sig. En dødelig Sygdom forgiftede Orestes Blod. Han døde i nu opsteg Fortvivlelse af Afgrunden den fløy med en Acherontisk Fart til Aedons Boelig for at vinde ham, om mueligt, med evige Lænker. Den fandt Aedon i Naturens Tempel; dens Præster søgte at trøste ham; han hørte dem med Opmærksomhed; gik hiem; Og Fortvivlelsen, fulgte ham i Hælene. Aedon overveyede Naturens Grunde; han søgte at overgive sig til dem for at forsøge om de kunde tilfredsstille hans Siæl er forgiædes! - - at blive selv til intet, de endnu forskrækkeligere. - Han tænkte - men derved blev Frygtens og Angesternes billeder endnu meere forskrækkeligere. Fortvidlelsen forhandlede sig i en fæl og mørk Skye, som dækkede for hans Øyne. Nu blev han intet vaer, undtagen Dolke Dolke til at myrde sig; Fortvivlelsen havde slebet dem til hans endelig Undergang.