Corsaren, 1842-12-09
En "ubetydelig" Sag. J Slutningen af forrige Uge modtog Hr. Universitetsboghandler Host et Brev fra en Husmandskone i Fyen, der i hellig Eenfoldighed anmodede ham om at bevæge "Corsarens" Redaction til at tage sig af en Ansøgning til Kongen om at faae Ret og Retfærdighed i en hende og hendes Familie angaaende Sag. Den stakkels Husmandskone lever endnu i Naturtilstanden, hun troer, at, naar der i offenlige Blade klages og forlanges Ret, saa kommer Kongen strax og tager sig af det. Hendes Ansøgning var derhos skreven saaledes, at vi ikke dristede os til paa hendes Vegne at indsende den og endnu mindre at forsyne den med vor Anbefaling. Men, kunne vi saaledes ikke tale en Ulykkeligs Sag for Kongen, saa kunne vi tale den for et Forum, hvor den i ethvert Tilfælde hører hjemme, og hvor der ingen Ansøgning er nødvendig, og hvor derfor heller ingen Ansøgning bliver henlagt; vi kunne tale den for et Forum, hvor Proceduren er kort, Sportlerne faa, Dommen hurtig, og hvor Dommen ikke engang staaer tilbage for Høiesterets med Hensyn til det Fortrin, at der ingen Præmisser gives. Saa bringe vi den da for denne Domsol, for Folket. Den nævnte, 60aarige, Kone, der har henvendt sig til os, har tiltroet os Magt og Jndflydelse; hun har aneet os for store Mænd. Angaaende Betalingen for vor Assistance tilskriver hun os saaledes: Skulde min Ansøgning ikke kunne blive optaget som Bidrag, "da maa jeg udrede Omkostningerne, om jeg og dertil skulde sælge min sidste Klædning. Da det er den sidste Tjeneste, jeg formeentligen kan gjøre min ulykkelige og uskyldige Mand". Men er det nu en vigtig Sag - Vi tilstaae det, forknyt: der vil i denne Sag neppe blive foreslaaet en National-Subskription, skjøndt en saadan maaskee netop her vilde være paa sin rette Plads. Thi, hvad er en "vigtig" Sag? Naar en Mand krænkes saaledes, at i ham en Mængde, en heel Nation krænkes, saa er den vigtig; det er unægteligt. Men, naar en Mand krænkes tusinde Gange meere, naar hans Velfærd, hans Frihed ødelægges, men derhos tusind Gange Færre føle sig angrebne derved - saa er Sagen ikke vigtig. Det er ogsaa unægteligt. Det er nu engang saaledes, og det er i sin Orden; vi fremføre det derfor ogsaa kun som en Sprogbemærkning. Altsaa, denne "ubetydelige" Sag bestaaer efter den til Kongen bestemte Ansøgning deri, at der hos en formuende Huusmand og Væver paa Skaarup Mark under Svendborg Jurisdiction, Aftenen eller Natten mellem 15de og 16de October, medens hans Kone var alene hiemme, blev gjort Huusinquisition af Cancelliraad Bruun, Herredsfoged i Jurisdictionen, en Assessor Clausen, af Ærøeskjøbing og en saakaldet Kjøbmand Hans Jespersen Bager, for at søge efter Tyvekoster. Man borttog en Mængde Tøi uden at indføre det i en Protocol eller forsyne det med Segl eller desl. Blandt det Tøi, Assessor Clausen og Kiøbmanden toge sig af, havde været henlagt 50 Rbd., nemlig 10 Femdalersedler, som Væveren kort Tid i Forveien havde laant. Disse 50 Rbd. ere. forsvundne uden noget Spor. Den næste Dag kom Jnquirenterne igjen, og da traf de Væveren hjemme. De begyndte en ny Ransagning. Væveren forlangte, at Manden, der tyvtede ham, skulde opgive Mærker paade stjaalne Varer. Hertil vidste Kjøbmanden Jntet at svare; men meerbemeldte Assessor Clausen raabte, at det skulde nok faae Mærke, naar det kom til Ærv'! Endelig arresterede de Manden og bragte ham til en fremmed Jurisdiction. Hans to Døttre bleve ligeledes arresterede, men uden Forhør frigivne 8te Dage efter. Vi sagde, at det var imellem den 15de og 16de October; men det var ikke i October 1842, det var 1841. J 5/4 Aar har Væveren siden sidvet arresteret. Man kjender vore Arrester; men den Maade, hvorpaa man skal behandle denne Mand, fortælles os saaledes, at vi ikke vilde troe det - selv om vi saae det. Hr. Assessor Clausen er rigtignok en Schleswig- Holsteiner; men desuagtet troe vi, at han taler Dansk og ikke Tydsk til Arrestanten, at der bliver holdt Protocol og ikke skrevet paa løse Blade, at Arrestantens Svar føies uforfalskede til Protocols, og i alt Fald ikke nedskrives, før de ere afgivne; item Vidnernes. Vi troe det; thi vi kjende ikke Assesfor Clausen med Undtagelse af, at man tilskriver os, at han engang har været suspenderet et Aar - og vi troe altsaa det Bedste om ham. Jmidlertid er Væverens Velstand aldeles ruineret. Hans Marker ere blevne udyrkede, hans Haandtering har ligget stille, og hans Døttres gode Navn og Rygte antastet; thi, endskjøndt de snart bleve frigivne, og, skjøndt en høi Embedsmand yttrede, at de slet ikke burde været arresterede, saa sige dog Folk naturligviis: Hun har været arresteret for Tyveri. Skjøndt det synes os, at en Mængde Omstændigheder tale for, at Væveren ikke er skyldig, ja, skjøndt selve Fremgangsmaaden imod ham fra først til sidst synes at vidne for ham, saa ville vi dog ikke yttre nogen Mening derom, men indskrænke os til at forlange, hvad hans nedbøiede Familie forlanger: Ret, upartisk Retfærdighed. Det er dog det Mindste, som kan forlanges for En, der er beskyldt for Tyveri og har siddet 1 1/4 Aar arresteret. J det mørke, fugtige Hul, hvori denne Mand bensidder uden at turde tale med Sine, er al Klage ham afskaaren. Saa laane vi ham da vor Røst og raabe over det hele Land: Ret! Retfærdighed. Om han er skyldig eller ei, lad ham faae det, han raaber paa: Ret, Retfærdighed!