Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-06-06
J Kunstens stille Lye, i Videnskabers Skygge Vil Freden til Dig tye, vil Fromhed hos Di bygge. Gaae, ædle Yngling, da, gaae, fulgt af danske Hjerter, De lyse paa Din Vei, som himmelsendte Kjærter, De værne om Din Fod i Vaarens muntre Dage, De lede Dig med Held til Fædres Hjem tilbage. Ja, kom mangfoldig riig til Dine kjære Egne, At Dannemark ved Dig sig kan lyksalig regne, Og husk: en Blomsterskaal med Sydens Frugt Du henter, Mens Nanna sidder her og paa sin Balder venter. i, c. a. Afdøde Kammerraad og Veikasserer Jacob Baden om en dansk ortografisk Ordbog. (Fortsættelse; see forr. No.) 4. Med Bogstavet J som Vocal, og som Consonant, er mødt mig den største Vanskelighed, og som jeg uden Selskabets gode Raad og Veiledning ikke veed hvad jeg skal giøre ved. Vidensk. Selsk. Ordbog har i de hidtil udkomne Bogstaver aldeles forkastet Brugen af J som Consonant. Den skriver alle Ord med Vocalen, J. Brugen giver Ordbogen Medhold, thi det er yderst sielden, og kun i enkelte Ord, at man seer Skribenten følge Reglerne for i og i. Men kan man forkaste disse i et Lexicon uden Bebreidelse, og hvad skal man sige til Forsvar herfor, naar man under Bogstavet J nødes at tale om det, som Consonant, og som Vocal, Nogle have endog anseet denne Forskiæl saa vigtig, at de have foreslaaet at henføre i og i hver under sin Rubrik. Og allerede for rum Tid siden finder jeg i et orthografisk Lexicon af von Haven fra 1741 denne Omstændighed som meget vigtig for Sproget anført. Det maatte tillades mig som noget der for mig om denne Sag er tydeligst giennemgaaet, at anføre hans egne Ord"J er et dobbelt Bogstav, baade en Vocal og en Consonant, naar det er en Vocal skrives det saaledes i, og i hvilke Ord det saaledes staaer som en Vocal, giør det, som alle andre Vocaler, altid en Stavelse; thi saa mange Vocaler som der er i et Ord, saa mange Stavelser er der og, undtagen hvor to Vocaler giør en diph tongum; men naar det er en Consonant skrives det saaledes: i, og da kan det ikke udsige noget eller gjøre nogen Stavelse, med mindre det faaer en Vocal til Hielp. Denne Consonant i kan vi saalidet undvære i vores danske Sprog, som Latinerne i deres; thi endskiønt de fleste ikke veed at iagttage den i deres Skrivning, saa bruges den dog af alle, som kan tale Dansk, idelig i Udtalen, skiønt de selv ikke observere det. Aarsagen er: Ungdommen vænnes ikke til at bruge dette i fra deres Skolegang af, fordi det ikke just staaer paa deres Fibelbræt, eller i deres Abebog; men bleve de vandte til rettelig at bruge det, skulle de med Aarene nok begribe dets Rigtighed saavel i Udtalen som Skrivemaaden, og vilde af sig selv falde dem i Pennen. Hvori som Vocal skal bruges, behøves ikke megen Oplysning, men hvor i Consonant skal bruges, der tage de Fleste Feil; jeg vil derfor fremsætte en Deel Ord, hvor i med Rette bør skrives og bruges, saasom jo, ja, just, jeg, jevn, hjelp, hjem, Hjul, Hjort, Skjold, Skjeldsord, gjør o. s. v. som alle ere monosylløbe, men dersom de skrives med i Vocal blive de bisyllada, saasom: Hielp, Hi¬ul, Hiort, o. s. v. - igjen, Hjørne, Gierning, Hjerte, Bjerge, fjorten, skjuler, gjorde, skjoldrer o. s. fr., som ere bisyllade, men skrives de med i Vocal blive de trisyllads paa forrige Maade; ligeledes igjennem, Tjenere, Kjereste ere trisyllebs, men, som før er meldt, blive quadrisylleba. Man kan best see hvad Forskiæl i og i giør i efterfølgende faa Ord: han tiendte (decimabet) Præsten den Tid jeg var der; o: han gav Tiende til Præsten &c., og han tjente (serviebat) Præsten den Tid &c. : han var en Tjener hos Præsten &c. Ligeledes: Han tog tiere (sæpius) a oftere Kosten i Haanden, og hun tog Tjerekosten &c. Mange derimod skrive dette i hvor det ikke bør skrives, saasom feiler, seiler, Øie Trøie og i saadanne mange andre Ord, men bør skrives med i og y, og paa slige Steder giør to Vocaler en Diphtong. Dette er i mine Tanker meget tydeligt og fatteligt fremsat, naar Regler derfor skal gives. Men Ordbogen har aldeles ikke paaagtet dette; den skriver allevegne: Bierg, biæffer, Gjord, igiennem, Flog, fiollet, Fiæs m.; og vil intet kiende til Brugen af Consonanten 1. Skal jeg følge Ordbogen, for at være i dette som det øvrige overeensstemmende med den, saa maa jeg ogsaa forkaste i som Consonant; men hvad skal jeg da anføre til Undskyldning herfor, Jeg har allerede i en stor Mængde Ord antaget disse Regler, og skreven i, hvor dette bør staae, men har desuagtet intet imod at forandre det, naar det befales mig.