Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-17
Om Laugstvang i Handelen under nærværende Krig. Lauge ere een af de Jndretninger, som man umueligen kan bedømme rigtigen, uden at man gaaer tilbage til Borgersamfundets ældste Stiftelse. Deels Nødvendigheden, at drage udenlandske Professionister ind i Landet, deels Yndest for enkelte Mænd, gav dem deres første Tilværelse. Ligesom andre Privilegier, avlede i Barbariets Mørke, forplantede de sig fra Slægt til Slægt, og rodfæstede sig omsider saa stærkt, at man ikke turde vove, at røre ved det gamle, raadne Træ af Frygt for, at saa mange, der leve under dets Skygge, skulde miste dets Ly En Jndbygger i Ny-Holland vilde undres meget over, naar man fortalde ham, at der i en Verdensdeel, der kaldes Europa, gives Love, der forbyde Mennesket, der skabtes til Arbeide som Fuglen til at flyve, at ernære sig af sine Hænders Gjerninger og Frugten af hans Flid, Love, der sige: du maa ikke tigge, du maa ikke tilvende dig andres Eiendom, men du maa heller ikke søge dit Underhold ved at sye Skoe eller Klæder, med mindre en Skomager eller Skræder, der er Medlem af et Selskab, som kaldes Laug, giver dig et Lære brev, hvori han paa Ære og Samvittighed bevidner, at du har været hans Dreng i sex eller syv Aar. Skulde Ny-Hollænderen spørge, hvad kommer det Staten ved, paa hvilken Maade jeg ernærer mig, naar kun Maaden ikke er skadelig for mine Medborgere, saa svarer man, ikke fordi den er skadelig for dine Medborgere, men fordi Skomagere og Skrædere ikke vinde saa meget, naar det er tilladt andre end deres Selskab at sye Skoe og Klæder. Naar han da endvidere spørger: "hvad kommer det Staten ved, om Skomagere og Skrædere vinde meget eller lidet, have meget eller lidet Arbeide, naar kun det Hele befinder sig vel derved," saa svarer man: det Hele kan ikke befinde sig vel derved, thi ved Bønhaser bliver Fuskerie almindeligt, og ved Fuskerie blive Folk narrede. Naar han da endelig spørger: "er det de gode eller slette Arbeidere, der have meest at bestille i Europa, og anbefaler det Gode sig ikke der som hos og ved sig selv," saa affærdiger man ham med den korte Bested, at det er noget, som en Ny-Hollænder ikke forstaaer. Jeg har ved en anden Leilighed betragtet Laugene fra deres gode og slette Side. Saaledes som Jndretningerne i de fleste Stater fra ArildsTid ere, kan det være gavnligt, at Staten ved egne Love vaager over, at ikke alt for mange sysselsætte sig med een og den samme Næringsgreen, og at Fuskerie ikke tager alt for megen Overhaand. Men vor Regjering har ved nyere Anordninger viist, at den langtfra ikke under alt for strænge Laugsrettigheder, ja, uden aldeles at ophæve dem, har den dog efterhaanden betydeligen indskrænket dem, og derved er Adgang til Flid og Næring meget bleven lettet. Dens Visdom har indseet, at kun fri Hænder kunne danne fri og lykkelige Borgere, at ethvert unyttigt Baand, der undergraver Vindskibeligheden, ogsaa undergraver Statens Vel, at Menneskene ved deres Jndtrædelse i Borgersamfundet nødvendigen maatte opoffre mange af deres naturlige Friheder, men at disse Opoffrelser ikke bør forøges ved unyttige Tvangslove. Erfaringen har lært, at Langsmesterne ikke have tabt noget ved de mange ny tilkomne Frimestere. For den Flittige og Redelige er den Arbeide nok, og kun den Lade og Uredelige, der troer, at hans Laugsrettigheder bør tvinge hans Medborgere til at søge hans dyre og slette Arbeide, seer med avindsyg Øie paa den stræbsomme Frimester, der har større Søgning, fordi det Arbeide, han leverer, er billigere og forsvarligere. Men i intet Tilfælde yttre imidlertid Laugs rettigheder deres skadelige Virkninger tydeligere end i Handelsfaget, og aldrig kunde Graden af disse Virkningers Skadelighed være større end under Conjuncturer som de nærværende.