Viborger Samler, 1779-10-25
Anmærkninger ved det i Samleren Nr. 32 fremsatte og besvarede Spørgsmaal: Kan Successor i et Præstekald have nogen retmæssig Fordring til Part i det Græs, som falder i Tøiringen, under Naadsens Aaret Jntet er meere fatteligt, end at Lovgiveren, som tillægger Successor Deel i Engen, tillige derved forstaaer Græsningen; thi som under Sæden befattes tillige Engen, saa maa jo til Engen henhøre alt, som kaldes Græs, da disse tvende Ting ere Synonyma, og al Græsning, naar den ikke tøires op, kan blive til Eng: Og hvad er meere overeensstemmende med Lovgiverens Hensigt, der vil, at alt skal deles i tvende lige Deele imellem Enken og Succes for, men hvor ulige mindre blev Successors Deel, naar han skulde nøies med det, som Enken fandt for godt heraf at lade slaae og høste? ja dette blev saa meget mindre paa de Steder, hvor Moserne give saare lidet og ringe Høe, og altsaa maa denne 1) i Kiøbenhavn. Man Hos Mangel oprettes ved at bruge desfleere Baarer til Høe=Avl. Under dette Paaskud, at Græsningen tilhørte Enken, kunde hun jo lade alt optøire, og af Creaturene fortære; og hvad blev da tilovers for Successor, der, i Henseende til den Huusholdning, han enten i nærværende Tid har, eller i den strax paafølgende Tiid faaer, meere end Enken, som snart ophæver Huusholdningen, behøver Græs og Foer til de Creature, han skal holde, og til at samle den fornødne Gjødning til Pløie=Landet? At Enken faaer det Halve af Eng og Græsning, ligesom af alt andet, er Lovgiverens Villie, og Naade, og, eftersom hun i det øvrige har ingen Bekostning, uden den, som sigter til hendes egen Fordeel (thi hvad hun lader for Successor arbeide ved Avlingens Drift, fordrer og faaer hun sin Betaling for, hvad er da meere billigt, end at hun skaffer Successor, paa hvem alle Embedets Byrder ligge, det Fordringskab, som til sammes Forretning er nødvendig, At tage det Heele op af eet eller andet for saa liden Uleilighed, da dog Heste og Vogne, og Folk skal holdes, var jo at gaae Successor alt for nær. At Enken beholdt til nogle Kiørs, ja endog et Par Hesters, Græsning forlods, vilde neppe en Successor vegre sig ved at tilstaae hende, naar ham i andre Poster blev viist en billig Føielighed; men at overlade hende alt det, hun behager at bruge til Tøiring for Stude og andre Creature, hvoraf hun selv drager Nytten aleene uden Vederlag, kan vel ikke med noget Skin af Ret paastaaes. Og naar her nu paa Enkens og Lauværges Side lidet eller intet af det, man kalder Føielighed og billighed, lagt iagttages, naar al gammel Halm tilligemed Tag eller Langhalm, nogle faa Kierve undtagne, sælges bort til Fremmede, naar her anstilles Auction over Kornet paa Ageren, der til det høieste opdrives, endog det deraf, hvorfor Successor i Samling har gjort det Bud, som er dets fulde Værdie naar her fordres Betaling af Successor for Leder og andet Præstegaardens Bygning tilhørende, uagtet han, for at vise sig raisonabel, har udlovet den fulde Summa for samme, der dog i adskillige Deele er heel brøstfældig, naar Enken og Lauværge ere saa ubillige, at de fordre for den Sæd, som er lagt, og meere, end som virkelig er saaet, 2 Mk. over Capituls Taxten, der dog ei kan accorderes, ja end- og Betaling for det Arbeide, som han selv har forrettet 7, naar Successor (der har kjøbt alt til det dyreste, endog uden Auction, for at facilitere Enken; der har, efterdi han selv havde Huusholdning og Familie, renonceret paa sin Kost i 3 Fierding Aar, imod et Par tomme Værelser, som Enken til sit Brug aldeles ei behøvede), imod Enden af Naadsens Aaret, besøges med en Beskikkelse og Notarial Reqvisition efter den anden, uden mindste Anledning og Nødvendighed; Hvad Under, hvad Ubillighed er det da, at han paastaaer sin Ret efter 1) Jeg har været Præst i 13 Aar; i samme Tid overværet, som Assessor, adskillige Skifter og Deelinger imellem Enke og Successor i Naadsens Aaret; men ingensteds har jeg erfaret noget ligt deslige Fordringer eller Foretagender, der, om det havde existeret, vist af mig og andre upartiske Dommere vilde blevne anseete, som høist ubillige og lovstridige. ter Loven, og hvad kan man vel kalde denne Omgang af Contra=Partiet andet, end en overdreven Vinde=Syge, jeg vil ei sige Nedrighed, Selvraadighed, og en ikke sensicalisk Selvklogskab? og mon det ikke være dette Partie, der elsker og ypper Trette, som meget letteligen ved et fornuftigere og billigere Forhold kunde være forekommen, Bevare Gud enhver redelig Præstemand fra en Nidkierhed af dette Slags, der vist nok er meere kjødelig, end aandelig Herom vil jeg bede, og venter vist, at alle Retsindige giør samme Bøn med mig. Dokter South boede paa sin Alderdom i Kaversham, i Grevskabet Oxford. En Dag, da særdeles Forretninger nødte ham til at giøre en Reise til London, benyttede han sig af Leiligheden, for at besøge sin gamle Ven, Doctor Waterland. Det var Formiddag, og denne bad ham saa meget at bie og spise til Middag, at han endelig sagde ja. Doktorens Kone, der var meget gierrig, og fandt denne Jndbydelse ganske utidig, kaldte sin Mand, ind i et Kammer næst ved, og gjorde ham der de bitterste Bebreidelser. Den stakkels Doktor undskyldte sig længe med deres gamle Venskab, forsikrende hende, han ikke havde kundet andet; men hans Eftergivende formildede langtfra ikke Konen; hun skreeg endnu høiere, og endelig blev det saa hidsigt, hos at Doctoren i Vrede sagde til hende, at var det ikke for den fremmede Mand, der var i Huuset, saa skulle han prygle hende. Herr South, der havde hørt den heele Handel, raabte strax til ham: Giør dem ingen Tvang for min Skyld, min kiere Herr Doctor, ansee mig ikke for fremmed; De veed jo vi er gamle gode Venner. Dette virkede saa meget, at Konen blev skamfuld over, at have været hørt, og tillavede et godt Maaltid, men torde dog ikke lade sig see.