Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-09-24
I Aarhuus Avis No. 150 læses under "Forlangt Jndrykkelse, følgende, med Overskrift: "Til Hr. Landvæsenscommissair Dalgas: Bremenfeldernes Dag er vendt tilbage. Der maa altid fiskes i rørt Vand. Siden vi ikke kunne faae vor Krig frem med at foreskrive Love, begyndte vi med Embedsklassen og skjar den over een Kam, saa man skulde troe, det havde været Kjæltringer tilsammen. Domstolene flattere vi vel; men giv kun Tid, Vi taale kun en Ting, saalænge det gaaer efter vort Hoved. S. Hempel. "Langt om længe lader De igjen høre fra Dem. At De begynder Deres Tiltale med paa en paudeMaade, at characterisere min forrige Artikel mod Dem som en fanatisk Jesuit fuldkommen værdig. betragter jeg som et godt omen for den Sag, jeg forsvarer. Jeg skal ikke gjengjælde Lige med Li 3 ge, men holde Sagen selv skarpt i Sigte, overladende Dem den kummerlige Fordeel, De kan finde i Brugen af slige Vaaben. Her gjælder det er, hvor der bedst kan skjælde, men hvo der kan fremføre de til bedste Grunde. Og af Saadanne finder jeg ingen 8 i Deres Gjenmæle. Deres eneste, ideligt, under de utallige Skikkelset, tilbagevendende Grund er den le at De har Ret. Men med denne ultima ratianer jeg ikke nøisom nok til at lade mig affinde. De et opfordret til at fremkomme med Beviis for Deseres oprørende Beskyldning, at man dagligt seer Embedsmænd stiæle, at Embedsmænd daglig lader a sig bestikke o. s. v. o. s. v. Jstedetfor at forsøge derpaa taber De Dem i selvbehagelige Betragtninger, t. Ex. at De ikke er bange – at Deres Orde skal staae ved Magt – at De ikke skriver, for at skade Nogen – at Deres Hensigt er at gavne -at De vil vedblive at skrive – at De, som en Practicus, meget bedre kan finde hvor Skoen trykker end om De var en høirbegavet Aand – at De har Lov til at paatale Embedsmænds Feiltrin – at det er urimeligt at forlange. De skal vende Deres Angreb mod Dem selv, o. v. J et Tilfælde, som nærværende, at opvarte med deslige presomprurusUdgydelser, henpeger enten paa en ynkelig Miskiendelse af Gjenstanden for den Trætte. De selv har yppet, eller paa total Uformuenhed til at fore det æskede Beviis. Jeg vil og kan ikke undlade mig paa Deres Personlighed, i hvor elskværdig den end maa forekomme Dem, saameget mindre, som De hvor De henfalder i slig Selvbeskuelse, giver, mil dest talt, endeel Nonsens til Bedste. Jeg havde t. Ex. sagt: "Det brøster Dem paa Selvkundskab." Det paa svarer De mig: "At jeg har brystet mig med Selvkundskab, er en Usandhed, som saameget Andet. De har fremført "– Det kalder jeg at grib i Luften efter en Leilighed til at udskjælde sin Modpart for en Løgner. - Hvor De, til saa frygtelig en Yderlighed blotter Dem selv, der skulde de ikke gjøre Andre nogen Anmodning med Hensyn paa Gabestokken, synes mig. Og endda vil De true True mig med Søgsmaal fra Bønderne i Høinfordi jeg har sagt, hvad jeg herved gjentager, at de have vidnet, hvad de, efter deres Provstes Forklaring, aldrig have bøet. Som om Hr. Provst Thunes's under Embedseed afgivne Erklæring ikke vetede mere, end en Attest fra Jens Jversen, Laurits Madsen, Niels Nielsen, Rasmus Davidsen og Laurs Jacobsen. Saameget i Anledning af Deres Gjenmæle. N. til Sagen, hvorom det her egentlig gjælder. Der forpligtelse til at bevise Deres grove beskyldninge til, idetmindste at forsøge et Beviis. Jeg siger, De bør have det; thi at De hidtil ikke har lagt det for Dagen, maa være Dem selv klart, naar De seer tilbage paa alle de Udflugter hvoraf De har betjent Dem, for at undvige. Jeg gribet Dem ved det, der er Manden det høieste paa Jorden, ved Deres Ære, idet jeg endnu engang opfordrer Demden danske Embedstands offentlige Anklager, tilmed factiske Grunde at bevise Deres gruelige Paasagn. Skulde De da, under Forsøget, overbevise Dem om, at den Steen ikke lader sig løfte, bør De ogsaa have Mod til, offentligt at erkiende det. Det sømmer sig for en saadan Mand, som De vil ansees for at være: Fægte, eller overgive sig, men T. J. ikke flygte,