Berlingske Tidende, 1809-07-21
Hvem der i Jylland eller i Fyen nu, eller noget længere hen, kunde afhænde et Qvantum godt Svinefedt, indtil 2600 Pd., i større eller mindre Portioner, for gangbar Priis, ville derom behagelig henvende dem jo før jo heller, til den Kongelige Medicinal=Providerings-Commission i Kiøbenhavn, eller til en af dens særskilte Redlemmer : Professor Schumacher, Professor Herholdt, og hirurg 3. - forn. mere at afhandle det Fornødne. ter. Mit elskte Barn, min fordums Fryd, min bedste Glæde af Du var den, som tidt og ofte trösted mig. da jeg omspændt af Qval, bagtalt af Falskheds Læbe, hendvæled her et bittert, slavemæssigt Liv; da jeg nedsænkt i dyb, i fæl, i navnlös Kummer, forgiæves sögte Roe og Hielp og Trost og Raadved Midnats stille Tid, naar alt indbyder Slumer, omvanked jeg forstenet, af listig Slange-Daad. Da var Duden, som englelig mig venlig rakte, Din spæde Uskylds Haand, og bad til Gud for mig, og naar hin Skovens Sanger froe og glad Dig vakte, da svandt min salte Graad, naar jeg blot skued Dig. Mit elskte Barn, Du iled bort fra denne Bolig, hvis Tag er gammel Straae, hvis Vægge klinet Leer, hvis simple Arnested nu ligger ganske rolig, ei ildes, glödes op, til vandte Maaltid meer. Du tog atsted fra denne snevre, lave Hytte, der dog stod reist, omslyngt af Blomsterkrands, og skiøndt den ussel staaer, jeg ikke dog vil bytte med Larmens Borg, hvis Lyst er Spil og Dands. Min Fryd er tabt, min Alders glade Vaar er blegnet af Ondskabs lumske, trædske, frække Hiernespind, den eneste Glæde, som mig nu her blev levned, er Gang i Skov og Krat, forgyldt af Solens SkinDer lærer jeg, at Han, som styrer Leviathans Veie, Han vogter ogsaa Fuglens Unger i sit Löv; af jordisk Glands, at alt hvad Jorden har i Eie er Rosen lig, som blom tret falmer, bliver Støv, at dette Liv er kort, ustadig, fast urolig, fra Vuggens Blee til Hiertet ikke mere slaaer, at visnet Liljeblad med Graven giør fortrolg. .Der endes al vor Nød, der blöder intet Saar, der begner jordisk Magt, lig Klintens Blomst for Seglen, der raser ingen Krig, der stilles Jammers Suk, der lönnes Urkyld, som ved Voldsmænds Sammenmeglen, blev her fordømt, skjöndt den var reen, som Himlens Dag sa, elskte Minal disse sidste Linier Trøst indgiver, din her forladte hulde Fader og din Ven, der, indtil Dödens Time mig imöde iler, skal elske Dig, og aldrig glemme Den i som var min Fryd, min Trost i hine Trængslers Dage, da jeg forhadt, forfulgt, min Hytte maatte flye, og derpaa haardelig nödtvungen maatte tage .et haanligt Skilsmis Brev, og egne Börn skye Lev vel mit elskte Barn, Gud Fader i det Høie, Han fölge altid Dig paa Livets trange Veil Han selv Dit unge Hierte lede, danne, böie; Hans Bud er: Dyden hyld og Lastens Træl agt ejl destrup Degnebolig paa Falster, den 4de Julii 1809. J. C. Westly Frahl. Leopold Theolo, von Barner, Herre til Alkestrup og Egemarke, Kongelig Kammerjunker, døde den 24de Junii 1809, i en Alder af 43 Aar. Som Videnskabs= og sprogkyndig Mand, var han frem formange andre Jorddrotter, oplagt til at studere endog udenlandske Landhuusholdnings=Skrifter, og at foranstalte disses bedste Anvendelse hos sig og Andre. - Hans Forstand, Retskaffenhed og blik Karakteer, gjorde ham æret og elsket ; og hans med gode Sindegaver rigelig forsynede Enkefrue, syv velopdragne Børn, samt mange Venner, savne denne saa ædle som adelige Mand, hvis Minde vil være, et alene Nutidens, men endog Fremtidens Mennesker behageligt.