Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-10-25
af denne Tidende ere allerede de mærkværdige Pletter omtalte, som har viist sig i Aar paa Solens Legeme, og tillige de berømteste Astronomers Meninger derom, flere Jagttagelser ere anstillede over dem den afvigte Sommers Forløb. Den 10de Juni observerede den franske Astronom D'Agut i Rennes fem nye Soelpletter, hvoraf den midterste var af en Størrelse som Jordens Giennemsnit, den 12te lagt tog han sex og den 16de otte Soelpletter. J September tiltog disse Soelpletters Antal og de voxte i Størrelsen, de dannede to Grupper, hvoraf den ene indeholdt to meget store og 12 til 15 mindre, og den anden 7 til 8 større og mindre Pletter; men Antallet steeg tilsidst fra 25 og til 30 og de bevægede sig med en overordentlig Hurtighed. J Enden af Seytember faae man især to meget store Pletter, den ene ved den vestlige og den anden ved den østlige Soelrand, i de franske Blade aftegnede man endog Solens Udseende i Aar; man fandt at det lignede. et Ansigt; som blot manglede Ørene (en Mand i Maanen har man længe vidst af at sige, men en Mand i Solen er noget ganske Nyt) nogle meente, i de Lande hvor det i Sommer har været saa vaadt og saa koldt, at Soelpletterne vare Skyld deri, men de betænkte ikke, at saa vaad og kold som at Sommeren var i nogle Lande, saa heed og tør har den været i andre. Det er ogsaa bemærket, at man har tilforn havt hede Sommere, naar det har været mange Pletter i Solen, og kolde Vintere, naar der kun har været saa at see paa den, f. Ex i Aarene 1779 og 1755 var der Pletter i Solen, som vare to til tre Gange større end Jorden, og i 1791 bemærkede man en Plet i Solen, som var 21 Gange større end Jordens Overflade, og desuden 50 andre Pletter, og dog var Sommeren i disse Aar slet ikke særdeles kiølig. Conrektor Stark i Augsburg er af samme Mening, han bemærkede saaledes den 9de Juli, at Varmen var overmaade stor, uagtet der just paa den Dag viiste sig store Pletter i Solen, og deriblandt een, som syntes at være sex Gange saa stor som Jorden; disse Pletters Figur forandrer sig uophørlig, hvilket ogsaa svarer ganske til Herschels Mening, at disse Soelpletter ere Aabninger i den lyse og udvendige Dunsikreds, som omgiver den indvendige giennemsigtige Dunstkreds, som er omkring Solen. (Formodningen er meget rimelig; Solens Beboere maae detfore ikke kiende noget til hvad Nat er, de maae leve under et bestandigt mildt Daglys, som skinner ned til dom igiennem deres Dunstkreds, og kun naar dette ætheriske Lys af og til fortrækker, formindsker eller ophører denne varige Klarhed for en Tid, hvorved Glæden over dets Beskuelse forhøies). Men hvad skal man sige om de nye Formodninger af hiin gamle og store Stiernekyndige, som findes i en Afhandling af ham i det londonske Kongelige Videnskabers Selskabs Forhandlinger for Aaret 1814, hvori han efter sine Jagttagelser og Betragtninger yttrer den Meening, at der danner sig efterhaanden nye Stierner, af de saakaldte Stiernetaager, hvoraf sees over 1000 paa Himlen, og som man hidindtil har formodet at udgiøre hele Systemer af Firstierner eller Soleverdener, og at Jagttagelserne vise, at Melkeveien, som er ikke andet end en uhyre Forening af Stierner begynder at forandre sig, at hist og her afløser sig en Deel fra den, at Stiernerne trække sig sammen i særskildte Hobe, og at den rimelig med Tiden vil aldeles miste sit nærværende Udseende. Hvorlidet begriber Mennesket de Underværker, som Dagen, og hvormeget mindre endnu de, som Natten forkynder det. – J Hempels Avis læses følgende: J Aaret 1818 indtræffer Paaske den 22 Marts efter den i Kronologien saakaldte eyliske Regning, efter den astronomiske egentlig 8 D. senere. Dette er den tidligste Datum i Aaret, da Paasken kan indtreffe, nemlig Dagen efter Jevn døgn, hvilket giver 27 Søndage efter Trinitatis. Saa tidlig Paaske har man ikke havt siden 1767. og faaer ikke igien førend Anno 2283. (Vi skal passe paa om det ogsaa treffer ind) Oversigaf Dagens udenlandske Nyheder.