Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-05-29
gen. den og J. J. J. C. H. *** En Fortælling fra den ældste Verden. Enhver, der er beløben i gamle Traditioner, veed, at i Verdens allerførste Tider, da Uskyldigheden var reen og Enfoldigheden fuldkommen, levede Menneskeer i en bestandig Rolighed og Velstand, som Fornøielse, Overflødighed og Hvile gav dem saa meget af, som de ønskede. Hvile var en gunstig Guddom, som af sine Dyrkere fordrede hverken Altere eller Offere. Den forlangede ingen anden Dyrkelse, end den Hyldelse, som skeede den under Jasminers og Myrthers Skygge, og Dandse, som man holdte ved Aabredder, hvor Melk og Honning flød forbi Under dette rolige Regimente var det, at Verdens første Slægter indaandede et evigt Foraars behagelige Luft. De levede af Frugter, som uden Arbeide frembøde sig for deres Hænder; Løvhytter, som vare tilberedde af Naturen, gave dem sikre Tilflugts=Steder for Søvnen; Fuglene sang over deres Hoveder, medens at Dyrene i Skoven spillede omkring dem. Men Menneskene tabte efterhaanden deres første Uskyldighed; endskiønt de gode Ting, der vare tilfælles, overgik enhers Nødtørft, vilde dog enhver tilegne sig en Deel deraf som sin Eiendom. Da var det at Vold og List, Røverie og Plynderie kom ind i Verden. Hovmod og Misundelse indsneg sig ogsaa, og indførte en nye Art af gode Ting. Thi Menneskene, som før troede sig at være rige, nok, naar dem intet manglede, regulerede nu ikke meere deres Begierligheder efter Naturens Nødtørft, men efter andres Overflødighed; de troede at de vare fattige, saa snart de havde Naboer, der vare rigere end de. Der vare ikke fleere end et eneste Menneske, der kunde være lykkeligt, og det var den der eiede meest; og endda svævede han en bestandig Frygt, at man skulde bruge de samme Konster imod ham, som han havde brugt til at undertrykke andre Ved denne det menneskelige Kiøns Forfald forandrede Jordens Tilstand sig; Aaret deelte sig i sine Aars=Tider, en Deel af Markerne blev ufrugthar, og den anden Deel var ikkun skiul med Agern, vilde Frugter og Græs. J midlertid forskaffede Sommeren og Høsten Mennesket i det mindste en grov Kost, men Vinteren var uden al Hielp. Hunger tilligemed den talrige Sverm af Sygdomme, som Luftens Umildhed drager efter sig, afmeiede da det menneskelige Kiøn, og det syntes at det maatte omkomme førend det kunde blive forbedret. Arbeide nedsteg da paa Jorden, for at sætte sig imod den grumme Ødeleggelse, som Hungeren anrettede. Arbeide er Fornødenheds Søn, opammet af Haab, og Konstens Discipel. Det haver sin Moders Styrke, sin Ammes Forstand, og sin Læremmesters Snildhed. Dets Ansigt er mærket med Rynker, som Luftens Strænghed haver indtrykt, og forbrændt af Solens Heede. I den ene Haand, fører det Agerdyrknings Redskaber, hvormed det omvelter Jorden, og i den anden Bygningskonstens, som det betiener sig af til at opføre Muure og Taarne. Saaledes fremvise det sig for Menneskene og tiltalte dem med sin stærke og mandige Røst med disse Ord: "Dødelige, J see her den " Magt, hvilken J ere blevne underlagde, og af hvilken J " maa vente al eders Fornøielse, og al eders Sikkerhed. J have længe nok forsmægtet under Hviles Herredømme, denne afmægtige og bedragelige Guddom, som hverken kan beskierme eller hielpe eder, og som overgiver eder ved ethvert Anfald af Hunger og Sygdomme, ved at lade sine Lunde og Løvhytter bortrøve af enhver Fiende der viser sig. Overlader eder derfor til Arbeiden Jndbydelser. Jeg skal lære eder den Konst at raade Bod paa Jordens U" frugtharhed og Himel Egnens Strænghed; jeg skal tvinenge Sommeren til at skaffe Forraad til Vinteren; jeg skal bringe Vandet til at give eder Fisk, Luften til at levere eder sine Beboere, og Skovene til at overlade eder Dyrene, som der findes. Jeg skal hielpe eder, at igiennem grave Jordens Jndvolle, at frembringe af Biergenes mørke Huler de Metaller, som skal forøge eders Styrke; ved den skal J forsvare eder mod vilde Dyrs Anfald, nedhugge Egene, skille Klipperneraf, og giøre at heele Naturen skal tiene til eders Fornødenhed, og eders Fornøi nelse. Oplivede ved visse mægtige Opmuntringer ansaae Jordens Beboere Arbeide nu som deres eneste Ven, og skyndte sig at efterkomme dets Befalinger. Det førte dem ud i Markerne og paa Biergene, lærte dem at aabne Minerne, at jevne Høiene, at udtørre Moradser, at lede Flodernes Løb, som de selv vilde. Naturens Overflade blev med eet forandret; Jorden blev skiul med Stæder og Byer, og Marken afdeelt i Agre og Enge, allevegne saae man intet andet, end Korn=Neger, Frugt=Kurve, rigelige besatte Borde, og opfyldte Forraads=Huuse. Arbeide og dets Tilhængere lagde saaledes hver Dag nye Tillæg til deres Erobringer, og uddrev Tid efter anden Hungeren af alle dens Eiendomme. Men midt i deres Glæde og Triumph bleve de anfaldne af Træthed, hvilken de kiendte paa dens dunkle Øine og matte Udseende. Den nærmede sig til dem skielvende og gispende, og ved ethvert Støn, som den gav, tabte alle de, som saae den, Modet, deres Nerver slappedes, Hænderne sank, og deres Arbeids Redskaber faldt dem ud af Hænderne. (Resten følger.)