Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-02-02
Ved at læse det nye Hansenske Jnserat i Følge bladet til Avisen No. 17 skulde Den, som ikke kjendte Forholdene bedre, troe, at det var ham, der først er overfaldet af mig. For Enhver, som kan og vil see, at dette ikke er Tilfældet, men at mit Tilsvar i Følgebladet til Nr. 13 var foranlediget, ikke af Hansens Angreb paa den Hempelske Avis, hvis Redaction, som bekjendt, er overdraget Car Bagger - men alene af Slutningen, hvor de gik ud over mig, skal jeg ikke spilde et Ord paa at besvare et Product, der ikke i mindste Maade formaaer at saare mig. Blot som en Prøve paa, hvorledes Hr. Hansen forsvarer sig og gjendriver mig, finder jeg det passende at extrahere de væsentligste Punkter af hans sidste Jnserat. Ved Sammenligning vil Enhver kunne overtyde sig om, at hans egne Ord overalt ere fulgte uforvanskede. Hansen siger da: 1) Naar jeg (Hempel) med tilstrækkeligt Beviis kan opgive et eneste Tilfælde, hvori han i sin offentlige Færd, uden først at være angrebet eller forurettet, har attaqveret noget Menneske, da skal min Sigtelse, at han tørster og higer efter at faae Nogen at angribe, være en Sandhed, men kan jeg ikke dette, har jeg debiteret en – "Logn." 2) At det, efter hvad jeg selv fortalte for hans aabne Øre ved Prøvevalget, hverken er nogen Spaadomsgave ei heller Luxen, der har givet ham Kundskab om hvad han berettede angaaende Talen, jeg beholdt i Lommen." 3) At Hansen hver Dag gaaer saa godt som Huus for Huus *) for at udspionere, maae de mange Medborgere, der veed, hvor faa Huse i Odense han besøger, erkjende for at være en - Logn af Hempel. c) Naar Man behager at eftersee Følgebladet til Avisen, c) Naar Man behager at eftersee Følgebladet til Avisen, Nr. 13, 1ste Spalte Lin. 1112, ere mine Ord: at jeg var belavet paa ved Prøvevalget at forsvare min Anbefaling af Hr. Etatsraad Steenfeldt. Men da jeg slet ingen Tale havde skrevet, kunde jeg følgelig ikke heller have den i Lommen. Var jeg fremkommet med et saa urigtigt Foregivende imod Hansen, vilde han udentvivl have stemplet det som Logn. S. H. 42) Mine Tillægsord, hvor der er Noget at fiske, ere her udeladte. 4) Jntet offentligt Blad har endnu kaldet Hansen en Carricatur." 5) For en Mand som mig (Hempel) er det i sin Orden, at jeg lader Hansen høre hvad Godt jeg har gjort for ham, uagtet han endnu ikke har modtaget fuldstændig Beretning om de indkomne Bidrag." **) Af Beløbet, jeg har afleveret Hansen i Anledning af Christiansdahls sidste Brand, har H. udbetalt Hollænderen paa Christiansdahl circa 700 Rbd., uden at han dertil var forpligtet, men alene fordi han ingen Ressoureer havde til at afvende det Tab han leed med. Hansen har opofret ikke Ubetydeligt for Andre, og desuden aldrig holdt sin Skjærv tilbage, hvor han har troet at kunne bidrage til det almindelige Bedste, *** 6) Man skulde snart troe, at jeg (Hempel) gik i Barndom, eftersom jeg ikke føler med mig selv, at den Tid er forbi, da Man antog mit Raad for et Evangelium, J Hansens Alder kan Man endog ofte give en halvgammel." ****) Mand et godt Raad, hvorfor Hansen giver mig det velmeente: "at tage min Afsked som Byens Raadmand, og give Plads for en saa dygtig Mand som Oberst von Abrahamson, der har Borgernes Agtelse og Tillid. 4) Mange af Odense Byes 2) Den Artikel i Fædrelandet Nr. 400, hvortil dette sigter, skal om kort Tid blive nærmere drøftet. S. H. 2) Vil sige, at der henstaaer, efter Hr. Hansens eget Ønske, en Rest af 52 Rbd. 3 Mk. 8 s., for at livideres i anden Mellemregning. S. H. 20) Men har vel Nogen villet afdisputere Hansen fin Velgjører-Rang? Hvo der ikke for har vidst decomfaaer nu hans Ædelmodighed at kjende. Gid jeg kunde applicere saa meget Godt paa mig selv 2) Den Artikel i Fædrelandet Nr. 400, hvortil dette sigter, skal om kort Tid blive nærmere drøftet. S. H. 2) Vil sige, at der henstaaer, efter Hr. Hansens eget Ønske, en Rest af 52 Rbd. 3 Mk. 8 s., for at livideres i anden Mellemregning. S H. 20) Men har vel Nogen villet afdisputere Hansen fin Velgjører-Rang? Hvo der ikke for har vidst decomfaaer nu hans Ædelmodighed at kjende. Gid jeg kunde applicere saa meget Godt paa mig selv S. H.a) Heelgammel. - hedder det i en tilføiet Note kan Man ikke kalde mig, saalænge jeg har Kræfter til at trumse som jeg endnu giør, hvisaarsag Man ei heller, af Skaansel bør taale mit Klopfægterie. S. H. 4) Det samme havde jeg, dengang Man valgte mig, og haaber endnu ikke at have forskjærtset den. S. H. Grundeiere, foruden Hansen, vilde meget glæde sig til at see en saa dygtig Mand, beklæde Raadmandsposten, og han vilde vist sørge for, at denne Post ikke blev en tom Titel." 7) Hansen erkjender ingen anden Authoritet over sig end Kongen og Loven. ) Det strider imod hans Characteer at spytslikke og krybe for hvad jeg (Hempel) kalder Authoritet, Honoratiores og Gud veed alt det Suurdeig, hvormed jeg sædvanlig opvarter." 8) Den opstillede Qvadruppel=Alliance maa atter være en fir Jdee, der krydser i mit Hoved, og det skal gjøre Hansen ondt, hvis Nogen maatte falde paa at troe ham en Bold for Andres Hensigter. 9) Den Tid, da jeg formaaede at trumse Alle, der vovede at knye imod mig, under Fødderne, er nu forbi og kommer neppe tilbage. *) 10) Hansen er aldrig fremtraadt anonymt i de fyenske Blade og fralægger sig al Deel i hvad deri Anledning af Valget i Odense er fremkommet, med Undtagelse af det, hvorunder hans Navn har staaet, samt Artiklen under No. 3 i Hr. Thomsens Avis, Nr. 100 for dette Aar. Efterat Acterne saaledes ere forelagte, overlades det Publikum at dømme Os imellem. Odense, den 28 Januar 1811. S. Hempel. Som oftere erindret, finder jeg det uværdigt at besvare de flere inhumane Udfald imod mig, der forTiden fremmylre i den Thomsenske Avis. For saavidt det er tomme Skjældsord, rage de Jngen, og som Beskyldninger ere de blottede for alt Beviis. Om jeg har fortjent en saa skaansellos Medfart, som der er viist mig, overlader jeg rolig til mine Medborgeres og alle Deres Omdømme, der kjende mig. Paa den meest ublu Maaade vrager og haaner Man mit hele Livs Færd og Virken, saa de, der ikke kjendte Forholdene bedre, maatte holde mig for det usleste, foragteligste Væsen; jal medens Angriberne erklære den kaarede Helt, førend han endnu har givet sin Debut, for deres sac totum og ikke glemme forud at skildre al den Lyksalighed, han vil berede dem, synes de con amore at have valgt min "Alder" og mit Helbred, som værdige Gjenstande at rette deres avindsfulde Pile imod. Alene for at forebygge mulige Misforstaaelser, der ene kunne bygges paa den uværdigste Fordreielses-Kunst, anseer jeg det fornødent at meddele et Par Oplysninger, som Læserne bedes ikke at oversee: 2) Brødløs er den idetmindste. Jøvrigt staaer det ikke i min Magt, om jeg aldrig saa gjerne vilde, at bonorere Anviisningen. S. H. 12) Det kan Vi Andre ikke sige. S. H. 268) Saa har jeg dog engang været Noget og maa trøste mig ved: sumus Troes. Men med "Fødderne eller uærlige Vaaben har jeg aldrig fægtet. S. H. Min Anbefaling af Etatsraad Steenfeldt, udsprang af min fulde Overbeviisning, der endnu staaer usvækket. Jeg gik ikke tilværks i Smug, men fremsatte den aabenlyst, og da Jngen var bunden til at følge den, skjønner jeg ikke rettere, end derved at have benyttet en lovlig Frihed, som er ubestridelig, og som tilvisse i andre Retninger og af Andre er skammelig bleven misbrugt. 2. Som bekjendt, er Redactionen af min Avis, overdraget Hr. Carl Bagger, og følgelig er det, mildest talt, det uretfærdigste Misgreb, at tillægge mig hvad jeg aldrig har skrevet eller havt Deelt. Kun de Artikler, som af mig ere underskrevne, skal jeg til enhver Tid og Sted tilsvare. 3. Angaaende Benævnelsen af "Anvnymitetens Banditkappe, som Man med saa stor Graadighed har kastet sig over og næsten synes forgabet i, da behøver jeg vist ikke at forsvare en Benævnelse, der i den litterære Verden imod anonyme Æreskjændere er saa almindelig og sikkert aldrig var bedre anvendt end i nærværende Tilfælde. Jeg har derfor, i saadan Retning og Betydning erklæret Forfatteren til de anonyme Angreb paa min navngivne Person for en anonym Bandit, saalænge han ikke kryber frem af sit Skjul;" men derved aldrig tænkt paa nogen Borger med Hensyn til, hvem han gav sin Stemme ved Valget, hvortil Enhver jo havde sin Frihed. Dersom altsaa Nogen heraf, som det synes, har villet udlede den falske Slutning, at jeg havde betegnet nogen "Stemmeberettiget, som saadan, ved Ordet Bandit, da vil Enhver uden min Anviisning indsee, at det er den skammeligste Fordreielse, som alene kunde udklækkes af rabulistisk Ondskab og finde Jndpas hos den Lettroende. Hiint stygge Ord, der støder saameget i Sommes Øren, men passer saa ganske paa Folk, der skye Lyset, naar de vælte sig ind paa sagesløs Mand, er jeg derfor nødsaget og beføiet til at inhærere, saalænge Angriberen fattes Mands-Mod. og Hjerte til at nævne sig offentlig.