Aalborg Stiftstidende, 1827-07-05
Efterat der i 1817 blev afæsket Forfatteren sin Betænkning over: "Kunne Brænderier i det Store anlægges paa Landet til Fordeel for Statskassen og det almene Bedste, uden Fornærmelse for Nogens Rettigheder," og i en Copi af Erklæringen i ovennævnte Skrift slutter han med de Ord: Denne Erklæring blev, tilligemed Rentekammerets Circulaire, henlagt indtil Amtmanden, afgangne Kammerherre, Ridder Løvenskjold, tiltraadte sit Amt mandskab over Svendborg Amt. Denne Mand med lyst Hoved, mange og riigholdige Kundskaber, pletfri Retskaffenhed, og en Humanitet, som ikke kunde overbydes, yttrede mig i et vennehuldt Brev sin Tilfredshed med min Erklæring, og har udentvivl, i sin Betænkning til Rentekammeret, deeltaget i de fleste af mine Ansyn. Han vedblev, saalænge han her var Overembedsmand, i de Tilfælde, som angik Told- og Consumtionsvæsen, i hvis Detail han erkjendte sig mindre bevandret, privat at forlange min Mening, og viiste mig overalt, lige indtil sin Afsked herfra, en Velvillie og Tillid, som nærmede sig Venskab, og hvis Minderjeg bevarer med undslettelig Erkjendtlighed. Fred over denne Ædlings fjerne Grav, Skriftets Resultater, at Landbrænderiers Anlæg ansees utilraadelige: 1) fordi Landalmuens Sædelighed derved vilde lide, og dens Boliger trues med hyppige Jldsvaade; 2) fordi den Kjøbstædborgerne i henved et halvt Aarhundrede forundte og hævdede Ret vilde uden nogen (vel utilvejebringelig) Erstatningederved krænkes, dem og Almeenheden til uafseelig Fordærv. 3) fordi Kjøbstædernes derved foranledigede Armod vilde have sørgelig Tilbagevirkning paa Landboen, ved at tilstoppe hans Afsætningskilde, og fordyre hans Fornødenheder fra Udlandet og Hovedstaden; 4) fordi Resten af Skovene vilde derved end ydermeere aftage, samt Almuen fristes til ulovlig Skovhugst; endeligen. 5) fordi der kongelige Finantser derved vilde lide fleersidigt Tab, og Regjeringen derved nødes til, at paalægge nye Afgivter. Jeg kan feile i dette Resultat; thi, at feile i sine Grandskninger og sine Domme, dette hidrører fra den menneskelige Aands Jndskrænkning. Mænd med større Evne, flere Kundskaber, og som fra høiere Standpunct i Samfundet have et meer omfattende Overblik over Gjenstænderne, samt over deres vexelsidige Forhold til hinanden, ere nærmere til, at løse Almeenvellets tæt sammenviklede Gaade; men jeg er mig bevidst, sønligen, og af yderste Formue, at have villet yde en liden Skjærv paa hiint Almeenvels Alter, idet at min Granskning var flittig og redelig, mine Domme, ulidenskabelige. Iøvrigt igientager jeg ogsaa nu de Ord, som jeg for 31 Aar siden igjentog efter Hædersmanden, Christian Colbiørnsen: "Jeg skal aldrig komme i Trætte med Nogen, fordi man blot tiltroer mig Mangel paa Evner. Efterslæt. (af Perlerne fra det 12te Aarhundrede.) Besøg er som Regnen, der kjeder, naar den kommer daglig, men som ønskes naar den udebliver. Raisonnement uden Fornuft kommer netop saa vidt som det immer fremskridende Æsel, der dreier Møllen. Den Dovnes Arbeidsdag er stedse - imorgen; hans Hviledag stedse - idag. Denne er det fuldkomneste Menneske som tilgiver andre saaledes som om han selv dagligen feilede; og saaledes vogter sig for Feil, som om han aldrig tilgav nogen. Prahl ikke med dine Kundskaber. Det klingrer stærkest i Bøssen, naar der kun er faa Skillinger i den. Den Ulykkeligste er den som har opnaaet den høieste menneskelige Alder, uden at være sig bevidst, at tage en eneste skjøn og ædel Handling med i Graven.