Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-02-24
Vi fortæller efter den bekjendte Garette des tribunaux, som fortier Navnene: "En ung, smuk og riig Mademoiselle S., af udmærket Dannelse, havde, nogle Maaneder efter Julirevolutionen, ægtet en Hr. N., hvis personlige Egenskaber, i Forbindelse med hans store Formue, syntes at give ham Adkomst til varig Lykke. Mademoiselle Selskede ham ikke. Hun havde kun givet efter for sin Families Ønske og for sin egen Higen efter større Rigdom. En Lidenskab for en Anden havde allerede slaaet Rod i hendes Hjerte, og skjøndt hendes Ægtefælle viste hende den ømmeste Omhu; skjøndt hun allerede togange var bleven Moder, var hun dog ikke istand til, at betvinge den. Vi ville her ikke fortælle de Forvildelser, hvortil hun overlod sig. Selv Gjenstanden for hendes Lidenskab indgjøb de Rædsel. Han gjøs for dens Udbrud, og besluttede omsider, at forlade Paris, for, under en fremmed Himmel, ved Arbeid og Studium, at vinde en Fred, som hans brødefulde Fobindelse nægtede ham i Fædrelandet. Han reiste til Brasilien, og herfra søgte han i Breve, ved Fornuftgrunde, at forklare Madame N., hvorfor han havde forladt hende og frasagt sig en Lykke, som han aldrig havde kunnet nyde uden Samvittighedsnag. Denne roesværdige Beslutning, som burde have reddet hende, styrtede hende endnu dybere. Fra nu af fremstillede sig kun een Jdee for hendes Aand. Hendes Mand stod iveien for hendes Frihed, hendes Lykke. Kun hans Død kunde bringe hende nærmere den Mand, hun ønskede at leve for. - Efter nogle Maaneders Indgetogenhed og Sorg over den Elsktes Bortreise saae man hende, endnu skjønnere og herligere, end nogensinde før, kaste sig i en Hvirvel af Forlystelser. - Jmidlertid følte hendes Mand, der hidtil havde nydt en fast Sundhed, af og til et stærkt Jldebefindende, som foruroligede hans Venner. Lægerne forstode sig ikke derpaa. Han havde Smerter i Brystet, han følte sig mat, han vomerede ofte. Man raadte ham, at han, for at aande en renere Luft og for at kunne vorde pleiet omhyggeligere, skulde reise til en Lægeanstalt udenfor Staden. Hans Kone ledsagede ham og vilde selv overtage hans Pleie. Hun forlod ham er engang, da han, efter Lægernes Raad, besøgte sin Fødeby i Meurthe Departementet. Neppe var han hidkommen, før han, i sin fortvivlende Hustrues Arme udaandede det sidste Suk. - Dette Dødsfald overraskede Jngen. Madam N. vendte tilbage til Paris, og efter Sørgetidens Udløb viste hun sig atter i Verden, endnu smukkere end før, med det blege Ansigt og de sorte Øine. Hun var nu Enke, og kunde tænke paa, at forbinde sig med sin første Kjærligheds Gjenstand; hun kunde tilbyde ham sin Haand, sin Formue; men hun havde to Børn - Formuen maatte deles – maaskee fandt hendes Elskte hende ikke riig nok meere, hun underrettede ham endnu ikke om Mandens Død. – Kort efter blev et af Børnene sygt – det døde under de grueligste Convulsioner. Da begyndte ogsaa det andet Barn at skrante. Efter faa Dages Forløb laae ogsaa det paa Baaren. Moderen syntes at overlade sig til den heftigste Fortvivlelse. Noget efter leiede hun sig en brillantere Bopæl, i en af de skjønneste Gader. Hun var nu fri og uafhængig, i Besiddelse af en stor Formu- og kunde nu gandske overlade sig til det bedragerske Haab om en Lykke, som hun havde kjøbt saa dyrt Men disse hastige Dødsfald i en saa liden Kreds havde vakt Opmærksomhed. Man havde anstillet Efterforskninger, og ikke blot faaet Formodninger, men ogsaa Beviser. - Der udstædtes en Arrestbefaling mod Madame N. Klokken sex om Morgenen traadte en offentlig Embedsmand ind i hendes Bolig med sine Betjente. Man ringer, man banker – Jngen lader sig see. Man aabner med Magt. J det første Værelse, i Salen, i endnu to andre elegante Kabinetter, bemærkes ingen Uorden; Alt staaer og ligger i sædvanlig Orden. Omsider kommer man til Soveværelset, hvis Dør er lukket indenfra. Den aabnes, og nu seer man den smukke Kone, bleg og livløs paa sin Divan, krampagtigt holdende en Flaske med Blaa syre i sin høire Haand."