Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-26
Det antages almindeligen, at den circulerende Pengemasse i Danmark og Norge var før Krigen, og da Handel og Skibsfart stode i deres høieste Flor, omtrent 26 Mill. Rd. Danske Courantsedler, altsaa, naar en Trediedeel deraf fradrages for Norge, omtrent 18 Mill. Nationalbanken har sikkert i dette Øjeblik endnu over 20 Mill. Rbd. i Omløb, og betænker man, at Han deel, Skibsfart og Manufacturer nu for en stor Deel ere aldeles standsede, saa maa man tilstaae, at 20 Mill. Rbd. maa være mere end tilstrækkelige til det nuværende Behov i Danmark allene, efterdi 18 Mill. D. C. vare det midt under Handelens største Flor og den dybeste Fred. Men spørger man, hvorfor ere da saamange Eiendomme uophørligen anmeldte til Salg. – hvorfor er man saa forlegen for at faae Prioriteter i Eiendomme, og erholde andre Privatlaan, hvorfor klager hele Verden over Næringsløshed. – Jeg svarer, ikke fordi der er saa stor Pengemangel, men fordi der er saastor Circulations- og Creditmangel. Om der var Milliarder af Guld og Sølv i et Land, saa nyttede det ikke Almeenheden, naar de laae døde, og Mistilliden, saavelsom den savnede Leilighed til at sætte Capitaler i Drivtighed, lænkede dem. Men naar man kalder Manglen paa Midler til at befrie Pengene fra deres Fængsler, og sætte dem i et rask Omløb, Pengemangel, saa forekommer det mig, som om Nogen, der befandt sig i et Værelse, for hvilket Skudderne vare lukkede, vilde udraabe: Solen skinner ikke; thi det er mørkt i mit Kammer. Kun ved at kunne trænge overalt ind, ere Penge, ligesom Solens Straaler, istand til at blive velgjørende for Alle. At Gaarde og Huse, saavel paa Landet som i Kjøbstæderne, ideligen maa sælges, og at derved Eiendommens Priis nedsættes mere og mere, er en bedrøvelig Sandhed, men Grunden, dertil maa søges i ganske andre Omstændigheder. end i Pengemangel. At stor Forlegenhed vilde opstaae, især for dem, der havde kjøbt Grundeiendomme til Priser, beregnede efter Pengenes ringe Værd paa den Tid, Forbindtlighederne bleve indgaaede, og som bleve meget skyldige derpaa, var at forudsee. Denne Forlegenhed maatte imidlertid blive endnu større ved Land producternes og Huusleyens, over al Formodning, faldne Priser, medens Udgivterne af Eiendomme stedse ere uforandrede de samme. Hvor er det mueligt for den, der f. Ex. kjøbte en Eiendom for 30,000 Rbd., der nu neppe svarer en Jndtægt af 10,000, at kunne staae sig, naar han skal vedblive at forrente denne Sum. Men ikke allene den, der har kjøbt for dyrt, ogsaa den, der har havt sin Eiendom fra bedre Tider, kan og maa let kunne komme i Forlegenhed, naar Capitaler uformodentligen blive ham opsagte, eller andre Uheld, som følger af Tidsomstændighederne, have forringet hans Drivtscapital, og berøvet ham Midlerne til at opfylde indgangne Forpligtelser. Stykkets Forfatter, der sikkerligen mener det saare vel med den uheldige Deel af sine Medborgere, giør, til hiint Ondes Afhielpelse, det Forslag: "at ingen private Penge skulde modtages i de Kongelige Casser, og at der skulde gives Debitorerne en vis Jndult, i Følge hvilken hver Creditor, i en vis Tid, skulde lade sine Capitaler blive uopsagte, saalænge Pantet vedligeholdtes og Renterne i betimelig Tid bleve svarede." Det første Forslag vilde neppe være af synderlig Nytte, da Enhver, der vil sætte Penge i Kongelige Casser, kan, naar denne Udvei glipper, til hver Tid faae Kongelige Obligationer tilkjøbs, der endog, efter de nuværende Priser paa saadanne Effecter, svare 6 pC. i Rente, og det andet, Jndulten, vilde, som Palliativ, maaskee kunne forskaffe Debitorerne for Øjeblikket nogen Lettelse, men neppe i Tiden. Forfatteren anfører, som Hovedbetingelse for Indulten: "saalænge Pantet vedligeholdtes og Renterne i betimelig Tid bleve svarede men de allerfleste Eiendomme - paa enkelte Undtagelser nær - sælges jo, som han selv anfører efter Dom og Udlæg, altsaa deels for resterende Skatter, deels for resterende Renter og betingede Afdrag? Disse Restancer maatte jo stige endnu mere ved en Jndult, og den i Forlegenhed værende Debitors Betryk maatte netop stige ved en tilsyneladende Formildelse i hans Skjebne. Hvor mangen Grundeier kom ikke netop ved den i saa velgjørende Hensigt forundte Jndult til to Aar efter Freden, i Forlegenhed, og hvor mange havde ikke allerede nu kunnet være fri for deres Gield, dersom Jndulten ikke havde været? Men sæt ogsaa, at det kunde forskaffe Debitor nogen øjeblikkelig Lettelse, var det da ikke ligesaa stor en Ubillighed mod Creditor, som en Føielighed mod Debitor, Skalda Creditors Ret til at fordre sin betingede Betaling, evigen blive prekær, Kan denne ikke være i lige saa stort Betryk for at faae sin Capital, som hiin for at udrede den Sæt, at Creditor skylder Penge til Andre, som ikke kunne eller ville bie paa deres Betaling, kommer ikke han da i lige saa stor Forlegenhed, som Debitor, man ved en Jndult vil befrie fra Betryk, Desuden maa jo Alting i Verden have sine Grændser, og følgeligen ogsaa Jndultvæsenet, og skal Mangel paa Betalingsmiddel være Grund nok til Betalingens Udsættelse, saa kan denne Grund jo ligesaa godt endnu finde Sted om ti og tyve Aar, som nu, og var man i saa Fald ikke ligesaa nær da, som nu? Forfatteren mener, at nyt Liv vilde frem virkes ved dette Middel. Men bliver man da rigere, fordi man ved en Jndult fritages, foret vist Tidsrum, at betale det Skyldige, Kon mer der flere Penge i Omløb, og bliver der, som en Virkning heraf, mere at fortjene for Folk i Almindelighed, fordi ingen Creditor i en bestemt Tidspunkt kan opsige sine i faste Eiendomme indestaaende Capitaler, eller fordi ingen private Penge kunne mod Forrentning indsættes. 1 Kongelige Casser. At Penge i vore Dage saa vanskeligen kunne erholdes, især paa anden og tredie Prioritet, dertil maa Grunden søges, ikke i Pengemangel, men i den Usikkerhed, der, som Erfaringen saa ofte lærer, er forbunden med Penges Anbringelse paa denne Maade, i Tilfælde, hvor første Prioritetshaver, og neppe han engang, ved Eiendommens Salg, kan faae sin fulde Sum tilbagebetalt. Selv adskillige offentlige Casser have jo i den sidste Tid maattet kjøbe Eiendomme i Kjøbenhavn til sig, for at redde deres der staaende Capital. Hvo kan fortænke en Capitalist, at han ikke føler Lyst til at sætte Penge paa anden og tredie Prioritet i faste Eiendomme, naar han dagligen har Exempler paa, at mange sælges endog for 1/4 og 1/2 Deel af Assurancen? Jmidlertid er det dog, i det mindste i Kjøbenhavn, ikke vanskeligt, at faae Penge paa en nogenlunde sikker første Prioritet. Selv paa anden, naar den iøvrigt var sikker, vilde det neppe være vanskeligt, naar Tidsomstændighederne og den herskende Aand ikke gjorde de fleste saa kjede af, at anbringe deres Capitaler paa saadan Maade. Den lange Tid, hvori en uvillig Debitor kan forhale Betalingen, naar samme skal inddrives ved Rettergang; de Chicaner, man udsætter sig for det Rygte for Grusomhed og barmhiertighed, man saa let kan paadrage sig, ved at gjøre sin Ret gjeldende paa denne Maade, afskrække mange, der ønske, til enhver Tid at have fri Raadighed over deres Penge, fra at sætte dem i faste Eiendomme, der ellers ansaaes og endnu tildeels ansees for det sikkreste Underpant. Der er ingen Tvivl om, at den beklagelige Stilling, hvor saa mange Grundeiere befinde sig, fortjener Fædrenelandsvennens højeste Opmærksomhed. Men Lindring i hans Kaar bør hentes fra andre Kilder end saadanne, der deels kun ere Palliativer, deels istedet for at befæste Tilliden, kun svække den. Man skaffe os Handel, Skibsfart og et raskere Pengeomløb, saa vil den saakaldte Pengemangel forsvinde af sig selv.