Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-05-10
Ligesom Tyge Brahe allerede i levende Live var Danmarks Hæder udenlands, og en vigtig Opmuntring for alle videnskabelig sindede Adelsmænd hjemme, saaledes var hans Uranieborg paa Hveen det Sted, hvorhen alle Fædrenelandets og Udlandets Videnskabsyndere, naar Leiligheden kun tillod dem det, droge, for at beundre den store Mand i hans Værker. Blandt andre høie Personer besøgte ogsaa Dronning Sophia ham to Gange i Aaret 1586. Den sidste Gang høist sandsynligen i Høsten, da der berettes, at hun maatte tøve tre Dage, formedelst Storm og Uveir. J hendes Følge var hendes Fader, Hertug Ulrik af Meklenborg, en stor Elsker af Chemie, og hendes Moder, Hertuginde Elisabeth. Tyge talte ved denne Leilighed over Bordet om A. S. Wedel, der ogsaa var tilstede, som en Mand, der havde vore danske Historier under Hænder, og endogsaa beflittede sig at samle tilhobe i nogle Bøger mange gamle danske Viser." - Dronningen lod sig forlyde med, at hun havde særdeles Lyst til at læse samme, og anmodede Wedel om at lade hende faae dem. Wedel bad hende at have Taalmodighed, indtil han fik udvalgt og reenskrevet de Fornemste. Men da der medgik en god Tid, og Dronningen ikke fik dem, lod hun ham nogle Gange mundtligen og skriftligen minde om, ved sin Hofmesterinde Fru Birrite Bilde, at opfylde sit Løfte. Dog, først efter fem Aars Forløb (1591), da Wedel havde faaet anlagt i Ribe et Trykkerie, lod han trykke Et Hundrede udvalde danske Viser a., som han tilegnede Dronningen. J denne Tilegnelse fortæller han Anledningen til sammes Udgivelse saalunde: "Det blifver nu paa denne nærværende Tid Fem Aar, Allernaadigste Dronning, at Eders Naade vaar paa Hvæn, at besee hvis merckelige og nyttige Jnstrumenter, og anden atskillige Arbeyd, Erlig og Velbyrdig Mand Tyge Brahe til Knudstrup, der hafver ladet forfærdige, med usigelig stor Umage og Bekostning, til at forfare Himmelens, Planeternis og Stiernernis Løb, &c. Hves lige fast ikke af Verdsens Begyndelse nogensteds er paafundet eller gjort, det nogen Mand læst hafver eller veed at at sige. Og der Eders Førstelige Naade hafver saadant altsammenflitteligen med stor Lyst og Forundring beseet, og maatte der endda for Storm og Uveyr skyld, fortøfve indtil paa den tredie Dag, er der ofver Bordet allehaande Viis, Tale og Snack sig begifven. Jblant andet hafver den gode Mand, Tyge Brahe min Gunstige Herre og gode gamle Ven, ogsaa rørt noget hos Eders Naade, om min Person, som der da ogsaa uværdig var overværendis, at jeg hafde vore Danske Historier under Hænder, og endogsaa beflittet mig at samle tilhaabe i nogle Bøger mange gamle Danske Viser, til hvilke Eders Naade loed sig formercke at have synderlig Lyst og Behagelighed at læse. Af denne Orsage, hafver da Eders Naade strax begeret at jeg vilde lade Eders Føstl. Naade bekomme saadanne gamle Digt og Viser, som da gafvis tilkiende at jeg skulde hafve en deel hos mig der paa Landet. Hvilcken Ed. Førstl. Naades Begiering, jeg da (som tilbørligt var) ofverbudet paa det uderdanigste at følge, dog der hos ydmyggeligen bedendis at Eders Naade vilde paa en kort Tid hafve Taal med mig, indtil saa lenge, jeg kunde udvelie nogle af de Fornemmeste, og lade dem reenskrifve og tilskicke Eders Førstlige Naade i fremtiden. Hvormed Eders Naade blef da tilfreds, og efterdi Tiden hafver her over forhalet sig, hafver Eders Førstelige Naadis Hofmesterinde, Erlig, Velbyrdig og Gudfrygtig Frue, Frue Birrite Bilde, mig her om nogle gange Mundtligen og skriftligen paamindt, At jeg saadant mit Løfte vilde tiltencke og efterkomme. Men i hvorlunde det er tilgaaet, da er mit Forsæt aldeelis imod min Villie og Meening forhindret udi atskillig maader. En Part at jeg for anden deslige victigere Arbeyd og idelig Vandring er nødtvungen til at lade dette ligge. Og en Part ogsaa at her udi Riget Ringe Orsag (dis verre) hafver begifvet sig, at omgaaes med Viser enten at Læse eller siunge udi imidlertid. Nu er det ogsaa dis imellem kommen saa viit, at jeg self hafver ladet indføre og forlegge et Nyt Tryckeri her udi Ribe, eftersom jeg da paa Hvæn berette for Eders Førstl. Naade at jeg hafde i Sinde, og Kongl. Majest. milder og Høyloflig Jhukommelse, da og samme Tid med Tilsafn bevilget og Privilegivt. Saa jeg hafver nu ingenlunde lenger kunde her med opholde Eders Naade, Gud give ickun at denne min ringe Tieniste og Arbeyd ellers maatte teckis Eders Førstl. Naade, og findis saadant at det kunde læsis med Lyst, og mange til Nytte og Gafn." Disse Viser bleve siden igjen udgivne af Peder Syv, med et Tillæg af endnu Hundrede, 1695, og allersidst 1812-14 i 5 Bind, under Titel af Udvalgte danske Viser fra Middelalderen, efter Vedels og Syvs trykte Udgaver og efter haandskrevne Samlinger, udgivne af Abrahamson, Nyerup og Rahbek. A. S. Wedel var fulgt som Hofmester med Tyge Brahe paa hans Udenlandsreise 1561, og besynderligt er det, at han kun var et Aar yngre end Hofmesteren, som da kun var nitten Aar gammel. Men vilde end Wedel (rigtignok efter sin Jnstrux, ikke tillade Eleven at studere andet, end det, der kunde gjøre ham til en dygtig Statsmand, saa vilde Eleven derimod siden, saaledes som vi af den anførte Tilegnelse have seet, dog langt fra ikke hindre Hofmesteren fra at dyrke sit Yndlingssag, Fædrenelandets Historie. Jøvrigt bliver det altid mærkeligt, at man, næst en Dronnings Opmuntring, skylder den største danske Astronoms Anbefaling Udgivelsen af et digterisk, Værk, der, saa længe det danske Tungemaal lever, vil blive et evigt National minde. Æggepunsch. Hr. Split var saa rig en Mand, at han, derfor han havde havt saa megen physisk som occonomisk Evne til at leve, let kunde opnaaet Methusalems Alder; men desværre var han med al sin Rigdom en saa stor Hypochondrist, at han i alle Henseender levede efter Sundhedens Forskrifter, at man i hans Bibliothek fandt Alt, hvad der var skrevet over Diætetiken, lige fra Hippokrates indtil Weikard og Huseland; at han varmede sin Stue efter et Thermometer, lod tillave sin Mad efter Vogels diætetiske Lexicon, og havde to Læger, der begge maatte besøge ham, hvad enten han befandt sig ilde eller vel, hver anden Dag. Hufelands Konst at forlænge Livet kunde han næsten udenad; hans Diæt lignede en vel organiseret Statshuusholdning, hvor Alting gaaer efter bestemte Regler, ligesom Hjulene i en konstig Maskine, og Boghandlerne kjendte saa nøje hans Smag, at der aldrig udkom noget diætetisk Skrift i Tydskland, Frankrig eller Engelland, uden at de strax sendte ham det. Den ene af hans Læger hedte Dr. Franz og den anden Dr. Trip. Den første var en Brownianer, den sidste en Antibrownianer, og begge hinandens svorne Fjender.