Viborger Samler, 1844-07-15
Stænderforsamlingen i Viborg. 2det Møde den 10de Juli 1844. Kammerraad Wulff fremsatte et Forslag til en Adresse til Kongen, i hvilken isærdeleshed skulde udtales den almindelige Stemning, der viser sig her i Provindsen, som Følge af de Anskuelser, der have tjort sig gjældende i Kongens Raad, og den Jndflydelse, disse have udøvet paa forskjellige for Nationen vigtige Anliggender. Præsidenten gav derpaa Ordet til Oliemøller Schytte, derhavde begjært samme. Sidstnævnte Deputerede ansaae det for en ueftergivelig Pligt, at der netop i dette Øieblik indleveredes en Adresse, hvori der gaves et tro Afpræg af Forsamlingens Stemning og hvori udtaltes den Mangel paa Tillid til Kongens Raad, som kjendeligen havde gjort sig gjældende i Folket. Som de Puncter, ved hvilke han meente en saadan Stemning og Mangel paa Tillid berettiget, nævnte han fornemmelig: De foruroligende Betragtninger, som en Yttring af den kgl. Commissarius i Forsamlingens forrige Session, "at der kunde møde vanskelige Spørgsmaal angaaende den fremtidige Succession i de forskjellige Statsdele, og at det til den Ende maaskee kunde være nødvendigt at træde i Underhandlinger med andre Fyrstehuse og med flere tildeels mægtige Stater, maatte fremkalde, idet dog kun Feilen laae deri, at de i Kongens Raad, hvis Pligt det var at have Kundskab derom, ikke havde kjendt og benyttet de uomtvistelige Beviser, som haves for, at Arvefølgen i Hertugdommene er hævet over al Tvivl. Fremdeles maatte Tilliden til Kongens Raad mere og meere tabe sig ved den absolut Modstand, der stedse blev viist ethvert nok saa uskyldigt fra Folket udgaaet Forsøg paa at derlagtiggjøres i de Goder, en friere Udvikling af Samtundsforholdene skienker. Fremdeles henstillede Caleren til Forsamlingens Overveielse, om da Hs. Majestæts Raad i andre Anliggender, som have almindelig Jnteresse for Landet, havde viist nogen saadan Dygtighed og Kraft, at der kunde være Anledning til Tilfredshed. Hvad var der i Virkeligheden gjort for vore Finantser, hvad for at lette vore Skattebyrder, hvad for Udviklingen af vort velsignelses rige Fædrelands Kræfter og Erhvervskilder, Statsindtægterne vare vel deels tilfældigen, deels temporairt stegne; men istedetfor de Besparelser, som Stænderne gjentagende havde andraget paa med Hensyn til Hofholdningen, udenlandske Departement, Militairetaterne o. s. v., vare Udgifterne til disse Brancher i den senere Tid blevne forøgede. Man havde saaledes, for at nævne et Exempel, seet, at den en førstelig Person tillagte Appanage var, istedetfor at inddrages, henlagt til at forøge Andres Appanager. Endvidere havde Stændernes Jndstilling om Tallotteriets Ophævelse ingen Frugter baaret. Fremdeles havde Hs. Majestæt lovet Folket en almindelig Værnepligt, det vil sige: en lige Fordeling af Værnebyrden paa alle Stænder; men naar den kgl. Commissarius i forrige Møde havde udhævet det derom forelagte Lovudkasts Fortrinlighed, saa tvivlede dog Taleren meget om, at denne Mening i Almindelighed, vilde finde Jndgang. Dernæst vilde Taleren opkaste det Spørgsmaal, hvorledes Regjeringens af den kgl. Commissarius i forrige Møde anpriste Bestræbelser for at nedrive Skillevæggen mellem den hæderlige Bondestand og de andre Stænder lode sig forene med den endnu i de allerseneste Tider bevilgede Oprettelse af nye Baronier og Stamhuse.