Viborger Samler, 1775-04-24
Mandagen den 24 April. (Fortsettelse af Nr. 16.) fra min Ungdom af har jeg frem for 1000 andre Mennesker, langt bedre, langt værdigere end jeg, haft utallige Prøver paa Guds besynderlige naadige Forsyn, en agtsom og paapassende Opdragelse i u trængende Forældres Huus afholdt den vilde Barndom fra Lasternes Vei, de dueligste Lærere lagde Grundvold til en nyttig Ungdom: retsindige og formaaende Velyndere opmuntrede, understøttede og belønnede Ungdommens Fliid; Manddommens modneste Alder har jeg efter Guds Villie tilbragt hos Eder, Høistærede, og hvor rig har her Guds Velsignelse været over mig, hvor store, hvor uforglemTredie Aargang. me melige ere de Velgierninger, Gud har beviist mig hos og ved Eder, saa jeg i den dybeste Ydmyghed maa sige, som fordum hiin gudfrygtige Jacob, der Gud saa kiendelig havde velsignet ham i et fremmed Land. Herre, jeg er ringere end alle de Miskundheder, og ald den Troefasthed, som du haver gjort mod din Tiener; thi med min Stav gik jeg over Jordan, og nu er jeg vorden til to Hær. Jngen Velsignelse har jeg kundet ønske mig i mit Embede, ingen i min Omgang som Medborgere, at den naadige Gud jo rigelig har meddeelt mig den. Er det en Lykke for en Embedsmand, at endog Regieringen, ved at bønhøre hans billige Ansøgninger, opmuntrer hans Flid og forsøder hans Besværligheder, Jeg har ved Guds Naade haft den: Ved allernaadigst Rescript af d. 22 Januarii 1762 er Embedets Jndkomster forbedrede med Offer af Menigheden til de 3 store Høitider, en Forbedring, som de Retsindiges Kierlighed har gjort betydelig for mig, og overvundne Fordomme for en elsket Eftermand vil gjøre betydeligere. Ved et andet allernaadigst Rescript af 7 Maji 1772, (endnu da havde jeg tænkt at ende mine Dage i det elskede Horsens) tillagdes min elskelige Ægtefælle, om hun havde overlevet mig, Naadens=Aar og aarlig Hielp af Embedet. Allertydeligst viser mit sidste allernaadigste Kaldsbrev og det derpaa følgende allernaadigste Rescript vor retvise Konges faderlige Naade i at belønne lange og møisommelige Tienester. Fremdeles: er det en Velsignelse af Gud over en Embedsmand, at hans nærmeste foresatte ved alle Leiligheder vise deres Fornøielse med hans Omgang og Embedes Førelse, hvormeget har jeg ikke i dette Stykke at skiønne paa Vort Stiftes saavel saavel Verdslige som Geistlige Øvrigheder, en efter anden, har ikke aleene i alle Maader viist mig den besynderligste Yndest, men endog givet de forbindtligste Prøver paa den ømmeste og fortroeligste Kierlighed: ja ved deres retsindige Yndest har jeg endog haft den Glæde, at ) Stipenderne for vore fattige Discipler ønskeligen ere forøgede. Er det en stor Forsynets Velgierning mod en Embedsmand, at leve i Enighed og Kierlighed med dem, han er sat i Embede med, hvor stoer har da min Lykke været endog i den Henseende, Skolens med mig værende Tilsyns=Mænd have alle værdiget mig broderlig Kierlighed, den fortroeligste Omgang. Deres redelige Velvillighed har jeg at takke, at jeg kan efterlade denne dellige Skole=Bygning ikke aleene vedlige holdet, men i mange Stykker forbedret. Hvor enige have de været med mig ved den offentlige Hielp at udmerke de Discipler, hvis Fattigdom og Fliid have gjort dem meest værdige, og hvor kiendelig er ikke denne vor Eenighed af Guld velsignet. Ved det foromtalte Tillæg og vor uforglemmelige er) Lind vigs i vor Tiid mageløse Gavmildhed, har vi den Glæde, at, da den heele Uddeelings Sum Aaret for min Ankomst ikkun var lidet over Et Hundrede Rigsdaler, har den nu i nogle Aar endog overgaaet To. - Mine Medarbeidere i Skolen, som jeg Tid efter anden har haft, har, enhver efter Evne, troeligen rakt mig Samfunds høire Haand, og med af1) Fra Hansted Hospital er efter Fundatsen tillagt fattige Discipler i Horsens=Skole, aarlig 40 Rdlr, som først begyndte 1771. *) Den gudfrygtige Jens Jørgen Lindvig, til hvis Erindring en trykt Lovtale er udgiven, legerede aarlig 78 Rdlr. til 6 fattige Discipler. uafbrudt Kierlighed have vi, hver efter sin Kraft, baaret Byrderne med hinanden. - Er det en stoer Velgierning for en Lærere at see Frugter af sit Arbeide, hvor naadig har ikke Forsynet været imod mig endog i dette Stykke! Har jeg end ikke seet den forønskte Glæde af alle dem, der have været mig betroede (hvor vilde det være mueligt i saa fordervet en Verden, og den Lykke har endnu ingen Lærere kundet rose sig af) dog har det naadige Forsyn kiendelig forsødet Sorgen over de faae vanslegtede, med de mange, jeg har at fremvise som min Glæde og Ære. Allerede for længe siden seer jeg med Hiertets inderlige Glæde en stor Deel af dem, jeg ved Guds Naade har anfort, at tælles iblandt Kirkens duelige Lærere, Statens Embedsmænd og Akademiets anseeligste Borgere. Af alle dem, langt over 100, jeg min heele Embedstid haver forsendt til Akademiet, har ikke een eneste beskiemmet enten sig selv eller mig, men derimod den største Deel virkelig befordret deres egen, min og Skolens Ære. Deres endog til denne Dag vedvarende Kierlighed og Fortroelighed, er mig een af de fødeste Belønninger. De meest rørende Breve fra nu selv duelige Mænd, der vedblive at ære og ansee mig, som deres Ungdoms troe Ledere, ja som Fader, har midt under de sidste Aars Møisommeligheder været mig den gladeste Opmuntring. - Foruden denne Frugt af mit Arbeide, som den største, har jeg eiheller savnet andre Belønninger: Anseelige Forældres Fortroelighed, i at betroe mig deres Børn, har vel altid forøget mine Byrder, men tillige forsødet dem, endog mine Embeds=Jndkomster, denne mit Arbeides Frugt, ere ved GudsForsyn kiendeligen forbedrede, ikke alene ved de ret sin sindige Jndbyggeres foromtalte tiltagende Godgiørenhed, men endog ved skiønsomme Forældres rige Gaver, saa jeg indtil denne Tiid af mit Arbeide ikke aleene har haft Brødet for mig og den talrige Familie, med hvilken Gud har velsignet mig, men end- og haft den sande Glæde, som hiin gierrige Rige, fattes, at kunde deele mit Brød med den Fattige. Er Sundhed en af de største timelige Velgierninger, især for den Embedsmand, hvis Arbeider er idelige, hvor uskateerlig en Velgierning er det da ikke, at jeg i mit heele Embedstid, saa mange Aar, skiønt af en svag Legems Beskaffenhed, aldrig nogen Dag til Ende saaledes har været nedlagt af Sygdom, at jeg jo har kundet forrette mit Embede. – Saa store ere de Velgierninger, jeg har oppebaaret, som Embedsmand, nu som Medborgere: aldeles fremmed og ubekiendt kom jeg her til Byen og Egnen; men hvor naadig har Forsynet aabnet mig Adgang til de Høieres Yndest, ja Fortroelighed, mine Liges oprigtige Venskab, og jeg tør haabe, enhver Medborgeres Kierlighed. Med utallige Hofligheder er jeg og mine dagligen overost; i de vigtigste Tilfælde, i Sygdomme, ja Døden selv, har man værdiget mig Fortroelighed; enhvers Tienstfærdighed har staaer mig reede, den jeg og nu ved min ) Bortreise med den forbindtligste Taknemmelighed erfarer uforandret; Ærlighed har besielet deres heele Omgang med mig; endog for mine Forbønners Skyld har de viist Kierlighed imod Skolens Fattige (en Kierlighed, jeg altid erkiender som viist imod mig selv) ja end- og Velynderes Godhed for mig har efterladt sig varige,