Berlingske Tidende, 1836-02-22
Endnu maa det bemærkes, at, uagtet den her omhandlede Udvidelse af Borgerrettigheden, udelukkes dog endnu Enhver uden Forskjel fra samme, som ei driver borgerlig Næring, i Tilfælde af at han ikke eier fast Eiendom, og derved kan Communen ei sjeldent berøves en dygtig og indsigtsfuld activ Borger, hvis Medvirken i Communebestyrelsen kunde være til megen Nytte. At fastsætte almindelige Regler for, hvilke Jndvaanere i saa Henseende kunde tilstedes Adgang til Borgerskab, uden at de ere Grundeiere, vilde imidlertid være forbundet med Vanskelighed, især naar man ei vil lægge en vis Census af Skatte yding eller en vis aarlig Jndtægt til Grund derfor, hvorimod dog Adskilligt kunde indvendes. Det sikkreste Beviis paa en Mands Dygtighed og Retsind kan man derimod upaatvivlelig søge i den almindelige Agtelse og Tillid, hans Medborgere skjenke ham. Naar derfor Borger-Repræsentanterne og Magistraten eenstemmigen erkjende ham som værdig dertil, formener Forsamlingen, at man uden Betænkelighed kan give en saadan Mand, Adgang til at være Borger, i hvilket Tilfælde det dog synes hensigtssvarende, at den der paa saadan Maade faaer Adgang til Borgerskab, i det mindste i 3 Aar bør have havt stadigt Ophold i Communen, for at man kan have havt Leilighed til at erholde sikker Kundskab om hans Personlighed. Ved denne §. er endeligen af Et af Medlemmerne af Forsamlingen gjort det Forslag, at Borgerskab maatte kunne, ved Magistratens og Repræsentanternes eenstemmige Beslutning, meddeles dem, der i 3 Aar have eiet en fast Eiendom i Byen, uden at de selv have Bopæl i samme eller paa dens Grund, naar Eiendommen iøvrigt er assureret til en saadan Værdi, at Eieren efter de almindelige Bestemmelser er qvalificeret til at vinde Borgerskab. Uagtet, ifølge de gieldende Bestemmelser, ingen kan vinde Borgerskab i en Kjøbstad, som ei har fast Bopæl i samme, kunde det dog stundom være til Communens Gavn, at derfra skete en Undtagelse, naar, som undertiden er Tilfældet, en dygtig Mand, der boer i Nærheden, af en By og tillige eier en fast Eiendom i samme, kunde gives Leilighed til at medvirke i Bestyrelsen og gavne ved sine Jndsigter og Virksomhed. Forsamlingen billigede derfor dette Forslag med 55 Stemme mod 6, og besluttede iøvrigt med 45 Stemmer mod 16, allerunderdanigst at indstille At Forskrifterne i denne §, saaledes nærmere bestemmes, at Grundeierne for Fremtiden skulle være ei blot berettigede, men og forpligtede til, naar de have deres personlige Hjem i Byen, efter aflagt Borgereed at erhverve Borgerskab, uden Hensyn til, om de tillige ere Næringsdrivende eller ikke, dog under betingelse at Eiendommen er assureret til en vis Værdi, som hver enkelt Byes Regulativ nærmere maatte bestemme, og at Eieren ei staaer i et egentligt Tyendeforhold. Fremdeles skulle disse Grundeiere, naar de attraae det, kunne fritages for alle personlige Tynger, mod at erlægge til Kæmnerkassen en liden aarlig Kjendelse, som ligeledes i Regulativerne nærmere bør bestemmes. Endeligen maatte og Borgerskab ved Magistratens og Repræsentanternes eenstemmige Beslutning kunne tildeles Mænd, som have havt 3 Aars stadigt Ophold i Communen, uagtet de ikke besidde Grundeiendom eller drive borgerlig Næring, samt ogsaa dem, der i 3 Aar have eiet en fast Eiendom i samme, uden at de selv have Bopæl der, naar Eiendommen iøvrigt er assureret til en saadan Værdi, at Eieren efter de almindelige Bestemmelser er qvalificeret til at vinde Borgerskab. Ad §. 7. Bestemmelsen, at til Valgbarhed til Repræsentant udfordres Besiddelse af en fast Eiendom, er især bygget paa den Forudsætning, at den, der eier en saadan, bindes derved stærkere til Communen, ligesom det og til Styrke herfor er anført, at Anordningen om den stændiske Jndretning just i Grundeiendom har søgt en Garantii for de Egenskaber, der udkræves til Deelagtighed i Raadslagninger om Landets almindelige Anliggender. At Grundeiendomme i Særdeleshed bør repræsenteres i Communerne er vistnok aldeles rigtigt, ligesom og, at i Grundeiendom kan søges en Sikkerhed for de Egenskaber, der udfordres til Valgbarhed. Men at man udelukkende bør søge Garantii i denne Betingelse, kan Forsamlingen ei antage, da der hos Mange, der ikke eie fast Eiendom, kan findes de Egenskaber i høi Grad, som man i Communalbestyrelsen trænger til, og det ei vilde være gavnligt og tilraadeligt at berøve Communen en saadan Mands Medvirken, blot for ei at afvige fra et Princip, som dog ei uden Undtagelse er aldeles sikkert. at bygge paa. Forsamlingen formener derfor, at ogsaa andre Borgere end Grundeierne bør være valgbare. For at imidlertid ei den fornødne Repræsentation af Grundeiendom skal savnes, uden dog at Jntelligents tillige udelukkes, formenes, at det kunde bestemmes, at et vist Antal af Repræsentanter, f. Ex. Totrediedeele, stedse burde være Grundeiere, men at man ved Valget af den øvrige Trediedeel ei burde være indskrænket til Grundeiere. Adskillige Næringsveie ere imidlertid saa ubetydelige og andre, skjøndt i sig selv mere betydelige, drives af Enkelte i saa ringe en Udstrækning, at man i de Vedkommendes Stilling blot som Næringsdrivende ikke kan søge nogen tilfresstillende Garantii for de til Valgbarhed nødvendige Egenskaber, og skjøndt en saadan Mand i enkelte Tilfælde kunde muligen, uden at have fast Eiendom, eie Formue eller iøvrigt besidde mange udmærkede Egenskaber, kunne slige Tilfælde dog neppe ansees for andet end Undtagelser, der ei kunne komme i Betragtning ved at fastsætte almindelige Regler for Valgbarhed, hvisaarsag formenes, at de næringsdrivende Borgere, der ikke tillige ere Grundeiere, bør, for at være valgbare, erlægge en Næringsskat, der staaer i et passende Forhold til Byens Størrelse og de øvrige Skatteydendes Bidrag. Denne Census af Næringsskatten vilde formeentligen blive at fastsætte i hver enkelt Byes Regulativ. Forsamlingen besluttede ifølge disse Grunde eenstemmigen allerunderdanigst at indstille: At Forskrifterne i denne §. modificeres saaledes, at kun et vist Antal af Repræsentanterne, f. Ex. Totrediedele, skulle være Grundeiere, men at paa den anden Side de næringsdrivende Borgere, som ikke besidde Grundeiendom, for at være valgbare, bør erlægge et vist Beløb i Næringsskat, hvis Størrelse nærmere maatte bestemmes i de enkelte Regulativer. Ad. 10. Da det er forbundet med megen Vidtløftighed og Tidsspilde for Vælgerne at foretage nye Valg, formener Forsamlingen, at naar extraordinær Vacance maatte finde Sted, paa Grund af, at et enkelt Medlem udtræder i de sidste 6 Maaneder af Aaret, kunde Valget paa en Anden istedetfor den Fratrædende, naar iøvrigt Omstændighederne ei gjorde det utilraadeligt, udsættes indtil paafølgende Nytaar, thi en Vacance af i det Høieste 6 Maaneder kan vel neppe ansees at kunne have nogen Jndflydelse af Betydenhed paa Forretningernes Gang. Forsamlingen besluttede derfor eenstemmigen allerunderdanigst at indstille: