Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-10-13
En Englænders Reise i Spanien i Aaret 1834 i Dronningens Armees Følge. Forfatteren begav sig til Bayonne, fragtede en Trincadure, hvormed han afseilede til St. Sebastian, og kom der midt imellem Dronningens Tropper, lod sig ansætte derved som Journalist, og brød op næste Dag med et Detaschement af El Pastors Tropper, forat støde til denne berømte General i Tolosa. Kl. 5, siger Forfatteren, ankom de Soldater, som hørte til Escorten, Mand for Mand; de løsnede deres Tornister, lagde dem ned paa Jorden og giorde dem til deres Hovedpuder, for at hvile nogle Øieblikke under de Buegange, som omgive Plazza, indtil Afmarschen skulde gaae for sig. Endelig ankom Kommandeuren, en liden Mand med en vigtig Mine, omtrent paa 45 Aar. Han besteeg en Hest, neppe større end en hetlandsk Kleppert, som bar to Vad, sække foruden sin Herre; bag efter ham en liden Vogn, forspændt med Oxer og Muulæsler, beladt med Pengesække og Skoe til Armeen. Escorten grel til Gevær, Porten blev lukket op, og vil begave os paa Marschen. Den var lang og besværlig; vi giorde Holdt i Villabuona for at modtage Forfriskninger. Men det var vanskeligt at forskaffe os dem: paa den lange Vei kunde jeg godt bemærke den Anmositet, som man udviste mod Dronningens Tropper, den sædvanlige Hilsen: Gud bevare Eder, hørtes ikke i Landsbyerne; Bønderne betragtede dem med mørke Blikke, en rynket Pande og en uvenskabelig Taushed. Men jo mindre Soldaterne kunde giøre Regning paa Folkemængdens Venskab i de Egne de passerede, med desto større Dristighed istemmede de den konstitutionelle Hymne, og gientoge Omqvæddene saa tit, som de ret vilde dermed saare Karlisternes Øren og udfordre dem. Man kan derfor ikke undre sig over det giensidige bittre Had, som forgifter en Kamp, hvilken fra begge Sider er bleven vanæret ved Grusomheder. En Time derefter ankom vi til Tolosa, hvor El Pastor havde sine Qvartere. Staden var opfyldt af Mennesker, og vor Englænder var nær bleven nødt til at tilbringe Natten paa Gaden, naar han ikke havde stødt paa en gammel fransk Dragon, som beværtede ham paa det bedste. Dragonens Huus havde ogsaa den Behagelighed, at det laae lige over for det Huus, hvori El Pastor boede; samme Aften lod den berømte Partiegiænger (som nu er Kommandant i Barcellona) sig see paa sin Altan for at trække frisk Luft. Han er henimod de 50 Aar, af en Mellem størrelse, en tyk og rund Figur. Trækkene ved Munden og Hagen lægge temmeligt tydeligt for Dagen hans resolverede Karakteer; men hans aabne Pande og velvillige Blik bebude Friemodighed og et muntert Lune. Denne sidste Egenskab røber sig ved en dygtig udstaaende Mave, som ikke kunde klæde en Alderman i Londons City ilde; men som ikke harmonerer godt med den militaire Uniform. Dagen derpaa forlod El Pastor Staden med sin Division. Det lette Troppekorps, hvoraf Avantgarden bestaaer, er det frygteligste i hele Dronningens Armee; det er udtaget af Beboerne i Biergenes Defileer og er aldeles skikket til at operere imod Karlisterne, hvis Bevægelighed, Maade at fægte paa, og lokale Kundskab giver dem en stor Overlelegenhed over de regulaire Tropper, som derimod ere meere skikkede til at maneuvrere paa frie Mark. Hele Korpset bestaaer kun af 800 Mand, hvoraf nogle ere deserterede Franskmænd, men Resten bestaaer af Basker, som El Pastors store Renomme, har draget til sig. De faae den høie Betaling af 6 Realer 30 Sous daglig; men Dronningen maae ved en høi Betaling vedligeholde de Navarresers Troeskab, som endnu ikke have forladt hendes Partie. Deres Uniform ligner Karabinernes i den engelske Armee, den bestaaer nemlig af en grøn Kiole og et Kaarde-Gehæng med Patroner, som er spændt omkring Kroppen. Flinten er lettere end hos Linietropperne. Man kalder dem røde Huer, paa baskisk Chapelgorris, formedelst disses Farve, og hvorved de alene skille sig fra Karlisterne, som bære blaae Huer. Soldaterne i de regulaire Regimenter udmærke sig ved deres Taille, som for det meeste er smuk, men deres Eqvipering er jammerlig og lappet. Alle de Stæder, som Dronningens Tropper have besat, ere paa det stærkeste blokerede af Karlisterne. El Pastors Division var 3200 Mand stærk da den forlod Tolosa; men Jndvaanerne kunde ikke faae at vide hvorhen den havde vendt sig, da de ikke torde vove sig ud af Staden. J St. Sebastian, hvor man har en Garnison af 1000 Mand, tør man, naar man vil være forsigtig, ikke vove sig længere ud end Fæstningens Kanoner række. Morgenen efterat El Pastor havde forladt Tolosa ankom den konstitutionelle Armees Hovedkorps dertil, kommanderet af Rodil. - Rodil er en smuk Mand, omtrent 42 Aar gammel; hans Udseende er blegt, hans Ansigtstræk have næsten en romersk Regelmæssighed; hans Blik er stolt og koldt, og er i høi Grad alvorligt. Hans hele Figur besidder Præget af Resolution, men ogsaa af en vis Træghed; han seer ud som et Menneske der er fattet til at døe paa sin Post, men som ikke heller vilde giøre et Skridt for bedre at træffe sin Fiende. De spanske Generalers Uniform er blaae og stærkt broderet saavel paa Kraven som paa Opslagene. Da jeg saae Rodil har han kun een Orden paa Brystet; men han skal besidde en Overflødighed deraf. Han blev berømt i Krigen i Amerika, især af sit Forsvar af Kallao, som han ikke overgav førend Alt var fortæret. Han er et meget forfængeligt Menneske, og holder sig for en anden Napoleon; han bærer i det mindste Hatten paa samme Facon. Jeg saae Rodil ride paa en Muulæsel, hvorover et Silkenet var udspændt. 100 Mand let Kavallerie i god Orden og fortræffeligt eqviperet fulgte efter ham; men hans Jnfanterie havde et miserabelt Udseende. Jeg har aldrig seet et uslere Militair. Soldaterne bare en graae Kappe, som hængte i Laser; mange havde ingen Strømper paa, og nogle havde en Skoe paa det ene Been og en Tøffel paa det andet. Bagagen blev baaren af 500 Muulesler. Rodils Armee bestod af den 3die og 5te Division under Generalerne Kordova og Bedoya, af 7500 Mand til Fods og 300 Ryttere; hele Artilleriet bestod af 2 smaae Kobber kanoner. Forfatteren fulgte med denne jammerlige Armee til Ascoytia, hvor han med Møie fik Logis hos en Kiøbmand. Min Vært, siger Forfatteren, beboede Huset alene med sin Familie; to Generaler, vare med ham indqvarterede hos den rige Kiøbmand, nemlig Bedoya og hans Ven Friarte. Don Ramano Gomez Bedoya holdes for at være den smukkeste Mand i den spanske Armee. Han er høi af Væxt, hans Ansigtstræk ædle, Ansigtsfarven er bleeg og Blikket giennemtrængende; han er munter, livfuld, lystig og elskværdig, og hans pragtfulde Uniform var afstikkende imod hans Troppers jammerlige Udseende. Kiøbmanden, eller Værten, som havde opholdet sig længe i de forenede Stater, var en bitter Fiende af Don Karlos, uden derfor at være Dronningen hengiven, da han var af Hiertet en ivrig Republikaner. Han var af den Mening, at Don Karlos Sag var forloren; Præsterne havde vel gavnet ham meget ved at ophidse Landalmuen; men derved have disse faaet Middelstanden og de Store imod sig, som frygte for Geistlighedens Magt. Han dadlede Dronningen for hendes Ødselhed. Man har siden gjort endnu værre Beskyldninger mod hende; men det kontistutionelle System er nu engang bunden til hendes Person.