Viborger Samler, 1793-07-01
ENTIVENDE AARGANG. Mandagen den 1ste Julii. tage Fortsættelse af No. 25. Lad os upartisk tilstaae dem. M. Frankernes Frihed og Lighed er langt fra det, man i Almindelighed troer, og er blot givet en Mistydning af Regentere, og dem der for egen Fordeels Skyld ønske at kunde forvirre disse Begreber. At den blobetyder frie og lige Adgang til alle Embeder og Fordele i Staten, frie og lige Tilladelse til at kunde udvikle sine Ævner, Jndsigter, Mod og Virksomhed at der ingen anden Forskiel gives blant Menneskene end den som Gud og Naturen har budet saa at være at Dyder, Talenter og Videnskaber ei lade sig arve, som andet Gods, og at Hovedets og Hiertets Adel bør fortrænge hiint Navn af medfødt Adel, som ikke har andet Beviis at frembære, end et Stykke forseglet Pergament. At deres Religion er Kristi sande Lære; de troe, at en god Handling er Gud behageligere end hundrede lange Bønner af kaade fraadsende Munke og Nonner, der troede sig befriet fra alle Borgerlige Pligter, fra alt Bidrag til det almindelige Beste, og vilde nyde alle Selskabets Fortrin. At den Gave, at oplyse Forstanden og røre Hiertet, ere de Egenskaber. som tilkomme deres Biskopper, og at deres Præster skulde være levende Exempler paa de Dyder, de prækkemed Munden. At Fremmede Magter har aldeles ingen Ret til at blande sig i deres Indretninger; thi er det en Lykke, hvorfor bør de da misunde dem den! Det Ønske at være lykkelig, er dog vel ingen Fornærmelse af den Europæiske Folkeret, Er det en Drøm, saa skulde Tid og Erfaring, uden Blods og Penge Spilde, nok have gjort sin Virkning. At Erfarenhed har viist dem, hvad Skjebne der var dem tiltænkt, af hine svagere, uenige og tildeels uoplyste Polakkers Uhæld; hvor væbnet Venskab drog ind, for at lære dem noget bedre, og da siden paa en uhørt voldsom Maade at dele deres Formue; at der altsaa aldrig kan ramme dem saa stor en Ulykke, som den de med væbnet Haand har afværget. At Erfarenhed lærer os, at Tingene maae gaae til paa en ganske anden Maade end de Tydske Aviser fortæller, da Østerriger, Preusser og den hele forenede Armee forbyde deres Offiserer at skrive, brænde alle Franske Efterretninger og Aviser, fortælle os de løgnagtigste Efterretninger, som de hvert Øjeblik maae kalde tilbage; da desorganiserede Armeer modstaae de mest øvede Tropper; og de Fæstninger, som alt længe siden skulde overgive sig ved Hunger og Storm, endnu giøre de mest mordiske Udfald. Da man uagtet al den Uorden som foregaaer, og efter Naturens Orden maae foregaae i et Land, der er saa omspændt af Fiender og hvor saa megen forskiellig Egennytte krydser mod hinanden, dog seer endog i Hovedstaden selv den største Rolighed, saa maae der dog nok være Aarsager til saa store Virkninger, som vi ikke kiende eller af Partie Aand maae faae at vide. At vi under al denne Tummel, som fortælles os om National Konventen, Medens Kanonerne tordne paa alle Grændser; Revolutions Armeer ødelægge la Vende Lozere m.m. Departementer true med Frafald, nyder Paris den største Rolighed. Man besøger Kaffehuse, Skuespil og Spadseregange; taler koldblodig om Preuser, Jnsurgenter og Engelænder. Man hører hverken Mord eller Tyverie; men vel at man fængsler og løslader mistænkelige Folk. (s. Hamborgske Korrespondent af sidste 24 Junii.) seer dens Lemmer tage de viseste Bestemmelser til den nye Republiks Konstitution, og at foragte al den Fare, som man truer dem med; ved endog at ville opvække Oprør i Provindserne mod dem ved dens egne Lemmer; see de sidste tydske Efterretninger *), at hvor der i Henseende til Virkningen viser sig saa megen Kraft, kan umuelig være Anarkie, og at vi altsaa giør rigtigere i at opsætte vores Dom om alle disse Begivenheder; men troe, at den Gang Tingene har, er den best mueligste efter deres nærværende Forfatning; og at vi ei bør tillade os uanstændige Udtryk mod en Forsamling, hvori der dog sikkert findes flere oplyste og redelige Mænd end vi troe eller kiende; da de uden Magt, uden Drabantere blot herske ved Nationens Tillid. Gid denne mærkværdige Dag, som endog efter de falske Efterretninger vi have derom, gik af uden ringeste Blods Udgydelse, og havde til Øiemeed at befæste Enigheden mod udvortes Fiender, maae tiene til at oplyse Verden og alle retskafne Borgere i enhver Stat, at i nærværende haarde Kamp af Menneske 5) Sex Kapitler i Konstitutionen, der alle ere billige, vise og retfærdige ere dekreteerte, og paa den Efterretning, at Departementet Eure vilde skikke en Armee mod Paris og at Calvados havde arretteret 2 Deputerte af National Konventen erklærede Danton og Barrere, at det var en Kamp paa Liv og Død mellem Republikens Forsvarere og Forrædere; og der blev derretteret, at Departementet, Kure var suspenderet og det i Calvados sat under Anklagelse. (. Hamborgske Korrespondent af sidste 25 Junii.)de dens væsentlige Kræfter, mod de Væsener, der vilde tilintetgjøre den, hvor den hele Menneskehed ligesom er i Lue, lader en Konstitution sig allerminst paatrænge. Skulde der endog være Glimt af Haab, at de opirrede Franker kunde ønske sig tilbage til en roligere Forfatning, saa forsvinder den ganske ved de forenede Magters voldsomme Fremgang. Sæt endog, at dette for Religionen og Sandheden saa sørgelige Korstog, skulde nyde nogen Fremgang. Hvo kunde da udregne Følgen deraf, Lad end den hemmelige Jndflydelse og Forræderie være nok saa stor, hvoraf endog Protestantiske Fyrster benytte sig, der stride for en Kirke, som de i Hiertet bør afskye, og for hvilken de blot erklære sig, for at bevæbne Fanatismen for sig, og at kunde regne denne Helvedes Furie til deres Bistand? Hvo kan da beregne, hvad et mægtigt fornærmet Folks Raserie endnu har for Hielpemidler, Men hvilken Part maae vel den oplyste Menneskelighed for sit eget Held ønske et lykkeligt Udfald, Viborg.