Aalborg Stiftstidende, 1840-02-04
Sverrig. Rigsdagen er den 26de f. M. bleven aabnet med en Tale af Kong Carl Johann, der her, som sædvanligt, har givet Prøve paa sin Aandstyrke og Veltalenhed. Vi hensætte deraf Følgende: Jnden jeg nedstiger i den Grav, hvortil sex og halvfjerdsindstyve Aar, tilbragte paa denne Jord, fore mig, efterat have overvundet saa mange Vanskeligheder og beseiret saa mange hindringer, bør jeg sige Eder endnu engang: en Forstaae Eders Regjering! - og gientage for Eder, hvad jeg yttrede den 5te November 1810, ved Besværgelsen af de mig forelagte Grundlove og inden jeg endnu havde modtaget Rigels Stænders Eed: Freden er det eneste hæderfulde Maal for en viis og oplyst Regjering. Det er ikke en Stats Udstrækning, som udgjør dens Styrke og Selvstændighed; det er dens Love, dens Handel, dens Arbeids flid og fremfor Alt dens National-Aandre Disse Ord, jeg erindrer mig det, optoges med almindeligt bifald. Dalidens navnkundigste Mand lod Sverrig, fole Tyngden af hans Storhed og Magt. Et Fredsgesandt. skab søgte at befæste hans Jndflydelse, idet dette migrede Nogle og truede Andre. Han fordrede, at vi skulde erklære Storbrittanien Krig. Sverrigs Stilling opvakte min Bekymring, men aldrig min Frygt. Min Siæl hævede sig lige med de Farer, der omgave Eder. Tilsidesættende min Tilbøielighed til Rolighed i det Øieblik, da Folkets Rost kaldte mig, indgik jeg Alliancen for at unddrage Eder fra det vanskelige Forhold, i hvilket J befandt Eder, og denne Alliance bejegledes i min Siæl af en indre Rost, der syntes mig at være en Jndskydelse fra Himlen. Det er lykkedes mig at tjene Eder uden at have tilegnet mig Eders Sprog. Menneskelighedens Lov, der opfordrer ogsaa den Enkelte til at gavne sin Næste, foreskrev mig mine nye Pligter. Den staaer skrevet med Jldbogstaver i hele min Sjæl Min Kundskab til Eders Sæder, Nationaldyder, Fornødenheder og Vildfarelser har jeg øst af Eders Aarbøger. Den lever i de gjorte Fremskridt og i de Minder, jeg ved min Bortgang efterlader mig, der sætter jeg min største Ære. Disse Minder bestaae i Eders devarede Frihed, den jeg beder Gud fremdeles at beskjerme, i den Velstand, jeg ikke forefandt ved min Hidkomst, i de aabnede Canalers, Floders og Strømmes forøgede Seilbarhed; i nye Vei- og Havneanlæg, i Fæstninger, der taarne sig mod Himlen; i Eders Vaabenforraad og Arsenaler, i en Hær af over 100000 Mand, der ei bestaaer af gamle Mænd og Børn, men af Veteraner og Ynglinge; i et Kyst=Forsvar af henved 250 Kanonslupper og Foller samt i Orlogsflaadens Forøgelse med nybyggede Rangskibe og Fregatter ; i et Agerbrug, der aarligt forbedres; i en Jndustri, der har meer end fordoblet sin Production i flere vigtige Manufacturgrene, i Berigtigelsen af heele Eders udenlandske og den største Deel af den indenlandske Gjæld; i en aarlig Rente Jndtægt for Banken, der er forøget fra 248,000 Rd. indtil henved 700,000 Rd. Bancomynt og støtter sig paa sikkre Fordringer; i næsten tredobbelte Toldindtrader, skjøndt Jndførsels, og Udførsels=Afgifterne ere blevne nedsatte: i en Folkemængde, der nærmer sig Sverrig og Finlands tilsammentagne, inden det sidstnævnte Land løsreves fra Sverrig, det vil sige en Fjerdedeel større Befolkning, end jeg forefandt ved min Ankomst. Jeg omtaler ikke hvad der bør synes endnu mere forhausende: Foreningen med et Folk, som fra de ældste Tider i Eders Historie næsten har levet i uafbrudt Uenighed med Eder.