Berlingske Tidende, 1772-05-01
Kort Anviisning. af de Redningsmidler, som ved pludselige ulykkelige Tilfælde af enhver strax ere at forsøge: H. 1. Druknede lægger man ligened paa deres Leye, noget paa den venstre Side, drager i en Hast de vaade Klæder af dem, tørrer dem af, bedækker den med tørre vel varmede Sengeklæder, Hestedækkener, Klæder, Pelsværk, skuller dem sagte, knier og børster Hovedet, Brystet og Fodsaalerne; i sær knier man dem med skarp Linnet omkring ved Hiertet og hen over de korte Ribbeen, og det steds opad og mod Brystet, og saaledes, at naar man har gnemod Brystet, holder man pludselig op med at gnie. Man holder de giennemskaarne Løg eller reven Peberroed under Næsen, blæser og Tobaksrøg giennem en Pibe eller Snus=Tobak ved Enden af en Fiedervinge op i Næsen. Man aabner Munden, renser den med Fingeren fra Skarn og Sliim, ble ser og frisk Aande eller Tobaksrøg ind i Munden, hvorved en anden tillige gnier op ad Brystet. - Et af de kraftigste Hielpemidler er at blæse Tobaksrog ind i Ende Tarmen. Dette skeer, naar man lader een, som røger Tobak, indblæse Rogen giennem en afbrudt Pibe, eller giennem en neden til at skaaren Knivsskeede, eller man stikker en Pibe ind ved Mundstykket, omsvøber det fyldte brændende Pibehoved med giennemstukket Papiir eller Linnet, og saa med Magt blæser Røgen ind. Derimellem maa man bestandig fortfare med at varme og knie Legemet. Man maa vogte sig for al voldsen Skutlen og Rullen i et Kar, ey heller sætte de Druknede paa Hovedet eller hænge dem op ved Beenene. Qvalte, eller de, som ikke efter Lov og Dom ere hængte skiærer man ned, løser deres Klæder op, dersom de endnu ere varme, eller klæder dem af, om de alt ere kolde, for at var medem, lader dem sidde næsten ret op, varmer og gnier dem, som i S. 1. er meldt, blæser Luft ind i Munden paa dem, slaaer et i varm Melk eller Olie vædet Stykke Linnet om Halsen, lader de nedhængende Fødder bringe i et Karlunkent Vand, hvilket efterhaanden holdes i lige Varme, og holder dem de §. 1. ommeldte Midler under Næsen. Man kan og ved en BlæseBælg bringe Luft ind i Ende Tarmen. De som af Kul=Damp, Dunster af giærende Drikke, eller Svovel=Lugt af nedslagen Lynild ere daanede og qvalte, maa man i største Hast bringe i reen fri Luft og i en noget opret Legems Stilling, holde dem varme, lade Fødderne sætte i varn Vand, gnie dem omkring ved Hiertet, blæse varm Aande indi Munden, og efter §. 1 Tobaksrøg ind i Ende=Tarmen samt holde dem pirrende Sager under Næsen, og vaske Tindinger, ne og bag ved Ørerne med Edikke. Er Munden klemt samt men paa dem, da slaaer man et i varmt Melk eller Olie dypper Stykke Flonel eller uldent Klæde om det underste Kindbeen, og søger lidt efter lidt at trække den ned, for at kunde helde lidet Thee med Edike ind i Munden. Forfrosne maa ikke bringes i varme Værelser, meget mindre til Jlden. Man klæder dem i Hast af, og bedækker dem over hele Legemet med Snee naar det er at faae, saa at Mund og Næse allene bliver aaben. Er Snee ey at faae, saa dyppes Sengeklæder eller Heste Dækkener i iiskoldt Vand, og svøbes lomkring Legemet, og efterhaanden øses Vand derover, indtil man, paa det, at Sneen smelter, eller at Vandet bliver varmt, mærker Legemets naturlige Varme at komme igien, da de bringes i varme Senge, dog i luftige kolde Kamre og Steder. Alle disse skal, saasnart de give Livs Tegn og kunde synke, vederqvæges med noget varmt Øll eller Thee, hvortil man kan komme noget Viin Edike, ja vel og lidet Brændeviin, hvilket man giver dem ind med Thee=Skeer. Dog maa man ikke for tillig holde op med at varme, knie og blæse Luft ind i Munden og Ende=Tarmen, men efterhaanden blive ved dermed, endskiønt ey saa ofte. J Henseende til dem, som ved at have faaet Gift ned, fornemme Riven og Brænden i Svælget, i Hiertegruden, og i Underlivet, og blive pirrede til umaadelig Opkasten og Brækning, er endnu at melde, at man strax giver dem meget varme Vand og siden Havresuppe og Melk, og legger et i varm Mel og Olie dyppet uldent Klæde over Legemet.