Viborger Samler, 1795-02-02
J den meere opvoxende Alder havde Paulus selv været Timothæi Lærer - Uden Tvivl havde Paulus lagt den første Grund hos den unge Timotheus ved sin første Nærværelse i Derben Act. 14 - fra den Tid, han, endnu meget ung, var antaget til Pauli besynderlige Følge, Act. 16, havde han i 16 Aar næsten bestandig hørt Pauli Lærdomme og seet hans exemplariske Forhold i alle Omstændigheder, hvorom han erindrer ham v. 10 & 11 - Har vore Tiders Lærere end ikke Apostelens overordentlige Gaver - disse behøves nu ei heller, da Kirken er plantet – de have dog samme Lærrekilder at øse af, som Apostelen, ja de have flere og rigere, Apostlernes langt klarere og tydeligere Skrifter - Ved disses Brug danne de sig til Embedet, efter deres Forskrifter føre de Embedet med brændende Nidkiærhed for Guds Ære, de aabenbarede Sandheders ivrige Kierlighed, utrættet Fliid, uegennyttigt og i alle Stykker Exempel værdigt Forhold, – O. da skal vil vist, endog i vore Tider, kunde udraabe: Retskafne Lærere, lykkelige Disciple! b) Lærebogerne - disse, siger Apostelen, havde været de hellige Skrivter, paa den Tid allene det gamle Testamentes antagne Bøger - Paulus vil ei herved udelukke Barnet eller den Unge fra andre Bøgers Læsning, andre Videnskabers Dyrkelse - Han selv besad endog Styrke i de hedenske Skribenteres Læsning - men han anfører disse, som de allervigtigste, mod hvilke alle andre ikke kan lignes, og uden hvilke alle andre maatte blive til Sallighed aldeles unyttige 1 Cor. 1, v. 19, seqv. C. 2 v. 2. seqv. Phill. 3 v. 8. Jer. 8, v. 9. Jøderne antoge 5 Aar allerede, som beqvem Alder til at begynde Biblens Læsning - Neppe har nogen Alder frembragt saa mange Skrifter om Opdragelsen, som vor. O! at de alle maatte naae deres priselige Hensigt og det rette Maal, men naar endog virkelig redelige Mænd tør troe, at al BibelLæsning og i det mindste aabenbaret Religions Kundskab bor udsættes over Børne-Alderen; mon det er overeenstemmende med Biblens Hensigt og Barnets virkelige Evner? - Biblen, fornuftig brugt, har og Melk for de smaa - dens lærerige Fortællinger, skulde de ei have Fortrin for de verdslige Historier, og Fornuftens, den allersterste naturlige Gaves, første Brug, hvem mon den først bør helliges, naar ikke den Gud, der gav dens ja Religionens Hemmeligheder. selv, hvi skulde de skiules for Barnet under Fornuftens første Brug, da Oldingen ligesaa lidet, som Barnet fatter dem, og Barnet, naar det begynder at tærke, let kan overbeviises om deres Nødvendighed ligesaavel, som den Gamle; men som Bibelen virkelig bør kiendes, æres og bruges endog af Barnet, saa maae den nødvendig være og blive Hoved Lære-Bog for den mere opvoxende Alder og Ungdom, som for hver Christen i Særdeleshed, saa fordem i Besynderlighed, der bestemmes i sin Tid til Lærere i Guds Kirke. Ulyksalige baade større og mindre Skoler, hvor de, naar de i deres rette Orden anvendes, vist nok høistnyttige, verdslige Videnskaber, blomstrende Veltalenhed, og alt for ofte opblæsende Lærdom saaledes giøres til Hoved-Sagen, at de guddommelige Bøger neppe erkiendes og den allene paa Jesu Forsynings Død grundede allerhelligste Religion, ei allene alt for løselig og koldsindig behandles, men og ofte med forvoven Tvivl antastes, heraf i vore Tiders offentlige Foredrag alt for lidet Spor til Bibel=Læsning; heraf den, desto værre virkelig midt under daglig tiltagende Hielpemidler (Kirken vil dog altid beholde sine rettænkende Lærere aftagende Bibel-Kundskab hos de Opvoxende og Unge - og hvor ubevæbnede gaae da saadanne Unge ud imod de mange forføriske Aander, der ere udgangne i Verden, og hvor lettelig henrives disse ubefæstede af hine skiændiges Vildfarelse, men skal dette undgaaes, er det høistvigtigt, hvorledes man indretter c) Læremaaden. Det Ord Apostelen bruger, betyder egentlig at faae fuld Vished, men, med et andet Ord, som betyder at betroes noget, har megen Lighed. Vi finde derfor begge Oversættelserne brugte, hvilke og staae i saa nøje Forbindelse med hinanden, at deraf billigen udledes 2de højstvigtige Regler for en retskaffen Læremaade, deels, at den Lærende maae bringes til den fuldkommeste Overbeviisning om alt, hvad han lærer. Saaledes beviiste endog Jesus selv, saavelsom alle Apostlerne, bestandig alt, hvad de lætte, af de da værende hellige Skrifter til Tilhørernes fuldeste Overbeviisning. Og hvad meere uværdigt for det fornuftige Menneske, end at fylde Hukommelsen med uforstaaede Sætninger og ville aftvinge Bifald med ubeviiste Magt-Sprog, deels at den Lærende føler Lærdommens Vigtighed og hvor dyrebar Skat ham med den betroes, hvorfor han har at aflegge Regnskab til den, der betroede ham den.