Adresseavis for Børn, 1779-01-06
Dødsfald. En vis Mands Søn, 9 Aar gammel, døde for faa Dage siden i Kopper. O Mama, sagde den lille Afdødes Syster, hvor deilig seer ikke lille Carl ud, som ligger pyntet inde i Kisten paa Salen Ja mit Barn, sagde Moderen, som stod ved den Døde, vist nok seer han deilig ud, som en lille sovende Engel. Men lille Lotte, du skulde have seet ham paa sin Død Seng, der kom han mig endnu smukkere for. - Hvordan da, hierte Mama, spurgte Lotte Ol han var saa tal modig i sin Sygdom, saa taknemmelig for enhver Tieneste, man viste ham, tog saa villig Medicamenter, foldede saa ofte sine smaa Hænder og bad de Bønner, han i sine sunde Dage havde lært, og sang saadanne smukke Psalmer, som endog vare passende paa hans Tilstand. Ofte blev han meget rørt, naar han saae sine bekymrede Forældre, gjorde sig sterk, men naar andre kom til ham, sagde han, at han vist døde. Da det nærmede sig mod Enden, bad han Farvel til enhver, som var om ham. Han spurgte tilsidst efter sin Fader, som ikke kunde taale at være nærværende. Han bad, man vilde bede for ham til Gud, derpaa tog han min Haand og kyssede den, og bad mig i en bevægende Tone, at jeg dog vilde give ham det sidste Adresse-Avis. sidste Afskeeds Kys. Neppe havde jeg føiet ham heri, førend han sov hen. - Af Mama, sagde Lotte, maatte jeg og saaledes døe, Søe- og Handels-Efterretninger. Seiladsen og Handelen kan ansees som tvende Arme, der indslutte det hele menneskelige Kiøn Formedelst disse kan det, endskiønt adskilt, forene sig i et Selskab. Det er uvist, om begge har sloreret for Syndfloden; Saa meget kunde man maaskee med en Slags Vished slutte af Nog Ar at Seiladsen ikke har været nogen fremmed Sag i den første Verden. Antage vi dette, saa bliver Handelen det endnu mindre. Dog, da vi ikke veed videre, end hvad vi kan giette os til, saa vil vi ansee denne flydende Maskine for det første Skib, men derhos mere prise Guds Godhed for denne Opfindelse, som selv har lært Menneskene denne Kunst, end takke den menneskelige Vittighed herfor. Dette underfulde Skib eller Ark var af en forfærdelig Størrelse, 300 Alen lang, 50 Alen bred og 30 Alen høi, og tillige saa visselig indrettet, at de lærdeste Regnemestere og forstandigste Skibsbyggere, maae bekiende, at den efter alle Maalekunstens Regler var forfærdiget i det allernøieste Forhold. Saa meget Seiladsen og Skibsbygger=Kunsten har tiltaget siden Syndfloden, saa har dog Havet siden den Tid aldrig baaret saa stort et Skib, thi beregner vi Arken efter hvad den kunde føre, saa har den kundet indtage 42205 Tønder eller 3550 Læster. De største Skibe, der har været til, har aldrig overgaaet tusinde Læster, men hvor tabe disse uhyre Maskiner sig imod hiin mægtige, som Gud selv havde anordnet og ligesom givet Tegning til Nu vilde man formodentlig falde paa at spørge, hvorledes et Skib kan svømme paa Vandet, da det dog er saa tungt og hvorfra Vandet, dette flydende Element, som ei kan henge sammen, men maae vige til Side, ha den Styrke at kunde bære saa tunge Byrder, Men hertil kan svares, at det giør Ligevægten, da Skibets Last synker saa dybt i Vandet, indtil den Deel, som drives til Siderne, er den liig i Størrelse. Vandet trykker ethvert fast Legeme ligesaa stærk i Høiden, som Legemet formedelst sin Tyngde søger at synke need ad, O hvor forunder for Børn. lig stor er Guds Almagt, at saadanne vældige Legemer kunde med saadan Hastighed bevæge sig paa Vandet, drives frem ved en ringe Kraft af Vinden eller Aarerne, og med ringe møie tvinges ligesom man vil frem eller tilbage