Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-11-28
(Fortsættelse. See Følgebl. til No. 190) Dette Andragende er det samme, som Trykkefrihedsselskabet i sin Tid indsendte til Stænderne i Roeskilde, og som dets Formand, Hr. Prof. David, i Repræsentant forsamlingen den 28de Octbr. anmeldte, ifølge Skriftcomiteens Beslutning, at have sendt til Et af den jydske Forsamlings talentfuldeste Medlemmer, for at indbringes i Viborg. Dette Medlem er Justitsraad Fleischer, hvem Præsidenten nu opfordrede til at fremkomme med bemeldte Andragende. Commissarius gjorde Jndsigelse, da dette ikke var fra Proponenten selv, men fra nogle Mænd i Khvn. Fleischer. "Jeg skulde troe, at denne Betænkelighed kan falde bort, thi deels er Trykkefrihedsselskabet udbredt over hele Landet og har ogsaa her i Jylland Filialer, saa dets Bestyrelse altsaa ogsaa repræsenterer denne Provinds, deels troer jeg, af flere Grunde at burde understøtte Andragendet og gjøre det til mit. Commissarius troede ikke, at der existerer en saadan Repræsentation, som Justitsraad Fleischer har anfort. Trykkefrihedsselskabet er ikke nogen af Regjeringen constitueret Autoritet, men har dannet sig selv, og Bestyrelsen kan vel repræsentere Selskabet med Hensyn til dets pecuniaire Anliggender, men ikke med Hensyn til politiske Meningsyttringer. Commissarius troer, at Petitionen, betragtet som Selskabsyttring, kun vilde have meget liden Betydning; thi den eneste Qvalification, der udfordres, for at være Medlem af Selskabet, bestaaer i, at give 2 Rbd. om Aaret i Contingent, og dette kan dog neppe give nogen særdeles Competence til at udtale sig om de offentlige Anliggender. Forsaavidt Justitsr. Fleischer har erklæret, at han understøtter Andragendet, da er det just dette, der forlanges, naar en Deputeret fremlægger et Andragende fra sit eget Valgdistrict. Dette Andrag, hidrører fra Mænd, der opholde sig udenfor de jydske Stænders Virkekreds, og dersom Producenten vilde gjøre det samme Forslag, saa maatte han indgive en forsig bestaaende Proposition." Præsidenten troede, at der Jntet kunde være imod, at Andragendet admitteredes, da Producenten havde erklæret, at han gjorde det til sit, og han altsaa, for at bortrydde enhver Tvivl, kun behøvede at bruge den uvæsentlige Formalitet, at lade det afskrive. Commissarius henstillede, om det, at gjøre et Andragende til sit, er det samme, som selv at gjøre en Proposition. Fleischer fandt ingen Betænkelighed ved, at Andragendet, som han havde gjort til sit, admitteredes. Han antog vel ikke ubetinget, at Forsamlingen vilde gaae ind paa Andragendet i dets Heelhed, men havde dog anseet det saare vigtigt, at alle de i Andr. omhandlede Jndskrænkninger i vor Trykkefrihed samlede bleve stillede Forsamlingen for Øie, og tagne under Overveielse; han troede det heller ikke umuligt, at den jydske Forsamling, kunde gaae ind paa flere Punkter, end den roeskildske. "Det maa tillige være Regjeringen kjært, at Rationens Repræsentanter komme til at udtale sig om Sagen, for at det kan erfares, hvorledes Nationen dømmer om den, hvorledes den betragter det Forhold, hvori Trykkefriheden staaer til Bladliteraturen, og hvilken Indflydelse den antager, at de nærv. Jndskrænkninger i Trykkefriheden have, eller en Udvidelse af den vil faae, paa de Misbrug, som paa siges den journalistiske Presse. Producenten oplæste derefter Andragendet, som er vore Læsere bekjendt. Commissarius gjorde opmærksom paa, at alene de Punkter af den oplæste Petition, som ere Gjenstand, for Stiftsprovst Halds Proposition, have fundet Bifald i den roesk. Forsamling. Naar man siger, at vor Trykkefrihed nu er langt mere indskrænket, end den var efter Fr. 27de Septbr. 1799, saa er dette vel tilsyneladende rigtigt, men factisk er det urigtigt. Thi Lovgivningen opfattes og anvendes nu ganske anderledes, end forhen. Fleischer. Naar Trykkefrihedslovgivningen for Tiden opfattes og anvendes anderledes, end i tidligere Tid, troer jeg, at heri ligger det klareste og meest afgjørende Beviis for, at Tidens Fordringer nu ere andre, end da, og at der i Tiden, i Folkets Bevidsthed og i det hele folkelige Liv ligger en Nødvendighed for en Forandring. Commissarius. "Det bliver da Spørgsmaalet, om vi ikke, efter den Maade, hvorpaa Fr. 27de Septbr. 1799 nu anvendes og opfattes, have en tilfredsstillende Trykkefrihed." Fleischer. "Jeg skulde ogsaa mene, at dette vilde have været Tilfældet, hvis ikke Tid efter anden de flere Jndskrænkninger udenfor Fr. 27de Septbr. 1799 vare komne til, og modarbeidede den rigtige og folkelige Opfatning af denne Forordning." Brock. "Det er noksom bekjendt, hvor uendelig meget Godt der stiftedes ved Trykkefriheden i Aarene 1770 til 1799. Det er ligeledes bekjendt, hvad der foranledigede Fr. 27de Septbr. 1799, og hvilke Uleiligheder, denne Fr. medførte, navnlig hvilken alm. Ængstelse den fremkaldte. Længe laae derfor Trykkefrihedens Brug saaat sige i Dvale, indtil, for 10 a 12 Aar siden, en Mand viiste, at der dog var nogen Trykkefrihed tilbage. Kort efter forandredes ogsaa de sociale Forhold meget, og Publicisterne bidroge ikke Lidet til at opvække Almeenaanden og til at udbrede Oplysning om de nye Forhold, som forbereddedes. Ved Stændernes første Møde forelagdes et Udkast til en Plakat, som indeholdt Jndskrænkninger i den endnu bestaaende Trykkefrihed; Flere med mig fraraadede den; - Plakaten udkom imidlertid alligevel i 1837. J 1838 blev det sagt, at enkelte Publicister havde et afgjort Hang til at dadle Regjeringens Foranstaltninger; jeg benægtede da denne Paastand, og udtalte den faste Overbeviisning, at Alle ere besiellede af Kjærlighed til Konge og Fædreland. Jeg skulde blive meget ulykkelig, dersom jeg nogensinde kom til anden Overbeviisning. Ogsaa de seneste Publicister have givet herlige Bidrag til Almeenaandens Fremme. Jmidlertid var Taleren dog, i Aarets Begyndelse, ofte bleven ubehageligt berørt ved flere af vore Blade, der paa det Uskaansomste angreb de høiere Personer og Ting." – Den, der var vant til at tænke skarpt, leed vel ikke herved; men den meer eller mindre Tankeløse kunde ofte lide derved." Hertil bemærkede Fleischer siden: "Misbrug af Trykkefriheden ere naturligviis mulige, ligesom af enhver anden Frihed. Jeg er enig i, at den tænksomme Mand ingen Skade kan tage af slige Misbrug; men jeg kan ikke indsee, at den Tankeløse deraf kunde tage Skade, thi den Tankeløse tænker slet ikke noget derved, eller glemmer ialtfald snart, hvad han har læst." Brock paaberaabte sig, som et Exempel paa Mangel af Moderation i Pressens Brug, en Beretning i Kjøbenhavnsposten af 6te Octbr. om Hs. M. Kongens Hjemkomst til Hovedstaden, hvori det Vidnesbyrd siges at skyldes Sandheden, at en Deel af Khous, Publikum var forbauset over den Kjærlighed og Hengivenhed, som en anden Deel af Publikum viste den hjemvendende Konge. "Dersom der virkelig existerede en saadan Forbauselse, skulde det inderlig smerte mig, men jeg maatte ansee det høist ubesindigt, at en saadan kunde fremkomme, og det skulde være sørgeligt, om overdreven Paaskyndelse og hyppige Ærgrelser skulde fremskynde den største Ulykke, der kunde skee, en almindelig Landesorg. Her i Jylland vilde aldrig en Deel af Publikum være bleven forbauset over den Hengivenhed og Kjærlighed en anden Deel viste Kongen, men Enhver vilde af ganske Hjerte stemme i. Hvormeget jeg altsaa end anseer Trykkefriheden for Landets høieste Palladium og for det uudtømmelige Væld, hvorfra alt Godt udstrømmer, saa maa jeg dog, under de nærv. Omst., finde det betænkeligt, at der indrømmes Pressen større Frihed, end den, hvorpaa de r. Stænder, androge." – "Jkke alle Baand bør falde paa een Gang."Med 43 Stemmer mod 1 vedtoges, at det opl. Andr., som Justr. Fleischer havde gjort til sit, skulde under Comiteebehandling. Til at prøve det i Forening med Halds Forslag valgtes Hald, Fleischer, Brinck-Seidelin, Estrup og Lüttichau. (fortsættes.) Forlangte Jndrykkelser. Med den dybeste Indignation har jeg og vistnok flere Jordemødres Mænd i Stiftet læst, hvorledes Hr. Justitsraad With i de viborgske Stænders femtende Møde har omtalt os, deels i Sammenligning med Køer, deels paa en Maade, som om vore Koner forsørgede os hele Aaret ud. Da vi ingen Repræsentanter have i Forsamlingen, som kunne tage vort Forsvar, synes det saameget desto ubilligere at angribe os paa dette Sted, ligesom vi ogsaa maa finde det upassende og uretfærdigt af bemeldte Stænderdeputerede, hvem vi aldrig vide at have fornærmet, at udpeges som Døgenigter, der ikke kunne forhverve deres Ophold, men maa ligge Districtsjordemødrene til Byrde. Hr. Justitsraaden erklærer dog selv Jordemoderstanden for en vigtig og agtbar Stand; hvorfor vil han da offentligen beskæmme disse vigtige og agtværdige Jndivider ved at forekaste dem, at de ere daarligt gifte, og hvorfor vil han vælte sig ind paa deres Mænd, som om de vare saadanne Udskud af Menneskeheden, at de maatte lade sig føde af deres Koner, Forsaavidt Hr. Justitsraaden har sigtet til den Jordemoder, som han selv betjener sig af, vides dertil ikke fjerneste Anledning. Vi maa derfor opfordre den Stænderdeputerede til, enten at tage sin Beskyldning mod os tilbage, eller at nævne de Jordemodermænd, som ligge deres Koner til Last hele Aaret ud, ligesom vi ogsaa maa udbede os en Æreserklæring af ham, forsaavidt han har bragt os i en upassende Forbindelse med Køer. Skulde Hr. Justitsraaden mod al Formodning forbigaae denne vor billige Anmodning, maa han tilskrive sig selv, at vi, som høilig forurettede, bringe Sagen for den ærede Stænderforsamling. i Viborg, da vi ikke føle os stemte for, at lade Hr. With's Personligheder sidde paa os. H. N. Med Forundring læste Jndsenderen heraf i AarhuusAvis No. 190 at Bødkermester G. Møller skal have udladt sig med fornærmelige Udtryk mod Bødkersvend, S. Pedersen Fiil, men hvorfor Denne har ladet Dommen indrykke i et offentligt Blad, da Sagen vist ikke var af nogen stor ærekrænkende Betydning, kan ikke indsees at være af anden Grund end den, at han derved har villet sætte Møller i et ufordeelagtigt Lys hos Publicum ved at beskylde ham for hidsig Opfarenhed, og slig en Hensigt pleier man at kalde Hævnelyst. Møller er ikke bekjendt for ovenmeldte Feil, og da han er Oldermand for Bødkerlauget i Aarhuus, saa opfordres hans Laugsbrødre til at bevidne om de nogensinde have fundet ham i ubeføiet Hidsighed, men om han ikke tvertimod har søgt at opretholde Fred og Orden samt paaseet Laugets Tarv saavidt det stod i hans Magt. En af Lauget.