Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-06-08
En Krigsraad maae i Kong Christian den Femtes Til have været et ikke ringe Kreatur, da en saadan hos Borling omtales i Anledning af sin Mundkok; men hvor lækkermundet mangen vore Dages Krigsraad kan være, og ihvormeget hans gode Raad i sidste Krig, kan have givet af sig, saa tvivler jeg dog paa, at nu nogen Krigsraad holder sin Mundkok. - Etatsraader nu en gandske borgerlig Titel, den ingen født Adelsmand attraaer, da han troer, at have Ret til nogen høiere Rang. Kammerjunkeren lader derfor med philosophisk Rolighed sine borgerlige Kolleger blive virkelige Justitsraader, uvirkelige og siden virkelige Statsraader, ja var det saa Konferentsraader, thi han veed, at naar hans Fødselsrettigheder dog engang blive gieldende, saa stiger han op langt over dem, og faaer en Rang, der udmærket baade ham og hans Heste, naar de Andre maae lade sig nøie med deres Personers Udmærkelse. J Frederik den Fjerdes Tid var Statsraad en Titel som gaves ogsaa Adelige, selv dem, der sendtes som Gesandtere til fremmede Hoffer. - Ordet Børger, med Hensyn til Kiøbstæderne, er nu og har længe været et Hverdagsord, som den i en Kiøbstæd besiddende Adelsmand eller Kapitalist eller Lærd, ikke bruger om sig, drev han end nogen borgerlig Næring. J ældre Tider stod denne Benævnelse i langt høiere Kours. Saaledes vidste de skiønt adelige Barden slether paa deres Reiser ikke at give sig nogen mere imponerende Titel end at kalde sig Borgere fra Bremen. - Før Secretairtitelen kom i Møde var Benævnelsen Skriver saa hæderlig, at ingen Lærd, skammede sig ved den; den sindige, velbeslagne politiske Mand Peter Svade kaldtes saaledes Kongens Skriver; nu skulde end ingen med Kudskeexammen til ringeste Karacteer vilde kaldes Skriver. Magistere vil nu kaldes Doktor. Politiemester forandres til Politiedirectør. Skolemester skal kaldes Skolelærer; ja selve Haandværksmænd, dem Kaiser Karl den Fjerde ikke kunde give større Beviis paa sin Naade, end ved at kalde dem Mestere, forsmaae nu Mesternaanet, og vil tiltales Hr., en Fordring de i vore trange, men for dem maaske fordeelagtigste Tidet og let sætte igjennem, da den Deditor er en Daare, som ikke vil tilstaae sin Kreditor Alt, hvad han veed kan smigre ham. En saadan Daare var en gammel jydsk Her i cemand, hvis Rigdom var hans Aner, men hvorpaa han ikke kunde faae Penge at laane. Alligevel havde hans Sekretær, det var Sognets Skoleholder, at fin Veltalenhed nødig for at faae den naadige Herre til at underskrive et Brev til Kiøbmanden i nærmeste Kiøbstæd om Pengelaan med Tillæget i Underskriften: ærbødigst, og han underskrev det ikke, uden under de med Suk udstødte meget betydende Ord: "det er haardt for en gammel Adelsmand." - En Klokker eller Kieldermester betyder i vore Dage ikke just saa meget Stort, uden med Hensyn til den Førstes misundelsesværdige Otium og at den Sidste aldrig mangler den Bekymring fordrivende Druesaft. Jmidlertid findes dog hos Os i Middelalderen, at baade en Klokker og en Kieldermester have svungen sig op til at fordrive selve Dievlen, saa intet Under, at de engang virkede en Beleirings Ophævelse. - Nu en Kapitain og en Lieutnant, hvad have de ikke fordum været for vigtige Væsener, naar man erindrer sig den gamle Palme: Kapitain Gud Fader i Himmerig, og at i det tolvte Sekel en Lieutnant var første Dommer paa Gulland. - At være Bøddel er nu et Embede Jngen lettelig paatager sig uden at være født dertil; dog vilde man skienke dette Embede sin gamle Rang, sid man i vore rangsyge Tider nok En dertil; i det Hohenstaufiske udførtes Bøddeltienesten fordum ved en af Magistratspersonerne eller selve Dommeren med en Handske paa, som kastedes bort, naar Executionen var forrettet. - Hvilken fornem Benævnelse har ikke til forn Kapellan været, naar betænkes, at Førstens Sekretair, Læge og oftest hans meest Fortroede, var Hoffets Kapellan. Hvo nægter og, at endnu i vore Dage kan Kapellanen være en ligesaa hæderværdig og agtbar Præstemand som hans Sogneherre. Jmidlertid synes dog denne Kapelanstitel at være kommen hos selve de Herrer Præster i saadan Ringeagt, at selv de der ville ansees for heel ydmyge i Aanden, skrive sig hellere Præst end Kapellan til den eller den Menighed; saaog med Bonetten, hvoraf fordum mangen Landsbyepræst ikke mindre brystede sig, end nu en titulær Amtsprovst af fine Fløiels Vinger, dem han maaskee ingen Ret har til at bære. - Nu vore Damers Titler af Frue, Frøken, Jomfrue, hvor have ikke og de tabt sig i Værd. J fordum Dage, ja kun for 100 Aar siden, gik enhver Brud, der ikke var Enke, som Jomfrue, Pige eller Møe i Brudesengen; men ogsaa heri er siden foregaaet en stor Forandring. Endnu 1723 findes i vore Aviser Etatsrandsdøtte benævnede Jomfruer, ja at meget høiere Rangspersoners Døttre lode sig nøie med at kaldes saa. Nu derimod har jeg af troværdige Folk lader mig fortælle, hvorledes saadan en Dame heftig irettesatte sin Moders Kokkepige, der kun tiltalte hende Jomfrue, som hun forsikrede Kokkepigen, ake at have været siden hun stod til Konfirmation, at forstaae, hendes Fader var da kommen i den Klasse, af Rangforordningen, i hvis Følge Frøkenen troede, ikke længer at kunne være hendes Jomfruedom bekiendt. . - Som det nu er gaaet Titler, at nemlig nogle af dem lig vore Bankosedler ere nedfaldne fra 96 til neppe a 4 s., andre derimod lig vore Specier ere stegne i Priis, i saa har det sig og ligedan med Prædikaterne; Hr. Sr. - Mr. - Velædle - Velbyrdige a. Saaledes var i Middelalderen Hr. med dobbelt er fornemmere end Hr. med enkelt r. Ligetil det attende SekulsMidte gaves alle Underøvrigheder, Byfogder og Herredsfogder St., som jeg nu ikke vilde tilraade nogen Bye= eller Herredsfoged at tilskrive en Dreng eller sin pel Afskriver paa et Stifts= eller Amtskontoir. Endnu i Aaret 1726 tilskreves en Biskop kun: Ædle og Høiærværdige og 100 Aar forud kun Hæderlige og Høiærværdige og tiltaltes: Eders Værdighed. Men nu, da der endegsaa paa Landet gives saamange Høiærværdigheder, er det underligt, at man ikke har begyndt at kalde vore Bisper som deres Formænd de katholske kaldtes: Høiærværdigste, eller Magnefisance og Eminence. - Velbyrdige gaves engang selve Kongerne, siden var det lælige et udelukkende Prædisat for Adelen, nu derimod maae det gives Enhver indenfor Rangforordningen Sluppen, og kun faae Trappetrin saa maae det ombyttes med Velbaarne. - Som med Titler og Rang saaledes og med Sæder og Skikke. Nu at gaae først ind af sin egen Dør, og lade Giesten gaae bag efter, vilde vise den største Mangel paa Levemaade, og var dog almindelig Sæd i i Oldtiden og Middelalderen. Nu at sove hos sin Brud for Brylluppet ansees for uanstændigt, da derimod de saakaldte Prøvenætter eller Fenstern vare heel almindelige. Hvilken Forskiel paa Nutiden og Fortiden i Henseende til Huustugten, selve Dronningen skulde vanskelig faae Hofdamer om hun vilde behandle dem som Dronning Sophie hen i det 17de Sekul behandlede sine; thi fordi en Hofdame engang havde i Dronningens Nærværelse smillet til en Kammerjunker, tog Dronningen hende ind i sit Kabinet, hvori hun fik Riis paa det Lem, som i alle ærbare Selskaber, har Sæde skiøndt ikke Stemme. - Vore Forfædre byggede Kirker, stolte Mindemærker og Fortidens varige Bygningskunst, og dog reistes disse oftest ligesaa let og af ligesaa ubetydelige Aarsager, som jeg, for at trodse min Naboe, reiser et mellem os høiere i Plankeværk. Branderslev og Gurrebye Kirker i Lolland opbygtes saaledes, fordi to Søstre ikke i Kirken vilde i Rang vige hinanden. Lynge Kirke i Sielland skylder en Junkers Hund sin Oprindelse, da den ved Jomfruens Hund paa Kallerød. Hs. Naade vilde derfor ikke længere søge fælleds Kirke med Junkeren, og opbygte sig altsaa en egen Sognekirke. Maaskee kunde Man dog i Nutids Historie finde ligesaa ubetydelige Aarsager til visse vore Kirkers Forfald.