Aalborg Stiftstidende, 1830-12-20
Efter lang Overtalelse lod omsider General Clopicky, hæderlig bekjendt fra det spanske Felttog, og i stor Anseelse hos Polens Krigere, sig bevæge til at paatage sig Overcommanden over Tropperne, men paa den udtrykkelige Betingelse, at maatte føre den i Keiserens og Kongens Navn. Hans kraftige Forholdsregler og den hurtigt oprettede Nationalgade bragte det endelig til nogenlunde at berolige Stadens fredelige og beængstede Jndvaanere, hvem Flugten ikke engang stod aaben, da samtlige Porte vare lukkede. Enkelte Hobe, af Oprørerne bleve adsplittede og en Sappeur Bataillon, som begyndte paa at myrde sine Officerer, blev afvæbnet. Vel skal det Kongelige Slot og det Pallads, Storfyrsten eier i Staden selv, intet have lidt, men Hestene skulle dog være røvede af Staldene, og en russisk Krigskasse med en betydelig Sum er forsvunden, ligesom ogsaa mange af Russer beboede Huse i Staden ere plyndrede. Blandt de fangne russiske Generaler nævnes Generallieutenant Kritzow og Generalmajor Grev Nesselrode; Generallieutenant Daikom styrtede med sin Hest i Tumulten og er siden forsvunden. Revolutionen greb imidlertid mere og meere om sig. J Klubberne, som nu begynde at træde sammen, declammerede man heftigt mod det russiske Herredømme, og den provisoriske Regjering, som ved en Deputation til Storfyrsten forsøgte at træffe en Overeenskomst med ham, saae sig ved Klubberne hindret i sin Virksomhed; thi Medlemmer af disse trængte ind i deres Forsamlinger og gjorde Paastand paa, at man med de Jnfanterie-Regimenters Hielp, som imidlertid fra Provindserne vare komne til Warschau, skulde sætte efter Storfyrsten og gjøre ham tilligemed de i hans Følge værende Regimenter til Fange. General Chlopicki, i høieste Grad opbragt over denne Anmasselse, erindrede i en heftig Tale Regjeringen om de Betingelser, under hvilke han havde paataget sig Commandoen, og geraadede derved i en Jver, som nær havde tildraget ham et Slagflod; han maatte idet mindste bæres ud af Forsamlingen. Dette Tilfælde vakte ligesaa og skilte paa en Maade deres heftigste Demagoger ved en Deel af deres Popularitet. Storfyrsten, som imidlertid snart overbeviste sig om, at de polske Tropper, som fulgte ham, svævede i Fare, lod dem derfor vende tilbage til Warschau under Generalerne Krasinsk- og Kurnatowski, hvilke begge strax efter deres Ankomst begjærte og erholdt deres Afsked af den provisoriske Regiering, medens Tropperne til denne aflagde Eed. Efter de sidste Efterretninger, man har om Storfyrsten, og hans liden Hær, har han endnu ikke kunnet passere Weichselen, hvilket man dog haaber vil lykkes ham paa et gunstigt Sted, hvor Jisgangen endnu ikke lægger ham hindringer i Veien. Saameget mere maa man ønske dette, som hans Corps, der kun bestaaer af 3 Cavallerie-Regimenter og nogle Jnfanterie-Mandskaber, allerede begynder at lide Mangel paa Levnetsmidler og Fourage og desuden omsværmes af Hobe af bevæbnede Landfolk og omstreifende Partigængere. General Chlopicky, som, efterat være kommet sig af sin Upasselighed, er bleven udnævnt til Civil- og Militair Dictator, skal fast have besluttet at sikkre Storfyrsten, Overgangen over Weichselen og Tilbagetoget til det russiske Keiserdømme. Er dette saa, da er ikke alt Haab tabt; thi uagtet Gemytternes Uro og de overspændte Jdeer har Ordet Republik dog endnu ikke ladet sig høre. Tvertimod stemme alle Beretninger overeens deri, at alle Fornuftiges Ønsker forene sig i den nærværende Herskers Person, naar de tidligere med Rusland forenede polske Provindser, forenes paa ny med det nærværende Kongerige og dette herefter regjeres nøiagtigt eft ter den bestaaende Constitution. Jmidlertid nødes man til at opbyde alle Stridskræfter, saameget mere som Tøihuset skal have indeholdt Vaaben for 100000 Mand. Klubberne have vidst at sætte det igjennem, at der sendes Emissairer til de Deele af Landet, hvor Oprøret endnu ikke havde naaet hen, og i et saadant Ærinde er den som Ultrapatriot bekjendte Kussel, afgaaet til Podlachien. J Warschau fængsler man daglig Personer, som man har mistænkt for at være russiske Spioner eller Medlemmer af det hemmelige Politie. Maatte nu Rigsdagen svare til de Forhaabninger, man giør sig om den, naar den nu den 18de Decbr. træder sammen. - Dictatoren Chlopickis Proclamation er mærkelig. Her følge nogle Perioder af den: "Landsmænd, Fra min tidligste Ungdom opdraget i Leirene, kaldet med saa mange andre til fjerne Lande, for med mit Blod at erobre Fædrenelandets Uafhængighed, har jeg været Vidne til mere end een Revolution og overbeviist mig om, at en Nations sidste Haab, under saa vanskelige Omstændigheder, som dem, i hvilke vi befinde os, kun kan støtte sig paa Eenhed i Kraft og Patriotisme. - Jeg har fulgt min Samvittigheds Stemme, som hidtil ene har ledet mig i Livet, idet jeg midlertidig forener al Magten i min Person og jeg har derfor ladet mig beklæde med en Dictator Myndighed indtil den allerede sammenkaldte Rigsdags nærmere Bestemmelser. - Jeg tvivler ikke paa, at det vil lykkes vore forenede Bestræbelser at redde vor National-Uafhængighed. Langt fra at ville forstyrre de tilgrændsende Staters Ro, ønske vi blot, at Jkkeinterventions-Principet ogsaa maa blive fulgt med Hensyn til os. Hvorledes kunde vi i et Øieblik, da de store Magter have overladt Frankrig og Belgien selv at organisere deres indre Statsforfatning, - hvorledes kunde vi Polakker, som kjempede for Friheden i 2 Verdensdele, hvis Lidelser og hvis Mod have sat selv vore Fiender i Forhauselse - hvorledes kunde vi befrygte, at man skulde gjøre os det til en Forbrydelse, at vi for hele Verden gjøre Fordring paa de os lovede Garantier og Friheder, Nei, Polakken er troe, og da hele Europa forlod den Mand, for hvis seierrige Ørne Nationerne kastede sig i Støvet, da ophørte Polens Legioner ikke at omgjærde den styr, tede Erobrer indtil det sidste Øieblik. - Men her har det Ondes Magt overskredet alle Grændser. Det var blevet umueligt at lade Sandheden trænge frem til Regjeringens Overhoved. Smigrere, som beilede til Belønninger og ødslede med Skumlerier, kastede hver Dag nye Lænker til os istedetfor Frihed. - Har nogensinde en Opstand, været retmæssigere, Nei, Landsmænd, den Dag er kommen, da vi maa opoffre Alt, for at nyde vox constitutionelle Frihed og bevise at vi ere den værdige.