Københavns Adresseavis, 1769-04-18
J Anledning af Sr. Huulegaards dødelige Afgang er følgende Tanker indsendt fra Landet. Og dig bør Tiden lære os at frygte Og idel Vandheld giøre skrækkelig, Lyst til at høre Nyt! Og du, og Rygte, Hvem bør vel meere længes efter dig? Knap fandt jeg Ønskes Maal, en stille Boelig, Et maadeligt og roeligt Leve=Brød; Før du misundte mig, at være rolig, Og raabte til mig: Huulegaard er død, O ædle Baand, som sammenlænker Hierter, O Venskab, Jntet Svælg betog din Magt; Jeg i min Afkrog føler samme Smerter, Som Synet selv hos nogen har frembragt. Min Forestilling seer min Ven i Støvet Og Tanken følger ham, saa langt den kan, Snart giør hans blege Ansigt hin bedrøvet, Snart svarer denne: nu belønnes han Saa kalder hendes Graad mit Suk tilbage, Som her paa Jorden var hans største Fryd - Da finder Hiertet at det bør beklage En Dydens Løn og Maalet for vor Nød - En den som vinder, den som taber Glæde, Kan fordre Taarer ved den Frommes Død - Saa foreskrev da Himlen selv den Orden At Dyden ey skal faae Belønning her, Stig høyt min Sang! - Hans efterladte Mage Hans største Skatt, som vi beholdt igien, Udfordrer at min Sang og al min Klage Ak: - at hun kunde skildres ved min Pen Du skiulte Dyd, som vel fortient, at kiende Dog søgte kun din fulde Roes i dig. - Du tause Kummer kun bekiendt af hende Du skal opfordre Verdens Roes ved mig. Har Viisdoms Lov gjort Forskiæl her paa Jorden Paa ædle og paa glade Mennesker, Hvem rev vel, haard mod Troskabs ømme Taarer Den fromme Evald fra dit kielne bryst? Og hvilken Arm opløfter sig og saarer Det nu igien og dræber al dets Lyst, Den Roes var stoer at elskes af den første Han kunde staane, men ey Elske feyl! -Men var hans Hierte ey mod dig det største J Kierlighed, – og dine Ønskers Speyl Af ham opelsket, som en ædel Pode, Opfyldte du hans Haab og blev hans Lyst; Han faae dig henrykt voxe i det Gode, Og kiendte snart sit Hierte i dit Bryst Og denne Gartnere, som du fortiente, Og dog forgiæves tiggede med Suk, Forlad dig - Glæden, som du kunde vente Var kun en Drøm, som havde været smuk Da fandt kun faae af hiine ædle Hierter, Som selv i Nøden kalde Dyden skiøn; Hvor ufortiente og hvor bittre Smerter, Din ædle Troeskab høstede til Løn. En taus Beundring og den Roes at bære Dit Kors med et en Christen værdigt Mod Det Navn af Evalds og af Dyden Ære, Var al den Trøst, som Himlen da tillod Endnu brød Sølen frem - En lillig Straale, Skiød ned fra Glæden, for at fryde dig Thi selv den strænge Himmel kan ey taaleAt see den Fromme steds beklagelig. Da fandt du i min Ven en trofast Mage Og om ey Trøst, dog Lindring i din Nød. Da løvte Alting idel glade Dage Og nu er atter al din Glæde død En omhu, ey Fortieneste ey Taarer, Og ey en hærdet eller prøvet Dyd, Har kundet bøde for det Slag som saarer, Du kan fortiene, andre høste Fryd. Men Ædel til at kunde overvinde Saa stort et Tab, trøst dig ved Himmelen: Der skal du, skiønt først sildig, sikkert finde, Din fulde Løn, din Evald og min Ven Christiania. Den 4 Martii sidstleden er ved Døden afgaaen Hr. Conference Raad Nicolai Feddersen i sit Alders 70 Aar. 1746 blev han fra de Kongelige Pagers Hofmester allernaadigst beskikket til at være Præsident her i Staden. Samme Aar udnævnt til virkelig Justice=Raad. 1760 til Etats=Raad og 1768. til Conference=Raad. Ligesom dette Stifts Told=Forpagtnings Societet ogsaa afvigte Aar udvalgte ham til deres Directeur. 1749 indtraade han Ægte=Forening med sin igienlevende EnkeFrue Høyvelbaarne Frue Ditlevine Collett, med hvilken han avlede 4 igienlevende Sønner og 1 spæd bortdød Datter. Den Salige Herres Liig blev sidste Mandags Morgen den 21 Martii med en Standsmæssig og ellers her i Staden usædvanlig Pragt biesadt i sin Frues Fæderne=Begravelse. Aftenen tilforn havde ikke allene en stoer Deel af Borgerskabet, men endog andre Stadens Jndvaanere illumineret deres Vinduer, til Ære for deres i 22 Aar. retsindige og elskede Præsident; og i Sørge=Huuset faaes midt forHoved=Porten en ind efter i Gaarden forlængret grøn Bue=Gang, behængt med en stoer Mængde Lanterner paa Siderne, og i Slutningen faaes paa en ziirlig sort Piedestal den Afdødes Navn i en kelt Træk, stærk forgyldt og behængt med Lamper; det var omgivet med en Glorie indfatted af Skyer, hvoraf en Haand frembragte en Laurbær=Krands. Øverst i Hvælvingen var Vaabenet anbragt, og neden under Navnet paa Piedestalle læstes følgende til luminerede Jnscription. Jeg blev lyksalig førend mine Fiender. Da Liiget blev udtaget, blev af Skibet den Norske Klippesalutteret med 9 Skud, hvorefter fulgte Minut Skud, indtil den gandske Liig Ceremonie var til endebragt. Endelig vil man meddeele Grav Skriftet, som var afdenne Jndhold; Leed mig urandsagelige Viisdom at jeg ikke snubler paa dine Spo Jeg seer Dyden kæmpe mod Misundelse, Den faldt og Æren selv blev Æreløses Rov, See hist den reiser sig af sit Støv Og svinger sig op til Uforkrænkelighed, J en Glands - mit Øye kan ikke følge den, Medbeiler til Udødeligheden. Veed du hvem Helten var, som vandt dit Ønske; Det var din afdøde Ven Nicolai Feddersen. Fordum Kongel. Majestæts bestalter Conference. Etats, og JustitsRaad, Præsident i Christiania fra 5 Augusti 1746 til 20. August 1767, samt Directeur for Told Forpagtningen. En troefast Ven af Borgerskabet, Videnskaberne og Selskabet. En uforsonlig Fiende af det som vanæret Embeder og Mænd og Menneskeligheden. Misundere Hans Ret til Eders Had. Begyndte med hans Liv den 18 October 1699. Voxte efterhaanden som han samlede Fortienester, Og saae dem belønnede, Naaede sin Høyde, Da han blev forenet i Ægteskab den 15 Januarii 1749 med Den Høyvelbaarne Frue Frue Ditlevine Collet, Dødeligheden har ikke Ønsker til meere, End han eyede efter denne Forening. Han plagede Eder med saa megen Lyksalighed. indtil den 28 Augusti 1767. Da et Glimt af hans Embeds Dyd, Betog ham Leylighed at vise flere. Ømhed over 1 Ægtefælle og 4 Sønner dræbte ham den 4 Martii 1769. Læser. Har du endnu Lyst at efterfølge hans Dyde Giør det om ikke for andet, saa for at døe som han, C. T. Efterretn for de Handlende og Søefarende.