Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-04
J et Forhør forklarede Sabah Akim, at han var tilskyndet til Mordet af Adum, og at Mordet blev besluttet i en Forsamling af Byens Hovedsmænd. Nu holdtes baade Adum og Sabah Akim arresterede i Fortet. Da Sagen igjennem General-Toldkammer og Commerce-Collegiet var bleven Hs. Majestæt foredraget, blev der med Hensyn til Nødvendigheden af at indvirke afskrækkende paa Negerne, under 3die Juni f. A. udfærdiget 2de Rescripter, til Gouverneuren. Det ene paalægger ham strax efter Orlogsbriggen Ørnens Ankomst at nedsætte en Commission, bestaaende af Skibets Chef som Præses, Embedsmænd i de guineiske Besiddelser som Assessorer, og een af disse som Actuarius, som efter almindelig Ret og Landets Sæder og Culturtilstand skulde domme Arrestanterne. Det andet overdrager Gouverneuren at stadfæste eller formilde Dommen og lade den exeqvere. Ogsaa tilkjendegaves, at Hs. Maj. i alle Tilfælde ikke vilde have nogen Dødsstraf exeqveret, men kun Frihedsstraf eller Deportation, hvilken sidste skulde lides enten paa de vestindiske Øer eller her i Danmark. Under 23de October f. A. nedsattes Commissionen. Under samme oplystes nu at Sabah Akim havde fanget de 2de nævnte Børn og i den nævnte Forsamling forespurgt, hvad der skulde gjøres med dem. Adum forlangte deres Drab fordi deres Forældre eller Børnene selv ved legemlig Overlast personlig havde krænket ham. Forsamlingen besluttede Drabet og Sabal, Akim skar Halsen over paa Børnene, der holdtes af nogle Drenge, der derefter oversmurte Byens Tromme med Blodet. Drengene have ikke været at udfinde, thi det var fuldkomment mørkt, da Gierningen udøvedes. Sabah Akimer overbeviist om at have udført Mordet og Adum om at have tilskyndet dertil. Commissionen idømte Dødsstraf, da Negerne selv billige Dødsstraffen for Mord. Sabal, Akim har vel indskudt sig under Forsamlingens Beslutning, men har selv erkjendt, at baade han og Forsamlingen har handlet uretfærdigt, ogsaa var han strax villig til at udføre Mordet. Den Fetisch, der tilbedes af UssuBy, forbyder udtrykkeligt Menneskeoffringer. Heller ikke gjælder hans Undskyldning om Negernes Skik at dræbe deres Krigsfanger, thi denne Skik er efter Gouverneurens Forlangende opgivet, hvorimod den Omstændighed, at saadant dog tidligere har været Skik, i Forbindelse med hans ringe Uddannelse, har bevæget Commissionen til kun at idømme simpel Livsstraf. Adums Bevæggrund til at tilskynde Mordet har ene været Hævntørst, den han efter egen Forklaring endog vilde tilfredsstille paa Adskillige, naar de kun vare Slægtninge af den oprindelige Fornærmer. Børnene vare heller ikke hans Fanger, og derfor taler den foranførte tidligere Skik hos Negerne, at dræbe Krigsfanger, slet ikke til hans Undskyldning. Ogsaa han idømtes Livsstraf. Sabah Akim er 50 Aar gammel, Adun mellem 50 og 60. Jngen af dem ere for straffede og deres Uddannelse staaer paa et meget lavt Standpunct, dog høre de blandt de meere oplyste Negere. Gouverneuren formildede Straffen derhen, at Fangerne skulde føres til Vestindien til Foranstaltning af det videre Fornødne. Nu afgaves de til Orlogsbriggen, og Gouverneuren kundgjorde Udfaldet for de forsamlede Hovdinger fra Ussu til Advarsel for Fremtiden. Da Briggen kom til Vestindien, fandtes det ikke hensigtsmæssigt at de dømte bleve derde førtes da til Kjøbenhavn og indsattes i Tugthuset. I et Foredrag, som Procurater Balthazar Christensen holdt ved Kjøbenhavns Amts Landcommunalforenings Møde den 5te Juni, yttrede han blandt Andet omtrentlig Følgende: Det er ikke sjeldent at høre visse Folk sige: "der er disse Bonde=Agitatorer, disse Bladskrivere, som nu først og sidst tale om Bondestandens Sager, som ophidse Bondestanden paa alle mulige Maader og ere utrættelige i at raabe paa Emancipation, paa Frihed og Lighed o. s. v. Hvad er deres Hensigt dermed, Af Forkjærlighed for Bønderne kan det ikke være, thi hvorfor skulde de elske denne Stand fremfor de andre Stænder, en Stand som de tildeels ikke tilstrækkelig kjender, eller have levet i nærmere Forbindelse med Men hvad er da Hensigten med alle deres Bestræbelser; Hvad ville de opnaae derved?" Disse og lignende Yttringer skulde han (Christensen) her kortelig besvare. Det er ikke nogensomhelst Forkjærlighed for Bondestanden, men det er en almindelig Kjærlighed til Frihed og Fædreland, der er Grunden til de anførte Bestræbelser. Skulle vi i de kommende Aar kunne hævde vort Fædrelands Frihed og Uafhængighed, og indtage en hæderlig Plads i Nationernes Række, saa maae vi slutte os tilde skandinaviske Broderfolk, og dette kan kun skee, naar vi selv ere et virkeligt oplyst og frit Folk. Men hvor skulle vi søge det danske Folk, J Cancellibygningen? – det vilde man vistnok ikke mene. Paa Børsen, den eneste her i Landet? – det troede han heller ikke. J vore Kjøbstæder, dem kjendte han altfor godt til nærmest der at søge Folket. Nei, det var i Bondestanden, Folkets Kraft og Styrke var, det var den, der dyrkede vore herlige frugtbare Marker, det var den, der var i Besiddelse af Landets Marv, den, som ublandet havde forplantet den ægte danske Folkestamme, og derfor var det man arbeidede for at hæve Bondestanden op paa det Trin af borgerlig Lighed og Selvstændighed, uden hvilket vi aldrig kunne vente at blive et oplyst og frit Folk.