Ribe Stifts Adresseaviser, 1805-09-23
Under nærværende Omstændigheder, da ØsterrigsMustninger true det faste Land med en ny Krig, finder Hs. Majestæt, den Franske Keiser, det fornødent, i en aaben og frie Erklæring at tilkiendegive det Sindeelag, som hidtil har, og endnu besiæler ham, for at give heede Verden et Begreb om, hvem den angribende Deel er i denne Krig. Her nævnes først mange bogstavelige Overtrædelser imod Traktaten af Luneville, som den Østerrigske Keiser har tilladt sig, og som den Franske Keiser af Kjerlighed til Fred, har anseet med Stiltienhed. Derimod har den Franske Keiser ifølge Mediations=Acten, forlædt Schveitz, og blot holdt saa mange Tropper i Jtalien, som til hans Positioners Forsvar fandtes fornøden; ved Rhinen og i det Jndre af Riget, er blot holdt saa mange Tropper, som til Stædernes Bevogtning vare fornøden. Kort, den Franske Keiser, allene beskiæftiget med en Krig, som han ei har foranlediget, og som er ligesaa vigtig for heele Europas Jnteresse, som for hans, til at frembringe en Ligevægt i Handelen og en lige Souverainitæt for alle Nationers Flagge paa Havet; har han trukket sin hele Magt sammen i Leire ved Kyster, langt fra de Østerrigske Grændser; har anvendt sit Rigets Hielpemidler til at bygge Flaader, grave Havne og udskrevet Søefolk. I dette Øieblik, da Frankrig, saaledes med fuldkommen Tiltroe til Traktaternes Fuldbyrdelse, hvorved Freden paa det faste Land skulde vedligeholdes, sætter Østerrig paa engang sin heele Hær paa Krigsfod, sender en Armee til sine Jtalienske Stater, formerer en anden ligesaa betydelig Armee i Tyrol, udhæver Heste, anlægger Magasiner, og ved de skrækkeligste Rustninger viser, at han i Gierningen vil giøre en gunstig Diversion for Engelland, som i dette Øieblik er for Frankrig langt skadeligere, end en offentlig erklæret Krig. Under disse saa vigtige Omstændigheder, har den Franske Keiser holdt det for Pligt, at anvende alt, for at bringe Østerrig tilbage til sit eget sande Vel; og det Wiener Hof har yttrert største Respekt for de Traktater som forbinde samme med Frankrig; men de Militaire Rustninger gik frem med stærkere Skridt, i det samme Øieblik som det forsikkrede os, om sit fredelige Sindeelag. - Østerrig erklærede: ikke at have fiendtlige Hensigter imod Frankrig. Mod hvem, er da dets Rustninger, maaskee imod Schveitz, Bayerne eller det tydske Rige selv? – J saa Fald, da anseer den Franske Keiser ethvert angribende Skridt imod det Tydske Rige og især imod Bayern, som en Krigserklæring. Frankrigs Keiser vil aldrig forlade sine Allierte; ethvert de Tydske Fyrster mødende, med hvilke han ere forbundne, møder ham. - Overbeviiste om, at det Tydske Riges Fyrster og Stænder, ere af samme Mening, opfordrer den Franske Keiser, Rigsdagen til at forene sig med ham; - for, ved alle muelige fornuftige Forestillinger, endnu at bevæge Keiseren af Østerrig, til at skaane skyldigt Blods Udflydelse i en Krig, som ei engang Tydskland, langt mindre andre Landes Folk, kiender nogen Grund for. - Jngen Strid, ingen Tvist, existerer mellem Schveitz og det Tydske Rige; heller ingen mellem Østerrig og Bayern; og ifald man kan troe det Wiener Hofs ovenanførte Erklæring, existerer jo heller ingen Tvist mellem samme og Frankrig; - men af hvad ubekiendte Aarsager rusten Østerrig sig da saa stærk, - Østerrig kan allene have den Hensigt, at sætte Frankrig i Uvirksomhed, i det Øieblik da det var i Begreb med at foretage et afgiørende Øieblik imod en mægtig Fiende. Denne Hensigt, kan altsaa opnaaes for en kort Tid; men bliver alle anvendte Forsøg til at bringe Østerrig til en oprigtig Fred, forgiæves, saa vil Hs. Majestæt, Frantsosernes Keiser, opfylde alle Pligter, og med den Magt og Vordighed som er ham betroet, modtage enhver Frankrig truende Fare. Forsynet har givet ham Magt i Hænderne, til med den ene Haand at bestride Engelland, og med den anden at forsvare sin og Alliertes Ære o. s. v.