Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-11-27
Blandede Efterretninger. Climattet i det vestlige Norge er, efter Vargas Bedemars Skildring i hans nordiske Reise, ingenlunde saa ublidt, som man af dets nordlige Beliggenhed skulde troe, da endog de fineste Frugt arter, paa Ferskener og Meloner nær, ret godt lykkes der. Kun Nætterne ere for det meste kolde, især efter meget klare Dage, om end i Mai allerede det Reaumurske Thermometer stiger indtil 17, 18, ja endog 20 Sr., og de kolde og heftige Storme blive let skadelige for Planternes Væxt, naar Egnene ikke ved deres Beliggenhed beskyttes derimod. Jsær ved at være indsluttede i Dalene, som ere udsatte for Solstraalerne, lykkes de finere Frugtarter, Kirsebær, fine Pærer og Æbler, selv i Lister, i Nærheden af Justedalen, det egentlig norske Gletschedistrict. J Følge Jagttagelserne skal ved Skovenes Borthugning, Moradsernes Udtørring og Atmosphærens ubekiendte Modificationer, Climatet have forandret sig, i det Sommervarmen ofte afbrydes, Vinterkulden nu er mindre heftig, men længervarende, Sneens Mængde ringere og Middeltemperaturen maaskee større. J Bergens Stift befrygter Forf. af Skovenes Formindskelse en gradviis Aftagelse i Vegetationen, af Mangel paa Regn, og i det høje Nord ved Quikne yttrer Skadeligheden af en ved Bjergenes Blottelse opstaaende Ufrugtbarhed sig, i det her ikke Tørken, som almindeligen i de hede Zoner, men heftige Storme forhindre Kornet fra at modnes, og i hine Egne ere de, eengang udryddede, ikke igjen at erstatte. Om iøvrigt af denne Aarsag allene de af upaatvivlelige Jagttagelser udledte Forandringer i Climatet paa Vestkysten af Norge lader sig forklare, eller om den Afverling i lange Perioder er naturlig, er en Opgave, som er vanskelig at afgjøre. Forf. beretter især om Bergens Stift, at Vandet hvert Aar viser sig uroligere, enkelte Aar undtagne; at man paa Karmøe under 69 20 opgraver i Overflødighed Kastanietræer, som i hiint Himmelstrøg nu ere ganske fremmede, og ved Augvoldnæs sammesteds findes en Mængde Valnøddetræer i Jorden, omendskjønt der nu intet saadant Træ voxer, uden at være godt beskyttet. Ogsaa Mængden af Ho har i en Tid af 3040 Aar aftaget indtil Halvdelen, Vaaren kommer næsten en Maaned sildigere og Vinterkulden nogle Uger tidligere. Mærkværdigt er det imidlertid, at paa Øerne ved Hittern, omtrent 632 N. B., Køer og Faar hele Vinteren over ere ude, og fordet meste nære sig af opkastet Søtang, fremdeles at Edderfuglene der ere tamme og ligge paa Æg i Husene, medens Hannen efter Liggetiden forlader den, uden at man kjender dens Opholdsted, Tre Gange plukkes dens Duun, men med største Forsigtighed. Tønset, under 62 18 N. B. paa 3100 Fods Høide, anseer Forf. for det koldeste Sted i Norge. J den der meget kolde Vinter 1814 faldt det Reaumurske Thermometer d. 10 Jan, til – 372 og kom aldrig over – 15 Den frembringer Misvært, ofte Hungersnød, og hvormeget end Provst Dirick bestræbte sig for at indføre de paa Nabofielden voxende Mosarter, som Fødemiddel, fandt han dog stor Hindring i Fordommen, især hos de lavere Classer, der hellere, til Skade for deres Sundhed, tage deres Tilflugt til endog stundom Granbark. Langt høiere op, i Lødingen derimod, drives i en indsluttet, overalt beskyttet Dal, Kornavlen med stor Fordeel, og høstes for det meste allerede i August, og ved god Omsorg erholdt man der engang 24 Fold; 6 til 7 Fold er almindeligt. Langt større end i Norge angives Kulden for at være i Lapland. Vel var den d. 11 Dec. 1811, da Forf forlod det, kun 26 R., hvorved man føler et Slags Brænden i Ansigtet, men Thermometret skal dog allerede være gaaet ned til 4045, og naaede to Aar forhen endog 47. Om Sommeren skal Opholdet sammesteds derimod være meget behageligt, hvilket ogsaa foranledigede, førend den sidste politiske Forandring, mange fornemme Svenske at vælge deres Ophold der. Ogsaa mange Engellændere skulle tilforn være reiste did, for at see Midnatssolen. Som bekjendt er det interessante Skuespil af en Dag uden Nat, fra 14 til 26 Juni, under Polarkredsen, en Følge af Straalebrækningen, og gav allerede 1694 Anledning til, at der fra høiere Sted blev befalet at gjøre en nøiere Jagttagelse af dette Phænomen, som Kongerne selv fordum pleiede at være Vidne til, hvor det uden Ubeqvemmelighed, og i Forbindelse med interessante Naturskjønheder, kunde skee.