JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Nærværende Blad er, som et Foster af Tiden, underkastet dens Lod. Det kan gaae under, men ei de Sandheder, det har frembaaret og end vil frembære paa Fædrenelandets Alter. Disse, udødelige i sig selv, ville altid igjen opstande, var det endog kun lig Sommerfuglen af sin Larve. Det skal – det være nu kort eller længe - vedblive at vandre sin Vei, uskrækket af Spøgelser, ustandset af Anstødstene. Saalænge det er til, skal det følge de Forskrifter, hvormed Filangieri ender den anden Bog af hans fortræffelige Værk La scienza della legislatione; Philosophen – saa lyde hans Ord bør være Sandhedens Apostel, og ikke Opfinder af Systemer. Den almindelige Tale: at Alting allerede er fagt, er kun deres Sprog, der intet vide at frembringe, eller ikke have Mod til at gjøre det. Saalænge, som de Onder, der nedtrykke Menneskeheden, ikke ere afhjulpne; saalænge de Vildfarelser og Fordomme, der gjøre dem vedvarende, endnu finde Tilhængere, saalænge den af faa Privilegerede kjendte Sandhed vil være skjult for den største Deel af Menneskeslægten, saalænge den kun lader sig see i en Frastand fra Tronerne, er det Philosophens Pligt, at forkynde, understøtte og oplyse den. Naar det Lys, han udbreder, ikke er nyttigt for hans Aarhundrede og hans Fædreneland, vil det sikkert vorde det for et andet Aarhundrede og et andet Land. Borger af alle Lande, Samtidig af alle Tidsaldere, er Verden hans Fædreneland, og Jorden hans Skole, hans Samtidige og Efterkommere hans Lærlinger." Sang. paa afg. Hs. Excellence General v. Kroghens Fødselsdag. af : Professor, Dr. Sevel-Bloch. Fra Jssen af Bierget, som Vandrende truer Med Mulmen og Stormen i usikre Dal, Er Veien tilbagelagt, Møien man skuer Med Glæde, Løn Dyden selv bringe os skal. Saa Nornerne skreve.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Hver Olding skal leve Som opfyldte Pligter, skal leve som De! Velvillige Hierter, Ei digtede Smerter, Din Gravhøi, gid sildig, veemodigen see! *) Man eftersee om denne ypperlige Olding, Nyrups og Krafts Liter. Lexicon over Danske og Norske Forfattere. General Krogh, R. af Elephant= og Seraphiner Ord, døde i sit 92 Aar. Han havde været Adjutant hos Fridrik den anden af Preussen. Sangen her indrykkes blev afsiunget paa Rotvold (en Avlsgaard et Stykke fra Throndhiem, hvor Nordahl Bruns Sørgespil Einar Tambeskjælver opførtes førstegang, tilhørende afg. Generallieutenant Carl Jac. Woldemar Schmettow, af sidstnævntes Døttre, som endnu leve, Hofraadinde Collin og Grevinde Amalie Trampe, gift med Stiftamtmand Sr. Trampe. i Throndhiem.) - J Prof. Gubitzes Tidsskrivt: "Der Gesellschafter, Berlin, 1823, Side 363, i Maimaaned, siges i Anmeldelsen af Sal. Schmettows anseelige Bog Den Yndede sielden vil savne den Hæder, Man ægte Elskværdige villigen teer; Vor Jord saa vanartet var aldrig i Sæder, At den jo vist græd ved det nedbrudte Leer. Hvor Dyden et Tempel. Og Godhed sit Stempel. Dannede trænger ei Barden til Digt, Ei Phantasie=Toner; Nei, i alle Zoner, J sandeste Prosa sagde man sligt. II. Den rolige Uskyldighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
En Oversættelse efter Digteren Utz.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
(Den 9de October 1822. Tilegnet Hr. Prof. J. C. W. Wendt. En Straale Munterhed, Opliver Sindet mit, naar Plager have Sted; Jmens blandt gyselige Tidsle Opfyldt med troløs Dunkelhed. Bagtalelsens Hugorme hvidsle.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
samlings og ypperlige Møntkabinets Salg i dette Aar i Throndhiem: "Seine mit grotzen Vorzügen des Geistes und Herzens ausgestatteten, liebenswurdigen beyden Töchter, sind die einzigen Erben dieses reichen undgelerten Patrioten, u. s. W. Anledning af min Tilkiendegivelse i Bladet Dagen f. A. om at udgive en Samling af 3 smaae Bind af Vers og Prosa - tager jeg mig den Frihed at indrykke, som Prøve et trykt og utrykt Digt. Bloch.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Man see om Prof. Wendts Skrivter Literat. Lex. Den lurer frygtelig, Som tause Midnat selv, dens Kogger skiller sig Ved Pile, som ildrøde skinne, Og deres Funker rundt om mig, Fra Helveds Verksted flyve blinde. Til Værn for mig flammer Uskyldighedens Skiold, jeg ei til Skamme Staaer, thi Dyden haver mig frikiendt; Ondskaben, som fra Nid nedstammer, Mig nedrighvislende blev eftersendt. Den med sin skarpe Tand. Den Viises Dukketøi, men ei hans Skatte, tager, Blot Dukkerne fra Børne-Aar. Fortrænger ham paa Ærens Bane, Og gaver Laurbær paa hans Haar. Jeg svinges ved din Haand O Viisdom, langt op over stolten Daarskabs Tant, Og Lykkens Vinter Soelskins=Hæder, Og dens troeløse Baand. Kun Øieblikkes Glæder. Lad brøle af sin Nat Den svangre Torden mig, imens kun Titan leer, Og himmelsk Æther mig omgiver, Mig over giftig Ondskab sat Mig selv Bagtalelse opliver. Høit op i Skyen seer, En Ørn, hvis Blik ham Ravne-Hoben viser, Som sig ved Aadslet snaksomt liger; Men stolte Fugle=Konge tier, Og lader Ravnene kun skrige. Om Spaniernes Titelsyge. Jntet Folk i Europa besidder mere en saakaldt Honette Ambition, end Spanierne. Ei uden Grund har derfor Holberg hensat sin Titel og Adels Nar - Don Ranudo (O-Du-Nar!) til Spanien. Allerede længe førend ham havde Cervantes i sin Don Quixotte skildret sine Landsmænds ridderlige Hoffærdighed. Endnu førend den sidste Revolution, siger en nyere Forfatter, udgjorde den uhyre Titelsyge, den store Forkjerlighed for Ordensbaand, Stjerner, Vaaben og andre Tegn paa Feudalaristocratiet, et mærkværdigt Træk i den spanske Characteer. Jsær forfængelig er man paa sine Forfædre i Biscaya, Asturien og Navarra, hvor Enhver vil være af Adel. Selv over Hytternes Døre findes store Vaabenskjolde, til hvis Udziring man har sat hele Dyre- og Planteriget i Requisition.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
For adskillige Aar siden var Adelsraseriet saa stort, at, efter de Beregninger, Grev Labor des havde gjort 1788, alle Familier i Biscana- og Asturien ansaae sig for adelige. J den første af disse Provindser gaves blandt en Befolkning af 308,090, 116,910 Adelige, og i den anden blandt 347,766, 114,740 Adelige. Adelskabet var da tilfals. Laborde tæller 119 Grands, 585 Grever, Marquis og Vicomter, ialt 478,716 Adelige. Hertugerne af Medina Celis Navne, der optage en heel Side, ere Ubetydeligheder i Sammenligning med adskillige Andres. Man vilde ansee det i Spanien for en Fornærmelse, dersom man nævnte Stæderne Cadix, Barcellona Madrid uden det Tillæg. Muy heroica (meget heeltemodige). Holberg havde derfor meget Ret, at han lod sin Don Ranudo spille sin Rolle i Spanien, og Tode uden Tvivl meget Uret, naar han (i sin Hertha) siger, "at Don Ranudo er saa langt under Holbergs Mesterstykker, fordi Scenen er udenlands og Costumet fremmed; at det sidste er saa yderlig hermaphroditisk, at man ster og hører en ægte sjællandsk Bonde ved Siden af en spansk Hidalgo, og dennes daglige Spise siges at være Ærter, ligesom det kunde være een af vore Musketerer." – Ei at tale om, at der i Holbergs Tid vist gaves i hans Fædreneland adskillige Don Ranudor og Donna Olympiar, som han ikke vilde støde for Hovedet, saa gjør den Sjællandske Bonde midt i Spanien her netop en ret comisk Virkning, og mueligen vilde Digteren ved ham lade sine Landsmænd føle, at han ikke aldeles havde tabt dem af Sigte. Dette synes ogsaa at fremlyse af de to Anecdoter, der findes anførte bag Stykket i Holbergs udvalgte Skrifter. Den første er, at, efter Wiwets Fortælling, en Kok i Frederik den Fjerdes Tid havde søgt at blive nobiliteret, og at Kongen skal have spurgt, hvilket Adelsnavn han ønskede, om han maaskee vilde hedde von Kohl und Braten. Dette skal have givet Holberg Anledning til Navnet Colibrados Den anden er, at to høiadelige Rosamunder, efter Suhms Forsikkring, skulle have afhandlet samme Spørgsmaal, som Don Ranudo og Donna Olympia i 2den Acts 1ste Scene: om nemlig Folk af ringe Stand ogsaa kunne blive salige? og at den ene af dem, efter nogen Ventilation, skulde endeligen afgjort Sagen omtrent, som Don Ranudo med de Ord: Joljeg troer nok, de i visse Maader kunne blive salige, men i samme Himmel, som vi Folk af Stand, komme de ikke, thi om vor Herre taalte det, taalte dog Broder Jvar det ikke." – Et lignende Svar mindes jeg at have hørt fortælle, en Degn engang skal have givet paa Spørgsmaalet, om da alle Mennesker kunne blive salige? "Min Søn, sagde han, om slige Ting kan man ikke tale saa bestemt. Men jeg tænker mig Himlen som et Huus, hvori der er Kielder, Stueetage, første, anden, tredie Sahl, Qvist og Loft. Ligesom nu alle Huusfolkene boe i Huset, saa boe vel ogsaa alle Siele i Himlen; men er der ikke stor Forskjel paa at boe i Kielderen eller paa første Sahl."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Naar Don Ranudo opregner for Bonden af sin Stambog alle dem, han descenderer af, som Antonio Prospero Alfonso, Gonzalvo Hippolito, Stephano Mustacho, Lopes Melchior Gusman Theodosio a., saa viser han sig som en ægte Spanier, og naar han vil give Bonden et Aftryk af sit Vaaben til Erindring, og Erstatning for den tømte Madpose, saa røber han den ægte Grandezza, thi den spanske Adelsmand beraaber sig mere paa sine Forfædres end sine egne Fortjenester, og betaler heller med Vaabenaftryk end haarde Piastre. Don Ranudo svarer ogsaa ganske til den Skildring, som den forhen anførte Forfatter giver os af den spanske Titelsyge i nyere Tider. "Den forargelige Ødselhed med Ære og Belønninger i de sidste fyrgetyve Aar, medens Titlerne og Rigdommene næsten ere blevne de meest udsvævende Menneskers udelukkende Eiendom, er en tilstrækkelig Grund for den næsten almindelige Ringeagt, hvori Titler og Ordener ere komne. Ligesom Lovene blive latterlige og foragtelige, naar de forøges i det Uendelige, saa have ogsaa den Mængde af Titler og Æresbeviisninger og den Lethed, hvormed de kunne opnaaes, allene frembragt denne Virkning i Spanien. Ogsaa gjorde den overordentlige Fattigdom, hvori adskillige Personer af høieste Adel ere nedsjunkne, af deres Titler en Kilde til Ydmygelser."At Rangsygen, i Holbergs Tid maa have været meget stor, sees af Langebeks Ord i et Brev til Brokman (dat. 20de Mai 1767, end- og tretten Aar efter Holbergs Død). "Jeg har med al Jevnsindighed, ja med sand Fornøielse - skriver han - seet paa de mange Andres Forfremmelse ved denne Solennitet (Kongens Salving) og kanskee glædet mig ligesaa meget over at jeg er blevet det samme, jeg var, som de andre over deres formeente Lykke - - Alt det jeg kunde aastunde og som mine Venner ville unde mig, var en høiere Characteer. Men jeg maa bekiende min Skrøbelighed, at jeg er ingen Kiender af den Ære, som søges ved Rang, især naar man skal betle sig den til. Jeg har nu og ingen Hustrue at skyde Skylden paa (som Jeronimus i den Honette Ambition?); jeg sidder ikke i noget Collegio med Nogen; jeg har ikke fornøden at trættes med Nogen og Rangen; jeg tager i Samqvem hellere den nederste end den øverste Plads. Jo høiere Rang, jo større Stat og jo flere Skatter og Udgifter." J et Brev fra 1768 siger han igien: "Af vore Nyheder er denne, at Klevenfeldt nu ogsaa med mange Andre er bleven Etatsraad. Her regjerer en utrolig Rangsyge hos os, og her er paa en kort Tid bleven en utallig Skare Etats og Justitsraader. Jeg har uværdig været paa Slæbetouget med, men jeg har feiet fra mig, og attraaer alleneste at være semper idem."(Jac. Langebeks Levnet af Dr. og Prof. J. Møller i Ny Dansk Magaz. 4de B. 1823.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Jndenlandske Efterretninger. Ved Aarets Begyndelse er Antallet af de tjenstgjørende Kongel. Danske Søeofficierer: 1 Admiral, 1 Vice-Admiral, 7 Contre-Admiraler, 9 Commandeurer, 5 Commandeur=Capitainer, 21 Capitainer, 26 Capitain-Lieutenanter, 41 Premier-Lieutenanter, 38 Second-Lieutenanter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Søe-Cadet-Corpset har sin Chef, 4 Subalterne Officierer, 1 Auditeur, 1 Læge, samt 17 Lærere i de forskjellige Videnskaber og Sprog, og bestaar af 10 Cadetter (af hvilke 6 ere Underofficerer) med 100 Rbdlr. Gage, 30 Cadetter med 50 Rbdlr. Gage, 6 uden Gage og 50 Jndskrevne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
De under Admiralitets- og Commissariats Collegium sorterende civile Kongel. Betiente bestaae, foruden 4 Justitsbetjente, af 13 ContoirChefer og Forvaltere ved Magazinerne o. s. v., Fuldmægtige og 28 Copiister.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Ved de Kongelige Værfter ere ansatte: 20 Mestere og Mestersvende og 3 Skippere. Ved Søe-Etatens 2 Divisioner ere ansatte: Divisions-Chirurger, 2 Reserve-Chirurger og 4 Under-Chirurger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Blandinger. The Pamphletter for Mai 1823 læses, en authentisk Beretning om den overordentlige Helbredelse af Barbara O'Connor, en Nonne i Klosteret i New Hall, nær Chelmsford, ved Fyrsten af Hohenlohe. Forfatteren er John Badeley, M. D., protestantisk Læge ved Klosteret. Den 7de Dec. 1820, fortæller han, var denne Nonne, 30 Aar gammel, bleven angreben af en pludselig Smerte, uden nogen synlig Aarsag, i det Tykke af den høire Tommelfinger. Den tog hurtigen til, og saavel hele Haanden, som Armen, hovnede indtil Albuen. Hovenheden blev snart rød og smertede ved Berørelse. Hr. Bartow, Klosterets duelige Chirurg, blev kaldet; han anvendte en lang Tid alle tilbørlige Midler, men uden synderlig Nytte. Den 5te Januar blev gjort en Jncision i Tommelfingeren; der kom kun Blod, men ingen Materie. Hr. Carpue, en berømt Chirurg, blev nu kaldet d. 7de, han gjorde Jncisionen større, ventede Materie, men der kom ingen. Den 15de blev en anden Jncision gjort paa Bagdelen af Pegefingeren; der kom atter kun Blod, men med meget ringe Lindring. Da hendes Constitution syntes saare angreben, forordnede Dr. Badeley hende adskilligt Medicin; blandt andet Mercurius, den gjorde megen Nytte, men bevirkede ingen Salivation. Saarlægen anbefalede Armens Friction med Mercurial, som man vedblev med indtil Salivationen paafulgte. Derved faldt Armen meget og blev saaledes adskillige Dage. Man smigrede sig med noget Haab om Bedring; men det forsvandt snart igjen. Symptommerne vendte snart tilbage igjen, saa slemme som nogensinde, uagtet den almindelige Helbred var fuldkomment tilvejebragt igjen, og uagtet Alt, hvad i Raadførsel med Saarlæger fra London og Landet blev tilraadet, var skeet, i eet og et halvt Aar. - Hr. Gerard, Forstanderen for Klosteret, som havde hørt tale om mange af Fyrsten af Hohenlohes overordentlige Curer, anmodede en Ven om, at udbede sig hans Hielp, som ham ufortøvet ydede, ved at sende følgende i det franske Sprog forfattede Skrivelse, dat. Bamberg, d. 16 Marts 1822. For den religiøse Novice i Engelland. Den 3die Mai, Kl. 8, fremsiger jeg, overenstemmende med Deres Begjering, mine Bønner for Deres Helbredelse. De føie i samme Time, efterat have skriftet og communiceret, Deres til, med den evangeliske Jver og den fulde Tro, vi skylde vor Frelser Jesus Christus. De opvække i Deres Hjerte guddommelige Dyder af sand Anger, af Christen Kierlighed til alle Mennesker, af en grændseløs Tro, at Deres Bønner ville blive optagne i Naade, og en urokkelig Beslutning, at føre et mønsterligt Liv, i det Øjemed, at De forbliver i en Naadens Tilstand. - Modtag Forsikkringen om min Agtelse. Bamberg, 16 Marts 1822. Fyrst Alexander Hohenlohe."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Det viser: at Protestanter og Catholiker ere i det mindste enige i een Tro; at ved fast Tro Legemer frelses her og Siele hisset.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Af en Skrivelse fra Staden Thronhjem, dat. 19de Nov. 1823, erfares, at Kornhøsten, som lovede rigt Udbytte, har for en stor Deel lidt af Lemænnene som, i visse Strøg, have oversvømmet Kornmarkerne i en saadan Mængde, at de ikke levnede en Haandfuld Korn, endog paa Gaarde, hvor Eierne med Vished have kunnet beregne sin Høst til femti (50) a sexti(60) Tønder. – J Thronhiem koster nu fra Arkangel indført Rug 4 Spdlr. Norsk, bedste Byg 3 1/2 Spdlr. Tønden. En hurtigt tililende Tilførsel af Korn til Stæderne Molde, Christianssund og Thronhjem har at forvente den heldigste Afsætning. maa
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-02
Kjøbenhavns Børs, d. 2 Januari. Cours. Hamb. 2 M. 244, a vista 247. Spec. 250. - Specier solgtes til 15 Rbmark. Oblig. (med Renter fra 11 Dec. 1823) 80 a 81. Nationalbank-Obligationer (af Laanet d. 2 Febr. 1820) 102 Rbdlr. r. S. (uden Renter) eller 27 1/2 Rbd. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. - Norske Sedler 14 3/4 Rbdlr. pr. 10 Specier norsk. Svenske Sedler 58 1/2 s. - Disconto 5 pC. ga Trykfeil i No. 104 forr. Aargang. P. 1654, Lin. 5, istedetfor: No. 101 læs: No. 101 og 102. P. 1657, Lin. 14 nedenfra, istedetfor. Millioner læs: Millioners P. 1658, Lin. 2, istedetfor 1801 til 1813, læs: 1807 til 1813, Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-06
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. og 800000 Eenogtyvende Aargang. No. 2. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 Januari 1824. Om en hensigtsmæssigere Maade af hæve Skatter paa.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-06
J Skatteregisteret har Byen uforanderlig det Folketal 11040 Mennesker, for at have en uforanderlig Maalestok. Forlanger Budget en Statsindtægt af 2 1/4 Spd. pr. Menneske, har Christiania at betale 27600 Spd. En tiltagende Folkemængde bliver til Lettelse for hvert Sted, men en aftagende bliver til Byrde; derved nødes ethvert District og hver Bye til at forbedre fine Vilkaar. Skatterne, det være til Stat eller Commune, bør hvile paa Mennesket, men ikke paa Jorden eller Varene. Fattige Egne, som mangle Penge, afdrage deres Andeel med Naturalier, nemlig deres Egns Producter, saaledes som Skattemaaden var i ældre Tider, for 200 Aar siden. Beboerne i Norge betale med tør Fisk, Trælast, Jern, Kobber, Huder, Skind, Kjød, Korn m.v., efter en Renterietaxt, Varene leveres paa det Sted, Statsdepartementet anviser for hvert Fogderie, og derfra forhandles de for Statens Regning. Saavel Beboerne i Kjøbstæderne, som paa Landet, ere bedre tjente med at være told- og consumtionsfrie, end om man eftergav dem hele Landskatten. Hviler ingen Told eller Consumtion paa Varene, gives idelig Omsætning. Landmanden kan da altid sælge og det paa den fordeelagtigste Maade; derimod forhindrer Told og Consumtion Varernes Afsætning og fordyrer dem. Hævede man Consumtion og Laugstvang, vilde Prisen paa Rugbrød falde i Kjøbstæderne til 1 1/2 Skilling Pundet, efter nuværende Priser paa Rugen, 13 Mark Tønden, i de mindre sjellandske Kjøbstæder; Kjødets Priis vilde være 4 sk. Pundet, og endnu lavere, Brændevinet 8 s. Potten. Det samme gielder med Udlandets Varer. En Tylt Bræder koster i Norge en norsk Speciedaler, d. . 8 1/2 Mark Dansk Tylten. J de sjellandske Kjøbstæder koster den 27 Mark Tylten. Da nu Byggets Priis er i de mindre sjellandske Kjøbstæder 9 a 10 Mark pr. Tønde, skal der omtrent 3 Tønder Byg til at betale en Tylt Bræder med, hvorimod ved fri Handel en Tylt Bræder og en Tønde Byg vilde holde samme Priis. Et Halvanker Viin koster nu 10 Rbdlr., d. . 6 Tønder Byg a 10 Mark; ved toldfri Handel vilde det koste under det Halve. Det samme gielder om alle Livets Fornødenheder. Det er lige saa vigtigt for Bonden, som for alle Andre. Antages, at en Bonde paa 8 Tønder Hartkorn sælger 100 Tønder Korn om Aaret, eller Smør, Kjød og Uld til samme Beløb, og han ved told- og consumtionsfri Han deel faaer sine Varer bedre betalte, og de Vare, han kjøber, forholdsviis lettere, er det for ham et føleligere Gode, end Eftergivelsen af hele Landskatten, som a 8 1/2 Rbdlr. Sølv pr. Tde. Hartkorn, udgjør paa 8 Tdr. Hartkorn om Aaret 67 Rbdlr. Sølv. Det forstaaer sig, at ved Toldens og Consumtionens Ophævelse, de ved sammes Oppebørsel ansatte Embedsmænd og Betjente maatte holdes skadesløse, og Statscassen sikkres dens hidtil havte Indtægt af Told og Consumtionen, ved at Handelstanden i Stæderne udreddede Tolden, og Consumtionen for deeltes paa Kjøbstædernes Beboere ved deres Eligerede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-06
(Jndsendt.) Det er vitterligt og allerede noksom paatalt, hvor viderligt vort gode danske Sprog ofte voldtages eller mishandles i den saakaldte Embeds-Stiil, og det i Særdeleshed ved den heel lede Misbrug af Præsens-Participium istedenfor det os manglende Futurum Participium passivum, hvorved da virkelig smukke adstadige Folk ofte publice gjøre sig skyldige i Sprogforvirrelser, som anden Classes Drenge, borde privatissime faae en lille Ulykke for, at man saaledes jevnt hen læser baade i offentlige Kundgjørelser og Embedsbreve - ganske opbyggeligen om byggende Huse og sælgende Sviin, hvor der dog, sandeligen, ikke er mindste Spørgsmaal om, at enten Husene har villet bygge, eller de syndige Sviin solgt - Noget. Skulde nu eller er Begrebets Opfatning i eet Ord saa umanerlig vigtigt, Dette dog ei kunne vindes paa en bedre og med Sprogets Aand meer beslægtet Maade: Jeg troer jo, og ville dertil foreslaae Præsens-Participium af Verbum vorde, vordende, hvilket allerede har Begrebet af noget Tilkommende i sig, hvortil nu blev føiet Perfectum Participium af det Verbum, som ellers voldtages i Præsens-Particip. Man kunde da skrive f. Ex, istedenfor de byggende Huse de bygtvordende Huse, istedenfor den holdende Auction den holdtvordende Auction, istedenfor de sælgende Sviin de solgtvordende Sviin, hvorved man naturligviis kom meer paa det Klare med Auctionsdirecteurerne. Vist er det, at, kan der skrives, Husene vorde solgte, som noget Tilkommende, maa dette Begreb ogsaa tydeligere kunne udtrykkes ved solgtvordende end ved fæl gende. Mageløs Kjerlighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-01-06
Paa vor Colonie St. Thomas i Vestindien, tildrog sig i Løbet af forrige Aar en lige saa mærkværdig som rørende Historie. Den er derhos lige vigtig for den grandskende Læge og den følende Menneskeven. En ung Engellænder af stor Formue ankom med sin yndige Mage, som han havde ægtet, mod sine Forældres Villie, til Øen. Begge fandt den bedste Modtagelse; men allerede kort Tid efter sin Ankomst blev han syg af den gule Feber. Da Sygdommen havde naaet den høieste Grad af sin Heftighed; da alle Tegnene paa en nær forestaaende og uundgaaelig Død havde indfundet sig, fattede den fortvivlede Mage en frygtelig Beslutning. Hun vilde ikke overleve den, hvis Tilværelse ene kunde binde hende til Livet, og som her i et fremmed, og fra Hjemmet saa fjernt, Land var hendes eneste Støtte. Hun indelukkede sig hos den Syge. Derpaa klædte hun sig ganske af, og kastede sig ved Siden af den døende Mand paa Sygesengen. Hun sluttede sig ømt i hans Arme, og knuede sig fast til den endnu neppe rallende Febersyge, som fortæredes af en dræbende Hede. Jkke førend efter til Timers Forløb, som hun havde tilbragt i denne Stilling, blev Døren med Magt opbrudt og hun bortfjernet fra den Døende, der, efter faa Øjeblikkes Forløb, opgav Aanden. - Hvilken Skjebne havde nu den trofaste Engellænderinde? Døden havde ingen Ret til hende; hun blev, trods den uophørlige Berørelse, hun i ti Timer var i med den Febersyge, usmittet. Kun en dyb Sjele lidelse betog den smukke Ulykkelige, men som det sunde, ungdommelige Legeme modstaaer. Jmidlertid vilde det falde vanskeligt, efter denne Begivenhed at paastaae, at den gule Feber ikke er smitsom. Kunde ikke selv den overordentlige Overspænding af alle aandige og legemlige Kræfter *) modsætte sig Giftens Virkning? Og kan eet heldigt Tilfælde gielde mod tusinde uheldige.