Corsaren, 1844-11-15
Hurra! der er Slagsmaal! Det glæder os altid inderlig, hver Gang der er Slagsmaal i Roskilde Stændersal; thi saa vide vi dog, at Nogen af dem derude faaer Prygl. Men aldrig have vi glædet os saa meget som ved Landbosagen; i Sandhed, man kunde græde af Glæde over den, hvis den ikke var saa sørgelig. Foruden den almindelige Glæde har "Corsaren" ved denne Leilighed sin aparte Portion; "Corsaren" bliver af de kjære Roskildske Stænder behandlet som Benjamin ved Josephs Gjæstebud. Læserne ville nemlig erindre, at, da Bagersagen havde været for i Sessionen 1842, var "Corsaren" det eneste Blad, der gjorde opmærksom paa, at de Liberale og Conservative i denne Sag havde byttet Roller; de Liberale med Balthazar Christensen i Spidsen modsatte sig Ophævelsen af Bagernes Monopol som et Indgreb i Eiendomsretten; de Conservative sagde. Hvad, Eiendomsret? Enkeltes Monopol, der er til Skade for Mængden, bør uden videre hæves. - Man siger, at, medens denne Discussion stod paa, løb de umælende Dyr i Roeskilde ængstelige omkring paa Gaderne, som under et Jordskjælv. Hvad skulde ogsaa de stakkels Umælende troe, naar selv Roskilde Stænders Principer vaklede. Som sagt, vi skrev en Artikel derom, og den staaer i Nr. 102, hvor Enhver kan eftersee den. Den havde kun den Feil, at den var for alvorlig. Herregud, vi erkjendte det og kunde dog ikke behandle Sagen let og tumle med den som med Naragtigheder i Almindelighed. Thi undertiden voxe Naragtighederne os over Hovedet, i deres Masse. faae de et gigantisk Udseende og imponere paa samme Maade som Klogskaben, og da tvinger denne gigantiske Naragtighed os til at være forstandige og philosophiske som vore Colleger, de alvorlige Blade: Nu have vi faaet Hævn, i Landbosagen kom den. Sager fremtog Stændertidenden fra 1842 og besvarede Christensens Andragende om Godseierprivilegiernes Ophævelse med Christensens Attringer mod Bagermonopolets Ophævelse. Og Hævnen er fuldstændig; thi der er næppe Nogen, af hvem Christensen nødigere vilde slaaes paa Munden, end af Sager. Men Hævnen er endnu fuldstændigere, hvis det ellers er sandt, at i Hævnen er ingen Glæde; thi der er Jngen, vi mindre ønskede at blive hævnede ved, end ved Sager - hvis vi ikke skulle trøste os med, at Hensigten helliger Midlet. Men det er desuagtet slet ingen Hævn, eftersom Christensen ligesaa lidt havde havt nødig at lade sig slaae paa Munden af Sager som Drewsen senere af Commissarius, fordi hans Yttringer i 1836 og 1838 ikke lignede hans nuværende. De kunde saa freidigt have reist sig og sagt: De gamle Stabelser ere saa stabile, at de ikke engang ville anerkjende Tidsforandringen mellem 1836 og 1844. De komme ved deres Extremer til at ligne Jacobinerne under Revolutionen, der 1793 under Republiken lode Folk henrette, fordi de havde været kongeligsindede 1788 og 89 under Kongedømmet. Skulle vi som den kongelige Commissarius have vore Tanker stereotyperede, saa at der aldrig kan tages et nyt og forbedret Oplag? Vi have forandret Anskuelser - nu vel! hæng os .... men hæng os ved Siden af Ussing og David. Jmidlertid var det naturligviis ikke formedelst hine Meningsforandringer at man forkastede Andragendet. Den Roeskildske Forsamling er - det maa man indrømme den - hævet over en saadan Jntolerance. De sige med christelig Overbærenhed: hanc veniam damus petimusque vicissim. Nei, Andragendet faldt, fordi det ikke var høfligt nok affattet, fordi der yttredes deri, at man ikke ventede Stort af den Roeskildske Forsamling. Det var dog en Lykke, at Andragendet havde den Feil, ellers maatte man have bebreidet det, at det ikke var skrevet paa Velin med Fracturbogstaver, og det havde dog ikke været en nær saa god Grund til at forkaste det. Har man hørt Mage til Arrogance? De Roeskildske Stænder forlange, at man skal være høflig imod dem og sige, at man venter Stort af dem! Tilsidst ville de forlange, at man skal stjæle for at behage dem. De enkelte Deputerede skulle behandles som Børnene, der nok maae faae det, de bede om, men ikke "kræve". "Ja, hvad siger Du saa? Er Du ret artig? Hvad siger det artige Barn?. Hele Tiden speidede vi under denne Discussion efter gamle Drewsen, hele Tiden ventede vi, at han pludselig havde reist sig og sagt: Donner und Doria! - nei, Drewsen kan jo ikke lide det Tydske, altsaa: - for Fanden! Hvis J partout ville høre det, saa skulle I høre det: Bondestanden anseer Eder for Aristocrater og venter ingen Hjælp af Eder. Ere J nu fornøiede? Og ere J det ikke, saa forbyd mig at tale, viis mig ud af Salen, uden for denne Sal staaer - Folket, 100,000 Bønder. De vilde have tiet, de bidske Aristocrater, ligefra David, deres Lexicon i Lommeformat, til Moltke, "Henrik Moltke", der vil agere venetiansk Patricier, engelsk Lord eller fransk Marquis fra l'ancien regime og troer, at det for at spille denne Rolle er nok at foragte Folket. De vilde ikke have stødt gamle Drewsen ud af Salen. Og hvis de havde gjort det -- Saa er det netop saadan en enkelt modig Beslutning, vi savne i Danmark, ved utallige Leiligheder behøvedes der kun saadan en eneste Mand, der vilde bryde med alle Hensyn, der vilde opoffre sig selv blot for eet Minut, der vilde døe borgerlig kun et Secund - han er endnu ikke født, denne "Nødvendighedens Mand", maaskee gaaer han ganske incognito omkring, maaskee bærer han endog en af de Stores Livreer, som Jean Jeaques Rousseau, der en Tid som Lakai tjente Greven af Gouvon. Kjære danske Jean Jeaques, som engang skal opstaae!*) Vi anbefale Dig forud Prof. David. Du kan i Mangel af Andet bruge ham til at hvæsse Din Pen paa ham. Der er noget Slibesteenagtigt ved ham, idetmindste sliber han vist ikke uden Vand. Der er noget Hvæssende ved ham, idetmindste noget Hvæsende, han er farlig som en skinsyg Gase. Der er noget *) Vi kunde godt paakalde en værre Mand; men vi tør ikke; deels fordi vi tør ikke, deels fordi vi saa maatte være bange for vore egne Hoveder. Electrisk ved ham som ved Zitteraalen, der uddeler sine electriske Slag, saasnart et levende Væsen vover sig nær dens Vandpyt. Dog, hvad hjælpe vore Beskrivelser, lad ham beskrive sig selv, for at Du kan gjenkjende ham. Da Christensen havde oplæst Andragendet, foer Din David øieblikkelig op og sagde: "Hvad der begynder i Lidenskabelighed, ender i Lidenskabelighed", og derpaa holdt han er zitteraallynende Tale mod Andragendet. Da Christensen ganske sagtmodig gjorde ham opmærksom paa, at Andragendet slet ikke var lidenskabeligt, svarede han: Hvad? Har jeg ikke sagt, at det, som er begyndt i Lidenskabelighed, ender i Lidenskabelighed? Følger deraf ikke, at, hvad der ender i Lidenskabelighed, er begyndt i Lidenskabelighed? Nu har jeg endt i Lidenskabelighed, kan De saa nægte, at De har begyndt i Lidenskabelighed, hæ? Kjære danske Jean Jeaques, som endnu skal komme, Nu kjender Du Prof. David. Men tag ikke feil, naar Du griber efter ham; thi han har undertiden den Vane at changere. Han være Diganbefalet, det er en Mand for Dig, Du Menneskehader. Og lad os med det Samme anbefale til Dit fine Vid og Din knusende Spot Dhrr. Vang, Scavenius og Castenschiold, som, da man for det danske Sprog bad om Hjælp, viste, at de havde givet det Almisse - naar Moderen ligger ene og forladt paa Straa, fremtager Sønnen sin Skattebog og overtyder sig om, at han rigtig har betalt sin Fattigskat, dermed er hans Samvittighed beroliget. Og lad os kun anbefale Dig den hele Roeskildske Forsamling. Som Abraham fordum kunde vi bede Dig undtage nogle faa Retfærdige - men lad os først see, hvor mange af dem der ere til Enden. Da Andragendet nu var forkastet, da Sager kunde sige: "Vi have seiret", kom Buchwalds Landbo-Andragender til Hæder og Værdighed, fordi man vilde vise, at det ikke var Sagen, man havde villet tillivs. Buchwald havde tidligere erklæret om sine Andragender, at de ikke vare vel motiverede, det hjalp ikke, de skulde dog hædres. Saaledes skete det ogsaa under den franske Revolution, da de høie Marineofficierer vare henrettede eller emigrerede, da blev Søcadet Villaret-Joyeuse Admiral. Saaledes skeer det efter et Slag, naar hele Regimentet med Undtagelse af Tambour og Piber er oprevet, da rangerer Tambouren med Oberst og Piberen med Major. Eenstemmig blev Andragendet henviist til Comitee. Denne Enstemmighed er os noget mistænkelig. Vi vente ikke noget Godt for Landbosagen af Aristocraternes pludselige Ømhed - timeo Danaos et dona ferentes.