Jyske Efterretninger, 1812-03-17
At det har behaget det alvise Forsyn, efter et halvt Aars Bryksvaghed, ved en rolig og stille Død, at bortkalde min inderlig elskede Kone Anne Christine Weirum fød Hinning, Onsdagen d. 11 Marts om Aftenen Kl. 8, i hendes Alders 51de Aar, fra mi og tvende Børn, som dybt sørge over hendes Tab. Dette skulde jeg ikke undlade sørgeligst at bekiendtgiøre fraværende Slægt og Venner, frabedende mig al skrivtlig Condolence. Strædet ved Dronninglund d. 12 Marts 1812. C. F. Weirum. Tung var min deeltagende Lod i Skiednen, da jeg med Posten i Gaar modtog den sørgelige Efterretning, at det har behaget Alladeren efter nogen Tid Sygeleie, sidstleden 7 hujus ved Døden at bortkalde min i Livet saa høit elskende kiære Fader Erich Nordkier, boende i Kiøbenhavn; hvilket for mig saa høist smertelige Dødsfald. herved bekiendtgiøres, for hans mange, saavel her paa Stedet som Omegnen, havende Slægt og Venner. Frabedende mig ald Condolence. Aalborg den 15 Marti 1812. Bolette Rordkier. Uagtet den Tillid Folk nu i 30 Aar har viist til min Konstfærdighed i at reparere Lomme=Uhre og forfærdige Stue=Uhre, synes at kunne tillade mig, at ansee det Angreb Uhrmagerne i Aalborg have gjort paa mig, med taus Foragt, troer jeg dog at skylde mi selv at tage til Gienmæle, for at udslette det slemme Jndtryk denne Nedsættelse kunde giøre hos dem af Avisens Læsere, der ikke kiende mig; hos dem som hidtil have beæret mig : har jeg intet at frygte. Mine Avindsmænd synes især at lægge megen Vægt paa den Grund, at jeg arbeider for meget bedre Kiøb end de selv troe at kunde ; og slutte derfra til at mit Arbeide maae være forfærdiget med mindre Konst og Flid end deres ; men skiule med Forsæt den Grund hertil, som ligger aabenbar for alles Dine: den store Forskiel nemlig som der er paa mine Angriberes evested og Levemaade, og det Sted og den Maade som jeg lever paa. Mit Arbeide maae forresten tale for sig selv; jeg vil hverken rose mit eget eller laste andres; men saa meget tør jeg dog nok sige om mig selv, at jeg er mig bevidst ikke at have forsømt nogen Leilighed til at udvikle det Pund Raturen har nedlagt hos mig forden Konst jeg nu uantastet har ovet i længere Tid, end Formændenne blandt mine Angribere have levet. Mindst formodede jeg at blive angrebet paa min Alderdom. Stal hver den, som ikke har forødt de beqvemmeste Aar til at lære i, paa at rende Bye Ærinder og giøre anden Haandrækning i Huset hos en saakaldet Laugsmester, absolut hedde Fusker, nu vel, saa er jeg en Fuskeer; men skal Arbeidet, efter det gamle Ordsprog, prise Mesteren, saaer vel Piben en anden Lyd. Jeg opfordrer mine Angribere til at bevise, at jeg nogensinde har søgt Hielp hos dem i de Tilfælde som de berøre, og tilstaaer ligefrem, at jeg lodder med Tin, hvor det uden Skade er giørligt, for at spare Eierne af de mig betroede uhre, for unyttig Bekostning. Mine Herrer lodder not med Guld, kan jeg tænke; ja, naar man seer deres Regninger, skulle man næsten troe det. Endelig, da een af mine Sønner ogsaa er nævnet i dette, som det synes, erne og allene af Kierlighed til Næsten fremsprungne, og derfor vist nok ærefulde Angreb paa en hidtil, dersom jeg tør troe min Erfaring, agtet gammel Meddeiler, faaer jeg vel og tilføie et Par Ord om ham, og kan da med Sandhed først og fornemmelig forsikre Dem, at jeg i ingen Henseende har Aarsag til at skamme mig ved eller sørge over, at jeg en den Søns Papa, som De har stræbt at beklikke; og ønsker, at mine Herrer maatte kunne sige det samme om deres, om de har nogen. Allerede fra hans tidlige Ungdom viiste han Lyst og An Flæg til Uhrmager=Kunsten, og deeltog da efter Evne i mine Arbeider; min Villie bestemte ham en anden Bane, men ogsaa heri anvendte han fine Frietimer til at udvikle sine Naturgaver, og hved de Besøg han af og til aflagde i det faderlige Huus, maatte lig være blindere end jeg er for ikke at see hans Fremskridt. Nr. han er voxen, er det hverken Mangel paa Duelighed eller Emploi i det Fag, hvortil jeg havde bestemt ham, som har bevæget mig til at give efter for hans Ønske, ei heller troer jeg, at jeg er den først. Fader, hvis Egensindighed, Omstændighederne have tvunget til at give efter for et Barns Lyst og Natur=Anlæg. Jeg har derfor i de sidste 2 Aar, da han næsten bestandig har været i mit Huus, tilladt ham, at tage Deel i mine Arbeider. Forresten er det bekiendt nok, at Lysten driver Værket, og at et Menneske med Natur=Anlæg lærer mere i 14 Dage, end den som mangler disse i et heelt Aar. P. C. Terp. Hvorup d. 15 Marts 1812. Skoleholder og Kirkesanger.