Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-07-05
Naar man lemper sig efter Vedkommendes Leilighed, er man ved Pengeudlaan snarere sikkret, end paa nogen anden Maade, og man kan og have mere Fordeel af sit Laan, Laaner man til en Mand i Island eller paa Færøerne Penge, og tager Renten i Uldgods, Fisk eller Tran, er han godt tjent dermed, og Creditor kan ogsaa være tjent. Parterne enes om at beregne Pengenes Værdie til en Capital i Uldgods eller andre Vare, hvoraf svares Vare i Rente. Det Samme gielder med Tordebogs Afgivter her i Landet. Derfor er Bondens Landgilde og andre Ydelser, Korn, Smør, Æg, Høns, Lam m.v., og en Deel af Afgivten betales med Arbeide(Hoverie. J de Egne, hvor Beboerne leve af deres Tørvemoser, eller af Skoven, eller af Fiskerie, eller af Teglovnen, eller af Pottemagerie, vilde man der forlange Penge i Rente af laante Penge, som og i Huusleie og Jordafgift, da vilde det falde vanskeligt for Beboerne, at svare den Afgift; men lader man dem præstere deres Afgifter i det, hvoraf de leve, det være nu af Træsko, sorte Potter, Aal, Tørv m.v., da er det en let Sag for dem at svare Afgiften. Gaaer man 200 Aar tilbage i Tiden, da alle Præstationer vare Naturalier efter Egnens og Stedernes Leilighed, kunde Enhver lettere svare hvad han skulde, og ingen Risico, var ved at kjøbe en Eiendom. Men ved at beregne Alt til Penge, som Eenhed, og ene holde sig til den Maalestok, kan Debitor sættes i Forlegenhed, naar der i hans Egn er Mangel paa Omsætning i Penge. Alene at contrahere i Korn er og misligt, thi for Yderne kan det være et slet Aar, og Kornet være i høi Priis, til en anden Tid det Modsatte indtræffe. Siges derimod til en Mand, vi ville tage Korn eller Penge til Maalestok, men Afgiften kan svares i de Naturalier, han har tilovers, saa kan Enhver rede for sig, og dog betale en meget høi Afgift. N. eiede noget Jord, om Afgiften i Rug enedes man, men Leieren havde Tilladelse at svare med hvad den anden Part kunde benytte. Han fik efter Aftale sin Afgift i visse Potter fød Mælk daglig, i Gryn, Ærter, Reiser, Tørv, og han fik paa den Maade over det Dobbelte mod det, han kunde have faaet, om han havde paastaaet Korn eller Penge allene. Denne gjensidige Forening var til fælleds Gavn. Vil man have en Student til at læse for sine Børn, og havde betinget at give ham 24 s. for Timen, som var for 4 Timer om Dagen 1 Rbd., en trykkende Udgift for Mange; men skulde nu Studenten give for sin Kost og Logie 1 Rbdlr. om Dagen, og kunde erholde begge Dele hos en Familie for 4 Timers Underviisning daglig, saa vare begge vel tjente; thi Studenten havde den øvrige Tid for sig selv, og for sine 4 Timer de væsentligste Nødvendigheder, og for Familien vilde Kost og Logie maaskee være ufølelige. Der Samme gielder og i andre Livets Forhold, man skal svare sine Præstationer i de Artikler, hvorpaa man er rig, og som have ingen Værd, naar de ei finde Afsætning. Hvad gavner det Studenten, at han har gode Kundskaber, naar de ikke søges, Han trænger til Logie, Kost og Klæder, for at erholde disse Nødvendigheder, ønsker han, Nogen vilde benytte hans Kundskaber, og betale dem. Giver man ham nu det, han behøver in Natura, saa behøver han kun lidet af Penge. Dette Medium, Penge, som kan tilfredsstille alle Fornødenheder, ere kun Faa i Besiddelse af. Tjenestekarlen har fri Mad, Logis, Vadsk og flere Fornødenheder, men i mange Egne tilstaaes ham frit visse Alen Lærred til Linned, visse Pund Uld til Strømper, og forholdsviis mindre i Penge; paa visse Steder ved Vesterhavet tilstaaes Tjenestekarlen næsten ingen Løn, men han har Natten for sig, da han kan gaae ved Kysten, og maaskee være saa heldig, at træffe der en Tønde Viin eller Brændeviin, eller andre Vare, som ere kastede op paa Stranden. Naar Parterne contrahere frit, enes de om det, som kan være til fælles Gavn, og er Contracten skriftlig, kan til giensidig Sikkerhed, den læses af de Mænd, som sidde i Forligelsescommissionen, at ikke Almuesmanden, som ei kan læse Skrift, skal blive bedraget, og med sin Haand bekræfte Noget, som ei var overeenstemmende med hans Mening.