Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1824-05-10
Af Debatterne om Rentenedsættelsen fortjener endnu det Væsentligste af v. Girardins Tale at bemærkes. J repræsentative Regjeringer - sagde han - er den offentlige Mening af uhyre Vægt. Hos Os er det omvendt; Man synes endog at sætte en Ære i at trodse den hvorpaa den foreslagne Finants-Operation afgiver Beviis. Den er hele Verden imod, og dog skal den sættes igjennem. Naar Ministeren beraaber sig paa vore Indretningers Garantie, kan han derved neppe mene Chartet, i det Øieblik en anden Minister ved Syvaarigheden foreslaaer, dets Kuldkastelse. Slutningen er grundfalsk, naar betænkes, at Statspapirerne stige lige saa godt i Neapel som i Petersborg, Berlin og Wien. Ja selv i Spanien venter Man kun i samme Hensigt paa Enevældens fuldkomne, Gjenreisning. Hos Os er Krediten netop steget i samme Forhold, som Man har angrebet vore Grundlove, hvorfor Man og har sagt, at Renten er bleven Ultra. Jkke heller har Laanet til det spanske Feldttog været til Fordeel for Andre end et fremmed Huus, som Frankerig har været skatskyldig siden 1815, og som overhovedet synes at være bleven Europas privilegerede Assistentshuus. Vort sidste Laan af 400 Millioner har egentlig kun kostet det 86 Procent, hvoraf dets uhyre Profit kan beregnes. Det er vist første Gang, at nogen Minister har modsat sig de offentlige Fonds Stigning, og troet at burde standse Feberen, hvorimod Jntet lod sig indvende, naar det kun var skeet paa en lovlig Maade. Og hvad betyder vel det belovede, Ansvar, Hvad Gavn har de Tabende af, om Ministeren, forlader sin Post med 20000 Fr. i Pension og Statsraad titel, Han beraaber sig paa Fordeele ved tilkommende Laan, Naar i al Verden hørte Man sligt et Sprog, Fordelen af Laan tilfalder kuns Jøderne, Byrden bliver Folkets Man beraaber sig fremdeles paa Engelland. Men har Engelland da nogensinde gjort en Bankerot, hvorved dets Kreditorer mistede 3/8 Dele, Har Engelland i dets Charte en Artikel, der lyder som følgende i vort: "Statsgielden, garanteres. Enhver Forpligtelse, som Staten, har indgaaet imod sine Kreditorer, er ubrøindelig. Men Betalingen af 5 Procent Renter er den Forpligtelse, som vor Stat har paataget sig ved Restaufrationen. Den Minister, som indrettede Statskreditens System, søgde at roialisere Renten ved at binde Eierne til Regjeringen; men af sørgelig Erfaring veed jeg. at Chartet for længe siden intet mere gielder i Ministrenes Øine. Den offentlige Tillid angribes og hvor mange Utilfredse vil denne Operation ikke gjøre, Den afskedigede Embedsmand, den bedagede Haandværker og Domestik vil lide derunder og kalde det en Bankerot, medens Aager=Væsenet tiltager. Hertugen og Marquisen, Greven og Baronen, Statsraaden, Præfekten, Generalen, Embedsmanden, den Lærde, Skuespilleren, Dandseren, Herren, ee og Tjeneren, Alle stimle til Børsen som til et offentligt Spillebord. Et sikkert Middel til at læge Revolutionens Saar bestaaer i, ikke at tale mere derom. Alle Spoer deraf lade sig dog aldrig udslette. Dertil behøvedes en Modrevolution, som kun vilde blive en maaskee endnu blodigere end den, hvis Vidner og Offere Vi vare. Men uden Ophør taler Man om de Ulykker, som Revolutionen har stiftet. Dem har ogsaa jeg følt. Revolutionen har skilt mig ved den største Deel af min Formue, den har et heelt Aar berøvet mig min Frihed, den har ført mine Paarørende, Venner og Bekjendtere paa Skafottet. Jeg tilstaaer dens Ulykker; men saa bør Dei ei heller nægte dens Velgierninger: Lighed for Loven, Skat. ternes lige Fordeling, Adgang for Alle til Civil- og Militær-Embeder, den personlige Frihed, Religions= og Pressefrihed, Kunstflidens Udvikling, alle Privilegiers Afskaf i selse, som ere eller rettere vare opregnede i Chartet. Revolutionen har en talrig Familie, allevegne findes dens Børn; men aldrig havde nogen Moder mere utaknemmelige og vanartede Børn. Ved Revolutionen fik alle Fortjenester Leilighed til at udvikle sig, og til Slutning spørger jeg Dem, mine Herrer, hvor var Deres Storhed uden Revolutionen, hvor var da Hr. Ministerpræsidenten og hans vær a dige Ven, Jndenrigsministeren (Corbiere).Hr. v. Corbiere, som efter ham tog Ordet, sagde iblandt andet, at han kun vilde svare paa Grunde, men ikke paa Sarkasmer. Aldrig havde det i Frankerig været Grundsætning, at Gjeld ikke kunde tilbagebetales. Hr. de Berthier stemte ogsaa imod Loven, fordi den aabnede i Aageren en ny Mark. Rentefoden, sagde han, var før Revolutionen 6 Procent, og alligevel blomstrede Handelen, og i det daglige Liv stod den kun paa 4 og 3 PCt. Han skjælvede for den Universalmagt, som inddrømmes Pengene, der havde skabt Oprøret baade i Spanien og Amerika. J en lang Tale udviklede Hr. Mechin det store Tab, som vilde flyde af hiin Foranstaltning og som han for den arbeidende Klasse i Paris allene anslog til 16 Millioner aarlig, efter følgende af ham angivne Maalestok, at af de 140 Millioner Renter, som skulle reduceres, tilhøre 25 Fremmede, 20 Departementerne, 18 Børsen og 77 Paris, Jblandt andet opkastede han det Samvittighedsspørgsmaal: om Man maa være uretfærdig, naar det er umuligt at være retfærdig? En af de heftigste Modstandere var dog Hr. Cas. Perier, som den 29 April sagde Ministeren, lige i Øinene, at hans Hensigt med Loven allene var at beholde sin Post. Finantsministeren maatte da tredie Gang bestige Talerstolen, for at gjendrive den beskyldning, at Man vilde plyndre Rentenererne for at holde Emigranterne skadesløse, og erindrede om, at der efter de 140 Millioners Betaling blev endnu henved 57 Millioner Renter tilbage, hvorover han i Mødet den 26 April havde meddeelt Kammeret en Fortegnelse, og hvis Tilbagebetaling først i næste Session skal afgjøres.