Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-02-05
Literair Anmeldelse. Paa Bogtrykker Triers Forlag er i Kjøbenhavn udkommen "Julirevolutionens Historie, oversat efter tredie Udgave af Louis Blancs, Histoire de dix ans" (183040) ved I. C. Magnus. Af denne Oversættelse, der alt har fundet en fordeelagtig Bedømmelse i flere Blade, tillade vi os at aftrykke et Par af de sidst i Bogen meddeelte interessante historiske Actstykker. Efterat Carl X. ved en kongelig Ordonnance af 25de Juli 1830 havde befalet, at den periodiske Presses Frihed skulde suspenderes, bekjendtgjordes endvidere samme Dag en kongelig Ordonance af følgende Jndhold: Carl, af Guds Naade osv. J Medhold af det constitutionelle Chartes 50de Artikel, og efterat have modtaget Beretgning om de Manoeuvrer, der have været anvendte paa flere "Steder i vort Rige for at skuffe og vildlede Vælgerne under Valgforsamlingernes sidste Møde, samt efterat have hørt vort Raad, byde og befale Vi, De Deputeredes Kammer skal være opløst." (To Ordonancer, ligeledes af 25de Juli 1830, foreskreve endelig Reglerne for den nye Valgmaade, samt Tiden, naar Valgene skulde pade Sted og Kamrene træde sammen. - Disse Ordonancer, der fornemmelig fremskyndede Revolutionens Udbrud, gave Anledning til, at Journalisterne under 27de Julii udstedte følgende mærkværdige Protest: J det sidste Halvaar har man undertiden forkyndt, at Lovene vilde blive krænkede, at et Slag vilde ramme Staten; Almeenhedens sunde Sands vægrede sig ved at troe det. Ministeriet afviste denne Formodning som en Bagvaskelse. Jmidlertid har Moniteuren" omsider kundgjort disse mindeværdige Ordonnancer, som ere den meest himmelraabende Krænkelse af Lovene. Den lovmæssige Styrelse er da afbrudt; Magtens Herredømme er begyndt. – J den Stilling, hvori vi nu befinde os, ophører Lydighed at være en Pligt. De Borgere, i hvis Lod det først falder at vise Lydighed, ere Journalisterne; de bør foregaae med et Exempel paa Modstand mod en Myndighed, som har afkastet Lovens Skikkelse. De Grunde, paa hvilke de støtte sig, ere saadanne, at det er tilstrækkeligt at nævne dem. - De Gjenstande, som ere omhandlede i de idag kundgjorte Ordonancer, ere af den Beskaffenhed, at ifølge Chartet den kongelige Myndighed alene ikke kan fatte nogen Bestemmelse desangaaende. Chartet siger i den ottende Artikel, at Franskmændene i Pressesager have at holde sig Lovene efterrettelige, men den nævner ikke Ordonancer; Chartet siger i den fem og tredivte Artikel, at Valgforhandlingernes Organisation skal fastsættes ved Lov, den nævner ikke Ordonancer - Kronen har selv hidindtil anerkjendt disse Artikler; den har ikke været betænkt paa at væbne sig imod dem, hverken ved en formeentlig constituerende Magt eller i Kraft af en den fjortende Artikel falskeligen underlagt Fortolkning. - Hver Gang det paa Grund af formeentlige critiske Omstændigheder har forekommet Kronen, at en Forandring i Pressetilstanden, eller Valgloven gjordes fornøden, har den i Gierningen tyet til begge Kamrenes Medvirkning. Da Chartet skulde forandres for at indføre den syvaarige Valgperiode og fuldstændigValgfornyelse, har den ikke tyet til sin egen Magtfuldkommenhed som Chartets Giver, men til begge Kamrene. Kongemagten har altsaa anerkjendt, selv anvendt den ottende og fem og tredivte Artikel, og har ikke ligeover for dem anmasset sig en constituerende eller en dictatorisk Myndighed, som intetsteds er den hjemlet. – Domstolene, hvis Hverv det er at fortolke Lovene, have høitideligt hyldet de samme Principer. Den kongelige Ret i Paris og flere andre have domfældt Udgiverne af Association Bretonne for at have lastet Regjeringen. Den har betragtet den Forudsætning som en Lasten, at Regjeringen kunde foretage Skridt i Kraft af Ordonancer, som alene en Lov kunde hjemle den Ret til. Chartets bogstavelige Jndhold, Kronens hidtil fulgte Handlemaade, Domstolenes Kiendelser have saaledes hyldet den Anskuelse, at i Pressesager og i Henseende til Organisationen af Valgene kunne alene Lovene, det er Kongen og Kamrene, fatte Beslutning. Nu har følgelig Regjeringen krænket Legaliteten. Vi ere løste fra den Pligt at adlyde, vi ville søge at udgive vore Blade uden at anholde om den bemyndigelse, man fordrer, vi ville gjøre, hvad der staaer i vor Magt, for at de i det mindste den Dag idag kunne udbredes over hele Frankrig. - Det er hvad vor Borgerpligt kræver af os, og den ville vi opfylde. - Det er ikke vor Sag at foretegne det lovstridigen opløste Kammer dets Bane; men vi kunne i Frankrigs Navn bønfalde det om, at det vil staae paa sin klare Ret og efter Evne modsætte sig Lovenes Krænkelse. Dets Ret er ligesaa uomtvistelig, som den hvorpaa vi støtte os. Chartet siger i sin 50de Artikel, at Kongen kan opløse Deputeretkamret, men dertil udfordres, at det er traadt sammen, at det er constitueret som Kammer, og endelig at det har slaaet ind paa en Vei, der er egnet til at fremkalde en Opløsning. Men inden Kamrets sammentræden og Constituering existere kun de tilendebragte Valg. Og nu siger Chartet intetsteds, at Kongen kan kassere Valgene. De idag udkomne Ordonancer gjøre ikke andet end kassere Valgene, de ere altsaa ulovmedholdelige, thi de gjøre Noget, Chartet ikke hjemler. De udvalgte, til den tredie August sammenkaldte Deputerede, ere altsaa retligen og tilbørligen udvalgte og sammenkaldte. Deres Ret er idag som den var igaar. Frankrig bønfalder dem om ikke at forglemme det. Alt hvad de mægte for at gjøre denne Ret gjældende, bør de ogsaa forsøge. – Regjeringen har idag tabt den Lovlighedens Charakteer, som paabyder Lydighed. Vi ville modstaae den for vort Vedkommende; det er Frankrigs egen Sag at dømme om, hvorvidt dets egen Modstand skal gaae. De i Paris fortiden værende Geranter og Redacteurer af Journalerne, som have undertegnet denne Protest ere: Thiers, Mignet, Carrel, Chambolle, August Fabre, Couchois-Lemaire, Evariste Dumoulin, Baude osv. (Jalt 44 Underskrifter.)