Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-06-26
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder. Det Engelske Blad Coureren, indeholder følgende Artikel fra Oberst Gustafson (forhenværende Konge af Sverrig), som denne har indsendt fra Basel til Jndrykkelse deri, dateret den 1ste Juni Da flere Tidender have meddeelt Stykker om Prinds Gustav, Søn af Gustav Adolph IV. (Gustaf son) forhenværende Konge af Sverrig, saa er det nødvendigt, at afgive en Erklæring over, hvad der er blevet sagt om denne unge Prinds, og at giøre Publikum bekiendt med de ulovlige og uforsvarlige Begivenheder i de 3 sidste Aar. Det er Tid at erfare, at der bliver anvendt hemmelige Rænker for at skille Prindsen fra sin Fader, hvilken han ikke allene er den Hengivenhed og Agtelse skyldig, som Naturen indgyder os imod vore Forældre, men ogsaa personlig Taknemmelighed, da denne overdrog ham en stor Deel af den betydelige Eiendom, som var tilfaldet ham fra hans Moder, den afdøde Dronning af Sverrig, høilovlig Jhukommelse, og har deelt det øvrige imellem sine andre Børn. Prinds Gustavs Fader gav i Aaret 1812, da han blev skildt fra Dronningen, sin Gemalinde, som fine Børns Moder, et utvetydigt Beviis paa sin Fortroelighed, da han ikke allene overlod Hendes Majestæt Prindsessernes Opdragelse men ogsaa Prinds Gustavs Men dette skeete dog kun under tre Betingelser, nemlig: at de skulle opdrages overeensstemmende 1) med den Religion hvori de vare fødte, 2) med den Rang, som de have i Verden, og endelig 3 med de Pligter, til hvis Opfyldelse de engang maatte blive kaldede. Dronningen erholdt sildigere hen et nyt Beviis paa Tillid fra hendes forhenværende Gemahls Side, da han overlod hende Bestyrelsen af det ovenfor omtalte, til sine Børn aftraadte Arvegods som bliver betalt af den Svenske Regiering, og overdrog det til Hs. Majestæts Disposition. Fra dette Øieblik af syntes Hendes Majestæt at have besluttet at handle ganske imod Betingelserne derved, og ligesaadan har hendes Søn sig ogsaa ad, som ifølge disse Betingelser skulde efterat han havde naaet den voxne Alder, det vil sige efterat han er bleven 17 Aar gammel, indfinde sig hos sin Fader for at tale med ham om sin tilkommende Bestemmelse. Han vægrede sig ved dette, og erklærede, at han ikke kunde giøre det, og forkastede de meest alvorlige Forestillinger fra hans Fader, hans Ven og Velgiører. Ophidset af hans Kongelige Moder, var han imidlertid sin Herres gientagne befaling ulydig, og anførte til Grund derfor, at han havde givet sin Moder sit Æresord paa, ikke at forlade hende førend han havde naaet sit 21de Aar. Et besynderligt Exempel paa en ung Prinds, som fornægter sin Fuldaarighed og forbliver i Ulydighed, som var mere passende naar han var myndig. Det vilde være oprørende og mod Naturen allene at ville kaste Vægten af en saadan Bebreidelse paa denne, engang saa retsindede og lydige Søn, ja det vilde være uretfærdigt at sige det, saalænge man ikke tydelig kunde bevise, at Dronningen, Prindsens Moder, ikke herved har handlet blot af egen Tilbøielighed. Thi man maae vide, at hun ikke allene har skiænket sin Tillid, men selv Opsynet over hendes Søns Opdragelse, som var hende allene overdraget, til en Calvinist, en Republikaner og en Udlænding, som overhovedet besidder ingen Egenskaber, der udmærke ham, og hvorved han kunde anbefale sig til at være Prindsens Gouverneur. At dog ikke nogen for at bevise det Modsatte maae anføre den berømte Laharpes Navn, som engang opholdt sig hos Keiser Alexander; Laharpe var blot Lærer, ikke Alexanders Gouverneur. Lad os forresten aldrig oftere misbruge Keiser Alexanders Navn, og anføre det ved Familie Tvistigheder, da dette er upassende med den Værdighed som charakteriserer en stor Souverain. Det er blevet korteligt anført i Aviserne, at Keiseren af Rusland, har bestemt Prinds Gustav til Gouverneur i een af hans Provindser, og en anden Gang, at Prindsen gik til England med Keiserens Tilladelse, for der at fuldende sine Studeringer, og erholdt af sidstnævnte 2000 Pund Sterling til hans aarlige Udgifter, hvilket vilde vise at Prindsen selv ikke havde noget Middel dertil. Lader os modsige disse mange, svagt grundede Nyeheder, lad det, i det mindste være vore Bestræbelse at sige Sandhed, og ikke at holde det for mueligt, at Keiser Alexander ikke skulde give Prinds Gustavs Fader den mindste Efterretning om de gode Hensigter med hans Søn, imedens denne er inderlig bekymret for sin Søns Ulydighed. G. A. Gustafson.