Jyske Efterretninger, 1767-05-08
Sidste Gang sang vi vor Allernaadigste Kongeshøye Sal. vings Dag ind ved 2de da afleventede og os til den høye Dags Erindring ludsendte smukke Stykker. Denne Gang vente vel vore Læsere Efterretning om de Solenniteter, hvorved denne Dags Høytidelighed end ydermeere blev bekiendtgjort, men vi overlade til andre at relattere disse omstændeligere, og derfor allene, for at fornøye vore Læsere, med saa meget, som Rummet vil tillade, melde: Att, som denne høye Dag var Allernaadigst bestemt paa en sædvanlig Prædikens Dag, saa bleve udi alle 3. Byens Kirker ved dertil. udvalgte Palmer og derefter indrettede Prædikener Meenighederne paa det kraftigste opmuntrede til at udbede vores Allernaadigste Konge al guddommelig Naade og Velsignelse til Hans Regierings allerviiseste Bestyrelse. Efter sluttede Kirke=Tieneste hørtes en bestandig Kimen med alle Klokkerne indtil hen imod Kl. 12, da en anseelig Forsamling. ling af alle Stænder indfandt sig, efter foregaaende Invitation, paa Byens Cathedral=Skole, hvor Skolens Rector holdte en paa samme Dags Forretning tiirlig indretted og efter Adskilliges Begiering Dansk Tale, geleydet med Vocal og Jnstrumental Musik baade for og efter, og blev saa derpaa atter igien kimet og tillige canoneret. Om Aftenen derpaa saaes Raadhuuset illumineret, og hos de fleste af Byens Jndvaanere vare alle Vinduerne besatte med Lys, der brændte indtil langt over Midnat. Kø et Samtaler om Philosophien i Almindelighed, holdte med en anseelig Frue, der havde Lyst til det Philosophiske Studium, og med hendes Tilladelse bekiendtgiørte. Ived adskillige Gange at høre ham tale begyndte Fruen at sige, da jeg efter Indbydelse kom til hende i hendes Huus, har jeg formerket, at han har lagt sig efter Philosophie, tillige har jeg erfaret en Beqvemhed hos ham i at fremsætte sine Tanker forstaaelige for andre, umag sig derfor en Time om Ugen at komme her for at undervise mig i Philosophie. Han skal finde i mig en lærvillig Tilhørere. Jeg ønskede mig, svarede jeg, saadan Beqvemhed, som hun meener sig at have erfaret hos mig, og det gode Løfte om Lærvillighed er vel og bygget paa en saa god forudfatted Meening; Men, om jeg end ikke tvivlede om saadan hendes Erfarenhed, saa dristede jeg mig derfor ikke til at troe, at jeg kunde være i Stand til at lære hende Philosophie; Ney dertil udfordres meere, hun vilde vel neppe, naadige Fruel troe, at det udgjorde en fuldkommen Opdragelse for et Fruentimmer her i Byen, at hun i sit Moders Maal var vel underviist i Gudsfrygt og Dyd, og oplært til godt at forestaae et Huus, hun kunde vel ved slig en Opdragelse være skikket nogenlunde til at leve paa Landet, men til at leve her i Byen, da veed hun bedre, end jeg kan sige, hvor megel. get meere der vilde udkræves, og hvor lidet dette ansees Hensigt til en retskaffen artig Opdragelse; Den Kundskab. jeg har i Philosophien, og den Beqvemhed, jeg kunde have til at foredrage den for andre, vilde nok blive lige saa lidet at ansee, naar der fordres, at jeg skulde undervise hende der. Hvad er da vel det meere, sagde Fruen, der kunde fordres: Det er just, Madame svarede jeg, noget, som jeg hos hende skal hente Underviisning om: Jeg skulde forstaae den Kunst at pynte, og det efter Moden: Jeg skulde her iklæde Philosophien saa yndig og behagelig en Dragt, at den kunde lade sig see for saa deylig en Dame; Hvad vil ikke dertil udkræves, En Jndsigt i philosophiske Sandheder, og en Beqvemhed i at fremsætte dem tydelig, det allene udgiør ikke Sagen, men her maae foruden findes en levende Jndbildings=Kraft, en for hende beqvem Orden, muntre Ord, som kunde opklare Sandhedernes naturlige Deylighed, og giøre dem meere antagelige og angenemme for hende. Med saa Ord: Grundighed skulde vise sig ved Behagelighed, og Behagelighed ved Grundighed, de begge skulde nær foreenes, hvilket lader sig nok sige med faa Ord, men er sand delig ikke saa let at giøre. Hvor sielden lykkes det at være philosophisk og tillige angenem; Al den Stads, jeg nu veed at kunne pynte min philosophiske Forelæsning med, blev kuns gammeldags, og maaskee hun skulde ansee det, ligesom man ellers anseer den Prydelse, hvormed man smykker Brude, paa Landet. Jeg troer selv, at den ikke kunde give nogen ret Anseelse uden i den gamle Academiske Verden. Dersom hendes Lyst i at lære Philosopphie skulde sigte til at naae Anseelse der, hvorom just jeg tvivler, da kunde jeg tiene hende med en Hoben fiine Distiuctioner, hvoraf nogle ere for Forstanden ligesom Juveler for Øynene, naar de bestraales af Solen; Herforuden kunde jeg udstaffere min Forelæsning med nogle sælsomme philosophiske Ord, som ziire lige saa meget en philosophisk Tale, som Franske og Latinske Ord tilforn ziirede en Dansk, Disse Ord, da jeg tvivler om hendes Lyst til det Academiske, vover jeg ikke engang nu at lade høres af hende; Thi i Mangel af saadan Lyst vilde vilde deres Lyd vist skræmme hende, i det ringeste sætte hende i en ubehagelig Forundring, og at jeg ikke skal fortie noget af al den Prydelse, jeg kunde give en saadan philosophisk Forelæsning, saa maae jeg endnu underrette hende, at jeg ydermeere kunde være hende til Tieneste med noget Modens, hvortil det øvrige Stads ziirlig kunde bruges, og der maatte nødvendig vise i sær sin Glands: Jeg kunde anvise hende til at tale om noget, Philosopherne kalde Mo nader, hvorved hun er i Stand til at drage sig en Deel Academiske Philosophers store Agtsomhed; Hun har ikke fornøden at tvivle og slig Tale skulde være i Moden; Thi skiønt den forskriver sig fra de ældste Philosophers Tider, saa har dog Baron Leibnitz i de sildigere Tider bragt den i Moden igien, og har man ikke at befrygte, at den nogen Tid skulde gaae af Moden, da den altid kan være Anledning til lærde Tvistigheder, der stedse maae udsættes til Evigheden at afgiøre. Han taler saa meget, svarede Fruen, om Prydelse og Stads, troe ikke, at Stads er min Lyst, men snarere en Tvang af andres Tænke=Maade, som jeg maae rette mig efter, allermindst maae han troe om mig, at jeg søger at lære Philosophie for at prale af den; Ney, dertil meener jeg, de strøede philosophiske Tanker, som jeg ved Franske og andre Skrifters Læsning har forefundet, kan være tilstrækkelige nok; Jeg begriber ellers ikke, hvorfor han er saa omhyggelig for Prydelse til Philosophien, jeg tænker, den maae være deylig nok i sig selv, da jeg hos adskillige Skribentere, har læst stor Berømmelse om dens naturlige Skiønhed, jeg har nu og hos en Skribent, hvis Navn jeg ikke nu erindrer seet den afskildret i Skikkelse som et overmaade deyligt Fruentimmer, man bruger jo ikke Skiøn=Pletter, hvor ingen Mangel er paa Skiønhed, hvorfor søger han da en Pryde se for Philosophien, naar den i sig selv er saa deylig, som man beskriver den, og som jeg troer den at være; Overalt, saa vidt jeg forstod af det, han opregnede, at kunne ziire sin Forelæsning med, synes mig, med hans Tilladelse, at det var uanstændige Ziirater for Philosophien og unyttige i sær for mig, da jeg søger allene, ved at lære Philosophie, at ind ske see philosophiske Sandheder i deres fulde Sammenhæng, paa det jeg kunde naae en vissere Kundskab til at følge af faste bevægende Grunde det Sande og Nyttige. Jeg sigter altsaa, ved at lære Philosophie, ikke til andet end at kunne giøre større Nytte. At Philosophien, Madame, svarede jeg, besidder en stor naturlig Skiønhed, som er i sig selv stærk nok til at drage, indtage og fuldkommen overtale Fornuften, der troer hun gandske rigtig, men da denne Skiønhed er indvortes og allene for Fornuften kiendelig, saa behøver den, foruden udvortes Ziirater, som kunde være for Sandserne, og kunde tildrage sig deres Agtsomhed, hvorved Fornuften vilde blive opvakt til at see den indvortes Skiønhed; Philosophien, som er en Datter af Naturen selv, kunde jo aldrig umage sig formeget med at efterligne sin deylige og yndige Moder, der fremviser ikke allene en for Fornuften forundringsværdig indvortes Skiønhed, at Deyligheden skulde vanziires men end og tillige bekymrer sig stedse for, for at fremvise derom, at Philosophien kunde ramme den rette Forhold i for Sandserne en ligesaa stor udvortes, det gielder allene mellem sin indvortes og udvortes Skiønhed, og den rette Maade i at efterligne sin fuldkomne Moder, det vilde ud afskyelig, det vilde tillige læge de hidsige og anstikkende Syg har søgt at fordunkle Philosophiens Skiønhed, og giøre den slette de hæslige Feyl, som ved en tiltagen Alder alt meere domme, hvormed den næsten fra sine spæde Aar har været befængt; En saa retsindig og ædel Hensigt, Madame som hun forsikkrer sig at have i at lære Philosophie, var fast det beste Middel til at bringe den i en nøyere Forstaaelse med sin yndende Moder, og derved at blive hende lig; Vare alle Philosopher rørt af en saa ædel Hensigt, og samme hos dem stedse var bleven alvorlig og i en levende Erindring, da havde Philosophien i vor Tid ikke været saa ulig sig selv, og adskilt fra Lighed med sin første Udspring; Den havde da blevet mindre kunstig og ikke tør, men meere naturlig, nyttig dervelse, da behøver jeg vel ikke videre, end at henvise hen- og behagelig. At overbevise hende om Philosophiens Forde til at omgaaes adskillige Philosopher, hvis Omgang, jeg nok nok tænker, skal overtyde hende om, hvor kunstig og tør den Philosophie maae være, hvilken de har overgivet sig til Hendes Hensigt i at lære Philosophie er og det fuldkomne Maal, Philosophien selv just skulde sigte til, da den i sig selv ikke er andet end en Videnskab om Lyksalighed, den skulde altsaa veylede Mennesker til at naae Lyksalighed, ikke en indbildt Lyksalighed, som allene har Sted i en forvirret Hierne; Men en sand og virkelig Lyksalighed, som grunder sig paa Fornuftens Overbeviisning, og som bestandig kan føde Fornøyelse; Jeg seerselv, ved det jeg betragter, hvad Philosophieler, og dens reene Hensigt, at jeg taber al min Stads jeg tilforn havde at pynte den med, og nødes til at bifalde hendes Dom derom, men jeg seer mig og derved tillige meere uskikket til at undervise hende. Naar Philosophien, svarede Fruen, foredrages mig saaledes, som den er, saa forlanger jeg ikke meere, da jeg befinder der efter Fortælling at være, ligesom jeg tilforn har indbildt mig den at være. At han i sin Tale nævnede om Philosophiens Udspring og Opkomst, giver mig videre Anledning til at bede ham at fortælle mig, hvorfra Philosophien er kommen, og hvorledes den har tiltaget. Siden hun selv forlanger slig Fortælling, saa tør jeg vel ikke tvivle paa, at hun har Taalmodighed nok til at høre den, og er jeg saa meget desto villigere til at efterkomme heri hendes Begjæring, som jeg derved tænker at overtyde hende meere om Vanskeligheden i at forelæse hende Philosophien, og tillige at oplyse hende om, hvor jeg er kommen ved de philosophiske Zirater, som jeg tilforn har talt om. Ved at begynde fra Philosophiens Opkomst vil jeg paa det korteste give hende noget af dens Historie: En medfød Attraae hos Mennesker efter at naae Lyksalighed avlede Philosophie Naturen selv var dens Moder, denne fuldkomne Moder, som i alle sine Bestræbelser gaaer frem efter de visseste Regler, og ikke gjør noget forgiæves eller uden Hensigt. til Nytte, kunde ikke anvise Philosophien til andet, saa længe den holdte sig til hende, saae nøye paa hende, og derved kom til at blive sin Moder liig. Naturens prægtige og overalt fremskinnende Øndigheder kunde ikke andet end opvække hos hos Mennesker Forundring, Forundringen standsede den menneskelige Betragtning ved enhver af Naturens Virkninger i sær. Betragtningen fandt her adskillige Deele i enhver Virkning for sig, hvilke Deele saaes at være lige saa adskilte fra Virkningen eller Tingen selv, som man tilforn, saae enhver af den heele Naturs adskillige Virkninger at være kiendelige fra Naturen selv; Efterat man saaledes havde agtet paa en Ting først, drog Nysgierrighed den menneskelige Agtsomhed til at betragte ligeledes fleere af Naturens Virkninger tillige, og til at samle det, som forekom eensdan i dem alle; Fornuften ansaae allene denne Lighed, og derved tillige kiendte, hvad der kunde kaldes mueligt; Forat fornøye sig, søgte Fornuften at bestemme Ting, som havde forekommet Sandserne paa en anden Maade, end de ved Sandserne kiendtes at være bestemte; Philosophien tilton, herved i Kundskab om fleere Mueligheder; Naturens Virksomhed lærte den: 1) Hvorledes alt sligt var mueligt, og 2) Aarsagerne, hvorfore det saaledes var mueligt. Hendes Hensigt i at fremme altings Beste og Fuldkommenhed foreskrev Philosophien den samme Hensigt. Nu kan jeg finde mig i, faldt Fruen ind i Talen, hvorledes man er kommen til at kalde Philosophien en Videnskab om Mueligheder, hvilket jeg tilforn har hørt, og af det, han har sagt, begriber jeg, det maae være en Videnskab om Mueligheder, som kan til Nytte anbringes. Fortsættelsen, skal følge.