Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-08-28
Se Aug. J. J. J. J. J. Chescad Mærkværdigheder. ved Blodets Circulation. Hiertet er et Stykke Kiød, som nedentil løber spidst ud og oventil haver tre Rør, hvoraf de to ere mærkeligen større og videre, end det eene, som igien er øiensynligen tykkere, ligger ved den høire Ørelep af Hiertet og kaldes den hule Aare. Det mellemste af dem er den store Pulsaare, og det tredie Lungens Pulsaare. Ved begge Sider ere oventil to Ophøininger, som ellers kaldes Ørelepperne. Men egent gen at tale, ere de Hiertets Forkamre, hvor Blodet maa opholde sig et Øieblik, førend det tilstedes at træde ind i Hiertets Hovedkammer, som er Livets Residents. Hiertet selv er giennempævet med utallige smaae Aarer. Naar man nu med den fornødne Forsigtighed haver aabnet det med en Pennekniv, saa kommer man ind i tvende, formedelst et Skillerum af Kiød adskilte, Apartements eller Kammere. Her lader os samle al den Opmærksomhed og alle de taknemmelige Følelser, som ikkun den beste Siæl er i Stand til, for med en from Nysgierrighed at betragte de forundringsværdige og allerviseste Anstalter, som Forsynet haver gjort til at opholde et Liv, som ellers, for sin Forgængeligheds Skyld, lignes ved Foraarets Blomster, eller ved en Taage og en Røg, eller ved en fiin Væv, ved en Traad, som pludseligen kan rives i Stykker. Visseligen, man tør kun vide, hvoraf det kommer, at vort Hierte bliver i bestandig Bevægelse, og hvorfor Pulsslagene ikke høre opNaar man med Opmærksomhed overveier dette, saa vil man af indvortes Overbeviisning og gandske tydeligen indsee den fulde Fynd i Apostelens Ord: i ham leve vi, røres og ere vi Men at man desto lettere kan forstaae den følgende Forklaring, saa maa foriveien erindres, at alle Aarerne i vort Legeme ere af en dobbelt Art. Nogle føre Blodet fra Hiertet til alle Legemets Deele, og kaldes Pulsaarer, fordi man paa dem kan føle det Stød, som man kalder Pulsen, hvormed Bladet indsprøites i dem af Hiertet. Det andet Slags kalder man blot hen Aarer, og undertiden Blod aarer. De ere de Canaler, igiennem hvilke Blodet føres fra Lemmerne tilbage igien til Hiertet. Den største deriblant er den saa kaldte hule Aare (vena cavn.) Jgiennem denne Canal flyder det Blod, som før udbredde sig igiennem Legemets nederste Deele, igien tilbage ind i det høire Hierte Kammer. Af dette gaaer det igiennem Lungens Pulgaare ind i Lungen. Her bliver Blodet, som ved Rivningen paa Siderne af Aarerne er bleven hidsigt, igien afkiølet og tempereret. Derefter bliver det igiennem Lungens Blodaare ført til det venstre Hierte=Kammer, hvor ved hvert Pulsslag en afmaalt Mængde af Blod bliver presset ind i den store Pulsaare, og af den med stor Magt bragt til alle, endogsaa de fra Hiertet længstbortliggende Deele af Legemet. Maaskee gaaer det os ved denne korte Beretning om Blodets Bevægelse, som dem, der i gamle Skribentere læse de Vandledninger beskrevne, som ere en evig Afmindelse af de gamle Romeres Storhed. De forundre sig ikke saa meget over disse Konst=Værker selv som meget meere derover, at endogsaa store Lærde troe at finde saa meget forundringsværdigt ved dem. Man kan her sige det, som er tvertimod den bekiendte Sætning, at Forundring er en Datter af Uvidenhed. Thi de, der vide, hvor megen Møie det koster, at bringe Vandet i Veiret, forundres, naar de see, at de Gamles Konst haver tvunget dette af Naturen saa tunge Element, at tage sin Vei op af Dalerne over Bierge Men man maa endnu meere forundres, naar man lærer at indsee, hvorledes Blodet bliver drevet, ikke alene fra Hiertet op til Hovedet, men endogsaa fra Fødderne tilbage igjen op til Hiertet, og det igiennem de snevreste Gange.