Berlingske Tidende, 1834-10-15
Spanien. (Over London, den 3die Octbr.) The Morning Herald indeholder følgende Skrivelse, dog vel at mærke – fra en Herr Mitchell, der paa Rodils Befaling blev holdt fanget flere Uger. J alle de nordlige Provindsers Stæder, saasom i Pamplona, Vittoria, St. Sebastian o. fl. hersker der Hungersnød, medens Carlisterne ere godt nærede; thi med disse dele Bønderne deres sidste Bid Brød, men begrave alt Mundforraad, naar Dronningens Tropper nærme sig. – Ei allene af Carlisterne, men endog af Christinerne hører man, at siden Romagosas Henrettelse er Opstanden udbrudt i Arragonien, Catalonien og Gammel-Castilien, og at Dom Carlos, fulgt af Zumalacarregni, nu staaer paa Grændsen af Arragonien. Jeg har selv været i en af disse Provindser og har bemærket, at Folket er forberedt og at det kun venter paa Signal til Oprør. Hoved-Forhindringen er Mangelpaa Vaaben; dog kan denne Hindring bortryddes. Endnu for kort siden fik de Vaaben, og alle Slags Krigsfornødenheder ankomme dagligen fra Frankerig, over Bjergene til Navarra, trods Vejenes Bevogtning. At Portugiserne skulde rykke ind i Spanien, er ikke antageligt; det vilde stride mod en anden Magts Jnteresse. Carlisternes Enthusiasme for Don Carlos, eller rettere, for deres Sag, overstiger ethvert Begreb, og man skulde ikke ville troe det, naar ikke daglige Beviser stillede det for Øje. Deres Troskab er urokkelig, og selv den meest uvidende Bonde har aldrig forraadt en ham betroet Hemmelighed. Jeg saae en saadan Bonde, hvorledes han paa Pladsen, med Døden for Øjnene, afslog Benaadelse og ethvert Slags Tilbud, og foretrak den Trofastes Død for Forræderens Liv. Zumalacarregui bliver forgudet af Carlisterne; de troe, at Seieren boer under hans Banner. Dronningens Tropper ere ogsaa trofaste; de kæmpe med Enthusiasme – men meer af Had til Fjenden, end af Kjærlighed til Dronningen. Rasende over de utallige Besværligheder og hensigtsløse Marscher, kjende de meget vel den Skjæbne, der venter dem, hvis de fanges; de fægte derfor med Fortvivlelsens Mod. Tvedragt hersker blandt dem, hvilket ej er Tilfældet blandt Carlisterne. Emigranterne foragte de Officerer, der have tjent under Ferdinand; Officererne af Linie-Regimenterne foragte Emigranterne, og Linie Regimenterne og Emigranterne tilsammen foragte den kongelige Garde. De ligge i bestandig Kjævlerie, beskylde hinanden for politisk Vankelmodighed og sværge hinanden gjensidig Had. Don Carlos staaer, som meldt, paa Grændsen af Arragonien; han nyder den bedste Sundhed, og er besjælet af de gladeste Forhaabninger. Som det hedder, har han skrevet til alle europæiske Magter, og ansøgt dem om, kun at vedligeholde den strengeste Neutralitet. Han forlanger ingen Bistand, og lover at gjenoprette Freden, forudsat, at ingen fremmed Magt vil indblande sig Det er falskt, at han skulde være blevet modløs, eller lide Mangel paa det Nødvendigste. Hans Dragt bestaaer i en Overkjole og en rund Hat; hidindtil har han undslaaet sig for enhver militair Dragt; men som man hører, forfærdiges der nu en pragtfuld Uniform til ham i Bayonne. Han er i den senere Tid meget munter, og stoler paa en endelig Seier. Han er yderst virksom; nedskriver egenhændig alle befalinger, har ingen Mangel paa Penge, skjøndt han til sin Hær daglig bruger 7000 Pjastre. Jeg troer ikke, at nogen Magt har understøttet ham, naar jeg undtager Carl X og Hertuginden af Angouleme. Carlisternes Organisation bliver paaskyndet med en saadan Energie, at den mod Slutningen af October vil have naaet en frygtelig Styrke, ej alene i de baskiske Provindser, men ogsaa i Arragonien, Catalonien og Castilien. J Navarra har Don Carlos 9 Batailloner Jnfanterie, hver paa 800 Mand, og 717 Mand godt eqviperet Cavallerie; i Vizcaya (hvor nylig 1000 Geværer, skulle være indtrufne) 8 Batailloner, hver paa 1200 Mand; i Guipuscoa 6 Batailloner, hver paa 1000 Mand; i Alava 5 Batailloner, hver paa 1000 Mand. J Gammel-Castilien staae henved 6000 Bevæbnede under Merinos Anførsel, hvilke mod Midten af October skulle være formerede i Batailloner. J Arragonien ere 5000 Bevæbnede, dog kun i Bander paa 3 til 400 Mand, blot for at vedligeholde Carlismen der, og at tvinge Dronningen til at svække sig ved en imponerende militair Magt, som hun maa detaschere for enhver Provinds. J Catalonien blive Carlisterne med hver Dag stærkere; i Sen d'Urgel staae 1800 Mand under Mausera og Oberst de Tromp. Duelige Officerer ere afsendte til Bjergegnene, for at indøve Bønderne og forme dem i Batailloner. J de andre Provindser have ogsaa mange Bander dannet sig, dog ikke af denne Vigtighed.