Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-12-09
J Kjøbenhavnsposten for den 1ste December, som paa Grund af dette Blads Mangel af Postforsendelsesret først er kommen hertil i Aftes, læses nedenstaaende. Tak til Hr. Pastor Biering i Taaderup. Ligesaameget som det har smertet os at see en ung, sædelig, oplyst, flittig og saare retskaffen Mand, for en, efter vort Begreb, mere hædrende end vanærende Handling, blive sat i Classe med Tyve og Hælere, ligesaameget har det glædet os, at Hr. Pastor Biering har draget en Sag frem for Lyset, som kan overbevise det danske Folk om hvorledes det staaer til med Laugsvæsenet hos os; thi en saadan Sag, som den af Hr. Biering i Kjøbenhavnsposten No. 322 (efter Loll. Falst. Stiftstidende) fortalte, maa dog sikkert give Anledning til, at Konge og Folk med Roden lader oprykke det al Selvvirksomhed hæmmende og med Tiderne upassende Laugsvæsen. - Vi tvivle aldeles ikke om, at Hr. Pastor Bierings Fremstilling af den Sag, der er reist imod Karlen Hans Jørgen Hansen af Taaderup, er aldeles sandfærdig, nemlig: at denne unge Mand med egne Hænder og til eget Brug har forfærdiget et Chatol, som han siden, da han kom i Trang for Penge til andre Nødvendigheder, har afhændet, og at han herfor ved Overpolitiretten er idømt en Mulct af 5 Rbd. samt Sagens Omkostninger, som han, der er uformuende, bliver tvungen til at afsone med Vand- og Brød Straf, vi aflægge derfor Hr. Pastoren vor Tak, fordi vi ved denne Meddelelse maaskee kunne komme et uskyldigt Menneske til Hjelp, der vel har lært af hans Skolemester og Præst, at han ikke maa lyve, skjæle eller bedrage, men vist aldrig er bleven gjort opmærksom paa: at han ikke maa bruge sine Hænder til nyttigt Arbeide eller sin Forstand til Tænkning, da begge Deele, naar han vil gjøre Chatoller, tilhøre Snedkerlauget i Nykjøbing. Saavidt vi vide, naae saadanne Ansøgninger, som den Hans Jørgen Hansen har indgivet om at erholde Sagen indanket for Høiesteret uagtet Mulcten var under summa appellabilis, ikke Kongens Øre, og derfor troe vi det forklarligt, at han fik til Svar: "Det Ansøgte kan ikke bevilges; thi den danske Mand troer, at Hans Majestæt ønsker alle gode Kræfters Udvikling, og er overbeviist om, at al aandelig og legemlig Tvang, som kun kan avle et sløvt og ligesom hasebundet Folk, er iblandt de Baand, som Majestæten har sat sig til Formaal at løse; men imellem denne Tro- og ovennævnte Svar finde vi ikke tilfredsstillende Harmoni. Denne Sag, som af 2de forskjellige Retter er bleven saa ulige bedømt, maa vel desuagtet paa Grund af ovennævnte Svar, nu ansees forat have naaet Enden af den strenge Rets Vei, og derfor tage vi ikke i Betænkning at spørge vore frisindede og brave Medborgere paa Falster, om de have gjort nogle Skridt paa billighedens og den naturlige Rets Vei, for at befrie den unge Mand, Hans Jørgen Hansen af Taaderup for den vanærende Straf paa Vand og Brød, Vi vide, at Falster har mange brave Mænd, som med Glæde understøtte den gode Sag, og disse Mænd bede vi drage Omsorg for at Afsoningen af den Mulct H.J. Hansen er idømt, maa blive udsat indtil vil herpaa kan have Svar, da saavel Mulcten som Omkostningerne skulle blive tilstillede vedkommende Retsbetjent fra Undertegnede. Vi yde dette lille Bidrag med saa megen mere Glæde, som vi troe, at dette kan blive en liden Hielp til en Pind til Laugsvæsenets Ligkiste. Louisenlyst pr. Helsingør den 28de Nov. 1841.