Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-24
Her Braun tog Stykket i Haanden, og, efterat have læst lidt deri, sagde han han - det er en billig Priis det maa jeg tilstaae, 8 s. har min Kone i Aftes betalt for sex Knipper Reddiker, og naar et Skuespil er equal med sex Knipper Reddiker, saa er det vistnok den ubilligst billigste Priis, man kan tænke sig. Men har De betænkt, bedste Frøken, at ikke Alt hvad der er spart er fortjent?" – "Hvad mener De med det Hr. Braun?" spurgte Frøkenen. Jeg seer Frøkenen betjener sig af Briller, deraf maa jeg slutte, at De har svage Øine. Hvorlænge mener De vel at svage Øine kunne udholde at læse en saadan Godtkjøbstryk, og troer De ikke, at det omsider vil blive til Dyrkjøbsudgaver: Undskyld at jeg taler saa ligefrem, Frøken. Man sparer paa sin Godtkjøbsudgave 50 PC. og taber paa sit Syn 500. Vor Ungdoms Øine ere i Almindelighed allerede svage nok i vore Dage; man behøver sandeligen ikke at svække dem end mere ved saadan Tryk." - Det synes som baade Frøkenen og hendes Fader følte sig noget fornærmet ved disse vor Brauns frimodige Yttringer; men denne lod sig ikke bringe ud af sin Fatning og fortsatte sin Tale. De nævnte de tydske Godtkjebsudgaver, men De maa ikke glemme, at de fleste ere Eftertryk. Naar jeg har Lov til at høste den Sæd, min Næste har saaet, saa kan jeg jo ogsaa sælge den for meget billigere Priis end han. Desuden ere jo disse Godtkjøbsudgaver yderst usle. De primle af Trykfeil og Trykken er saa øjenfordærvende, at allene den maa kunne bidrage til at fordobble de Blindes Tal. Netop disse Godtkjøbs udgaver, der ere saa ødelæggende for Bog afsætningen, caracterisere vor Tidsalder. See vore ældre danske Værker - hvilken Tryk, hvilket Format, hvilket Papir, Slanges Christians den Fierdes Historie, Pontoppidans Atlas, Hofmans danske Adelsmænds Levnetsbeskrivelser, vidne om et kraftfuldt Old. Den Gang havde man ikke, som nu, saa mange Pragtmøbler, men Pragtbøger. Hvor usselt staaer ikke vor Tidsalder med sine Etui- og Godtkjøbsudgaver, med sine occonomiske Velfærdslæseselskaber, selv i den Henseende, mod hiin kraftfulde, alt Skjønt og Godt paaskjønnende Slægt? Lad nu en Forlægger komme med saadanne Udgaver, og see omhan ikke vil blive beleet, om man ikke vil raade ham, at trykke Slanges Historie i to Godtkjøbsbind til 24 tz. hvert." Men De kan dog ikke nægte, sagde Justitsraaden, at der nu omstunder skrives alt for meget." Det synes saa, Hr. Justitsraad, men i Grunden trykkes der ikke en Fjerdedeel af hvad der blev trykt i bedre Dage. Jeg miskjender ikke vore gode Skribenters redelige og ivrige Bestræbelser. Jeg agter den saa meget mere, som deres Arbeide saa slet belønnes. Men hvad er Fleertallet af de Skrifter, der udkomme hos os, Er det vel andet end Oversættelsers Oversættelser, og hvor usle ere de fleste af dem? Hvad er vort Hav af Tidsskrifter og Tidsblade, der fremkomme og svinde som Bølgerne, andet, i det Hele taget, end brogede Kapper af sammensankede Oversættelseslapper, bebræmmede med maadelige, aandløse Vers Hver Dag træder en ny Journalist frem. Hver Dag vil een, med Huller i Strømperne, stoppe et Hul i Literaturen. Man paatrygler Folk sine Aandsproducter ligesom om de vare Svovelstikker eller Almanakker, og bringer derved den periodiske Skribents Kald, som offentligt Folkeorgan, som Ophav til saa meget Godt, naar det rigtigen benyttes, i dybeste Foragt. For at hæve sig selv og tildrage sig en Opmærksomhed, som man ved egne Arbeider ikke kan forskaffe sig, haaner og nedriver man Andre, hvortil der i det Høieste kun behøves en god Deel Ondskab og Frækhed." Men der udkommer jo ogsaa mange Værker og tildeels af Værd, sagde Justitsraaden?" - Men hvorledes udkommer de fleste? Maa Understøttelsen dertil ikke, som oftest, tiltrygles, Og bliver Resten af Oplaget ikke sædvanligen en Føde for Møl paa Forlæggerens Loft? Hvor mange uværdige Konster betjener mangen Forfatter og Forlægger sig ikke af, for at faae et Værk bekjendt og tildrage det Opmærksomhed? Hvor meget lempe Forfatteren sig ei efter Hobens Smag, Og hvad er det for en Smag, som nu er den herskende, Man behøver kun i Skuespillet at være Vidne til, hvoraf der skoggerlees, for at overbevise sig om dens Natur." Det hidrører maaskee tildeels deraf, at Pengene i de nyere Tider ere komne i andre Hænder, bemærkede Hr. Justitsraaden." - den Tvivl for største Delen, svarede Braun. De fleste som Pengene i vore Dage, ved uheldige Tidsomstændigheder, have forvildet sig hos, have sjeldent Sands for andet end det grove Sandselige, og vee den Skribent, der skal rette sig efter saadanne Smagsdommere, Spørg vore Billet- og Loge prangere, til hvilke Stykker Billetterne betales bedst, spørg vore Leie- og Læseselskabsbibliothekarer hvilke Bøger Maaneds og Tidsskrifter, der læses meest, saa vil De snart faae et Begreb om den herskende Smag. Det er en Ulykke for Literatur og Konst, at de, som have meest Ævne til at dømme, have mindst Ævne til at understøtte den." Det er jo det jeg siger, raabte Justitsraaden – Tiderne ere ugunstige baade for Literaturen og Konsten." Og hvad de ikke ere ugunstige, det søge Folk, som man mindst burde vente det af, end mere at gjøre dem. Derpaa oplever jeg, som Boghandler, ideligen de meest paafaldende Exempler. Forleden kom en Mand, som man her i Byen vurderer for at eie adskillige Tønder Guld, ind til mig, for at tilbagelevere Nr. 1 af en ny Aargang af et Tidsskrift, han var Subskribent paa. Hvorfor vil De afsige dette Blad dette Blad Hr. X. spurgte jeg, De har jo holdt det i saa mange Aar?" – Det interesserer mig ikke mere, svarede han. Det er især i den sidste Tid ikke værdt at læse mere. Tidsskrifterne Hr. X. kan jo ikke være interessantere end Tiderne. Det var i gamle Dage, man kunde faae Vand til at springe ud af Klippen, naar man blot slog paa den med en Kjæp. Men vi leve ikke mere i Miraklernes Tidsalder. Desuden verd De jo nok: den, som vil behage alle, behager ingen. Han slængte nu Nummeret hen paa Disten. "Som sagt jeg vil ikke have det. Hvad skal jeg med det Sn." Saa sagte – saa sagte Hr. X. svarede jeg. De skal blive befriet fordet." – "Jeg vil ogsaa være befriet derfor, og sig haaber, at De i Fremtiden forskaaner mig for det Overløb. Deres Bud er en grov, impertinent Karl. - Nu kunde jeg ikke længer holde mig. "Overløb, Hr. 2. Har jeg nogensinde ladet Dem overløbe, for at subskribere paa mit Tidsskrift, Har De ikke frivilligen indfundet Dem, Har De ikke Snese Gange klaget overt, at De ikke fik det betids nok, Var De ikke ofte saa forlegen derefter, at De endog lod det afhente paa Trykkeriet, førend det endnu neppe var udgaaet, Nu De maaskee faaer det laant af en Ven, som maaskee er kjed nok af Deres Overhæng, eller læser det i et Selskab, nu taler De om Overløb?"Jeg kaster ikke mine Penge bort, raabte han nu ganske ivrigen, i det han med Fingeren rev i sin Harme et Stykke Papiir i Smaastykker. - Det skal De ogsaa spare, i det mindste til Skrifter, som udkomme fra min Boghandel. Hvad mig angaaer, da har jeg ingen Fordeel af dette Tidsskrift og dels Forfatter leer af Deres usle faa Dalere, om Aaret. Det stakkels Bud, der maa løbe hundrede Gange om Aaret hos Dem i Regn og Slud, i Frost og Hede for de faa Mark, De lader det tilflyde, kan i alt Fald, naar det skulde knibe, faae dem i Fremtiden godtgjorte af mig. Hr. Braun raabte den rige Herre: jeg taaler ingen Fornærmelser. Fornærmelser, sagde jeg, De har fornærmet mig Hr. X. ikke jeg Dem. Giør med Deres Grunker hvad De vil. Ød Dem paa Skildpaddegilder, Pikeniker og Pharo. Overøs dermed Madam - og Hr. - der, naar De ere over Grændserne, maaskee vil bele Deres taabelige Forfængelighed. Nægt enhver videnskabelig, gavnlig Bestræbelse hver muelig Understøttelse. Læs for intet hvad Andre med Møje og Bekostning frembringe haan dem endog, naar de vove at paastaae, at en Arbeider er sin Løn værd - men vov ikke at tale om Overløb og Penges Bortkasten i min Stue. - Han greb til sin Hat og Stok, gik bort, uden at sige Farvel og smækkede Døren haardt i efter sig." - Men De maa dog betænke Hr. Braun, at i vore Dage, da alle Folk ville nyde Verden, det Overflødige maa vige for det, som er blevet til Nødvendighed, Alt hvad De forhen opregnede er noget, som man maa have, for at være Folk lig; men Bøger kan man i alt Fald undvære." - Undvære, raabte Braun. Forlad mig Hr. Justitsraad paa det Culturtrin, vi nu staae, kan et nogenledes civiliseret Menneskee ikke undvære Læsning. Enhver vil dog gjerne gaae frem med Tiden, og Tiden er alt for bevæget og daadfuld til at man ikke vilde kjende dens Bevægelser og Daad. Men