Københavns Adresseavis, 1778-10-28
For en reisende Europæer som vil have Efterretning om Jndianernes Religion, er et meget ubehageligt, at de særde Gramaner set ikke bekymte sig om de enropæiste Sprog. For en som kan tale med dem, vil det være let at komme i saadan en Mands Venskab, og at faae mange tilforladelige Efterretninger af ham, thi de ere ikke saa hemmelige med deres Meeninger om Religionen og Moralen, som Druserne, Nasseir erne og Jesidiere, som leve under Tyrkernes Aag, og maa kalde sig Mohammedaner. Jeg har ikke kundet tale med saadanne Jndianer, som bleve holdte for Lænde, uden ved en Tolk, følgelig har jeg ey kundet erfare meget af dem. Men iblant Kiøbmændene findes mange, som tale portugisisk og engelsk, og undertiden saadanne Folk, om hvilke maa formodes, at de ey ere kyndige om deres Religion. Disse have forsikret mig, at de Fornuftige iblant dem ikkun dyrkede eet almægtigt allestædsnærværende og usynligt Væsen, som alle Tings Skabere og Opholdere, men at Bramanerne for Pobelens Skyld, der ey kunde tænke saa dybt, havde opdigtet Underguder, som de havde tillagt visse Skikkelser og Forretninger. Deres tre fornemste Guder kalde de BramaWistnu og Maden, og Folket undervises, at Brama er den store Skabere, som har anbefalet Wistnu at sørge for alle levende Skabninger, og Maden for de Afdødes Siele. Bramanerne have desuden i saa mange Aar opdigtet saa mange hellige Fabler, og paalagt deres Tilhængere saa mange Ceremonier, at vel de fleste af dem selv have et ganske ufuldstændigt Begreb, om deres gamle Religion. De selvsamme Banianer, som forsikrede mig, at de ikkun dyrkede et eneste almægtigt, usynligt og evigt Væsen, gik saa vidt i deres Omsorg for Køerne, at det lod ligesom de gjorde dem til Guder. Naar jeg gjorde dem Bebreydelser derfor, svarede de de ærede Skaberen i Skabningen, og Menneskerne havde især Aarsag at takke Gud, at han have de givet dem saadant et godt Creatur, som ey allene pløyede Jorden for dem, men ogsaa rigeligen forsynede dem med Melk. Et Mennestes Siel vandrer efter Jndianernes Mening saalænge om i adskillige Legemer, indtil den er fuldkommen renset. Adskillige Banianer have tilstaaet for mig, at de troede, at Menneskenes Siele derefter ogsaa oplive Dyr. Men dette er dog vel ikke HovedAarsagen, hvorfor Bramanerne og Banianerne ey vil spise noget, hvor der har været Liv udi, thi Rasbuterne spise Faarekiød, og de indianske Fyrster forbyde, ikke engang deres christelige eller mohammedanske Undersaatter at slagte Køer. Jeg har talt med en enropæisk Skipper og Kiøbmand, som, da de vare Fanger, hos Maratterne, paa deres Forestilling, at de ikke kunde leve uden Kiødmad, hver Dag fik Faare= og Hønse=Kiød. At Jndianerne ey spise Oxekiød, har maaskee en physicalsk Aarsag. J Egypten, Syrien, og selv i Constantinopel, hvor det dog ikke er saa varmt som i Indien, holde Mahammedanerne Oxekiødet, især i den varme Tid af Aaret, for usundt, og spise det meget sieldent. Maaskee at Jndianernes Lovgivere holdt det for nødvendigt for Helbreden, aldeles at forbyde Kiødmad; det er ligeledes formodentlig for Sundhedens Skyld, at de østerlandske Religioner saa meget anbefale Legemets Renseelse. Bramanerne og Banianerne ere i Almindelighed meget barmhiertige imod alle Dyr. En riig Kiøbmand, i Mochha lod hver Morgen bringe Byg paa Taget af hans Huus, at alle Duer og andre Fugle, som vilde, kunde æde. I Bombai saae jeg, at en Banians Tiener gav Rovfuglene uden for Byen at æde. De syntes at kiende ham, thi de sværmede omkring ham, saasnart de saae ham, og det var ret artigt at see, hvorledes de i Flugten opsnappede et Stykke Brød, som han havde kastet op i Veyret. Man har forsikret mig, at Jndianerne ogsaa føde Myrerne, og en Kiøbmand sagde, at han pleyede at sætte Mad for Rotter og Muus i sit Magazin, paa det de ey skulde fordærve hans Vare. Nogle skal gaae saa vidt, at de aldrig lade deres Vand paa Jorden, af Frygt for at dræbe en Jnsect. Folk af andre Religioner veed undertiden godt at benytte sig af Jndianernes overdrevne Barmhiertighed imod Dyr. En europæisk Soldat i Bombay pleyede at føre en Gadehund i en Strikke i Torvegaden, hvor han truede eller ogsaa slog den. Herpaa fandtes snart en barmhiertig Hedning, som gav Englænderen, nogle Skillinger til Brændeviin, for at afværge, at et uskyldigt Creatur ikke skulde behandles saa ilde. Mochha skeer det ofte, at mohammedanske Fiskere sælge Skildpadder til Banianer, paa det disse kan giøre en god Gierning og sætte dem igien i Frihed.