Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-04
Napoleon følte meget levende det Vanskelige ved dette Foretagende. Udrustet med saadanne Hjelpemidler, som vanskeligen i flere Aarhundreder samles i en Dødeligs Haand, i Forveien vis paa, at Østerrig, Preussen og Rhinforbundets Fyrster, skjønt ugjerne, vilde tilbyde ham deres talrige Hjelpetropper, saalænge han vedblev at være lykkelig, var det ham særdeles paafaldende, at dette Foretagende ikke erholdt ubetinget Bifald af de til Raads dragne Generaler og første Statsembedsmænd, at disse endog fandt det deres Pligt at yttre deres Betænkeligheder og Frygt for Fare. Det var ham ikke fremmed, at ved denne Krig, saa forskjellig fra enhver der førtes i civiliserede og befolkede Lande, maatte Subsistents= og Militairfornødenheder anskaffes paa hans egen Bekostning, og fra fjerne Steder føres efter Armeen. Paa hans Marschallers og Generalers glade Hengivenhed og Kamplyst kunde ikke som hidtil regnes, da de for det meste vare blevne gamle og rige. De skulde nu ombytte deres Beqvemmeligheder med de haardeste Undværelser i det uciviliserede Norden; de skulde paa Ny sætte Alt, hvad de havde dynget sammen, paa Spil Vel var Peter den Stores Plan, at gjøre sit udbredte Rige, ved en Ørken rundt om samme, utilgiengelig for ethvert Angreb, ikke længere mod Napoleon udførlig, da Polen og det frugtbare Lithau frembøde mange Hjelpekilder og en fast Samlingspunkt for de Angribende, men det var dog bestandigt let, at afskiere ham langt fra sine Subsistentsmidler. J det Alternativ, igjen at opgive den allerede deelviis udførte Plan, ved Continentalspærring at tvinge England til Fred, igjen at godtgjøre de ved Landes Aftrædelser stiftede Misfornøielser, og igjen beskjemmet stige ned fra sin Magtfuldkommenheds svimlende Høide, var denne Krig, som Følge af tidligere Begivenheder, bleven en Frembringelse af Tidsomstændighedernes Nødvendighed. Om Forfatterens rigtige Blik vidner det, at han især gjør opmærksom paa, hvorledes Napoleon ved denne Krigs Begyndelse begik den fordærvelige Feil derved, at han, ved Revolutionen hævet og befæstet, forsmaaede sammes Midler til sin Vedligeholdelse, og forsømte denne aldrig tilbagevendende Leilighed til at gjenoprette Polen som et selvstændigt Rige. Halve Forholdsregler og usikkre Løvter skadede ham i dette afgjørende Øieblik overordentlig meget. Da man trængte ind i Rusland foraarsagede Forvovenhed og uoverlagt Forfølgelse af Fjenden ved Murat, store Tab, uagtet endnu ingen Fjende var at bekjempe. Her var, tvertimod hvad ellers er sædvanligt, Tilfældet at Fordelen maatte være paa de Angrebnes Side, som endog under Tilbagetoget vandt i Styrke. Murat, denne Mand uden Karakteer, der havde Napoleon at takke for Alt, var endnu mindre istand til, ved Tilbagetoget at standse den opstaaede Forvirring, og giengieldte til Slutningen med Utak de ham beviste Velgierninger. Napoleon, forhen selv nærværende overalt, iagttagende Alt, benyttende enhver Omstændighed til sin Fordeel, ledende enhver af sin Hærs, endog den mindste, Bevægelse, nu dertil ude af Stand ved Sygelighed og Legemskrafts Aftagelse, maatte overlade sine befalingers Udførelse. til Andre. Derfra hidrører det Vaklende i hans Beslutninger. Uretfærdig er Forfatterens Bebreidelse, at der ved Fjendens raske Forfølgelse, ikke overalt sørgedes for Armeens Fornødenheder. Thi, i de af Fjenden besatte Egne kunde Foranstaltninger af dette Slags ikke treffes. Derimod misbilliger han med Føie, at i Tilfælde af et muligt Tilbagetog var ingen god Position til at kunne holde sig befæstet i Ryggen af Armeen og i Overflødighed forsynet med Levnetsmidler, hvilke end ikke i tilstrækkelig Qvantitet førtes bag efter Tropperne.