Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-06-18
Politiske Nyheder. Frankerig. Den Sag, som nylig er i bleven forhandlet for Pairskammeret, og hvorved Hr. Trelat, som den, der havde i Bladet Tribune publiceret det omtalte Brev og Opfordring til de for politiske Forseelser Anklagede, er dømt til 1 Maaneds Fængsel og 10,000 Fr. Mulct, har i Frankerig vakt megen Uvillie og Sensation. Til et Beviis paa en fransk Advocats frie Maade at yttre sig paa, anføres herved et Brudstykke af Hr. Trelats Defensor, Hr. Sarruts Forsvar: En Nations Frihed beroer paa to Momenter, paa Valgene til en National-Repræsentation, og paa Trykke-Friheden. Selv naar det Første, for en Tid træder tilbage i Skyggen, er endnu intet tabt, saasnart kun den Anden sees opretholdt i fuld uindskrænket Frihed. Falder ogsaa den, eller bliver den ogsaa kun lagt under Forbud, da gives der kun Herrer og Slaver blandt et Folk. Og da under alle Omstændigheder Oppositionens Sag, altid vil være Folkets Sag, saa forstaaer det sig, at enhver Opposition, maae have lige Ret til at yttre dens Mening gjennem Pressen. Hvad Navn Regjeringen har, det være, Konge, Præsident, Senat, eller National-For samling, vil dog overalt, hvor man ikke tør meddele den fornødne Oplysning, Folket forfalde til Slaverie, og Regjeringen udarte til et vilkaarligt Herredømme" – dette var ret af de Deputeredes Hr. Barthes Udtrykke vedblev Hr. Sarrut - den Gang jeg hørte det, var jeg endnu meget ung, de gjorde et dybt Jndtryk paa mig, og jeg tog dem til Ledestjerne for mit tilkommende politiske Liv. Dette Princip troe, maatte ogsaa Bladet Tribunes, Spalter aabnes for alt hvad der indsendtes fra de Anklagede og deres Forsvarere, da disse maatte finde et Organ, hvori de frie og fuldstændig kunne udtrykke sig." Endelig bragte han Kong Ludvig Philips Yttring ved hans Tronbestigelse i Erindring: "ingen Presse=Processer mere!" og sluttelig erindrede han Parerne om, hvor ædelmodig han og hans republikanske Venner havde behandlet dem efter Juli-Revolutionen, og bad dem ikke tabe dette af Øie, fordi de nu vare de øieblikkelige Seierherrer. Hr. Trelat selv begyndte sit Forsvar saaledes: "For yttrede engang i Parlamentet: Pressen bliver kun da ondartet, naar Regjeringen er svag. En anden Authoritet, som De mine Herrer Pairer endnu lægge større Vægt paa, er Hr. Thiers, der engang yttrede: "Man kan ganske lade Pressen uden Baand, uden derfor at løbe nogen Fare, thi kun Sandheden kan gjøre Jndtryk, Fordreininger ere afmægtige, jo mere Pressen overdriver, jo mere. taber den i Credit." En tredie Anthoritet ytafver: saa Negjering des angskib, J. Jomessige Grændser, graver selv sin egen Grav. oc Det synes mine Herrer, som at de bryde dem, M. lidt om Fores og Tyterses Marimer, da alt, i hvad der i de sidste 4 Uger har tildraget sig re hos Eder, aldeles ikke viser fra eders Side J nogen Agreise for Tryttefriheden og regante re ten. Vores Fiendskab til hinanden m. H. Pai, varer, daterer sig ikke først fra i Gaar af, alle som rede 1814 forbandede jeg det Dynastie, som Eved Eders Hielp søgte at smede os i Lænker; m. 1815 førte jeg Vaaben mod Tilbagekomsten A af Eders kjære Herre og Mester, 1830 opm. fyldte jeg, ligesom mange andre Aligt 24 - otte Dage efter greb jeg med særdeles Jver T. til Vaaben, da man sagde, at det angik den gl. sidste Modstand, som De m. H. Pairer pertil sonlig havde foranstaltet. Jeg var personlig p. tilstæde, da en af Eders Midte, Hr. d'Argoul J kom til Rakanatte maa Raadhuset for at over en bringe ham Tilbagekaldelsen af Ordonantserne, ve for derved at bevare Thronen for Carl X. Da be hiin Pair fremstmede sig for ov, søgte han at i bløvgjøre os ved sine Taarer; i Dag fremstilde le vi os for Eder, uden at græde og uden at ha gjøre Knæefald; jeg ville ansee det uværdig de for mig, at tinge med Eder om min Straf, til naar jeg ikke vidste, at min dom forud var bestemt. Det er Eder forbeholdt, at fælaf de den første Dom over mig, som endnu aldrig har været dømt. For at kunne gjøre dette, staae Eder til den Ende ane ve forældede i Love til Tjeneste, som J under den dengang p. gieldende Rets Auspicier have forfattet, og f. som man kun med Skjændsel kan see anvendten ved en Indretning, som har erklæret at vue, tage Folkets Souveranitet til Udgangspunct. Jeg 8 skatter mig lykkelig ved at kunne afgjøre min Regning med min Fangevogter, medens mine i Time have at aflægge :. enhver Regjering, der overskriver de lov forvittrede Fiender, For 5 Aar siden forore fae 182 Aser graver salv Ny aaen Graver for Persel af Eder Hovederne af Carl et synes mine Herrer, som at de bryde den Ministre paa Grund af Juli-Revolutionen, at om Fores og Thierses Marimer, da alt, i Dag affordrer en af hans Undergivne Gena 2 i d. 8de, 4 Uger kan tildraget sig aladvocaten for Mananulm der skalle sær 8 Eder, aldeles ikke viser fra eders Side Juli-Revolutionens Historieskriver af Eder de Abelse : Frukkefriheden og Na altonas Hanneder hvis Histaviaskygge kan skula. Vores Fiendskab til hinanden m. H. Par være, og det i da samme Regjerings Nandaterer sig ikke først fra i Gaar af, alle som er fremgaaet af hiin Revolution. Blande 1814 forbandede jeg det Dynastie, som Eder, blandt de forfulgte Republikaneres Dor d Eders Hielp søgte at smede os i Lænker; meere, seer jeg Hr. Barthe, som i hele 515 forte jeg Vaaben mod Tilbagekomsten Aar, af hans Liv har prædiket Republikant, Eders kjære Herre og Mester, 1830 op, me for den franske Ungdom. Han synes inldte jeg, ligesom mange andre min Pligt, og at føle, at paa ham hviler . . te Dage efter reb jeg med særdeles Jver Deel af vore Handlinger, hvem kan . . Vaaben, da man sagde, at det angik den gen for, at vi i Dag havde staaer som A 1ste Modstand, som De m. H. Pairer per klagede for Ever, naar vi itte af hans lig havde foranstaltet. Jeg var personlig publikanske Veltalenhed havde ladet os henrivstæde, da en af Eders Midte, Hr. d'Aravnt Jeg har den Eedsformular ud, sor m til Lafette paa Raadhuset, for at over en af mine Venner, den Gang Carbonari, som inge ham Tilbagekaldelsen af Ordonantserne, vel som jeg, har desvoren, Han lovede Rep derved at bevare Thronen for Carl X. Da blikken Troskab, han har brudt sin Eed in Pair fremstillede sig for os, søgte han at ikke; og jeg skal derfor erklære mig strafvæødgjøre og ved sine Taarer; i Dag fremstil dig for ham, er det Moral, er det Retfærd vi og - - uden at græde og uden at hed Forbandelse, evig Forhandels sa øre Knæefald; jeg ville ansee det uværdig de Hr. Arago - over de pontiske Corpormig, at tinge med Eder om min Straf, tioner, som driste sig til at dømme politi var jeg ikke vidste, at min Dom forud var selser, men hvad bekymre 2 Ed stemt. Det er Eder forbeholdt, at fæl alt dette, J staae i Begreb med endnu et den første Dom over mig, som endnu alt gang at bringe Politiken et Offer, ligesom sig har været dømt. For at kunne gjøre det have gjort, da J myrdede Marskal Ne staae Eder til den Ende alle de forældede Eders Haandtlangere ville snart lægge Haa ve til Tjeneste, som J under den dengang paa den Mand, der først aabnede sit Hueldende Rets Auspicier have forfattet, og for Juli=Revolutionen, paa den dydige og uegem man kun med Skjændsel kan see anvendtenyttige de Puyraveau. - Jeg har ikke foden Indretning, som har erklæret at ville taa svaret mig, m. H. fordi de ere mine politi Folkets Souveranitet til Udgangspunct. Jeg Fiender, og ikke mine Dommere; mellem atter mig lykkelig ved at kunne afgjøre min ligger en Verden, Hverken Nationen, eller Meegning med min Fangevogter, medens mine neskeheden med dens Love, Fornødenheder ommere kunne hver Time have at aflægge Pligter; hverken Religionen eller Videnskaber, langt sværere Regning for Gud, og senere Kunsterne eller Jndustrien, intet af alt hve haabentlig ogsaa for Nationen! Der gives der hører til Statssamfundet, blive af Elgen Lovgivere, der gives ingen Dommere me= og af os betragtet fra det samme Synspunder er kun bleven Fiender af dem, kun ikke engang Himlen og Jorden frembyde alforhittaade Eiender For - 92, 6 forbede Hr. Persil af Eder Hovederne af Carl m Ministre paa Grund af Juli-Revolutionen, i Dag affordrer en af hans Undergivne Gen og raadvocaten Hr. Plougoulm (der skulle vær de Juli-Revolutionens Historieskriver) af Eder de res Hoveder, hvis Historiestriver, han stui være, og der i den samme Regjerings Nav som er fremgaaet af hiin Revolution. Blan om Eder, blandt de forfulgte Republikaneres Do mere, seer jeg Hr. Barthe, som i hele en Aar, af hans Liv har prædiket RepublikaniPalme for - . - s. Maader, saan fra 11 og at føle, at paa ham hviler Ansvaret for er Deel af vore Handlinger, hvem kan være Boen gen for at vi havde staaet saa 9. ere faaede fa. Eder, - vi ikke af hans sig publikanske Veltalenhed havde ladet os henrive ut Jeg har den Eedsformular i min Haand, som er en af mine Venner, den Gang Carbonari sote, vel som jeg har hosaaven, Han lavade Manda blikken Troskab, han har brudt sin Eed at ikke; og der erklære mig ær til dig for ham, er det Moral, er det Retfærd at hed! "Forbandelse, evig Forbandelse!" – salige Haar Arago - - de volitiske Corporaf, tioner, som driste sig til at dømme politi ar Forseelser, men hvad bekymre J Eder i el alt dette, J staae i Begreb med endnu en alle gang at bringe Politiken et Offer, ligesom et, herre gjort, de J myrdede Marskal Bede Eders Haandtlangere ville snart lægge Haan na paa den Mand, der først aabnede sit Huu og for Juli-Revolutionen, paa den dydige og uegen udt nyttige de Puraveau. - Jeg har ikke for tar svaret mig, m. H. fordi de ere mine politi tog Tiender, og ikke mine Dampeone; mellem nen ligger 2. - Hverken Nationen eller Ma ind noskehøden mod dens Kane - De gge Pligter; hverken Religionen eller Videnskabern ere Kunsterne eller Ondustrien, intet af alt hvis ves der hører til Statssamfundet, blive af Ed har os i det samme Lys, J kunne denfor ikke forstaae mig, og just fordi J ikke kunne dette, i kunne J heller ikke være mine Dommere, forsømmer mig derfor, dømme kunne mig ikke!"