Berlingske Tidende, 1814-12-30
Den 30te November. Exminister Macanas Sag er nu ganske endt. Kongen har i denne Anledning udstædt et Deeret af følgende Jndhold: "Saasnart det guddommelige Forsyn havde udfriet mig fra det Fangenskab, hvori jeg var geraadet, til stor Skade for mine meget elskede Undersaatter, og paa en for mig meget sørgelig Maade, vilde jeg skienke alle dem, der havde fulgt min Skjebne, og deeltager i mit Slaver, en Plads i mit Hierte, og sætte dem under min særdeles Beskyttelse. Nogle af dem aflode ikke at være mig troe under hin trykkende Omstændigheder. Andre lade sig forføre og lede af slette i Menneskeer, krænkede deres Pligter mod den Trone, hvorpaa jeg sidder, udøvede strafværdige Handlinger under beskyttelse af den Tillid jeg skiænkede dem, og strandede paa grundløse Klipper. En af dem var ogsaa D. Pedro Macanaz, hvem jeg i Begyndelsen, skiænkede stor Deeltagelse, fordi jeg troede ham samme værdig, og hvem jeg udnævnte til min Statssecretair for Naadesbeviisninger og Justitsen, da jeg i enhver Henseende holdt ham skyldfri Dog indsendte men snart Klager over ham, hvilke jeg dog tilskrer Misundelse og Utilfredshed. Men da jeg bemærkede, at de daglig tiltoge, vilde jeg dog selv udforske den sande Grund dertil. Ved min første Undersøgelse befandt jeg, at han havde lagt en Handlemaade for Dagen, der fortiente straa Reyselse, og at han end- og havde brudt den Troskab, som han skyldte mig i de ulykkelige Tider, da jeg meest trængte til mine høitelskede Undersaatters Bistand. Jeg burde vistnok, ifølge min allerhøieste Myndighed, strax havde ladet den i Lovene bestemte Straf fuldbyrde paa ham og hans Medskyldige; men da jeg har troet at burde forene Naade med Retfærdighed, og fuldkommen er underrettet om denne Sag, som jeg har lært at kiendt i Macanaz's eget Huus, idet jeg der har fundet Beviserne paa i hans Svaghed og hans Forbrydelser, saa maa jeg, efter mine Kongelige Hensigter til mine høitelskede Undersaatters Nytte og Bedste, andet ord Roden, og dog tillige paa nogen Maade formildt disbefirsoners Ulykke, som have været indviklede i Macanaz's Feil og dan havnsbrydelse. Det er derfor min Villie, at D. Pedro Macana, skal miste sin Værdighed, sin Løn og fine Æresposter, og indspærres paa min Naade i Slottet St. Antoniot Corunna; at D. Dionysto Urbano ligeledes skal miste sine Embeder og sin Løn, og i 8 Aar forevises til et Sted, som han selv maat vælge sig, tyve Mile borte fra Hoffet og den Kongelige Residents, hvorhos han har at betale en Pengestraf paa 10,000 Franker ; at Louis Petit, en fransk Mand af Fødsel, strax skal forlade mine Stater, og gaae tilbage til sit Fædreneland, da de Penge summer, som i min Nærværelse ere fundne hos ham, strax ere sendte til det Almindelige Hospital ; at D. Joseph Mergos, Kiøbmand i Mahon, skal betale en Pengemulet af 15000 Franker ; at D. Jayme Doz, Kiøbmand i Madrid, og hens Søn D. Juan Doz skulle erlægge en Pengemulct af 6650 Franker ; at D. Laz, de Rada, Fr. Estanga, Manuel de Cordova, Jean Baptiste Magnien, Louise Robinet og Domin. Grison hver for sig skulle betale 550 Franker ; at alle ovennævnte blive underrettede om, at deres Forhold har mishaget mig, og at de i Fremtiden vel maae vogte sig for ikke at give ny Anledning til Mistanke mod sig; at D. Salvodor Colomar betydes at han herefter maa vise et hans Embede værdigere Forhold, og at den mindste Forsømmelse deri vil blive meget alvorlig straffet ; at der af de hos D. 1. Jayme Doz deponerede 500 og de hos D. Joseph Estenga deponerede 3000 Franker, samt ovenmtalte Pengebøder skal samles en Capital, som skal anvendes til den madridske Besætnings Underholdning. Jeg befaler, at denne høieste Beslutning skal kundgjøres alle Partier, og den hele paa denne Maade endte Procedure opbevares i Archivet.