Politivennen, 1807-01-01
Om Fængsler. (Tilegnet det danske Kansellie.) (Fortsat fra No. 466. 157 og 168) Vi standsede ved de Menneskers Afklasselse, som vore Love have gjorte til Gjenstand for Fængsling. Vi saae, at denne Afklaffelse burde skee efter Hensigten for Fængslingen. Vi finde da strax, at alle Fanger kjendeligen skiælnes, som 1) de, der ved Fængslingen blot skulde paa kortere eller længere Tid tilstedeholdes; 2) de, hvem Fængslingen tillige er bestemt som en Straf. Den første Klasse af Fængslede indeholder altsaa hos os a.) Gældsfanger. b.) Personer, der ere under Mistanke eller Anklage for Forbrydelser. c.) Galle Mennesker, eller Personer, der i større eller mindre Grad ere berøvede Fornuftens Brug. Jeg haaber, at enhver er enig med mig i at finde, at ovennævnte tre Slags Fanger hører til den første Hovedinddeling, da det aldeles ikke synes at være rimeligt, at Fængslingen bør tænkes, som en Straf for nogen af dem, det vil sige, bestemt af Lovgiveren til at være det. Men vi ville nærmere betragte hverSlags især, altsaa først 4 Gældsfanger. En højst besynderlig Benævnelse. Paa anden dansk Mennesker, der ere deres Frihed berøvede, fordi de ikke i pligtig Tid kunde betale en Medborger en Sum Penge, og underkastede, at være Friheden saaledes berøvede af denne Medborger, saa længe ham tykkes, med mindre hin Sum betales. Der er af andre skrevet en Mængde Ting, saavel for som imod Gældsfængsling. Man har paa den ene Side fundet, at der ikke kunde sættes Grændser nok mod Uordholdenhed i Pengesager; at den der heri befandtes skyldig, satte andres Velfærd i Vove, og at en Jndespærrelse, eller Berøvelse af Frihed, hvorved han enten selv bragtes til at tilfredsstille sin Kreditor, hvis Uformuenheden kun var skrømtet, eller i det mindste hindredes fra, fremdeles at sætte andres Velfærd i Vove, ikke var et for haardt Middel at overgive i hans Kredtors Haand. Paa den anden Side har man yttret, at Frihed (forudsat, at Gældsarrester, som tilbørligt, vare saadanne, at blot Friheden der tabtes) ikke i en velordnet Stat kan blive Gjenstand i eller ved en Gældsag. Hvor Frihed ikke er nogen Res i Sommere, etc. Handelsvare (og Landbolovene have viist, at vor Regiering ikke ønskede dette) der maae den ikke for Penge kunne mistes eller faaes; at Magt til at berøve en Borger sin Frihed, burde aldrig beroe paa Medborgerens Tykke; at slig Magt næsten aldrig kom Kreditors beskadigede Velfærd, men gjerne kun hans Had eller Hævnelyst til Tarv, at den uefterretlige Debitor ligesaa godt ved en offentlig Bekjendtgjørelse som ved Fængsling kunde hindres fra at fremture i sit Kreditmageri; at Staten fik større Byrder og færre gavnende Lemmer ved slig Kreditorernes Fængslingsret; at den Fængsledes Forhold i den huslige Stand gjorde denne Ret ofte i højeste Grad forhadt og afskyelig; og at det er grusomt at benytte sig af Forældres, Børns, Sødskendes eller Venners Ynk, til at afklæde, som man siger, eller ødelægge dem. Vi overlade Læseren at fælde hvad Dom han vil, nok er det denne Fængslingsret bestaaer hos os. At den endog her har, ved Mangel hos Fængslerne, faaet noget end Hadeligere, vil falde enhver i Øjnene, naar vi have viist, hvordan et Gældsfængsel bør være indrettet. (Fortsættes.)