Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-12-10
Naar det da i Dommen anføres som Jndholdet af Jnseratet qv., at deri, "næst at berette Factum anstilles Betragtninger over det Spørgsmaal, om Tyven var kommen ind i Huset udvendig fra, eller havde vidst at skaffe sig Ophold eller Skjul i Huset, og kommer til det Resultat, at det Sidste har været Tilfældet, da maae vi herved erindre: at man naturligviis ikke kom til noget Resultat i saa Henseende, hvilket selve Jnseratet (hvis Resultat eller Conclusion blot er en Opfordring) viser, samt at det ligger i Forholdets Natur, at man – i Præmisserne til denne Conclusion – blot kunde udtale de da gængse Formeninger eller anføre de Sandsynligheds Grunde, der syntes at tale imod, at Tyveriet var forøvet fra Gaden af – hvilke Grunde vare støttede paa bestemt opgivne data, saa at deres Vægt af Enhver kunde bedømmes, og hvilke kunde have været forøgede med den mærkelige Omstændighed, at der i Boutikstuen var et Vindue udtil den godt indlukkede Gaard, hvilket Vindue ei var forsynet med Krog eller Haspe indvendig, men blot udvendig fra gjort fast med nogle smaa Hvirvler, saa at det kunde udtages udvendig fra At der altsaa var fuldkommen Anledning til at træde frem med Jnseratet, og hvad der maa ansees som dets Hovedindhold) navnlig med "Opfordringen til Justits- og Politievrigheden om, med al mulig Jver og uden Persons Anseelse, at forfølge ethvert somhelst Spor, der kunde lede til Giernings mandens Opdagelse, hvortil der blev knyttet Ønsket om at der maatte blive sendt en anerkjendt dygteJnqvisitor herover, for, i Forening med den ordinaire Justitsbetjent, at virke til Opdagelsen af denne og lignende Forbrydelser – var, som ovenberørt, en Følge af den særdeles Jnteresse vi, saavel for vore egne Eiendele, som for de os betroede Penge og Midler, havde i Opdagelsen af et saa yderst farligt Tyveri, i Forbindelse med at der fra Forhørsdommerens Side til Forbrydelsens Opdagelse ikke var gjort hvad der burde været gjort: ligesom det var en Kjendsgierning, at Forhørsdommeren ikke havde de Evner og den Kraft som Jnqvisitor, der var ønskeligt, hvortil hans fremskridende Alder naturligviis og bidrog, saa at ikke Nogen med mindste Føie kunde finde noget Anstødeligt i Ønsket om Assistence ved Jngisitionen, idetmindste ikke nogen, der sætter Vigtigheden af Retssikkerheden over Yndest hos Embedsmændene. Vi have sagt, at der fra Forhørsdommerens Side ikke var gjort, hvad der burde været gjort, og skulle vi, som Beviis for Rigtigheden heraf, anføre Følgende. Dagen efter Tyveriet lod den Bestiaalne, med undertegnede Fuldmægtig Ovesen, anmelde, at der, ifølge Opgivende, om Morgenen 3 Fodgjængere vare sporede i Sneen paa Veien til N. Vilstrup, paa hvilken Anmeldelse der aldeles ikke blev reflecteret, men vi formene dog, at det havde været Dommerens Pligt at lade dette Spor forfølge, og var dette skeet, vilde han upaatvivleligt have antruffet Forbryderne, hvilke, som det siden viste sig, netop vare gaaede den Vei. Vi maae dernæst ansee Afbrydelsen af Forhøret den første Dag for høist ubetimeligt, idet vi formene, at det havde været Dommerens Pligt, strax at have foretaget Undersøgelse ei alene i Amtstue-Gaarden, saavel hos Hansen som hos Amtsforvalteren, og alle Tjenestefolkene der, men og hos Amtstuefuldmægtigen og Contoirbetjentene. Var dette skeet, kunde Jngen, og navnlig ei Hansen, havt Noget at klage over, efterdi der da et var kastet Skygge paa nogen Enkelt. Jstedetfor at saadan general Undersøgelse burde have været foretagen strax, hengik Tiden til den 18de Januar, da Forhøisdommeren indfandt sig paa Hansens Bopæl, for at optage Forhør over ham og Familie, ligesom og at opfordre Kjøbmand Hansen til at aflevere Nøglerne til hans Gjemmesteder til Eftersyn, alt for at fjerne den Mistanke, som offentlig er udtalt om at han skulde have Deel i det begaaede Tyveri, hvorefter Hr. Hansen erklærede, at han ikke havde noget imod, at hans Gjemmer bleve efterseete og undersøgte; og derpaa afleverede Nøglerne til hans Gjemmesteder for Penge - hvilke Dommeren, derpaa undersøgte. Ved denne Fremgangsmaade forekommer det os klart, at det er Forhøisdommeren, som offentlig har lagt Mistanke for Dagen imod Hr. Hansen, og har ladet denne træde frem ved Skridt, der kunde være velskikkede til at skade Hr. Hansen, i den offentlige Mening, ligesom det er de flere Jndvaanere aldeles utilregneligt, om Dommeren virkelig er gaaet frem imod Hansen paa den anførte Maade. Efter at vi saaledes have viist, at det var Forhorsdommeren, som ved det af ham udviste Forhold maa have givet Anledning til at den offentlige Mening, med Hensyn til det omhandlede Factum, i nogen Tid var ugunstig stemt imod Hansen, hvortil denne dog ogsaa selv gav nogen Anledning ved urigtig og modsigende Forklaring for Retten (eft. vort Jnserat af 28de Februar f. A. i Veile Avis No. 3335, – er det Urigtige i Dommen angaaende de Omstændigheder, der maatte henlede Publikums Mistanke, mod Kjøbmand Hansen, og hvilke Dommeren har villet tilregne de flere Jndvaanere – derved tilstrækkeligt godtgjort. Det fortjener maaskee til Slutning der at bemærkes, at Tyveriet ikke blev opdaget som Følge af nogen Virksomhed fra Forhørsdommerens Side, men at netop Jnseratet i Veile Avis No. gav Anledning dertil, idet en Mand, navnlig Jes Thomsen, havde forstaaet dette Jnserat saaledes, at han (skjøndt sligt ikke var Tilfældet) troede, at deri var udlovet en stor Douceur for Opdagelsen; i denne Formening (fr. vort Jnserat af 28de Februar f. A. i Veile Avis No 1 3/4/5) meldte han sig den 6te Febr. f. A. hos Ovesen, samt yttrede, at han nok kunde opgive Tyven, som han dog ikke navngav. Jes Thomsen blev da gjort opmærksom paa, at endnu var ingen Douceur udlovet; thi det var først efter at Jes Thomsen havde været hos Ovesen, at Anon cen om Douceuren samme Dag blev indleveret til Jndrykkelse i Veile Avis No. 13/5, der først udkom den 7de Februar. Jes Thomsen havde iøvrigt lovet, at komme igien til Ovesen den 8de Februar, men da han ikke kom, blev der, den 9de f. M., fra Amtstuen anmeldt for Politimesteren, hvad Ovesen havde erfaret af Jes Thomsen samt af en anden Mand, til hvem Jes havde betroet sig; og ifølge denne Anmeldelse var det, at Politimesteren den 10de f. M. reiste ud, og arresterede Smeden Jens Jensen, der senere bekjendte at være deelagtig i Tyveriet og derfor blev dømt, hvorimod de 2 andre, som Skyldige angivne, bleve frifundne, da de nægtede at have været meddeelagtige. At det endvidere i Domspræmisserne qv. er statueret som noget naturligt, at den offentlige Mening, efter at Tyveriet var blevet opdaget, skulde have vendt sig imod de flere Jndvaanere – hvortil Sagens Procedure og de derunder producerede Oplysninger ikke gave Dommeren mindste retlig Anledning – maae vi ansee som aldeles urigtigt, og ligesom vi ikke have mærket nogen saadan Yttring fra den offentlige Menings Side, saaledes maae vi paa det Bestemteste protestere imod Dommerens Berettigelse til at statuere dette for vort Vedkommende. Denne Protest gjælder ligeledes den ugrundede Dom, han giver om de flere Jndvaaneres Forhold med Hensyn til Jnsecatet qv., hvilken vi ligeledes maa afvise som ubeføiet. Naar Dommeren tillige har berørt Hr. Hansens Jnserat i Aarhuus Avis Nr. 11 3/4 og hans der brugte ugrundede Yttringer mod de flere Jndvaanere, da har Dommeren overseet, at alle Hansens Yttringer bleve ham tilbagegivne i Jnseratet i Veile Avis Nr. 3 3/4 med Reservation at drage ham til Ansvar derfor, hvilket Jnserat ogsaa findes i Aarhuus Avis Nr. 1333.