Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-08
Man læser i Norske Rigstidende Nr. 16, at Prof. Steenersen i Christiania har udgivet et Forsøg til en Lærebog i Religionen til Brug for de lærde Skolers høiere Klasser." Saadanne Bøger fortjene, for den uberegnelige Jndflydelse, de kunne have, alvorlig og prøvende Opmærksomhed, og da det ikke ligger udenfor disse Blandingsstykkers Grændser, at iagttage, hvad Religion man i Norge indpoder Folkets tilkommende Lærere og Videnskabsmænd, saa turde det ikke være umuligt, at bemældte Lærebog her vil blive nærmere vurderet. 13. En Erklæring fra Dr. Wegscheider. J den Halliske Allg. Lit. Zeit. Dec. 1827. Nr. 298 findes en kort Erviederung" fra ovennævnte Lærde i Anledning af adskillige Opfordringer til ham, om at bestride de af Dr. Hahn, i Leipzig i Fjor gjorte Angreb paa Rationalismen. Den indeholder tre Punkter, først troer Dr. Wegscheider det aldeles unyttigt at forsvare sit System mod et saa urimeligt Angreb, som Dr. Hahns. Han finder det endvidere selvmodsigende og underligt, at en Mand, der i mange og væsentlige Lærdomme selv beviislig er afvegen fra den gamle kirkelige Orthodoxi, alligevel anmasser sig at lyseKjettere i Band eller vise dem ud af den evangeliske Kirke. Endelig tvivler han ikke paa at, endskjønt Dr. Han har fundet for godt, for ramme Alvor at igientage i den sachsiske og preussiske Kirke det væventyrlige Foretagende", som i den danske mislykkedes for "Ex Pastor Grundtvig og Konsorter, ville dog de nævnte tyske Kirker opføre sig ikke mindre værdigen og ægte protestantisk i denne Sag, end den danske Kirke og dens priisværdige Regjering i hin. (Hvor som ønsker grundig og tilforladelig Oplysning om den Hahnske Feide, kan finde den i samme Lit. Tidende for Novbr. f. A. Nr. 281. fr. Man læser der ogsaa den morsomme Efterretning, at lystige Hoveder have faaet den lidet sublime Jdee, at kalde Dr. Hahns Disputations=Alt af 4de April 1827: en mislykket Hanefægtning.") 14. Den lærde Dr. Rudelbach. Saaledes tituleres Dr. Ruddelbach af Dr. Baden i hans nylig udkomne Flyveskrift om den protestantiske Kirkes Forhold til Staten. Herved paatrænge sig tvende Spørgsmaale, det ene: er Dr. Baden den Mand, der forstaaer sig paa theologisk Lærdom, og det andet: med hvad Ret kan det siges om Dr. Rudelbach, at han er lærd? Det første Spørgsmaal vil man her ikke indlade sig paa at besvare; men det sidste synes at fortjene en nøiere Overveielse. J en Sag af denne Natur kommer alt an paa, hvad man egentlig mener med det Tillægsord lærd. Dersom man ved en Lærd blot forstaaer saadan En, som har megen Læsning i en Mængde af gamle og nye Skrifter, skrevne paa gamle og nye Sprog, uden at tage Hensyn til, hvorledes samme Person er sindet og hvorledes han anvender sin megen Læsning; da kan ingen med Grund ville frakjende Dr. Rudelbach Prædikat af Lærd. Men indbefatter man i Begrebet om Lærdom desuden den Belæstes Tænkemaade og Sindelag, forsaavidt samme er eller bør være en Følge af selve Læsningen, hvorved altsaa det rigtige eller urigtige i denne kommer i Betragtning, samt tillige den Brug og Anvendelse, som gjøres af den ved Læsning erhvervede Kundskab, og forstaaer man ved den Lærde en Mand, som ved Hjælp af udbredt og rigtig anstillet Læsning har erhvervet sig en Skat af grundig Kundskab, og derhos forstaaer at anvende hæderligen i Livet det Gode, som han i Studerekammeret flittigen har tilegnet sig, da bliver det høist tvivlsomt, om en saa ærefuld Benævnelse kan til lomme Dr. Rudelbach, thi i hans Skrifter, sindes vel mangfoldige Spor til udbredt og meget omfattende theologisk Læsning, men til at samme har været rigtig anstillet, f. Ex. uden Eensidighed og Fordom, eller haft gavnlig Indflydelse paa Hr. Doctorens religiøse og moralske Theori og Praxis. dertil finder idetmindste Jndsenderen saare faa Spot. Den rigtige Anskuelse af Tingen bliver da vel denne: at man giør bedst i at betragte Dr. Rudelbach, forsaavidt som man hidtil kjender ham, ikke som lærd Theolog, men som et Slags Monstrum af ufornuftig theologiserende Crudition. Sandheden af denne Sætning vil blive end mere indlysende, naar man læser den Opsats, der nu følger. 15. Urimeligt Ræsonnement og prang Skriftfortolkning af Dr. Rudelbach. Jkke blot i ovenstaaende Stykke, men allerede tilforn er det i disse Optegnelser blevet yttret, at der i alt, hvad Dr. Rudelbach skriver, forekommer meget, som gjør hans Lærdom mistænkelig, saasom falske og skjæve Anskuelser, vandig Snak og deslige. Dersom denne Paastand var ubeviislig, saa vilde Jndsenderen, idet han fremsatte den, ikke bære sig stort bedre ad, end den Mand, han dadler, men det, som her er sagt, kan bevises, og derved faaer Sagen et ganske andet Udseende. Dog, skulde man udhæve og formelig beviisliggjøre den Mængde af baade logiske og theologiske Bommerter, samt af vrange Skriftfortolkninger &c. &c., hvori Dr. Rudelbach har gjort sig skyldig, da blev man, skjønt Sagen i sig selv slet ikke er vanskelig, just formedelst Mangfoldigheden næppe færdig i nogle Aar. Da det nu vilde være taabeligt, at paatage sig et saa seent og lidet frugtende Arbejde, og da desuden Exempler bedste oplyse hvilkensomhelst Paastand, og tillige kunne lære dem, der interessere sig forSagen, at finde andre lignende Exempler, saa vil man her indskrænke sig til et Par saadanne, hvilke derhos ere instar omnium d. c. lige saa kraftige, som alle de andre tilsammentagne.