Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-04-24
General Yermoloff blev af Keiser Alexander udnævnet til General-Gouverneur over de Provinser, som ligge sydlig for Caucasus, efterat han var kommen tilbage fra et meget glimrende Gesandtskab i Trheran. Et stort Renomee gik foran ham, da han ankom til Georgien og han var om givet af meget udmærkede Officere, blandt hvilke især de 10 Generaler Villiaminoff distinqverede sig, hvoraf den ene forestod den militaire Administration og den anden var Chef for Generalstaben. Unge Officere af de første Familier i Rusland bestræbte sig for at komme til at tjene under en Generals Fane, som havde udviist saa megen Duelighed og Mod i de frygtelige Feldtog i Aarene 1813, 14 og 15, og loge ikke i Betænkning at søge Krigstjeneste i et Land, hvorden man hedintil kun havde pleiet at sende Officere, som vare faldne i Unaade med Undtagelse af de høistkommanderende. General Bermoloff er en Mand af en høi Vært og besidder en overordentlig Legemstyrke, et Fortrin, som i dette Tilfælde fortiener at anføres fordi det bidrag til at frembringe det første Jndtryk af Skræk, som hans Ankomst foraarsagede iblandt Biergbeboerne i Caucasus. Han er langt fra at besidde en Asiatisk Satraps Egenskaber, og har snarere antaget en Seythers Sædvaner. Han foragter Orientens Yppighed og reiser næsten bestandig i en Vogn som ikke engang hænger i Flædre; han sover paa et simpelt Teppe og er næsten overdreven maadelig i sine Nydelser. Med disse strenge Sæder foreener han en stor Høflighed og den høieste Grad af Galanterie. Han er tillige en udmærket Taktiker og en god Litterator, læ er nu i Polyhius og strategiske Værker og nu i Cicero og Virgil, og naar man tilføier, at han med disse Egenskaber forbinder en stor Strenghed, en samvittighedsfuld Retfærdighed, den ædelste Urgennyttighed, en stor Kjærlighed for sin Souverain og sit Fædreneland, saa maae man tilstaae, at Keiser Alexander kunde ikke have truffet noget bedre Valg, for at betrygge sine Nationers Lykke paa hiin Side af Caucalus. Saasnart han havde overtaget Gouvernementet, saa erkiendte han snart hvormeget der vilde høre til for at bringe Orden tilveie i et Land, som havde været udsat for i delige fiendtlige Jnvasioner, som havde været slet bestyret og var fuldt af indvortes Selvraadighed og Anarchie. Mange Grorgeske Familier vare blevne ruinerede ved Perserns sidste Jnvasion r i Tistis i Aarene 1795 og 1812; da de havde udplyndret Staden og bortført 16000 Jndvaanere som Slaver fra denne Stad og fra Georgien, hvilke endnu ere Slaver i Teheran og andre Stæder i Persien. De fleeste Georgier havde desuden ikke endnu nogen Hengivenhed for den Russiske Regiering, som vel beskyttede dem imod Jnvasioner; men hvorved de tillige bleve tvungne til at føre et roeligt og stille Liv, hvortil de under den forrige Regiering ikke havde været vante. Generalen opdagede snart dette Træk i den nationale Charakteer, og Krigen med Biergbeboerne gav ham Midler til at beskiæftige de Georgiske Prinsser, som havde meest Lyst til Soldaterlivet. Han ansatte dem ved Armeen, tillagde dem Rang, gav dem Commando, og søgte imedens han udmærkede de høiere Klasser at vinde Folket i det Heele ved paa alle Maader at befordre Agerdyrkningen og Handelen. Derved lykkedes det ham efterhaanden at giøre disse Nationer, som tilforn havde udviist megen Uvillighed imod den Russiske Regiering, hengivne for deres nye Souverain, Hans Fortienester af Hovedstaden Tiflis ere Særdeleshed udmærkede. Denne Stad bliver deelt af Cyrus eller Curfloden i to Deele. Paa den høire. Bred ligger den gamle Stad, Svovlbadene og Nyestaden. Paa den venstre derimod Forstæderne Awlabari og Jsni og en Landsbye, som er beboet af Tydskere. Da den Broe, som tiente til at vedligeholde Communicationen imellem begge Afdeelinger, var nærved at nedstyrte, saa er der nu i tre Aar blevet bygget paa en nye Broe af Træe og af en eneste Bue. Da jeg i 1820 saae den gamle Stad, vare næsten alle Gader spærrede af Ruiner, sørgelige Minder og Persernes Jnvasion, over hvilke man kun med Vanskelighed kunde komme for at naae til Døre af to Alens Høide, og som førte til Huse, som næsten laae under Jorden og som tiente til Boelig for Jndvaanerne; de flade Tage paa nogle af disse Huse laae næsten i samme Linie med de snevre og krumme Gader. Men tre Aar vare tilstrækkelige til at forandre denne Stads Oltids Udseende og forfaldne Tilstand, som skildrede de vilkaarlige Asiatiske Regieringers trykkende Herredømme, og at give den en saadan Skikkelse, som udmærker de Stæder, som blive bestyrede efter det civiliserede Europas Grundsætninger. For at bevirke en saa vigtig Forandring, maatte Politiemesteren, en Jngenieur-Officeer og nogle Medhielpere afsætte en saadan Bredde paa Gaderne. at dog en Vogn kunde passere igie nem dem og hvorved man nøie vaagede over, at de bleve anlagte ganske lige, og man tilstod Jndvaanerne kun en temmelig kort Frist for at opbygge deres Huse, som i Almindelighed kun ere 12 til 14 Fod høie af brændte Steene. For at beskynde dette Foretagende blev et meget stort Terrainanviist for at fabrikere disse Steene. En Mængde Soldater bleve ansatte til at arbeide derpaa, andre bleve brugte til at færde Egetræer i Skovene. Tømmeret blev flaadet ned af Kur Floden til Tiflis og paa den Maade bleve de nye Bygninger opførte i den gamle Stad, med en Hurtighed, hvorom man ikke kan giøre sig nogen Fo(Fortsættes.) restilling.