Jyllandsposten, 1841-03-26
Det er en afgjort Sag, at Hesteforædlingen i Jylland er en Gjenstand af største Vigtighed. Man behøver blot at kaste et Blik paa vore stolte Hestemarkeder, for strax at blive vaer, med hvilken Forkjærlighed den jydske Landmand og Bonde opdrætter dette Jordens ædleste og skjønneste Dyr. Det er hans Stolthed, hans Rigdom og altfor ofte er den jydske Bondes hele timelige Vel beroende paa det større eller mindre Held, som hans Hestebesætning afkaster. Griber Sygdom om sig i Hestestalden – som sjeldent er – stiger Bonden Bekymring til det Yderste, og Exempler gives der end- og paa, at Bondekonen ved Tidenden om Følhoppens pludselige Død strax er vandret bag efter. Tager mani Betragtning, at Bondens Hestetillæg i uheldige Kornaar, isærdeleshed tidligere da Kornavlen her i Provindsen var en Kreaturtillægget underordnet Sag - ofte udelukkende var istand til at dække Skatter og Udgifter, er det ei at undre over, at Jyden med endog mageløs Omhu pleiede dette herlige Huusdyr, som, foruden at bestride Avlsdriften, tillige ved Tillægget ind vandt den i Oeconomien største Fordeel. At træde indi Jydens Hestestald er derfor i Almindelighed en sand Glæde; Reenlighed, Orden, Afpudsning findes for det meste her foretaget paa bedste Maade. Ere Markederne forestaaende, kan man være forvisset om, at Markeds candidaten bliver pleiet med en Accuratesse, som kjendes paa Dyrets Ryg den Dag, den leder efter Kjøber. Jntet Under derfor, at Jyllands største Hestemarkeder endog ere de eneste i deres Art. Og dog med alt dette gives her endnu Meget at ønske. Selve Stammens Forædling er en Gjenstand, der paatrænger sig hver tænksom Bonde, og dog har hidindtil denne Opgave ikke været at løse. Saa bekjendt det er, at ingen pludselige Overgange due noget, og at den danske Regjering ingenlunde kan bebreides den Feil at forhaste sig ved sine Udførelser, saa vist er det, at i den Provinds, hvor Bonden, selv ved at kjøre opad Bakker, ikke alene staaer af Vognen, men endog skyder bag paa denne for at lette Hestene Byrden, der maatte en pludselig indført Væddekjørsel paa den Viborger Bane - hvor endog tvende Kudske paa een og samme Gang, med tvende Pidske hver, maatte i uafbrudte Rap ophidse de forspændte Væddeløbere, som i Sommerheden i det dybe Sand foer afsted i Carriere kun bidrage til at Bonden, istedetfor at tilskyndes til Efterligning af saadan Mishandling af sine Heste endog paa det bestemteste modsatte sig disses Afbenyttelse paa denne Maade. Det hialp derfor ikke ret meget, at den værdige Overstaldmester Hauch holdt en Tale ved hver Væddekjørsel til Forsamlingen, der gik ud paa, at "Hestens Styrke beroer paa dens Hurtighed; thi Bonden vedblev stedse sin Paastand, ikke paa saadan Maade, at ville kjøre gal med sine Heste. Væddekjør selen førte derfor ikke til noget Maal. Vædderidningen begyndte nu; men her begik man den store Feil, udelukkende at give Fuldblodet Adgang til alle høie Præmier, som desværre gik over Kongeaaen, da Jngen i Provindsen vare i Besiddelse af denne Race. Omsider oprettedes flere Væddeløbsbaner, en Comitee dannede sig til Hesteracens Forædling i Jylland, Regjeringen ydede 18000 Rbd. til dette Øiemed, og 5 Aar bleve bestemte til denne Sums Anvendelse ved uddeelte Præmier paa Banerne. Men det første hovedkulds Spring at ville bibringe Bonden Attraae efter at lade Hesteraeen forædle med Fuldblod og deeltage i Væddeløb, forfeilledes for største Deelen. Bedækningspengene vare i Begyndelsen altfor høie, nemlig 20 Rbd., flere af Fuldblodshingsterne vare feilfulde, Væddeløbsbanerne favouriserede stedse Fuldblodet, Opmuntring til at stille Halvblodstillægget paa Banerne, manglede, og man var i Almindelighed af den Mening, at de 18,000 Rbd. saare uhensigtsmæssig bleve anvendte af Comiteen. Der til kom, at det efter Fuldblodet faldne Afkom aldeles ikke svarede til Forventningen; istedetfor vel proportionerede Heste fik man kun Bastarder, som snart her snart der slægtede Hingsten paa, imedens den overvægtig bibeholdt Hoppens Hovedfeil. Det store Misgreb at sammenparre tvende hinanden saa aldeles afvigende Hesteracer aabenbarede sig derfor snart, og indlysende blev det nu for Enhver, at man havde forregnet sig og kun med Nytte vilde kunne gjennemføre denne vigtige nationale Sag ved at lytte til vor berømte VeterinairNeergaards gyldne Lære, at opnaae Dyreracernes største Fuldkommenhed ved Racens Forædling i sig selv eller ved Parring af meest eensattet Stamme. Dette var det ogsaa, som Hr. J. Nathansen stedse ivreede for, idet han paastod, at Tillægget efter Halvblodet alene vilde bevirke den jydske Hesteraces sande Forædling. Og til denne Anerkjendelse kom Hr. Nathansen saameget lettere, som han fra først af deeltog i alle de Væddeløb, som fandt Sted i Landet, og endog paa eenkelte af disse, ved personligt Ridt, vandt de udsatte Præmier. At imidlertid den Passion, hvormed han hengav sig til det kostbare og vovelige Forsøg, at stille Væddeløbere paa Banerne, snart maatte ødelægge hans oeconomiske Forfatning, var naturligt. Bittert fik han nu at føle Sandheden af Neergaards Ord: "at den fattige Mand i Danmark er den foragtede Mand; man nøiedes ikke med at kalde ham den Hestegale og den gale Jøde, men gik endog saa vidt, at man baade indspærrede ham i Hospitaler og Daarekister, saa han i sin Fortvivlelse var parat til ethvertsomhelst Skridt, ja endog til Aflivelse. Jntet Under derfor, at han ved Nattetider undkom fra Bidstrup Ladegaard, ved at springe ud fra første Etage. Hvorvidt Kabale har været med i Spillet ved hele denne Forfølgelse, er vanskeligt for Andre at dømme om, skjøndt det ikke er usandsynligt, at Hr. Nathansens Ophør med Manufacturhandelen i Randers, hvortil han var sjelden godt skikket, ikke ubetydeligen har bidraget til at paadrage ham Slægtninges Uvillie, ved derefter at kaste sig over lidet importable Gjenstande, hvilket disse mulig endog forendeel befrygtede at komme til at lide under. Og saa hviler der et mørkt Slør over det over ham afholdte Forhør i Randers, hvorom Hr. Nathansen i offentlige Blade har nedlagt den Beskyldning, at man under dette Forhør betjente sig af 26 falske Vidner for at styrte ham i Ulykken. Dog ogsaa dette bliver vel engang klaret. Saameget er vist, at Redactionen af dette Blad, selv paa den Tid, da Enhver spottede den Nathansenske Hesteplan og endog de fleste Blade offentligen nedrev Manden, stedse nærede den Overbeviisning, at Planen forsaavidt i det Væsentlige var fortrinlig, at den gik ud paa den jydske Hesteraces Forædling ved Halvblod, som udvalgt af stærkbyggede og gode Beskelere netop vilde være det rette Middel til at fremme dette nationale Foretagende. Naar der paa denne Grundvold med Sagkundskab bliver bygget, og Væddeløbene efterhaanden blive indrettede saaledes, at Halv- og Qvartblod alene kunne tage de udsatte Præmier, hvorfra Heelblodet, idetmindste indtil videre, maatte excluderes, kan der ingen Tvivl være om den betydelige Fremgang, som den jydske Hesterace endog aarlig vil have, og som ganske sikkert vil afføde heel andre Resultater end Fuldblodets Jndblandelse i den jydske Hesterace. Det er derfor en saare glædelig Sag, at Hr. Nathansen med Standhaftighed har overvundet sin Lidelseshistorie og ved sine gjentagne Anstrængelser omsider har sat det igjennem, som den nedsatte Comitee ligesaavel kunde have bevirket med de 18000 Rbd., derforendeel kunne ansees som henkastede til ingen Nytte.