Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-11-06
Den Vest-Siællandske Avis, eller: Ugeblad. Slagelse. den for landske Historie. uden og indenfor vigtigste Nyeheder. Dagens Redigeret af Pastor og Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. de Aarg. Tirsdagen, den 6. November 1821. No. 99.) 3de Aar Tirsdagen, den 6. November 1821. No. 99.)Med Kongl. allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Om Grækernes Charakteer. (Af Pouquevilles Voyage dans la Grece 1820.)Man erkiender endnu, siger den saakyndige Forfatter, hos Grækerne selv, ligesaa godt som ved deres Fædrenelands Mindemærker, den charakteristiske Typus, som Historien har paatrykket dem, i Udtrykket af de skiønne og ophøiede Jdeer, hvortil de have bevaret et naturligt Hang; og ligesom man selv i de lemlæstede Torsos, af Phidias Skole endnu seer Sporene af deres ophøiede og oprindelige Dannelse, saaledes opdager man ogsaa i Charakteertrækkene hos dette to Gange undertrykkede Folk, dets ædle Herkomst. Denne Vedvarenhed af dets nationale Charakteer, som saa faae Reisende have skiænket deres Opmærksomhed, maae opvække saameget større Jnterresse, naar man betænker al den undsigelige Elendighed og Kummer, som dagligen nedtrykker Grækerne paa deres sørgelige Jordiske Løbebane. Man forbauses over hvorledes, efter en saa grusom Skjebnes Forandringer, og efter saa frygtelige Omvexlinger, at Hellenernes Efterkommere, som ere styrtede igiennem alle de Revolutioners Elendighed, som have rystet Orienten, at disse Sønderknuste have været istand til blot at beholde deres Existence som et Folk (dette har Biergene bevirket. Disse naturlige Fæstninger for Nationernes Frihed). Man kan ikke andet end med Beundring betragte den Standhaftighed, hvormed de have modstaaet Undertrykkelsen og hvorved de have bevaret deres nationale Skikke og Levningerne af deres Sprog, som er det meest vellydende af alle. De Reisende finde nu Grækenland i en undertrykket og ulykkelig Tilstand, og denne Tilstand forleder dem til at fælde en prang Dom over dets Beboere. De see et undertrykket Folk og istedetfor at betragte det med den Agtelse, som man skylder den Ulykkelige og at opdage Gnisterne til den ædle Flamme, som endnu brænder i dette Folks Jndvortes, saa udforske de blot dets Feil og Svagheder, for saaledes at blive frie for at udvise det den Medlidenhed og Deeltagelse, som det fortiener. De beskylde Grækerne for Feighed, fordi de ere overgivne til Vilkaarligheden og saaledes tvungne til at udvise et slavisk Forhold imod deres ubarmhiertige Herrer. De beskylde dem for at være Løgnere, ligesom det var de Undertryktes Pligt at sige Sandheden til deres Tyranner. Maae man ikke meget mere forbauses over, at der endnu kan existere Spor af Dyd og Sædelighed hos Grækerne! Maae man ikke med Grund beundre, at Grækerne endnu kunne være blevne Christendommen troe, da denne er saa forhadt i det Land, som de beboe, og da Overgangen til Jslamismen er et Middel til Friehed og til at opnaae de største timelige Fordeele. Hr. Pouqueville tilstaaer imidlertid, at de fornemmere Grækere, som blive af den Tyrkiske Regiering befordrede til anseelige Embedsposter ere stolte, hovmodige og undertrykke deres Medborgere; men disse ere at betragte som Friegivne, som have antaget deres Herskeres Sæder; men siger han hvem kan see en Nation, hvis Forfædre vi skylde vore skiønne Kunster og Videnskaber, og den vigtigste af vor Cultur og nærværende Oplysning; hvem kan see den undertrykket under det meest nedværdigede Slaverie, og derved afholde sig fra Taarer. Man beskylder Erækerne for at være hengivne til Falskhed og Bedragerie; men deres Stilling maae nødvendig lede dem dertil. J Henseende til sin Troe forstiller Grækeren sig aldrig, han taget aldrig i Betænkning at sige: "Jeg er en Christen Selv i Nærværelsen af den bitterste Fiende af sin Troe, under hvis Aag han sukker, aflægger han frimodig denne Bekiendelse. Han er endnu sit Fædreneland overordentlig hengiven, og det føde Fædreneland, som han kalder det, opvækker hos ham de meest levende Følelser. Religionen er imidlertid det fælleds Baand, som forener alle Grækere til en stor Familie. Det er mærkværdigt at fre hvorledes i Grækerne Religion at Hedenskabets deer ere blevne forbundne med Christendommens. Englen og Helgene ere traadte i Gudernes og Halv gadernes Sted. Saaledes aabner den hellige Jom rue Panagia kaldet ligesom Venus Morgenrødens ørle; de 40 Helgene bringe Nattergalen og Forgaret med sig; St. Nicolaus formilder Havet; St. Georg beskytter Landmændene og Høsten; Hyr derne anbefale deres Hiorde til St. Demetrius, som er meget naadigere og gunstigere end den gamle Pan var det. Jstedet for Penaterne eller de gamle Huusguder ere Reliqvierne komne, hvis Jndflydelse man tilskriver alt det Gode, som møder i Familien, og som man henvender sig til for at blive belbredet for Sygdomme; de gamle Parcer (Møirai) blive endnu stedse tilbedte under Navn af Mirer, og mangfoldige Spor af Oldtidens mythologiske Jdeer findes i deres hele Huusliv. Endnu giver man Børnene ligesaa vel de gamle Græske som de nye Christelige Navne, og man finder ligesaa mange Børn som hedde Themistoles, Milligdes, Penne love som Johan, Nicolaus og Catharina. Grækerne udmærke sig deri fra Tyrkerne, at de endnu bestandigen føle et Hang til Konster og Videnskaber, og den beskyldning, at de ere aldeles udartede, og at de have tabt al aandelig Energie, er aldeles falsk og ugrundet. Thessaliernes Rigas Hymner og Parginoternes Sange, ere et Beviis paa den Vand der endnu besieler dette Folk. Allerede ere mange af Europæernes physikalske og mathematiske Værker, og endog af deres Romaner overfatte i det Nyegræske. Hvor ulykkeligt er ikke dette Folk, overalt hersker Frygt og Forfærdelse iblandt det, ingen er sikker paa sin Eiendom og sit Liv, det daglige Spørgsmaal er, hvem er bleven fængslet i denne Nat, hvem skal henrettes i Dag, Det er sandt Grækerne staae endnu paa et lavt Trin i Henseende til Civilisationen; men siger Hr. Pouqueville, jeg vover at paastaae, at vil Himlen forbarme sig over dem, saa ville de snart indtage en ærefuld Plads imellem de Europæiske Nationer. Forsynet har begavet dem med gode Anlæg, og be have ikke forglemt, at deres Forfædre eengang kjæmvede ved Marathon og Termophyl for deres Frihed. Endnu hører man ofte Bønderne at svære ved de ved Marathon faldne Heltes Siæle, og sikkert vil Friheden eengang føre dem tilbage til Culturen og Dyden. Man tør vove den Paastand, at de Europæiske Magter skylde Christendommen, Culturen og Menneskeligheden at bringe de Christne i de Tyrkiske Lande i en afsondret og sikker Tilstand; Forsynet giver Nationerne, saavelsom de enkelte Mennesker imellem et Vink om deres Pligter; vee den som ikke benytter det!)