Politivennen, 1798-01-01
Forslag til Forbedring i, og Udvidelse af Plakaten af 11 Dec. 1790, som forbyder at bære eller trille med Dragter paa Fortougene. (Sluttet.) Overvejer man nu disse omtalte Omstændigheder, saa haaber jeg man vil være enig med mig i den Paastand jeg i Begyndelsen yttrede, nemlig, at denne Anordning ikke er hensigtsmæssig nok; et andet Spørgsmaal, nemlig, om den vel kan blive det mere? staaer endnu tilbage; jeg vil forsøge at besvare det. Vi have i det foregaaende antaget, at Hovedøjemærket med Fortogenes Anlægning, er at befordre de Gaaendes Begvemmelighed. For at opnaae dette Øjemed bør altsaa alle de Hindringer der kunde lægge sig i Vejen for samme, og sætte de Gaaende i den Nødvendighed at søge Tilslugt til Gaderne, hvor Passagen er usikkrere og ubehageligere, bortrøddes. Følgeslutningen heraf kunde man antage som det første Bud i Anordningen, der omtrent vilde lyde saaledes: Jngen maa paa Fortogene føre Dragter, eller nogen Slags Ting hvorved Passagen kan hindres og de Gaaende kan have Ulejlighed og Skade. Haarskjærere, Skorstensfejere og andre, hvis Haandtering foraarsager at deres Klæder ere urenlige og smudsende, skulle, naar de passere Fortougene i deres Arbeidsdragt, uvægerligen vige for andre Gaaende. Jeg har allerede ovenfor sagt, eller maaskee rettere, jeg har peget derpaa, at Statens Lemmer engang have overdraget Udøvelsen af deres fuldkomne Rettigheder; hvad man har overdraget en anden kan man ikke selv bruge. Borgerne kunne altsaa, eller rigtigere bør altsaa ikke selv under nogen Omstændighed (Nødstilfælde allene undtagne) udøve de fuldkomne Rettigheder Naturen tildeelte enhver; Statens Indretning fører det med sig, at privat Mand befries fra det hvad der angaaer den offentlige Sikkerhed og Orden; han skal bidrage til de Bekostninger disses Vedligeholdelse udfordrer, han skal underholde sin Familie og sig selv, man bør altsaa saa meget muligt fritage ham for alt hvad der distraherer ham fra sin Næringsvej og borgerlige Sysler. At sørge for hvad der vedrører det Offentlige er Øvrighedens Pligt. J Overeenstemmelse med denne Grundsætning, skal denne Anordnings Efterlevelse paasees af Politiets Betjente, eller Patroller, som i det de paasee Ordens Vedligeholdelse paa de offentlige Gader i Almindelighed, ogsaa bør have Øje med at ingen forseer sig mod det heromhandlede Tilfælde; thi at overlade dette til de Fornærmede, eller efter Plakaten af 11 Dec. 1790, til enhver, er saa meget betænkeligere, som ingen Privat kan paatale saadan Uskik, nden at være forsynet med Beviis for den paaklagede Gjerningssag, og hvor fjeldent er et saadant at faae? hvor mange har Lyst at gaae med til Retten som Vidne? og hvor mange Ophævelser, hvor mange Møder foraarsager ikke dette? og hvor megen Tid gaaer ikke derved unyttet bort? Nej, man beskikke derimod Opsynsmænd, eller paalægge Politiets Betjente det, disse have som saadanne offentlig Troeværdighed, deres Angivelse er altsaa nok, her Udfordres intet videre Beviis. Ligesom man aldrig i Almindelighed bør tilføje nogen der forseer sig ved Lovenes Overtrædelse større Ulempe end egentligen gjøres behov, saaledes synes billighed ogsaa at tilsige at fordi en forseer sig med at bære forbudne Ting paa et Fortoug, derfor bør man ikke strax drage ham ud af sin Beskyttelse og føre ham til Retten. Var det f. Ex. billigt, at lade Fiskerkonen, fordi hun uretteligen havde baaret sine Kurve paa Fortouget, henbringe den Tid i Retten, da hun best var i Stand til at afsætte sine Varer? Nej! dette fordrer Sagen slet ikke; Retten bør heller ikke afbryde sine forehavende Forretninger, for at forhøre og dømme en saaledes opbragt. Dette strider mod god Orden, der heller ikke kan overholdes saalænge enhver maa opbringe den Skyldige. J Overenstemmelse med disse Grundsætninger formener jeg at Anordningen fremdeles bør lyde saaledes: Enhver der forseer sig mod denne Anordning, saa at han enten fører saadanne Sager paa Fortouget der hindrer Passagen eller gjore den usikker, eller og, iført sine smudsende Arbejdsklæder, løber paa andre Gaaende eller vægrer sig ved at gaae til Side, skal anholdes af Gadepatrollen, eller Politiets Betjente, og tilholdes for Dem at opgive sit Navn, Haandtering og Boelig, som Patrollen eller Betjenten strax optegner, og indleverer derpaa til Politeretten Raport om det Passerede. Vægrer man sig ved paa anførte Maade at opgive sit Navn og Boelig, da paalægges ham strax personlig Arrest. Straffen bør være afpasset efter Forbrydelsen og den Skyldiges Vilkaar; man bør ikke paalægge den Skyldige flere Motiver, end saamange som ere nødvendige; Jeg holder derfor for, at man i det her omhandlede Tilfælde bør bruge Advarsel før anden Straf exeqveres; altsaa Skal Politieretten, naar nogen anmeldes for den, at have oversiddet Anordningens Bud, beførge den Skyldige indkaldt og derpaa foreholde ham sin Forseeise og advare ham for Fremtiden at vogte sig for samme Forseelse. Men dersom nogen, der allerede eengang saaledes af Retten er advaret, befindes anden Gang at gjøre si skyldig i Forbudets Overtrædelse, da bor han til Politiekassen bøde 8 Skilling, anden Gang 16 Skill. tredie 24 Skill. og saaledes hver Gang 8 Skilling mere, eller i Mangel af Betaling sættes paa Vand og Brød fra en halv til tre Dage efter som Gjerningen ofte er igjentagen. Børn under 10 Aar advares hver Gang de befindes at forsee sig. Er den Skyldige mellem 10 og 15 Aar, da bruges første Gang Advarsel, anden Gang to Timers Fængsel i Hullet, tredie Gang fire Timer, og saa fremdeles to Timer for hver Gang Gjerningen igjentages. Hvo som overbevises falskeligen at opgive Navn og Bolig, bør hver Gang bøde 1 Rdlr. til Politiekassen eller sidde 2 Dage paa Vand og Brød. Børn under 10 Aar sættes en Time i Hullet, og de som ere mellem 10 og 15 Aar en halv Dag. Et Par Anmærkninger ved dette Forslag, som Omstændighederne forbyde denne Hang at indføre, skulde følge med forderste.