Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-05-16
Fra den Tid, at Ruslands Jnd- og Udførsel, formedelst Landets Tiltagelse i Cultur og Folkemængde, forøgedes, har den hollandske Skibsfart aftaget, og har nu allene Fragten af de Varer, som directe ere bestemte til Holland, da alle Nationer, hvilke, som sagt, tilforn frygtede og neppe kiendte Østersøen, nu i de senere Aar selv beseile disse Farvande. Saaledes troer jeg at have godtgjort, at Forfatterens anførte Grunde og den deraf udledte Slutning ere aldeles falske, og stride aabenbart mod Sandheden, og ligesom jeg vel unavngiven, men dog villig til offentlig at nævne mit Navn naar forlanges, hverken directe eller indirecte har nogen Fordeel af den nye Canals Anlæg, saaledes har hverken Partiskhed eller Vindesyge bevæget mig til at nedskrive dette, meget mere besjelet af Jver for den gode Sag, har jeg besluttet at besvare og med Grunde gjendrive Alt, som Dadlesyge, Misundelse og andre slige Bevæggrunde kunde indvende mod dette for Danmark og Hertugdommene saa høist vigtige Anlæg, hvorimod jeg og med Fornøielse og Jnteresse skal læse Alt, som, langt fra Partiskhed og Egennytte, kan med Grund indvendes mod denne Canal, og tjene til at forbedre Planen og dens Indretning. Forslag og Ønske som Fortsættelse af de S. 550 og S. 582 fremsatte bemærkninger. Dette Malerie er, jeg tilstaaer det, kun lidet smigrende for Stiftelsens fremtidige Skjebne, dersom, hvilket Gud forbyde, Tingene skulde vedblive saaledes; thi det vilde da være bedre at hæve den. Men et Middel, vi tør sige, et sikkert, ufeilbarligt, og som forekommer os at være det enest, tilbyder sig her, til denne, som det synes, døende Kirkes Gjenoprettelse og Forstørrelse. Dette Middel bestaaer, efter vore Tanker, i at gjøre Kirken (i Henseende til hvilken man ofte glemmer, at det, der udmærker og caracteriserer den, er langtfra ikke saa meget den eller hiin Confession, som det Sprog, hvori dens Gudsdyrkelse holdes), ved en Udvidelse eller et Slags Generaliseren af den oprindelige Plan fra 1685, til det franske Sogn i Kjøbenhavn, f. Ex. saaledes som St. Petri (uagtet den ikke har noget særskilt Qvarteer) er det tydske; thi, vi forstaae her ved Sogn ikke, i topographisk Betydning, en vis Strækning eller Terrain, men en Samling af Kirkens Medlemmer, hvor de end maatte boe. Dog, hertil udfordres (jeg beder at glemme al personlig Fordeel, al smaalig Egenkierlighed og al Langsaand, ligesom og al Slavisk Ved hængen ved gamle Vaner) en ganske anden Organisation for Indretningen, under forskjellige Forhold, en Bestyrelse, mutatis mutantia, lig den, andre Kirker og Stifte have. Da Troeslærdommene og Gudsdyrkelsen, ogsaa i Henseende til Eucharistia, ere i Grunden (som adskillige Kongelige Rescripter vise) saavel for den ene som den anden Confessions Kirker de samme; og nogen Afvigelse i deres Skikke ikke kan lægge Hindring, i Veien for en af alle Forstandige med Rette ønsket Sammensmeltning, der kun har Fordommen og Egensindigheden imod sig; saa indseer man ikke, hvorfor den franske Kirke, formodentligen under Paaskud af dens Oprindelse og Sprog, behøver en særlig Forfatning eller Bestyrelse for sig selv, som om den var af en anden Tro, og ikke allerede for længe siden, Sproget fraregnet, i Henseende til Religionen stod paa lige Fod med de andre Sognekirker, som en, skjøndt uendelig liden Deel af Landets Kirke. Maatte derfor i Fremtiden denne Kirke, som, (uagtet en anden Menighed allerede siden 1689 har taget Deel i dens Tempel), i enhver Henseende er selvstændig, aldeles særskilt, autoriseret og ægte national; som, liig hver anden Sognekirke i Hovedstaden, staaer under fælles Kirkelov og Regjeringens umiddelbare Beskyttelse; som, uden at ophøre at besidde Selvstændighed, særlige Midler og sin egen Liturgie, ikke er forskjellig fra de andre, med hvilke den, paa Tungemaalet nær, som det eneste udvortes Særkjende, har fælles Læresætninger, maatte denne Kirke, uden Hensyn til Forskjelligheden af dens Lemmers Confession, komme til at indbefatte, ikke allene vore saakaldte franske Reformeerte, hvilket de aldrig have været, da man altid kun saae her en Haandfuld Mennesker, men alle Protestanter fra Hovedstaden og dens Omegn, Lutheraner, Calvinister, Anglicanere &c., der alle, talende det franske Sprog, ønske at støde til Menigheden og communicere der. Men naturligviis maatte alt dette skee, saaledes som den gode Orden kræver det, efter faste Regler, og paa Vilkaar, som Regjeringen finder passende og bestemmer. (Fortsættes.)