Jyllandsposten, 1840-10-13
Femtende Søndag efter Trinitatis d. A. bivaante jeg Gudstjenesten i Østbirch Kirke, da Præsten i nogen Tid havde prædiket, kom et Fruentimmer med et Barn, som skulde bekræftes i Daaben; nogen Tid derefter gik et Mandfolk ud af Kirken og strax derefter kom et andet Fruentimmer, ogsaa med et Barn, i foranførte Øiemed; begge Børn græd noget, det Første endog af og til stærkt, man kunde tydelig see paa Præstens Gebærder, at dette Børneskrig ikke generede ham lidet; endelig blev det ham for Meget, og han befalede fra Prædikestolen, at Fruentimmeret med det høitskrigende Barn skulde forlade Kirken; men da hun endnu ikke gik, kaldte han paa en Kirkebetjent, Lundager, og bad denne, at han skulde faae hende bort. L. kom, bad hende gaae ud af Kirken med Barnet til Prædiken var endt; dertil skal hun have svaret: "at nu skulde hun nok faae Barnet til at tie, derpaa gik Kirkebetjenten igjen paa sin Plads, men imidlertid gjorde Præsten Menigheden opmærksom paa, at han formedelst denne Uorden og Skrigen, som endnu ikke fuldkommen var ophørt, blev nødt til at slutte Prædiken, hvilket ogsaa øieblikkeligt skete; han talte derpaa Noget, som jeg ikke forstod, og strax derpaa opfordrede Menigheden til at modtage Velsignelsen, men kom ihu, at der forinden skulde vares til Kirkestævne, og efterat dette var sagt, opfordrede han os nok engang til at modtage Velsignelsen, som da ogsaa skeete, og endelig forlod Præsten, Hr. Schoubye, Prædikestolen, som det syntes i stærk Affect. Efter Prædikens Slutning gik nævnte Betjent med de Fattiges Tavle, og da han kom til Alteret for at lægge dens Jndhold, kunde man nok see paa Præsten, at han sagde denne noget ret Alvorligt, men hvad det var, kunde ikke høres ned i Kirken; jeg hørte siden, at Præsten skulde i sin Heftighed have paalagt Kirkebetjenten, at for det Tilfælde at lignende Spektakel fandt Sted i Kirken, skulde han paa Præstens An= og Tilsvar med Magt transportere Vedkommende ud af Kirken; da Lundager (som siden til sine Venner skal have beklaget sig over denne haarde befaling, og frygter for, det nu skal gaae ham som for nogle Aar tilbage, da Præsten paalagde ham at straffe Børnene i Skolen for nogle slemme Vaner, de vare hengivne til, men da dette skeete, paalagde Præsten Skolelæreren uden videre en Mulct, og iblandt flere Feiltagelser, som han ved denne Leilighed skal have gjort sig skyldig i, skal ogsaa denne have været, at han skrev til Directionen, at efter nøiagtig anstillet Undersøgelse af Skolecommissionen, fandt den Forældrenes Klager grundede, at Børnene vare straffede for haardt, endskjøndt det skal være beviisligt, at aldrig nogen Undersøgelse af Skolecommissionen i denne Henseende fandt Sted, og Præsten havde sagt til Skolelærer Lundager, at naar de 3 a 4 ryggesløse Børn ikke ved Straffemaaden bleve lemlæstede, vilde han nok forsvare denne Sag; Børnene bleve aldeles ikke lemlæstede eller havde nogen Skade deraf, og dog tillod Præsten sig at skrive som foranført og - uden videre Undersøgelse blev han troet) – foreholdt Præsten Schoubye det Forargelige heri i Kirken, skal denne end heftigere have paalagt ham Opfyldelsen af den givne befaling dersom et lignende Tilfælde indtraf oftere, saa det er maaskee ikke saa aldeles uden Grund, at L. frygter, at han siden kan anklage ham for sine høiere Foresatte, hvortil Præsten maaskee længes efter Leilighed, da ved Jndviede i Tingen vil vide, at han er Lundagers Uven Det forekommer mig iøvrigt, man ikke kan Andet, end ønske Lundager al mulig Lykke til at løse sin Opgave heldig, og saa heldig, at Præsten ikke med Grund kan opnaae sin mulige Hensigt, at Menigheden ikke forarges og Jngen fornærmes, Hvad mit Kirkebesøg forøvrigt angaaer, da længes jeg aldeles ikke efter at gjentage dette mere i denne Præstes Tid i Østbirch Kirke, da nævnte Optrin forstyrrer Andagten og forarger de Tilstedeværende. - J Octbr. 1840. En Tilhører i Østbirch Kirke. ovennævnte Dag. Opfordring til Generalitetet. Et stærkere Beviis paa Rekrutternes Mishandling ved vore Garnisoner kan neppe gives, end det der i denne Tid kan hentes fra den Dragons Fortvivlelse, som i Segelund Kro skar Halsen over paa sig, fordi han skulde begive sig til Garnisonen i Aarhuus. Hvorlænge dette Uvæsen skal vedblive, at Rekrutterne skulle taale vilkaarlige Afstraffelser, dette vil nu vise sig, men vist er det, at Franskmandinden i de Danske i Paris" ikke uden Grund gruer for de glubende Mennesker ved Kattegattet. Mærkeligt er det iøvrigt, at det kongelige Generalitet ikke ligesom Cancelliet ved Anker og Klager i offentlige Blade tager Anledning til disses nøiere Undersøgelse, hvorved hiin Autoritet kunde komme til Kundskab om disse Mishandlingers sande Aarsag, og derved overtydes om Ankens Grund eller Ugrund, som neppe kan antages upartisk bedømt af de Øverste ved Regimentet, hvorved Mishandlingen fandt Sted. Naar vi saaledes i dette Blad flere Gange have fundet os opfordrede til at fremstille Et eller Andet Daddelværdigt, som har vedrørt de civile Autoriteter og saaledes været underlagt Cancelliets Ressort, er der som oftest fra dette Collegium skeet Forespørgsler med forlangte Oplysninger; men om de militaire Misbrug, kan man skrive hvad man vil, uden i mindste Maade at erfare, at Generalitetet derom bekymrer sig. Vi have saaledes i dette Blad offentligen berettet, hvorledes en Dragon blev mishandlet aldeles ulovligt ved Afstraffelsen af 25 Sabelhug, uden at have begaaet endog mindste Forseelse, og vi have erfaret, at En af hans Kammerater, endog kort efter denne Fremstilling, skal have erholdt lignende 25 Fuchtel for en ubetydelig Forseelse, ihvorvel denne Fuchtelstraf ganske strider mod Lovgivningen. Vi have berettet, at en Underofficeer under stod sig til at kaste Rekrutten, ved Greb i dennes Hals, ned af Hesten paa Jorden, hvor han blev yderligere afstraffet – og som senere skal have paaført Karlen saa dødelig Sygdom, at man tvivlede om hans Liv og uagtet disse fremstillede Ulovligheder, forholder dog Generalitetet sig aldeles passiv, som om det slet ikke vedkom dette Collegium. Vi finde os derfor foranledigede til at opfordre det høie Generalitet om, at have en lille Smule Jndseende med, hvad der rører og bevæger sig i Garnisonerne, saavel paa denne som hiin Side Kattegattet, da Redactionen ellers kunde finde sig sindet til, af det høie Collegium at forlange sig sagsøgt, for at overbevise Høisamme om, at nye til gaaende Rekrutter ei kan fortænkes i Selvaflivelse, end- og førend de naae Garnisonen.