Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-03-23
Jndenlandske Efterretninger. Da en af Bondealmuens djerveste Forkæmpere, Fæstehuusmand Peder Hansen, i Berl. Tid. har fundet en Modstander i en Forfatter med Bibelsprog til Divise og græske Bogstaver til Skjoldmærke, har Fædrelandet, suagtet det ikke tvivler om, at denne gjæve Mand selv vil finde Ord til sit Forsvar, dog troet at skylde ham den Opmuntring at vise ham, at det ikke vil lade ham staae ene mod hans skriftkloge Modstander, og det har derfor begyndt at drøfte Landbosagen" i en mod Forfatteren i Berl. Tid. rettet polemiserende Artikel, hvoraf vi her tillade os at optage Følgende: Du skal elske Din Næste som Dig selv, Du skal ikke begjære Din Næstes Gods, siger I. 2.; vi tilføie, Du skal give Keiseren hvad Keiserens er, og skride nu til practisk at fortolke disse Bibelsprog nærværende Tilfælde. Da Du selv ønsker at være Herremand og Godseier og gjør hvad Du kan forat opretholde Dig og Dine i denne Stilling, saa skal Du ogsaa sørge for, at Dine Bønder (Din Næste) blive Herremænd for sig og deres Børn, for at de kunne faae det ligesaa godt som Du under Dig det selv. Dersom Du opdager, at Bøndergodset i sin Tid er udlagt til at ernære Bonde befolkningen, mod at den paa den ene Side tjente Dig som Tyende til at bearbeide Din egen Gaard, og paa den anden Side fulgte Dig i Krigsfærd og Leding, saaledes nemlig, at, saafremt saadan Forpligtelse opfyldes, saa turde du ikke forfordeele Bonden hans Levebrød, saa har Du, naar Arbeidet til Din Avlsgaard er erstattet, ved fastsat eller udløst Hoveri, de andre ubetydelige oprindelige Pligter godtgjorte, og Bonden yder Hærfølge directe under Statens Banner i Stedet for under Dit, intet mere at fordre af Bøndergodset; da bør Du ikke begjære Bondens Gods som Dit Gods, lade hans Flid og Befolkningsforøgelsen idelig komme Dig tilgode gjennem stedse voxende Jndfæstninger, og derved gjøre et lille Bonus, en Art Omsætningsafgiftil en halv Kjøbesum, men du skal lade Bonden beholde det Gods, han erhverver ved at dyrke den Jord, hvoraf han udbringer for Dig Hoveri in natura eller Penge) og for Staten Krigstjeneste. Du skal ikke vægre Dig ved at høie Dig for Statsnødvendigheden og underordne Dig de Betingelser, som Tidsudviklingen medfører. Men Lighed for Loven, altsaa ogsaa i Eiendomsforhold, er netop det Princip, som Staten i nærværende Tid meest trænger til at skaffe Gyldighed, derfor maa ogsaa Du, Godseier, vise Keiseren (Majestæten, Staten, Din Hyldest, ved at yde Din Skjerv til at virkeliggjøre dette mægtige Princip. - Saaledes kunde vi blive ved, om det gjaldt os om at puste stærkt til Jlden; thi Christendommen, der i sin Oprindelse prædikes mod Pharisæer og Skriftkloge for adspredte, fortrykte Jødemenigheder og Slaver og Trælle (den Tids Bønder) er ikke nogen Herremandstro; den prædiker Lighed forbundet med Lydighed mod Loven paa hvert Blad, og da den ikke er udviklet som Statsreligion, slutter den sig ikke til nogen bestemt Statsform, og kan derfor i sin store Almindelighed let gives Udtydninger, som kunne føre til farlige Udbrud. At ville bruge den til Undertrykkelsesmiddel er det farlige Experiment, som den katholske Kirke gjorde, efter at den fra Kirke var bleven Herremand; men neppe satte Luther Basunen for Munden, førend Churfyrster og Konger stormede ind og toge Kirke- og Klostergodser i Besiddelse. – Man seer iøvrigt her en Prøve af Fortolkning, der vistnok kan ansees ligesaa god som nogen anden, og i det mindste saa god som dem, en Deel af vore fortolkningssyge Jurister i dette Aarhundrede have søgt at give Bestemmelserne og Fæsteforholdet, hvorved de ere gaaede ud fra den noget eensidige Anskuelse, at Bøndergodset var en virkelig Eiendom med nogle enkelte indskrænkende betingelser, hvoraf de have udledet Rettighed for Herremændene til ganske vilkaarligen at forøge Jndfæstning og Landgilde, ved hvilken herlige Fortolkning de jo aabenbart gjøre Bestemmelserne, der forbyde Forøgelse af det accorderede Hoveri uden Regjeringens Jndvilgning til aldeles intetsigende. Thi hvad behøver den Godseier at ønske Hovprisen forøget, som kan søge Erstatning derfor i Jndfæstning og en fra Hoveriet forskjellig aarlig Ydelse. – Men vi ville ikke længer opholde os ved denne Bibelens Anvendelse til at afgjøre Forholdet mellem Godseier og Bonde; thi Enhver vil sikkert finde sin forskjellige Maade at udtyde dens Sprog; vi ville derimod følge Hr. v. A. paa hans alvorlige Undersøgelser. Hr. P. s første Bestræbelser gaaer ud paa, at definere Bondestanden. Han synes misfornøiet med, at Peder Hansen betragter Bondestanden som født berettiget til at leve af Fæstegodsets Dyrkning og som væsentlige Medeiere af Bøndergodset; men hvad er der da saa galt i denne Betragtningsmaade, Har den andet end Vanen imod sig, Har den Grundeiendom, som Hr. v. K. synes at ville hævde som det Forherskende og Absolute vel meer at betyde end Brugsretten, som Peder Hansen giør til den egentlige Besiddelsesret. Bondestanden, der maaskee med Urette kaldes Stand, men snarere maatte kaldes Classe eller Caste, fordi det er dens Herkomst meere end dens Vilkaar, der stempler og begrændser den, er Efterkommerne af den store Classe af Borgersamfundet, som Kong Christian den Syvende Aar 1788, den 20de Juni befriede fra Stavnsbaandet, paa Grund af at Bondestanden indbefatter den talrigste Deel af Landets Jndbyggere og Statens Styrke, saavel i Henseende til Forsvarsvæsenet som til Statens Velstand, fornemmelig beroer paa denne betydelige Næringsstands Vindskibelighed, Mod og Fædrelandskjærlighed. Kongen kan derfor ikke gjøre et ham selv kjærere og for det Almindelige gavnligere Brug af sin kongelige Myndighed, end at anvende samme til at opmuntre disse borgerlige Dyder, ved omhyggeligen at beskjerme og med Kraft haandhæve Undersaatterne af Bondestanden i deres Rettigheder, især den personlige Frihed &c.