Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-01-10
Tildragelserne i Frankerig, som saa overmaade hurtig følge paa hinanden, og ligesom i en Perspectivkasse uophørlig forandre Scenen, for" Tag i af Achenholts Minerva for Novemb. 1793. virre, næsten almindelig den fraværende Agtpaagiveres Begreber, og det ofte i en saa høi Grad, at endog utallige indsigtsfulde Mænd, befinde sig, i Henseende til de nyeste franske Begivenheder, ligesom i et Labyrinth, støde hvert Øieblik an paa Problemer, og føres i Vildfarelse ved Tvivl. Allene af en saadan Agtpaagiver, for hvem det Locale er ikke fremmed, som, forsynet med de nødvendige foregaaende Kundskaber, har gjort Frankerigs nyeste Historie til sit daglige Arbeide, har strax eftersporet enhver uventet Tildragelse, og aldrig tabt Traaden af sit Øiesyn, kan man vente Tvivlene opløste og Jdeerne berigtigede. Da jeg hører til denne Classe af Historiegranskere, saa vil jeg forsøge her ved nogle bemærkninger at bringe Lys i denne dunkle Materie. Ved dette Forsøg er det dog nødvendigt at erindre Læserne om den Mand, der skriver dette, om hans Grundsætninger, som enhver Gransker vil finde faste og sammenhængende, om en Mand, der ved ingen Hensigter er bunden til at sige, hvad han holder for Sandhed; ubekymret, om man i denne store Strid anseer, ham for en Aristokrat eller Demokrat, da han er vis paa, i det mindste ikke at blive brændemærket med det haanende Navn af en nye Jacobiner, en Titel, som enten betyder en Skielm, af første Størrelse, eller en Jdiot, der uden egen Eftertanke handler blot som Redskab. Min saa ofte yttrede Agtelse for en fornuftig Friehed var Aarsag, at jeg for tre Aar siden rejøde til Paris, hvor der da unægtelig viisde sig gode Udsigter til den menneskelige Velfærds Forbedring. Det var ingen Lystreise, men en Beslutning, at ende mit Liv i denne Stad, som nyelig var Kunsters og Videnskabers Boelig, Smagens og de fine Sæders høje Skole, Jeg indskrænkede mine vidtløftige Forbindelser, og literariske Forretninger i Tydskland, tog min Familie med til Frankerig, ja lod endog mine Bøger i store Kister sendes til mig igiennem to hundrede Mile. Saa handler ingen Mand, der ikke meener det alvorligt; fornemlig i en Alder, hvor et roligt Opholdsted ikke henhører til de ligegyldige Ting. Paris viisde den fraværende Fordomsfrie, midt under de overordentligste Forandringer, denne Roelighed, og jeg fandt den der nærværende. Det Tidsrum, hvori man hængde Folk paa Lygte, pælen, var forbi, man var færdig med Constitutionen; Handelen gik sin Gang ubehindret fort; Kongen var i Friehed, og Revolutions Fiendernes Planer indskrænkede til afmægtige Rænker. Men Tingene forandredes paa en, i mange Henseende, uformodentlig og forundringsværdig Maade, og jeg var strax overbeviist om, at Kampen af det magthavende Partie vilde blive skrækkelig, og tilintetgiøre, foruden Roligheden, alt nærværende og forhaabede Gode, Hvor stærk maatte denne Overbeviisning være hos mig, da den forandrede min faste Beslutning, og kunde fordrive mig af et Land, som jeg, ikke overilet, troede at have valgt til mit Opholdsted. Jntet blev af mig i Paris forsømt, der kunde berigtige mine Jdeer. Med Livsfare har jeg, som en erklæret Fiende af de da værende Jacobinere, ofte under forandrede Navne besøgt deres afskyelige Club, imod hvem enhver Røverhule syntes mig ærværdig; en Club, hvis Medlem jeg stedse foragtede at blive, ihvormeget man end vilde formaae mig dertil; en Club, hvori Anacharsis Cloots altid indfandt sig, der af min Journal kiendte mine Anti=Jacobinske Grundsætninger og derfor havde tilsvoret mig Forfølgelse. Men det var mig meget magtpaaliggende at erhverve med egne Øine og Øren locale Kundskaber, og jeg erhvervede dem. Beviiserne herpaa findes i Minerva for 1792, hvori jeg udviklede det om sig gribende Anarchie, og skildrede saaledes Hovedmændene for Jacobinerne, som de siden i Gierningen have viist sig, men tillige fremstillede de Franskes urykkelige Hengivenhed til deres Frieheds=System, og, som en udtient Soldat i Friderichs Krige, frimodig erklærede mig over det Undførlige i en Marsch til Paris. Tilbagereisen fra dette skiønne Land skeete just paa rette Tid. To Maaneders sildigere Beslutning havde ufeilbar gjort mig til et af Septembers Slagtoffere. Jeg forlod Paris allerede før den berygtede 10de August, og vendte tilbage til Tydskland. Paa Grund af de erhvervede Kundskaber, har jeg ofte vovet at yttre mine Tanker tvertimod de almindelig antagne Meeninger, og maaskee vil det samme indtreffe i følgende Stykke. Man vil dog stedse finde mig beredvillig til at modtage Overbeviisning. Man maa for alle Ting nøjagtig adskille Partierne i Frankerig fra hinanden, da langt fraværende Linier, som efter deres Natur ere og blive ganske afsondrede, synes at støde tilsammen i een Synspunkt. Mange sætte Jndvaanerne i Coulon og Departementet Vende i een Classe, og sammenblande Aristokrater med Girondister, ligesom af andre, formedelst Mangel paa Kundskab om den virkelige Forfatning, de i Tydskland værende Venner af den franske ReDe franske Demagogers Skilderie i foregaaende Stykker af Minerva er dog ikke af mig, men af en Englænder, ligesom overalt intet Stykke dette Maanedskrivt har mig til Forfatter, naar det ikke er betegnet med A.v. A. volution ansees ligefrem som Tilhængere af de nu værende Jacobinere. Det er, desværre! sandt, at disse sidste, der i den nyeste Verdens Historie komme til at figurere som en besynderlig Art Mennesker, have gjort Frieheden, efter deres Viis først foragtelig, siden afskyelig men hvad Deel have deres Skarnstykker i Revolutionens Begyndelse, og bliver man derved til Affaldne fra den egentlige Friheds=Sag, fordi man nu efter alle gjorte Forsøg udleer den eneste og udeelelige franske Republik som en Gasconade, afskyer deres Grundsætninger, og af ganske Siel ønsker det jacobinske Riges Undergang, Da det nu omstunder er langt sikkrere at leve i Marocco, end i Frankerig, hvor Dejen Robespierre med sine Morddrabantere, i vore Dage livagtig forestiller hine skrækkelige Grusomheders Scener, ved hvilke Oldtidens kronede Tyranner, en Tiberius, en Nero, en Caracalla, en Maxentius og andre, i Rom og Constantinopel, have overleveret deres Minde til alle Aarhundredes Forbandelse.