Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-08-02
Vore bemærkninger til en os fra vor kjøbenhavnske Correspondent meddeelt Artikel, som angik de slesvigske Forhold, navnlig med Hensyn til en Constitutions Jndførelse i Danmark, (see No. 82 af d. Bl.) have foranlediget ham til udførligere at begrunde sin Mening i nedenstaaende Modbemærkninger. Hvis de af Frederik den 4de i Patentet af 20de August 1721 og i Stændernes Hyldingseed af 4de Septbr. 1721 udtalte Grundsætninger vare blevne conseqvent gjennemførte, saa vilde nu Spørgsmaalet om Hertugdømmet Slesvigs Forhold til Kongeriget Danmark være afgjort, men det synes ret som om den gjorte Anstrengelse havde medtaget alle Kræfter, og at man nu trængte til Hvile, eller i det mindste ikke fandt det fornødent at gjøre noget videre Skridt, en Mening, der unægtelig finder nogen Undskyldning i de da herskende Anskuelser af Statsforhold. Frederik den 4de foretog sig intet Videre; han meente, at det var nok, naar Foreningen stod paa Papiret; Christian den 6te gjorde nogle Forsøg paa at gjenoplive den danske Nationalitet, men det blev ved Forsøgene, da de ikke bleve gjennemførte med Kraft; de følgende Konger lode Tingene gaae sin Gang, og arbeidede snarere paa, endnu nøiere at forbinde Slesvig med Holsteen; Frederik den 6te gjorde ligeledes nogle forgiæves Forsøg, men først under Christian den 8de synes Regjeringen, ledet af den vakte Folkeaand, at være kommen til Bevidsthed om, hvad der maa gjøres, naar ikke Hertugdømmet Slesvig om kort eller lang Tid skal tabes for Danmark, til Trods for alle Tractater og Garantier. Hvad Følgen har været af denne forkeerte Bestyrelsesmaade, have vi erfaret. Slesvigerne ere mere og mere blevne vante til at betragte sig som Tydskere, eller rettere som Holstenere, hvilket de jo ogsaa kalde sig i daglig Tale; der er udviklet hos dem en nedarvet, medfødt Uvillie mod danske Love og Jndretninger; den ulykkelige Krig og den endnu ulykkeligere Pengeforordning fuldendte, hvad den forkeerte Bestyrelsesmaade havde lagt Spiren til; Slesvigeren rettede nu sit Blik ganske mod Syd, hans Sind vendte sig fra Danmark, thi det havde jo Erfaringen overbeviist ham om, at herfra var ingen Beskyttelse at vente i Krigens Fare, og intet Godt i Fredens Stund. At denne Skildring slet ikke er overdreven, derpaa kunde vi anføre mange Beviser, men vi ville blot appellere til et Document, der gjennem de offentlige Blade er i Alles Hænder; den Slesvigske Stændertidende. Men hvor kan nu Nogen, der endogsaa kun lidet kjender til den Slesvigske Stænderforsamlings Færd, troe, at denne Forsamling skulde være villig til Eftergivenhed og Jndrømmelser for at opnaae en Constitution, for hvilken Statsform den i det Hele slet ikke har viist nogen Sompathie – hvor kan man troe, at der hos denne Forsamling skulde kunne opstaae Tanke om en paa gjensidig Tillid bygget Samvirken og Lighed i Bestyrelse mellem Slesvig og Danmark, denne Forsamling, der har gjort alt muligt for at jage Levningerne af dansk Sprog ud af Hertugdømmet, og i sit sidste Møde end- ogsaa eenstemmig har andraget paa, at Døren skulde lukkes for danske theologiske Candidater til at faae Præstekald i de Dele af Hertugdømmet, der sortere under danske Bispestole, og i geistlig Henseende høre til Kongeriget, vil man indvende, at det er ikke den slesvigske Stænderforsamling, til hvem man vil appellere om Spørgsmaalets Afgjørelse, men at det er til Folket, til det slesvigske Folk, saa ville vi dertil svare, at da man ikke kan afæske hvert enkelt Jndivids Stemme – hvis Resultat, desuden nok vilde blive meget tvivlsomt – vil man dog blive nødt til at lade Folket tilkjendegive sin Mening paa den sædvanlige Maade ved Udvalgte, hvad Navn man nu end vilde give disse Udvalgte. Naar man nu erindrer det Sindelag mod Danmark, som den sidst afholdte slesvigske Stænderforsamling har lagt for Dagen, om hvilken man jo ogsaa nærede det sangninske Haab, at den vilde andrage paa en Forening med de danske Stænder, naar man fremdeles erindrer, at Resultatet ved de nys stedfundne Valg til den nye Forsamling har været, at af de 43 eller 44 Medlemmer, hvoraf Forsamlingen bestaaer, vil den danske Sag i det høieste kunne gjøre Regning paa 10 Stemmer, og neppe nok, saa maa man virkelig modvillig lukke Øinene og stoppe Ørerne for vedblivende at kunne nægte, at for Tiden er der intet Haab om, at nogen Forsamling af det slesvigske Folks Deputerede skulde stemme for en Forening med Danmarks Deputerede, og det er dog vel Meningen, i det mindste forsaavidt de fælleds Anliggender angaae; thi en Constitution med lovgivende Stænder og Skattebevillingsret for Danmark, en Dito for Slesvig og en Dito for Holsteen er en Uting, som selv den simple sunde Menneskeforstand maa indsee, ikke lader sig udføre. Hvad er der da for Tiden at gjøre for at ordne de slesvigske Forhold, For Tiden ikke andet, end hvad Regjeringen tildeels allerede har gjort, og hvad sandelig ikke vilde være skeet, hvis Stænderne havde faaet Lov at raade; Jndførelsen af dansk Rets sprog i de danske Districter, fremdeles, hvad Regjeringen ikke har gjort, sussessiv Jndførelse af dansk Skole- og Kirke-Sprog, saalangt dansk Folkesprog naaer, eller danske Sognes Samling under en dansk Biskop, og endelig Oprettelsen af høiere danske Læreanstalter, hvor Ungdommen ikke germaniseres. Naar der saaledes blev fredet om dansk Nationalitet, vilde nok det Øvrige komme af sig selv, men der skal lang Tid til, inden indgroede Fordomme og Antipathie er overvunden. - At denne Fremstilling af Forholdenne vil lyde ubehagelig i Manges Øren, og at den maaskee vil blive lagt os til Last, som et stort Misgreb, derpaa ere vi forberedte; men vi kunne ikke gjøre ved, at Omstændighederne ikke ere anderledes, end de ere. Kun mod den beskyldning maae vi forsvare os, at vi ere Absolutismens Talsmænd, vel ere vi af den Mening, at Absolutismen, saaledes som den har constitueret sig i den danske Stat, ikke er en saa forfærdelig Ulykke, som Mange ville gjøre den til men vi ere ogsaa af den Overbeviisning, at det er en Statsform, der har udspillet sin Rolle i Verdensdramaet, og tidligt eller seent maa vige for en fuldkomnere Statsform. Men hvorledes denne skal opnaaes for Danmark, det er Tidens store Spørgsmaal, som Jngen endnu tilfredsstillende har besvaret.