Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-12-27
Kronologisk Tabet. over de vigtigste Begivenheder, som have Hensyn paa den 6 aarige franske Krig. (No. 24. Fortsættelse.) Julii 1794. 27. Begge Robespierrerne, St. Just, Conthon, Le bas, vare med nogle Fortroelige forsamlede i Raadhuus=Salen, hvor de raadsloge isteden for at handle Pludselig blevdem. meldt, at Bevæbnede vare trængte ind i Raadhuset, og stormede op, for at bemægtige sig dem: Nu tog Robespierre en Pistol frem: "de skulle - sagde han til de Andre, det han holdt samme for sin Pande - "de skulle blot guillotinere min døde Krop."Lebasgreeb den Dolk, han har ved sig i det samme Øieblik, da han saae Gendarmerne storte indstak han sig, og styrtede ned for Robespierres Fødder. Jeg døer, - tilraabte han denne - dit Venskab værdig To Gendarmer traadte nu rask frem, for at gribe Robespierre, som smillende sagde til dem: "frie har jeg levet. og frie vil jeg døen. Ved disse Ord skiød han Pistolen af i sin Mund. Couthon gav sig tre Dolkestik, men uden at tilføie sig stor Skade. Den vugre Robespierrestyrtede sig ud af Vinduet. Ogsaa St. Just vilde just give sig et Dolkestik, da en Gendarme foer hen paa ham. - Paa en Bærebør slæbte man nu Robespierre hen til Sikkerbedskommiteen; her kom han igien til Live. Man lod forespørge horneurenten, om han skulde bringes for dens Skrankere "Neil Nei, Astreg man fra alle Sider henne Sal skal ikke meere besmittes af Tyrannen. J Sikkerhedskommitteen lagde man ham ned paa et Bord. Her laae den endnu for nogle Timer siden almægtige Mand, dødbleg, med aabnet Saar, med frygteligt fordreiet Aasyn; Blodet qvæl lede med Magt frem af hans Øine, Næse og Mund; Forhaanelser, Bebreidelser, Eeder bleve uophørlig udstødte over ham af de Tilstædeværende. Han har imidlertid de feberagtige Træk og Smerter, som rystede hans Legeme, med Taalmodighed; han lod ingen Klagelod høre, intet Sva gav han sine Kolleger i Kommitteen. Efterat han havde henbragt 2 Timer i denne pinefulde Forfatning, blev han, midt igiennem en umaadelig Folkemængde, som overøste ham med allehaande Bespottelser, først bragt til Hospitalet, forhen Hotel=Dien kaldet - hvor en Saarlægge tog ham nogle Tænder ud, og fæstede det nederste Kindbeen som havde skildt sig fra det øverste, igien tilsammen ved en Forbindelse - og siden til Konciergeriet, hvorfra han den 28, blev bragt til Retterpladsen og med sin Broder, som ved Udstyrtningen af Vinduet havde brudt Laarbenet, med Couthon som, foruden de Saar, han havde tilføiet sig selv, Gendarmerne havde knuset Hofterne med deres Flintekolber, med St. Just, med Generalen og Kommandant ved den Pariser National-Garde, Henriot, Mairen Fleuriot, Præsidenterne i Revolutionsretten og Jakobinerklubben, Da mas og Vihier og flere Andre, under det gladedrukne Folks Frydeskrig, guillotineret og Aftenen Kl. 7. - Saadan en Ende tog Marimilian Robespierre i sit Alders 35 Aar, efter at han under en Revolutions=Storm, hvis Begyndelse fandt ham som en i Mørket levende Advokat i Arras, var paa en umaadelig Folkegunsts Vinger, som han erhvervede ved sammenstødende lykkelige Omstændigheder, opstegen til en Magt, der ligesom den Blodtørst, han udøvede samme med, er uden Exempel. Han var født i Arras, i fransk Flandern, i Aaret 1759. Hans Familie nedstammer egentlig fra Brabant. Hans Fader var Advokat i Arras; hans Moder en Slagters Datter af samme Bye. Biskoppen sammesteds tog sig af hans Opdragelse, og gav ham i Begyndelsen en Plads mellem Chor=Drængene, i Kathedral=Kirken, siden skikkede han ham til Paris, hvor han fik et Stipendium i det saa kaldte Ludvig den Stores Kollegium. Efter at han havde endt sine Studier som Lovkindig, blev han Advocat i sin Fødebye Arras, og udmærkede sig med sin ubøielige Standhaftighed i at holde fast paa engang antagne Sætninger og ved en vis Lethed i sit Sprog. Denne Udmærkelse forskaffede ham en Plads mellem de Deputerede til General=Stænderne. Som Medlem i den konstituerende National=Forsamling var han den første, der egennyttigt nok, ivrede imod Konstituenternes Gien=Udvælgelse. Herved, og ved flere lignende Træk paa republikanst Selvfornærtelse, lagde han, allerede i denne første National=Forsanling, Grunden til hiin overordentlige Popularktæt hvorpaa han i Fremtiden grundede sin saa uindskrænkede Jndfindelspaa Franterig og, man tør næsten sige hele Europa. Efter den konstituerende Forsamlings sidste Møde blev han, med Pethion, af sine Tilhængere modtaget ved Døren i Salen, og haaren i Triumf ned i en Hyre=Kareth, som Fleke af Dem trak isteden for Heste. I den saa kaldte Legislandeller anden lovgivende Forsamlings hele Løb fra Septbr. 1791. til Septbr. 1792) levede han meget indgetogen, og indseræmkede sin hele politiske Virksomhed til, at han brød nogle Lant ser med de dengang meget tverydige Mænd, Brissot og Lafaverte, og at han med Rabautde St. Etienne udgav en Journalunder den Titel Konstitutionens Forsvarer. Saaledes forberedte han sin Optagelse i National=Konventen, hvori han, som bekiendt, opnaaede den høieste Spidse af menneskelig Anseelse, for derefter paa Skafottet at døe en skammelig Død, under næsten almindelig Haan og Foragt. (Fortsættelsen følger.)