Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-08
Skilderie af Kjøbenhavn. Syttende Aargang. No. 29. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 8 April 1820. En Scene paa Olympen. Jupiter. Herkules (siddende paa sin Løvehud meget nedslagen og støttende Hænderne paa sin Kølle). Juno. Siden Merkur. Jupiter. Hvorledes er det fat med Dig, Dreng, Bestandigt hænger Du med Hovedet ligesom om Du anden Gang skulde til at spinde Hørgarn for Dronning Omphale. Anstaaer det en Halvgud at være saa slukøret? Herkules. Ak, min Fader, hvo kan vel andet end hænge med Hovedet i saadanne Tider, hvor Bønhaserie endog indsniger sig i Gudernes Lang, Før havde man Respect for mig paa Jorden, og i Rosenborg Hauge vandrede Cavalierer og Damer i brogede Rækker til mit Tempel, som paa en Pillegrimsfart til Mecca. Men nu trues mit Herredømme med Undergang, og snart vil man paa Jorden ikke kjende meere den gamle Herkules. (Slænger sin Kølle fra sig.) Liig du der, du fordums Kiendemærke paa min Styrke! Du est Sydens Blomsterstilk, som maa vige for Nordens Steeneeg, Ha, jeg Ulyksalige hvo skulde have troet, at det vilde komme saa vidt med mig, Kommer nu Erginus - ErypAntæus - Pluto - Centaurer - og hvad J alle hedde, som eengang skielvede for mig, og hoverer over Eders Overvinder, Hidtil gieldte jeg for et Vidunder af Styrke - nu er det forbi. Rokken og Tenen passe sig nu igjen bedre for mig end Køllen og Løvehuden. Jupiter. Dreng, er Du fra Dine Sandser, Du teer Dig jo som en Berserke. Herkules. Ha, min Fader, er jeg ikke fra mine Sandser, saa maa jeg blive det, og bliver jeg det ikke, saa har jeg ikke været Din Søn Herkules. Jupiter. Hvad Ulykke er da hændt, siden Du skaber Dig saa sælsomt? Herkules. Har J da ikke læst Dagen. Jupiter. Du veed jo nok jeg har andet at bestille, end at læse Dagen. Herkules. Altsaa veed Du intet af Nordens Herkules, Jupiter. Jeg kjender til ingen anden Herkules end Dig, min Søn. Herkules (spodsk). Da frygter jeg dog at Du snart vil komme til at lyse en anden i Kuld og Kjøn. Jupiter (truer med sin Lynild). Du maa ikke drille mig, Krabat! Du veed, jeg kan ikke taale dine Drillerier. Jeg har tusinde Gange sagt Dig, at jeg ikke har havt flere Herkulesser, uden om end Dig, og dermed Punctum. Har jeg ikke maattet taale nok af min Kones Skinsyge, Skal jeg endnu desuden drilles af Dig? Herkules. Jkke saa hidsig, Fader. Du veed, hvor mange Sønner Du har, men jeg ikke, hvor mange Brødre jeg har. Dog, enten Du nu er Fader til Nordens Herkules eller ei nok, han river det ene Laurbær efter det andet bort fra min Jsse. Mit Navn har han allerede anmasset sig, og min Ære vil han vel ogsaa snart løbe reent af med. Jupiter. Men hvo kan det da være? Samson er jo død for mange Aar siden, og Holger Danske er gaaet samme Vei. Begge vare jo desuden Puslinger imod Dig. Herkules. Har Du da aldeles ikke hørt tale om Nordens Herkules, Jupiter. Jeg siger nei - nei - hvor høi er den Kjæmpekarl, Herkules. Af Høide er han langt fra at være en Kjæmpe. Han holder lidt over 60 Tommer. Jupiter. Og han vil stikke Dig ud, som holder 84 Tommer velmaalt? Herkules. Men han kan opvise Attester fra de første Academier i Europa, at de aldrig have seet Mage til Karl. Kan jeg det? Om jeg havde dræbt ti nemæiske Løver og baaret for Atlas ligesaa mange Kloder i ligesaa mange Aar paa Nakken, saa kan det ikke meere nytte mig nu. Den nordiske Herkules har taget Luven fra mig. Du veed ikke hvilke underlige Folk disse Jordbeboere ere. Jeg kjender dem bedre fra den Tid af, jeg gik paa Eventyrer iblandt dem. Det er ikke vanskeligt for min Medbeiler at sætte dem Blaar i Øinene, helst nu, man er saa forgabet i det Nordiske, og nær ved at give hele Olympen, Løbepas. Disse Aser gjøre os hver Dag meere Afbræk. Jupiter. Vær ikke bange, min Søn. Saalænge hver Birkedommer og hver Landsbydegn, i Skolen bedre lærer at kjende vort Rige end det, hvori deres Birk eller Sogn ligger, saa har det ingen Nød med os. Herkules. Men naar America ikke trænger mere til Europa og man bliver nødsaget til at bekymre sig mere om sine egne Anliggender end om os, og at lægge Hommer, Virgil og Ovid paa Hylden, hvad saa Vil man da ikke tage sin Tilflugt til indenlandske Guder, som til indenlandsk Konstflid? Jupiter. Den Dag den Sorg. Herkules. Men for mig er den Dag og den Sorg allerede kommen. Jupiter. Du taler som en Halvmand ikke som en Halvgud. Juno. Du har godt ved at tale, Mand! Du er eengang den Øverste blandt Guderne, og Dig river man ikke saa let af Pinden. Men vi andre Stakler ere værst farne. Nu kommer man med Nordens Herkules, næste Gang maaskee med Nordens Juno, saa med Nordens Hebe og Merkur, indtil omsider alle Olympens Guder og Gudinder, paa Dig nær, ere nordiserede. Jupiter. Du er altid saa frygtsom, Moer Jun. Saaledes plagede Du mig ogsaa med Din Ængstelighed, da det varede noget førend Du kunde faae Børn. Juno. Og Du er altid saa ligegyldig, Mand; derfor gaaer det som det gaaer. Du sidder med Hænderne i Skjødet, og røret Dig ikke, førend det sædvanligen er for sildigt. Varjeg i Dit Sted, saa slyngede jeg, som Du fordum gjorde ved Tyrannen Salmoncus, min Torden ned paa Hoftheatret, og forvandlede den nordiske Herkules til Støv. Jupiter. Du kommer altid med Din Torden, Moer Juno, ligesom om der ikke behøvedes andet til at regiere Verden end Tordenkiler.