Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-01-05
Den Russiske Ørn havde nu slaget sin ene Kloe dybt ind i det Tyrkiske Høiasten i Euphrats og Tigris Kilder, hvorfra den med et ahnelsesfuldt Blik kunde overskue de herlige Lande, som allene kunne forvente deres Cultur og Blomstring af Ruslands Overmagt. Den anden Kloe løftede den i Veiret for at fæste den i det Europæiske Tyrkies Hierte. Vinteren havde holdet længe ved; først den 17de Mai kunde den nye Feldtherre General Diebitsch gaae over Donau og indslutte Silistria. Den nye Storvezier, Redschid Pascha, var ligeledes ankommen til sin Armee, var strax rykket frem og havde den samme Dag den 17de Mai angrebet den Russiske Avantgarde i sin Stilling ved Pravodi, det lykkedes ham vel ikke at bemægtige sig denne Position; men han fortsatte Angrebene og Russernes Stilling blev betænkelig; fra Hvedarmeen syntes de ikke at kunne forvente nogen Hielp, da den baade var beskiæftiget med at bembardere Silistria, hvor en Garnison paa 18000 Mand laae indspærrede, og da desuden Rygtet gik, at Pesten grasserede i denne Armee. Men dette Rygte, som maaskee General Diebitsch selv havde udspredet for at giøre Storvezieren tryg, viiste sig at være ugrundet. Pludselig brød han op med en Deel af sin Krigshær og overdrog General Krassovsky at fortsætte Beieringen med Resten af den, marscherede ganske stille og ubemærket og overfaldt Storvezieren, som uden at ahne nogen Fare fortsatte Beleiringen for Pravodi; han kastede sig imellem denne Stad og Schumla og nødte ham derved til at modtage ved Landsbyen Kulavtscha en Hovedtræfning, hvori den Tyrkiske Armee blev totalt slagen og aldeles opløst, med Møie reddede Storvezieren, sig med nogle faa Tropper til SchumlaMen det var ikke allene den Tyrkiske Hovedarmee; men det Tyrkiske Rige selv, som var opløst; dets indvortes Vanmagt og Disharmonie blev nu klart lagt for Dagens Lys. Efterat den Russiske Keisers nye Fredstilbud, som han lod giøre i Schumla, vare blevne forkastede og Silistrig havde capituleret, saa erfarede man at der gaves ingen Balkan meere. Hele Europa forventede med det Ottomanniske Rige, at Sultanen, som røbede saamegen Energie i sin Characteer, saamegen Haardhed i sine Ordrer og saamegen Ubøielighed ved sine Underhandlinger, nu vilde stille sig i Spidsen for sin Armee og gaae Russerne imøde paa hiin Side af dette Bierg og standse deres videre Fremmarsch; men denne Forventning blev skuffet; han forblev roelig i sin Leier udenfor Constantinopel og lagde ikke engan nogen Hindring af Betydenhed i Veien for Generalerne Roths og Rüdigers Marsch over Balkanbierget fra den 18de og 20de Juli, snart kom Overgeneralen Gen. Ditbitsch bag efter med Hovedarmeen. J en Haandevending bleve alle Tyrkiske Stæder ved Søekysten indtil Sizopolis borttagne, kun ubetydelige Fægtninger forefaldt; ved en klog Proclamation forstod Feldtherren at berolige Gemytterne og da Tyrkerne havde overbeviist sig om, at de ikke havde noget at befrygte for deres Personer og Eiendomme, saa skiulte de ikke længer deres Mangel paa Fædrelandskierlighed og deres Misfornøielse med deres Behersker, og ilede med at aabne deres Stæder for Russerne, og at udlevere alle de Effecter, som tilhørte Sultanen; de Fordele, som Rusland har erholdet ved en saadan ublodig Kamp, maae være ganske overordentlige, og den Ottomanniske Stat maae være bleven saa godt som reent udpillet. Den 20de August besatte Greve Diebitsch, som allerede til Belønning for sin store Daad havde modtaget Hædersnavnet Sabalkanski, Rigets anden Hovedstad Adrianopel. Hurtigt lod han sin Avantgarde occupere Havnen Enos ved Archipelet og tillige nærme sig Constantinopel paa nogle faa Mile. Ved en kort Oversigt over en saa overordentlig Kamp maae nødvendig mange enkelte mindre vigtige Begivenheder forbiegaaes, hvortil høre den Russiske Flaades Operationer, og som havde det Vanheld at Tyrkerne fratoge den Fregatten Raphael. Sultanen holdt ved alle disse paavæltende Vanheld, og de sørgelige Budskab som indløb saavel fra Asien og Europa, som da han ikke dristede sig til personlig at gaae imod Fienden, nogenlunde Contenencen, lod falde imellem et kraftfuldt Ord, som ikke videre blev til noget, aflagde, som det synes under Følelsen af en hemmelig Angest, et paafaldende Besøg i den Danske Ambassadeurs Palads, blev vel noget oplivet ved den Engelske og Franske Ambassadeurs Ankomst; men paa den anden Side ængstet ved allehaande Kiendetegn paa Folkets Misfornøielse f.Ex. ved paasat Jldebrand o. s. v., og endelig alvorlig truet af en Opstand af Janitschar Par tien, som han dog fik dæmpet ved sin SeraskierChosrev Paschas Energie. Han indsaae imidlertid at hans Throne øiensynligen vaklede, og han gav endelig den overordentlige Preussiske Gesandts General Müfflings, som Kongen af Preussen, havde afsendt til Constantinopel, og de øvrige udenlandske Gesandtes Forestillinger Gehør og afsendte Deputerede i den Russiske Feldherres Hovedqvarteer i Adrianopel for at underhandle om Fred; den blev der afslutte den 14de September. Dens Jndhold er i frisk Minde. - Hvad har denne mærkværdige Fred, som har skuffet saamange Forventninger, lært os Den lærte os at høiagte den Russiske Monarks Characteer og at beundre hans og hans Cabinets politiske Viisdom, som vidste at tilvende sig den Agtelse, som hans Modstander havde tabt, at foretrække den for Glands og Vælde; som ved en eclatant Prøve forstod at erhverve sig Europas og Asiens Hengivenhed og Tillid, som aflagde et i Historien ukiendt Exempel paa store Opoffrelser for andre Staters Fordeel (Serviens, Fyrstendømmernes, Grækenlands Vel og den frie Handel paa det sorte Hav for alle Nationer) som satte større Priis paa solide Fordeele for sit Rige, de sande Grundvolde for dets Velstand, (Besiddelserne i Asien og den frie Seillads paa Middelhavet), end for de meest glimrende Planers Udførelse; som overtydede Europa om, at det Russiske Cabinet erkiendet, at Rigets Vel udkræver, at dets Grændser ikke udvides betydeligt, og som endelig vilde overlade det til Forsynet og Tingenes naturlige Udvikling at modne Humanitetens og Culturens Frugter og ikke for tidlig indpode dem paa en uforberedet Stamme. - Det er overordentligt hvad det hengangne Aar har lært os i denne Henseende. Men hvo kan forud beregne hvad den Tid vi gaae i Møde vil lære os, naar Asiens Handel kommer til at gaae over Tiflis; naar det hele sydlige Rusland opnaaer en høi Grad af Cultur, naar det Græske Folk faaer Tid til at danne sig og udvikle sine Kræfter; naar Frihedsaanden opvaagner iblandt alle det Ottomanniske Riges christelige Jndvaanere, og naar dets Mahomedanske Jndvaanere, som have erfaret Fordelene af en regelmæssig Administration, saalænge de Russiske Tropper holdt deres Provinser befatte, begynde tydeligt at fatte deres Misforhold til den Europæiske Cultur. – Lad den Frugt, som jevnt kan modnes faae Tid dertil, saa vil den af sig selv falde af Træet og ryst den ikke for tidlig af, saa skader du hverken den eller Dig selv. – Dette er den politiske Viisdoms Maxime. – Historien vil forresten i Tidens Følge belære os, om der i afvigte Aar blev handlet fra alle Sider med en saadan politisk Viisdom.