Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-10-14
Det vil vi besee efter Taflet, naar min Søster, er arriveret, som kommer med Arriergarden. Lotte vil der vide at indrette alt det Nødvendige. Deres Søster, fører De ogsaa Fruentimmer, med Dem, mine Herrer, Kun et Eneste - Hr. Ritmester von Blankenbusches Gemahlinde." (Begge Officerer løe.) Jn vartering, Billetten taler ikke om en Dame? Det har intet at betyde. Vores Lone reiser, incognito med. Det er er mig noget Nyt. Og Deres Cheitillader saadanne Jnkognito=Reiser: Lotte veed paa en smuk sædelig Maade, at berolige alle Generaler. - Det er en egen besynderlig Egenskab, denne elskværdige, interessante Pige, Kone ville jeg sige, besidder. Dog, hvor bliver Maden af saalænge, maatte det behage Deres Eminence, at befale den blev baaret frem. Jmidlertid vil jeg, med Deres Tilladelse, uddeele Pladsene ved Bordet. Deres Eminence, sidder som billigt er, der øverst. Denne Convert paa Deres høire Side, bliver indtil vor Lottes Ankomst ubesat, hiin Plads paa Deres venstre Side indtager jeg, Blankenbusch derpaa ved Siden af Lotte; denne Herre med Diamantkorset. Deres Umage er unyttig, Hr. Ritmester, og alle Deres Ord spildte; De spiser ikke ved mit Taffel. Jo, jeg, og min Lotte med. Hverken Dem eller Fruentimmeret. Vi spise paa de af mig anviste Pladse. Bestemt ikke. Og jeg forsikkrer Dem paa det Tilforladeligste, Hr. Biskop, at vi spise her. Lotte er snaksom, har seet meget i Verden, og vil kunne underholde Deres Eminence, paa det Behageligste. Følg De en ærlig Mands Raad, mine Herrer, og begive dem ind i det Værelse, som staaer færdig til Dem. Troe De mig paa mit Ord, der skal Jntet mangle Dem. Ædle Vine - nærige Spiser, gode Senge - hvad De ville forlange. kun beder jeg Dem at forskaane mit Huus for en Fruentimmer. det Eene er ligesaa umuligt, som det Andet: Jeg kan ikke andet, end efter Sædvane spise i stort Selskab, og min ædle, kjere Lotte maae altid være hos mig. Lotte rider ind af Porten, meldte nu ganske tørt, Ritmesterens gamle Rideknægt. Allerkjereste." Allerede der, "Slig hende, Frantz, hun maae skynde sig, og for du hende herhen. Længe nok have vi ventet paa hende med Maden. Deres Opførsel, Herr Ritmester, er mig, jeg maae tilstaae det, meget paafaldende. Anseer De maaskee mit Huus for et Værtshuus, hvori De efter Behag kan indføre hvem De vil af Deres Gjester, Tillad De mig nu, at gjentage Spørgsmaalet, om De giver efter for mit Ønske, gaaer op paa Deres Værelse, skaffer Fruentimmerer udaf Huset - eller Nu, eller, Eller udsætter Dem for den Fare, ti hvorved det meget ugjerne skeer fra min Side) at jeg vover et Skridt, hvis Følger (jeg hellig forsikkrer Dem, ikke vil bringe Dem nogen Fordeel. Deres Eminence har Deres fri Villie at gjøre. hvad de finder for godt. Jeg bliver og spiser her med min Lotte. Neppe, svarede Biskoppen. "Bestemt!" svarede Ritmesteren, og den Første tog nu sin Sekretair tilside, som han, imedens han ofte rystede paa Skuldren, meddeelte halv høit i det latinske Sprog en Commission, hvorpaa denne, i samme Øieblik forlod Værelset, i hvilket Fruentimmeret. traaede ind. Flere nærværende Geistlige omringede Herren i Huset, og begge Officererne beskjæftigede sig med den ankommende unge Dame, hvis høie Anstand, og fine Dannelse, forraadte meget mere, end Rideknægtens simple Melding lod formode. Liig de fiendtlige Chor i Bruden af Messina stod Selskabet i adskilte Grupper, i begge Hjørner af den rummelige Spisesal, da med et Biskoppens Sekretair og Gouverneurens første Adjutant traade ind, som maatte begge Officerer skarp med Øinne, betydede dem, at indfinde sig Klokken 4 hos Hans Excellence, og forlangte for Øieblikket deres Navne. Ritmester von Blankenhusch" sagde den Ene. Julius von Sternhelm, fra Flandrensvarede den Anden. Julius von Sternhelm, raabte nu den ærværdige Biskop, som med spændt Rysgierrig hed havde hørt til, drog den leende Yngling bort fra Vinduet og omarmede ham. "Jal Ja det er saaledes, det er min inderlig elskede Broders fra Træk. Du havde Ret Julius, ved min Side kommer Du til at spise. Dog fremfor Alt, hvem er Damen? "Som sagt dyrebareste Onkel! Deres Niece min Søster, og min Vens Gemahlinde, som følger vores Regiment til Hovedstaden, hvor hun indtil vores Tilbagekomst fra Feldtoget bliver hos dennes Forældre. Optissime, og nu frem med Alt hvad Kjøkken og Kielder formaaer, begyndte den glædedrukne Olding, som de klare Glædestaarer traade i Øinene, Sølvklokken tonede nu, Betjenterne fik fuldt op af bestille, og Plads-Adjutanten, Vidne til denne ædle tydske Mands usminkede Glæde, som i hele trediv Aar ikke havde seet noget Lem af sin Familie, blev den fjerde uventede Gjest ved dette muntre Taffel.