Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-05-04
Den høitbedagede General Augart havde siddet langt ud paa Natten ved en Spillebank, hvor der blev trukket rouge et noir, og spillet høit, dog uden at vinde eller tabe betydeligt. Ved dette Spil pleier Bankøren at bekymre sig lidet eller intet om Satsernes Eiermænd. Vinder den røde Farve, saa stryger han alle de Penge ind, der ligge paa Spillebordets sorte Tavl, vinder den Sorte, saa overlader han til den Vindende, om han vil tage Pengene bort fra det røde Tavl, eller ikke. Gjør han det ikke, før der trækkes igjen, saa betragtes den forrige Gevinst som ny Jndsats, og tabes tilligemed den tidligere Jndsats, naar den besatte Farve taber, medens, i modsat Fald, det Dobbelte vindes. General Augart havde sat en Rulle med 50 Dukater paa Sort. Denne Farve vandt otte Gange i Rad, uden at Generalen gjorde Mine til at stryge Gevinsten ind; hele det sorte Tavl bedækkedes lidt efter lidt med Guldruller og Papirer; Jndsatsen var forøget med en reen Gevinst af 12,750 Ducater. Saa høit havde Generalen aldrig spillet; det randt Bankøren ihu, at der gives Mennesker, navnligen gamle Krigere, som pleie at sove med aabne Øine. Han gav Generalens Nabo et Vink at vække den Lykkelige, som truede at sprænge hans Bank. Forsøget blev gjort, men forgjæves; Generalen var indslumret for Evigheden. Efter at man, ved et Par tilstedeværende Lægers Hjælp, havde overbeviist sig fuldkommen derom, lod man Liget bære bort. Den store Gevinst strog Bankøren til sig. Vel yttrede nogle Medspillende Tvivl, om hans Berettigelse dertil, men – mine Herrer. – sagde Bankøren – jeg spiller med Levende, ikke med Døde." Dermed lode de sig for Øieblikket berolige. Jmidlertid vidste de nøie, hvormeget Ligget havde vundet. Generalens Jntestat-Arving, en ung Ritmester som vidste at sætte Priis paa 12,750 Ducater, fik strax Underretning herom, og da Hazardspillet, efter Landets Love, var tilladt, saa besluttede han, at lade Domstolene afgjøre det Retspørgsmaal, hvorvidt et Liig kan vinde i rouge et noir. Vore juridiske Læsere ville indrømme, at de, der skulde paadømme denne Proces, havde en haard Nød at knække. Bankørens Jndsigelse: "Jeg spiller ikke med Døde! var temmelig specios. Arvingens Advocat svarte: Generalen har sat sig levende ved Bordet og lagt sine 50 Ducater paa det sorte Tavl. Spillevæddemaalet var fuldkomment, Contracten var afsluttet, og Arvingen træder i den Afdødes Rettigheder, paa samme Maade, som Arvingen af et Lotterilod, der vinder efter Dens Død, som har gjort Jndsatsen."- Det kan i det Høieste gjælde om den første Gevinst, duplicerede den indklagede Banker: "om den Sum, der er vundet med de første 50 Dukater. Allerede til den anden Gevinst hørte et nyt Væddemaal, en ny Jndsats. Levede Generalen, saa gjaldt det for en ny Jndsats, at han lod de 100 Ducater staae. Var han derimod død, eller sov han blot, hvilket jeg ikke kunde vide, da hans Øine stode aabne, saa bleve Pengene staaende mod hans Villie, og der fandt følgelig intet Væddemaal Sted." – "Ja, var han triplicerede Klageren: "Beviis, at han var død, eller at han sov. De har antaget ham for levende og vaagende indtil han havde vundet ottende Gang. Jeg gjør det samme. Først da den ottende Gevinst var falden, fandt man ham død. Det tilkommer Dem at bevise, at han er død tidligere, og hvornaar da." Dommerne raisonnerede saaledes: "Det er hævet over enhver Tvivl, at Generalen var levende og vaagen, da han gjorde den første Jndsats, og at den første Gevinst tilkommer hans Arving, har Jndklagede selv maattet indrømme. Men er det nu uvist, om han ogsaa har været levende, da de følgende Kort bleve trukne, saa er denne Uvished ikke den Afdødes Skyld, ei heller hans Arvings, men alene Jndklagedes egen Skyld, thi efter hvert Træk havde han kunne hæve Uvisheden ligesaavel som han gjorde det efter det Ottende. Thi kjendes for Ret: "Jndklagede haver til Citanten at betale 12,750 Ducater med paaløbne Renter.