Berlingske Tidende, 1812-03-06
De officielle Roter, som ere vexlede om denne Gienstand mellem J. Dhrr. Foster og Monroe, ere forelagte Congressen og siden ved Tryk ne ken bekiendtgjorte for Publicum. Af denne Correspondence erfarer te man intet uden hvad man allerede veed. Hovedspørgsmaalet: hvo var den Angribende, bliver stedse afgjort, thi det engelske Ministerium holder sig til the little Belts Capitains og Officerers Beretning, de hvilken det americanske Ministerium modsiger ved Resultatet af Under ge søgelsen af Commodore Rogers Opførsel. Den allervigtigste Gienstand for Striden ligger i de bekiendte Con n ceil=Ordrer. III Actstykke, angaaende Conceil-Ordrerne. 1) Skrivelse fra Hr. Foster til Hr. Monroe. Wasa hington, den 3die Julii 1811. Hr. Foster leder i denne Skrivelse er først Hr. Monroes Opmærksomhed hen paa de Grunde, som gave Conceil-Ordrerne deres Tilværelse. Decretet af Berlin, siger han, var paa en vis Maade en directe og udtrykkelig Fiendtlighed mod alle Nationer, i det det forbød dem al Handel med Storbrittanien, under Straf af deres Skibes og Vares Confiskering. Den nærmeste og tilstaaede Hensigt af dette Decret var ganske at tilintetgiøre Engellands a Handel. En saadan Forholdsregel vilde have berettiget Storbrittanien til, som Repressalie, at give et lignende Forbud mod al Handel med Frankrig, saavelsom med enhver anden Nation, der gjorde fælleds Sag med Frankrig, med Hensyn til dets Handelsfiendtligheder mod Storbrittanien. Men det drev ikke sine Repressalier saavidt som det havde kunnet; dets Forbud mod den franske Handel var ikke absolut, men indskrænket, og angik kun den franske Handel, der ikke førtes ved engelsk Mellemkomst. Dette System maatte altid blive skadelig for de Neutrale; det indsaae Engelland med Beklagelse; men Frankrigs Angreb nødte det, for at forsvare sig selv, til at gribe til Forholdsregler, der lignede Angrebets. Derfor kan America tilskrive Frankrigs uretfærdige Angreb og ikke Engellands afnødte Forsvarskridt, de Tab det har liidt i sin Handel. Dette gjorde hvad det kunde, for at conservere de Neutrale den størst muelige Andeel i Handelen, under engelsk Mellemkomst; derefter vare alle dets Systems senere Modificationer ved nye Conceil-Ordrer, alle Bevilgninger eller Afslag af Licent ser beregnede, saa ofte som det syntes fordeelagtigt for den almindelige Handelsinteresse, og ikke streed mod det engelske Folks Sikkerhed. Stedse har Retfærdiggiørelsen for Conceil-Ordrerne ligget i Berlin. og Malland Decreterne, et fiendtligt Systems Overholdelse, hvorved de Neutrales Handelsrettigheder tilintetgjordes; altid har den store brittaniske Regiering lydelig erklæret, at den strax vilde ophæve sine Conceil-Ordrer, naar Frankrig vilde tilbagekalde Berlin= og MallandDecreterne, hvorved hine bleve foranledigede. Men, siger Hr. Foster videre, Frankrig erklærer sit Berliner Decret for et retfærdigt Repressalie, der er fremæskeet ved vort Blokadesystem, hvilket, saaledes som det existerede for Berlin Decretets Udstædelse, var en aabenbar Fornærmelse mod Folkeretten. Lad os blot lidet undersøge de Grundsætninger, som Frankrig i sit Berlin Decret, erklærer for nye og stridende mod Folkeretten. J 4de og 8de Artikel af samme siges at Storbrittanien anvender sine Blokadegrundsætninger mod aabne Stæder, mod blotte Handelshavne, med Rheder og Mundinger af Floder, da de efter Fornuften og deres oprindelige Bestemmelse allene kunde anvendes imod faste Pladser, og Blokaderettigheden kun maatte indskrænkes til Fæstninger, der virkelig vare berendte, og det endog med en tilstrækkelig Magt. Storbrittanien har erklæret Pladser i Blokadetilstand, for hvilke det ikke har havt et eneste Skib, og Kyststrækninger, som det ikke kunde blokere med sin hele Søemagt, ja endog et heelt Rige. - Men aldrig har den oprindelige Bestemmelse eller Folkeretten sauctioneret den nærværende af Frankrig fastsatte Regel, at ikkuns faste Pladse, som fulkommen kunde berendes, kunde ansees for retmæssig blokerede tilsøes. J dette Tilfælde kunde Storbrittanien maasker ikke blokere en meste Havn, og vilde det underkaste sig denne Fordreielse af Folkeretten, saa maatte det tabe alle de Fordeele som dets Sømagt giver det, og tillige opoffre alle Sømagters Rettigheder og Fordeele. Det var iøvrigt Blokaden i Mai 1806, der foranledigede Berlin Decretet, en retferdig og lovmæssig Blokade, fordi man vilde udføre den, og forsvarede den med en Magt, der var istand til at dække tille de Bekiendtgiørelsen angivne Kyster. Den daværende Statssecretair For lod ikke Bekiendtgiørelsen komme ud, førend han ved en Beret, ning fra Admiralitetet havde overbeviist sig om, at samme besad Midler til at dække hele Kysten fra Brest til Elben, og at det vilde anvende disse til Blokaden. - Efter disse Grundsætninger blev ogsaa Blokaden retferdiggjort, indtil Conceilordrerne kom for Dagen, der ere at ansee som et Defensiv=Repressalie. Frankrig havde, uden at angive eller kunne angive en Magt til virkelig Blokering, erklæret alle Storbrittaniens Havne og Kyster i Blokadetilstand. Denne Opførsel vilde fra Engellands Side, have retfærdiggjort en lignende Enklæring af alle de franske Kysters Blokadetilstand, uden at anvende nogen Magt til dette særdeles Øiemed. Jstedet derfor traadte Conceilordrerne, hvormed et udvidet System af Defensiv=Repressalter, paa hvilke Reglementerne grundedes, blev forenet. America synes at være enig med Frankrig deri, at det første Angreb er kommet fra engelsk Side, og har udtrykkelig opholdt sig over Blokaden i Mai 1806, som et paafaldende Beviis for dette Angreb, Det vilde ikke være fornødent, sagde Hr. Foster fremdeles, at gientage den af den engelske Regiering yttrede Mening, om den franske Ministers Note til Hr. Armstrong, af 6te August. Denne Notes studerte Tvetydighed har opklaret sig selv fyldestgiørende nok i den følgende Tid, ved den franske Regierings Handlinger og Ord men aldrig tydeligere end i den Tale som Keiser Napoleon holdt til de Deputerede fra de frie Stæder Hamburg, Bremen og Lübek, hvor han erklærer at Berlin= og Malland=Decreterne skulde udgiøre FrankLigs jar publikum, saalænge Engelland vilde holde over fine Concelfordrer af 1806 og 1807; det vil sige: indtil Storbrittanien har at ophævet de Repressalie=Forholdsregler, hvortil hiint hans System har i formaaet samme. . Hr. Foster anfører derpaa endnu det keiserlige Ediet af Fontainebleau af 29de October 1810, i hvilket hine Decreter blive gjorte til Basis for et almeent og mageløst System; end videre Beretningen fra den franske Minister for de udenlandske Anliggender, af Decemi der 1810, fremdeles Justitsministerens Brev til Priisrettens Præsident, hvilket han tillægger en særdeles Vigtighed, for deraf at bevise, at hine Decreter aldeles ikke havde været ophævede til Gunst for America, da Præsidenten satte Non=Jmportations=Acten i Kraft imod Engelland, ligesom han ogsaa paastaaer at de endog i dette Øie. blik ikke ere det. - Storbrittanien, føier han til, har Aarsag til at beklage sig over, at de neutrale Magter saa ganske oversaae det store Tab for dem i disse overordentlige Handlinger; at man systematisk betiener sig af deres Handel, og giør deraf et voldsomt AngrebsPiddel mod deres National-Hielpekilder. Dette har America ikke gene taalt ifølge franske Decreter; men det har endog, da det, efter en fransk Cabinetsbefaling, ansaae disse Decreter for ophævede, ladet Non=Jmportations=Acten træde i Kraft mod Storbrittanien, mod hvilket det var paalagt ham (Foster) at giøre de kraftigste Forestillinger. - Til Slutning bevidner han sin personlige Tilbøielighed til at gienoprette en fuldkommen Harmonie mellem begge Lande. (Fortsættelsen følger.)