Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-07-20
Den skadelige Luxus strækker sig ligge til Tjenestepigerne. Naar en Tjenestepige kommer i Kramboden, saa nøies hun ikke mere med Dansk Sirtz, nei, udenlandsk maa det være, om hun ogsaa skal bedrage sin Madmoder ved at lade sig give falsk Vægt mod en aarlig raisonabel Douceur af Vedkommende. Vi ville ikke engang tale om vore Frøkeners og Jomfruers tøilesløse Hang til udenlandsk Flitterkram. Man betragte kun en Kjøbenhavnsk Tjenestepige i sin Søndagsdragt, eller naar hun skal til et Kielderbal, fra Top til Taa, og sige, om en saadan Pige kan klæde sig saaledes, uden at handle mod adskillige af de ti Bud, Fin Sko, der i det høieste holde fire Uger, men som alligevel koste fire Rigsdaler – fine hvide Bomuldsstrømper - Kofte og Skjørt af fiin Sirtz eller Netteldug - Cambringes Krave eller Tørklæde, Kappe med brede Kniplinger o. s. v. Kan saadan Overdaadighed vel andet end fordyre Priserne i det den forøger Usædelighed, Ladhed, Utroskab og alle de dermed beslægtede Laster, Jntet uden en Nationaldragt for Tjenestepiger kunde forebygge dette Onde. Caperiet har med alle sine gode Sider ogsaa have den slemme Virkning, at det har indført en høist skadelig Luxus blandt Tyendet. Mange Tjenestepiger havde saakaldte Kjerester, der gik til Caps, og som ved deres Hjemkomst, efter en god Fangst, i deres Jndbildning rige som en Crosus, overøste dem med Foræringer. Disse kunde ikke vare evigen, og da man nu eengang har vant sig til en saadan Levemaade, saa vil man gjerne fortsætte den, det skee nu paa hvilken Maade det vil Hvad Caperiets Guldregn har frembragt for en Sæd blandt de øvrige Stænder have vi allerede forhen og ved andre Leiligheder omtalt. Den maa betragtes som en vigtig Medaarsag til den saa tiltagende Luxus og som en Følge heraf til den stigende Dyrhed. Saaledes gives der intet Gode, som i Menneskenes Hænder ikke kan have sine slette og skadelige Virkninger. Denne skadelige Luxus befordres meget ved den store Mangel paa Huuslighed i alle Stænder. La end være, at de gode Huusmødres Tal langt fra ikke er saa ringe som man i Almindelighed troer, saa kan det heller ikke nægtes, at der gives mangfoldige Fruer og Madamer, paa hvilke Visen: En Time for Middag Madamen opstaaer o. s. v. fra først til sidst lader sig anvende. Hvad kan mar vente sig af en Huusholdning, hvor Hovedet for det Hele, Konen, ikke staaer op, var det end det skjønneste Foraarsveir, førend Kl. 9, besørger sig Toilette, omgiven af Lapser, der more hende med flave Vittigheder og pirrende Skumlerier, sætte sig til Bord, uden at vide hvilken Mad der anrettes, kaster sig paa Sophaen for at tage sig en Middagsluur med sin Rinaldo i Haanden, kjøre derpaa ud til Dyrehaugen, Bellevue eller Sorgenfri, for der at paradere med sin Stads, sætter sig siden til Spillebordet eller sværmer til Kl. 1 eller om Natten omkring i rasende Danse, medens Pigerne hjemme gjøre hvad de vil, søge paa deres Vii at more sig med deres Gelaner, og saaledes fordærves og forværres for andre huusligere Madmødre, Man sige ikke, at Farverne i Malerier ere alt for stærke, Originalerne dertil findes i Snesetal. Og hvor meget smitte saadanne Exempler ikke svag Mænd, som ved saadanne Huusfruer værnes til Overdaadighed og Uvirksomhed, Og hvad befordrer vel i en Stat mere Dyrhed end netop begge disse Egenskaber, Synkende Moralitet har ogsaa sto Deel i den herskende Dyrhed. Det strider rigtignok imod Modetonen at klage over Moraliteten, Forfald, og mangen ung Herre anseer sædvanligen enhver Sædelighedens og Dydens offentlige Forsvare for en Grillenfænger og suurmulende Taabe, der i de høieste kun fortjener at være et Maal for hans golde Vittighed. Vist nok yttrer Nutidens Usædelighed sig ikke altid paa saa plump en Maad som i ældre Tider. Man er heri som i saa meget andet noget finere. Men mon Tingen ikke i den samme fordi Formen er forandret, Gavelder vel nogen Tidsalder, da saa mange ung Mennesker havde mindre Agtelse for Aar, Kundskaber og Erfaring, da Lapsetonen var almindeligere, Jndbildskhed mere parret med Uvidenhed, Moralistens Ord mere ringeagtede end netop den Tidspunct, hvori vi leve, Med hvilke Vaaben gaaer man ikke ofte løs paa den, der, i sin billige Harme over Sædernes Fordærvelse, opløfter sin Stemme, uden at agte paa den iiskolde Kløg skabs ængstelige Advarsler, Men hvilken Jndflydelse maa en saadan Tone ikke have paa den store Hobs Billighedsgrundsætninger? Hvor kan man vel vente at de lavere Menneskeclasser skulle lyde Moralens første Forskrift: Du bør handle mod andre som du vil andre skulle handle mod dig, naar man, selv i de mere cultiverede Stænder, som egentligen skulde foregaae hine med deres Exempel, støder saa ofte paa Raahed i Sæder, Letferdighed i Adfærd, og Ringeagt for det, som der bør være hvert Menneske helligt? Vi have saaledes med Frimodighed og efter bedste Overbeviisning undersøgt og betragtet de vigtigste og almindeligste Aarsager til den herskende Dyrhed. Vi troe ikke, at nogen af de mange hæderlig og billigtænkende Godseiere, Handlende eller Professionister, vort Fædreneland tæller, vil føle sig fornærmet ved noget af alt det, vi her have anført saa ganske i Almindelighed. Kun smaa Siele henlede enhver offentlig yttret Sandhed, der ikke er stilet mod enkelte Jndivider, paa sig selv. Kun det svage Capeløv ryster og hæver og suser ved det mindste Vindpust; det stolte Egeløv holder sig taust og roligt.