Aalborg Stiftstidende, 1837-10-05
Men fremfor alt maatte man rigtignok see at ændre noget i den hele Stemning, eller i Bladets Gemyt, om jeg saa maa sige. Bladet maatte ret overveie, om det ikke veden eller anden Gienstands Behandlingsmaade er kommen til at styrke Fripostigheden, eller til at ove Letsindigheden, eller nære Opsætsigheden; thi vel kan Bladet umuligen være ansvarligt for eller videre fore sig til Hjerte, hvad slette Læsere, udfinde af dets Artikler, men ethvert fornuftigt Menneske bør dog ved sin Tale eller Handling tilstrækkeligt overveie, hvorledes den vel vil blive forstaaet og bedømt af dem, den nærmest vedrører. Men saadan Overveielse burde nok foretages noget mere skrupuløst i Kjøbenhavnspostens Bureau. Bladet er neppe udsat for at blive gnaven, men vel for at blive tirrelysten; neppe for at kjæle for Folk, men vel for at haane dem; Bladet vil, i sit Hjerte, vist fremfor Alt Sandhedens Tilveiebringelse, men det vogter sig ikke tilstrækkeligt for at tale saaledes som den, hvem det Jkke=Sande kunde være ret kjærkomment. Paa denne Art af Skjødesløshed, vil man vel fordre et Exempel, og jeg skal meddele det men jeg kan ikke gjøre det uden en ganske uforholdsmæssig Udførlighed, da jeg nemlig skal pille de fine Traade i en mulig Tankegang fra hinanden, for at godtgjøre dens tilsyneladende Virkelighed. Men maaske er ogsaa denne Klage meest udsat for Misforstaaelse. Bladet fortalte i Nr. 89, den smukke Tildragelse, at en Marmorhuuste af vor berømteste Prædikant opstilledes i dennes Bolig, medens han prædikede. Det var et Taknemmelighedstegn fra denne sieldne Lærers Tilhørere i en Række af over tyve Aar; blandt alle disse Tilhørere befinde sig temmelig mange udenfor Kjøbenhavn, som Embedsmænd, og da igjen især som Geistlige, da theologiske Studerende stedse maatte udgjøre en fast Stamme, blandt Mynsters Tilhørere; og af disse ere vel ikke faa igjen Præster i Sjælland nu for Tiden. Blandt Deeltagerne i dette Foretagende findes altsaa vist en Deel sjællandske Præster. Men nu berettede Bladet, at dette Hæderstegn, var sendt som et Beviis paa den Biskoppen underordnede Geistligheds og hans Menigheds Erkiendelse af hans Værd, og tilføiede nedenfor, at Midlerne blandt andet vare tilveiebragte ved Subskription af Stiftets Præsters. Her ere nu to Ting at omtale, nemlig det Urigtige og det Uforsigtige. Det Urigtige ligger da deri, at de den Overordnede subordinerede Embedsmænd omtales, som om de havde staaet i Spidsen for Foretagendet, hvorved det Hele, efter Mængdens bekjendte Philosophi, meget let kan frakiendes det meste at sin Værd, samt at de overhovedet specielt nævnes; thi her var hverken Spørgsmaal om Præst eller Officeer, men kunom Tilhører, eller i alt Fald Læser af trykte Prædikener. Men det Uforsigtige ligger deri, at denne Skjødesløshed just vises mod en Mand, som Bladet ved flere Leiligheder stærkt har angrebet, fordi hans politiske Grundsætninger vare det imod; thi den let misforstaaelige Urigtighed i Beretningen faaer derved Udseende af at være en vel forstaaet Anvendelse af en feilagtig Besked om Sagen, hvorved Bladet opnaaede sin partiske Hensigt, at være conseqvent i Nedsættel, sen af en Antagoniist. Men slig Conseqvents træder Sandheden under Fødder, om den faaer Raaderum. Fremdeles maatte Bladet ret betænke, hvem dets Læser ere, og saaledes mindre til tale til den blotte Forstand med juridiske Argumenter, men oftere til Phantasi og Følelse, til det hele Menneske, med almindelige Grunde, hentede fra hver Sags Beskaffenhed, hvorved det kunde blive at overveie, om ikke flere udførligen meddeelte Stykker af mere streng juridisk Natur bedre havde virket, om de blot i Udtog havde været optagne i Bladets 2den Afdeling, eller i Nyhedsposten, Denne Art af Strænghed gaaer undertiden endogsaa over til en romersk Kulde, der gjor Oppositionen end mere skærende, men tillige blotter Eensidigheden for sit sidste tynde, Slør. Her maatte Bladet tage Hr. Hage til Mønster, der ret forstaaer at skrive saa kraftig mildt, virkelig gjennemtrængende og overtalende. Men Kjøbenhavnsposten vil ikke overtale; den vil regjere, men det gaaer ikke. Overhovedet vil hele Bladets Forædling kunne udtrykkes, dermed, at det skulde opgive Eensidigheden og efterstræbe Alsidigheden, ikke opponere men ponere. Det skulde betænke hiint Vers af Claudius. Seht ihr den Mond dort stehen? Er ist nur halv zu sehen, Und ist doch rund und schön! So sind wohl manche Sachen, Die wir getrost belachen, Weil unfre Augen sie nicht sehen. Dermed vilde det undgaae at blive en Cliques Dagbog, hvilket det nu kunde tendere til, det vilde undgaae at trætte os med gamle Angrebs overflødige Gjentagelse, eller ærgre os med Fordringer, som kun stampe imod Braaden, og om muligt gjore Bladet endnu mere forhadt hos En og Anden, uden at det til Gjengjæld vinder Nogens Agtelse. Bladet er et Blad, en Avis. Det Posthorn, som det tidligere havde til Emblem, skulde melde os Nyheder. Da nu Politiken, fra den Tid af, at Carl den Tiende ganske jevnt kjørte ud af Frankrig, fordi man ikke længer vilde have ham der, i en ganske ny Betydning blev Folkesag og Nyhedssag, saa blev ogsaa den en Gienstand for Bladets Forkyndelser. Men nu tilsidst har man taget Hornet i en anden Mening, nemlig som et Oxehorn, og man stanger af al Magt efter Enhver, som kommer for Tour. Jeg kan iøvrigt ikke tænke paa at omtale Alt, ikke engang alt Vittigt, jeg skriver ingen Kritik, men en Opfordring. Saaledes var der f. Ex. Grund til at advare Bladet mod ikke at betynge dets Hjælperes Samvittighed; jeg veed nemlig, at Collegieherrer med Forundring have læst Ting i Bladet, som de umuligen kunde antage for at være det lovligen bekjendte paa den Tid. Saaledes kunde man paatale en vis Lettroenhed, som Partiaanden og Oppositionsdriften nære, o. a. m.I Gienstandenes Valg vilde derimod intet være at ældre, kun maaskee noget at tilføie. Bladet arbeider for Ordens og Rets Hævdelse og slemme Vaners Afskaffelse, for Administrationens Simplification, Finantsernes mulige Regulering, Communalvæsen, Forsvarsvæsen og alt Lignende. Da Bladet saa ofte har talt om Banken, saa undrer det mig, at det ikke er kommet til det Spørgsmaal, om det er retfærdigt, at Handelstanden ingen Skat har til Banken, men Grundeierne en saa meget svær, og det, endskjøndt man hører af Fallitternes Historie, med hvilken Lethed enkelte Handlende kunne skille Banken ved endeel af det, som Grundeierne ofte med suur Møie have opdrevet til Indbetaling. Ligeledes har det undret mig, da der dog vist maa være noget Grundet i den skarpe Kritik, som ikke sielden høres over det kgl. Rentekammers Foretagender, at Bladet ikke har skaffet sig en sagkyndig Medarbeider til disse høist vigtige Materiers Behandling. Og saaledes kunde der vist opgives Bladet flere interessante Themaer til Variation. To Omstændigheder maa jeg tilsidst omtale, der efter mit Skjønnende indeholde noget til Forsvar for Kbhvnspostens Udskeielser. Den første er den, at den danske Regjering ikke har anseet det for passende at lade skrive imod Bladet, og at Regjeringsmænd saa lidet ere optraadte imod dets Artikler.