Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-06
Den Anholt ligger 2 Mile fra Grenaa Den er en halv Miil bred og noget over en Miil lang. Jngen Plet i Danmark syntes at have været mindre bekjendt end denne De, indtil Sognepræsten til Tønning og Træden i Aarhuus Stift, Hr. Lorenz Bynch, i Aaret 1801 leverede os en fuldstændig og velskreven Efterretning om Landets naturlige Beskaffenhed. Den har endnu ligge til vore Dage to Navne; den kaldes Anøe og Anholt. Dens ældgamle Navn blandt Jndbyggerne er Anøe, hvilket de endnu bruge indbyrdes, endskjønt de i Samtaler med Fremmede ogsaa kalde den Anholt. Samme Navn har den jydske Almue lige over for ogsaa beholdt og den kalder Landets Beboere Anøeboerne. Hr. Bynch mener, at Navnet Anøe kommer af And, fordi man ikke kjender nogen Dyreart, der i større Mængde opholder sig omkring Anholt end to Arter af Havænder, Hav lykker kaldede, som denne Øe tjener til Opholdssted, og at Anholt ustridigen kommer af den megen Skov, Øen fordum har havt og hvori hine Ænder, fandt en Tilflugt. Efter al Sandsynlighed har Landet i gamle Tider havt sine Yndigheder og Fordeele. Men dets Ødelæggelse maa søges langt tilbage i Tiden. Gamle Folk kunne endnu erindre mange Steder, som have undergaaet Forandring til deres Skade. Efter almindelig Sigende paa Landet har Øen havt baade Agre og Skove, hvor der nu ikke findes andet end Ørk. Den har fra omtrent 1643 liidt meget ved Sandslugt. Ørkenen bestaaer lige fra dens Overflade til dens Jnderste af lutter Sand, og ved Forsøg med Jord boret har man paa adskillige Steder paa en Dybde af 15 Alen ikke fundet andet end det fineste Flyvesand. Sandbjerget, der saaledes dukker op fra Havet, har i sin Tid og førend Ødelæggelsen været overdragen med en tynd Muldskorpe. Beviis herfor sees paa de endnu saa endog ufordærvede Marker. Korntørven kan der neppe regnes dybere end til et halvt Qvarteer, alt maa skrintpløies og alligevel følger det vilde Sand med. Det samme findes og ved Slunkerne, nogle af Stormen meer eller mindre udhullede Høie. De have oven paa en tynd Skorpe af et Slags Jord, men fordærvet og sandblandet, hvor endnu findes mange fortørrede Rødder, Bakketøi kaldede, af det gamle forstyrrede Væxtrige, og synes at være svage Levninger af Landets forrige Overflade. J den tynde Muldskorpe, har Øen sikkerlig fordum baaret sin Skov, som har bestaaet af Fyr, Gran og Enebærtræer. De fleste Spor deraf ere vel borte, men hele Strækninger af Stubbene ere endnu tilbage. Hr. Bynhar selv været Øienvidne dertil. Den Deel, som stod over Jorden, fandt han forfulet, men under samme stode Rødderne saa friske, som om Skoven samme Dag var fældet. Af Røddernes betydelige Størrelse kunde man slutte sig til, hvor store Træerne maa have været. Man huggede et Stykke Rod løst, og fandt det aldeles frisk og stærklugtende af Harpix. Langs med hiin Strækning af Stubbe fandtes nogle Steenovne, opsatte med Konst, hvor man i hiin fjerne Tid brændte Tjære, og Spor af Jldens Virkning paa samme. Dette Tiæresyderie anseer Hr. B. for en gyldig Aarsag til Landets Forhærielse. Med Tiden blev Skoven alt mere og mere et Offer for denne Vinding, og Landet, aabentliggende for alle Vinde, ved denne Blottelse for Læ mod Stormen, mere og mere givet til Priis. Maaskee man og af Ubetænksomhed og Vindelyst har opgravet Rødderne med for deres Fedmes Skyld. Nu er eet Hul kommet paa Øen efter det andet, og hvad Under altsaa, at det Sandhav, den gjemte i sit Skjød, efter at dets Fængsel var brudt, har i Selskab med Vindene øvet sin Magt? Nogle Huller have først begyndt at ryge, Tid efter anden have flere rækket sammen og forskjellige have aabnet sig, som en oversvømmende Strøm have nu Sandcolosser opløftet sig til alle Sider, og det oprørte Sandhavs Vold har tilsidst været imodstaaelig. Meget lang Tid behøvedes der neppe til denne Forstyrrelse, nogle faa Aar have udentvivl været nok, da Stormene dagligen staae her Sandets Rasen til Tjeneste. J Fortiden har man desuden vist ikke bekymret sig om noget Middel til den Ulykkes Standsning. Meget opløftet over Havet har Landet formodentlig ikke været; thi dette sees ikke allene deraf, at de overblevne Spor af Skove findes paa en meget lav Slette, men Landets Bestanddele, Flyvesand og Kampesteen, synes og at bevise det. Paa Vestsiden findes vel Banker, men de indeholde for det meste Leer.