Viborger Samler, 1835-10-29
Nu havde, efter Dagens Orden, den Deputerede Ordet, som i det andet Mode havde indbragt et Forslag angaaende Forhandlingernes Offentlighed. Han forelæste først Andragendet, der gik ud paa, at "Forsamlingen skulde beslutte Jndgivelsen af en Petition: at Forhandlingernes Offentlighed maatte finde Sted, under Forbeholdenhed af nærmere Bestemmelser angaaende muligen nødvendig Modification heri." Han begrundede derpaa sit Forslag paa de ægte kongelige Ord i Jndledning til Loven af 28 Mai 1831, hvilke Ord ikkun behøvede en Commentar, for at retfærdiggjøre Motiverne. Kongen vil vække Borgerens ædleste Motiv, Almeenaanden; dette er udtalt hine Ord, er til Stænderforsamlingen, men til det hele Folk. Ogsaa er det af største Vigtighed, at Folket erfarer, ei blot hvilke Resultater, der vindes, men ogsaa, hvorbedes det skeer. Uden Offentlighed vilde Stænderforsamlingen snart vorde betragtet som en Autoritet, et Collegium meere, og Folkets Deeltagelse derfor vilde forsvinde. Kongen ønsker at erholde den paalideligste Kundskab om Midlerne til at fremme Almeenvellet; Kredsen til at erholde denne Kundskab udvides, ved at tilstede Tilhørere Adgang, hvilket er saa meget vigtigere, som Loven binder Valgbarhed til Grundeiendom, og Jntelligents kan finde Sted uden den. Herved vilde dannes en aandig Forbindelse, saa meget vigtigere, som Pressen mangler Frihed, og formedelst Holsteens Forhold til det tydske Forbund ikke kan være fri. Baandet imellem Fyrste og Folk kunde kun ved Tillid forstærkes og knyttes fastere. Hemmelighed staaer i Veien for Tillid, og har som oftest Mistanke til Følge. Endeligen kommer endnu Æresfølelsen i Betragtning, denne Følelse, som har medvirket overalt hvor noget Stort og Ædelt er skeet, og hvis Virksomhed ikke maatte svækkes. Proponenten søgte derpaa at gjendrive de Grunde, man sædvanligen anfører imod Offentligheden. Stændertidenden skulde gjøre den overflødig; men denne kan ikke melde Alt, da Pressen ikke er og ikke kan være fri, og vil følgelig ikke undgaae Mistillid. Dertil kommer at den ikke vil svare til Folkets billige Ønske, at erfare dets Deputeredes Handlemaade, ei heller til de Deputeredes, at stifte sig et godt Minde hos Folket. – Den Mening, at Offentlighed ikke er Folkets Ønske, er falsk, lad kun de Deputerede vidne, hver for sit District. – Jntetsigende er den Frygt, at mange Medlemmer vilde undsee sig ved, at tale offentligt, da det ikke gjælder og Veltalenhed, men om et jævnt, simpelt Foredrag. Endeligen bemærkede Proponenten, at vel Jngen vilde give den Frygt Rum, at man ved Petitionen skulde vække Hs. Majestæt Kongens Mishag, naar man mindes Hs. Majestæts af alle hans Undersaatter dybt paaskjønnede Naade og Mildhed. – En anden Deputeret understøttede Andragendet med den Erklæring, at han fandt videre Motivering unødvendig. Til Præsidenten overraktes fra det 14de Landdistrict en Petition om Forhandlingernes Offentlighed; en Deputeret erklærede, at ville understøtte den. En lignende Petition overgaves fra 6te Kjøbstadsdistrict, Petitionerne forelæstes. En Deputeret frembar mundtligt sine Vælgeres Ønske om Offentlighed. En Anden fremhævede, at Offentlighedens Modstandere ofte gik ud kun fra egostiske Hensyn, idet de nodig vilde opgive en behagelig Beqvemmelighed for at overtage Moie og Besværlighed. Offentlighedens Fordeele ere ionefaldende: Offentlighed er en Borgen for, at Enhver opfylder, hvad Landet venter af ham; en Vogter for Pligtopfyldelse; Forsamlingen er ingen Autoritet, men skal netop virke ved Offentlighed. – Dette Foredrag tiltraadtes af en anden Deputeret, som dernæst meente, at Sagen, formedelst sin Vigtighed, burde henvises til en Committee, som han haabede vilde understøtte Offentligheden. - Nu begyndte den modsatte Anskuelse at ville gjøre sig gieldende, og den første Taler, som optraadte imod Offentligheden, meente, at det nu ikke var det rette Øieblik, at bede om Offentlighed; "de Deputerede vare ikke forsynede med parlamentariske Kundskaber," det vilde ikke være "Taknemmelighed imod Hs. Majestæt Kongen, ja ikke engang Velanstændighed," nu at bede om Offentlighed, efterat vil i den nye Jnstitution have erholdt en saa stor Gave, og fordi Stænderforsamlingen endnu ikke havde bragt Noget til Udførelse af alt det, Kongen havde givet os, man kunde ikke ønske, at der skeete et Andragende, som blev tilbageviist af Hs. Kongelige Majestæt. - Flere Deputerede bemærkede, at en stor Deel af deres Committenter deelede denne Anskuelse, og at man først skulde see Stændertidenden, for at bedømme, om Offentlighed var nødvendig. Herimod bemærkedes at det ikke kommer an paa parlamentarisk Veltalenhed, at Stænderanordningen ikke er til Hinder for Forslaget, at Hs. Majestæt ønsker at erfare Medlemmernes Raad og Anskuelser, som altsaa borde udtales aabent, frit og uden Hensyn. Skal Stændertidenden desuden kun meddeele Resultatet af Forhandlinger, saa kan den saameget mindre afgive et Surrogat for Offentlighed. To andre Deputerede understøttede Andragendet om en Committee, hvorpaa et andet Medlem, der omtrent gjentog ovenanførte Grunde imod Offentlighed, og tilføiede, at man ikke kunde tale saa frit i Tilhøreres Nærværelse som nu, androg paa, at udsætte Spørgsmaalets Afgjørelse til Land dagens Slutning. Endeligen yttrede en Deputeret, at efter hans Anskuelse maatte de mange Hensyn ikke komme i Betragtning; hverken Frygt for at mishage, eller Hensyn til Committenterne maatte lede en Deputeret, men kun hans egen Overbeviisning; han vilde stemme for en Committee. Præsidenten lod nu Spørgsmaalet gaae til Afstemning; Fleertallet stemmede foren Committee, hvortil valgtes Dhrr. Reventlov-Criminii, Falck og Löck, (en bekjendt Forfægter af Offentligheden). Man gik nu over til et Forslag af en Deputeret, at Forsamlingen skulde beslutte en Petition angaaende en Forordning om Handelen af dem, som reise med Vareprøver udenfor Markederne, samt at Udkastet til denne Forordning maatte om muligt forelægges denne Stænderforsamling. Proponenten oplyste, at omtrent 4 til 500 saadanne Prove-Reisende dreve en betydelig Handel paa Landet og i Kjøbstæderne, og gjorde det umuligt for Kjøbmændene at concurrere med dem. Uagtet nu Commissarius bemærkede, at man havde isinde at forelægge et Lovudkast desangaaende, hvilket kun var forsinket ved Jndhentelse af nærmere Oplysninger, besluttede man dog, midlertidigt at udnævne en Committee af 3 Medlemmer, som valgtes, (Wiese, v. Lengercke og Lorenzen). (Af Hempels Avis efter Stændertidenden.)"Med meget blandede Følelser - hedder det i Fædrelandet No. 57 - har vist Fleertallet af vore Læsere seet den i Coll. Tid, meddeelte Udsigt over vore Finantsers Tilstand. Med blandede Følelser, sige vi, thi paa den ene Side kunde det ikke være andet end behageligt at see Regjeringen endelig bestemme sig til at lofte det Slør som saa længe har tilhyllet vore Finantser, og saaledes, idet mindste tildeels, forekomme det Ønske, som Stænderne ellers vilde have fremført derom. Men paa den anden Side er det sørgeligt at see, hvorledes Staten, efter i 20 Aar, at have nydt den dybeste Fred dog har en aarlig Underballance, der maa antages at være henimod 1 Million. – – "At indskrænke Udgifterne, det er den eneste Maade til at helbrede en Stats som en Privatmands forfaldne Finantser. Vi ville nævne de vigtigste Puncter, hvori Udgiften synes at kunne formindskes: 1. Civillisten. At denne er meget høi for saa lille en Stat, vil man indrømme, og det er vist intet ubeskedent Ønske, at det maatte behage Kongehuset at forene sig med Nationen om at bringe Udgifterne i Samklang med Jndtægterne, og dertil bidrage Sit ved at bortskjære alle undgaaelige Udgifter.