Aalborg Stiftstidende, 1831-02-15
Blandinger. At lidt Krig engang imellem saavelsom og lidt Cholera, Gulfeber og Pest kan have sin Nytte synes at kunne bevises deraf, at Verden ellers snart vilde staae Fare for at blive overbefolket, da Folk i Almindelighed opnaae en langt høiere Levealder nu, end i Fortiden. Af Ulpian vide vi, at Middeltallet paa Roms Jndbyggeres Leveaar i Begyndelsen af den christelige Tidsregning ikke overskred tredive Aar, hvorimod man nu i England ved alle Livrente, og Tontine Beregninger antager 50 Aar i Overeenstemmelse med Finlaysons Tabeller. Forholdet er paafaldende. Men endnu mere: J Staden Gens har man opbevaret fuldstændige Mand tals- og Dødsfalds-Lister fra 1560, hvilke afgive mærkværdige Resultater. Dengang overskred de Begravedes Leveaars Middeltal ikke atten; i det syttende Aarhundrede var det steget til 23, og nu er det sammesteds 36 Aar. Man har tilforn antaget, at der døde aarlig tre Personer i Gjennemsnit af hvert Hundrede Levende, dog saaledes, at Dødeligheden stedse var større i Sumplande og i store Stæder i Forhold til disses Folkemængde, men dette er nu ikke længere rigtigt, thi i England og Wales døde for 50 Aar siden 1 a 40; 1801 døde 1 af 47, 1821 kuns 1 af 60 og nu 1 af 67. Dog er Forholdet ikke saa gunstigt paa Fastlandet, f. Ex. i Nederlandene, hvor for 80 Aar siden døde 1 af 233, døer nu efter Middeltal 1 af 48. J Prøisen, Neapel og Vyrtemberg døer omtrent 1 af 34 og i det Venetianske endog 1 af 28 hvert Aar; men Aaret 1817 døde sammesteds hvert fjortende Menneske, hvilken store Dødelighed fornemmeligen tilskrives politiske Trængsler under Sauerkrauternes Aag. J Prøisen vil Folkemængden, efter det nuværende aarlige Overtal af Fødte mod Døde, fordoble sig i 26 Aar, i Ungarn i 150, i Neder=Østerrig i 176, Bøhmen i 230, Galizien i 248 og Mæhren i 296 Aar. at kunne tages i Betragtning. At Dødeligheden skulde være større i store Stæder, end i mindre, troedes fordum almeent, men det holder ingenlunde længere Stik. London, som i Midten af forrige Aarhundrede havde 1 Død for hver 20 Levende, havde for 20 Aar siden 1 af 38 og ifjor 1 af 61. J Manchester døde for 80 Aar siden 1 af 25 og nu da Byens Folkemængde er stegen til 200000 døer kuns 1 af 75 om Aaret. - Af Foranførte følger, at Mennesketallet maa gaae frem i en meget stærk Progression, og Erfaring viser, at Livsvarigheden er størst og følgelig Dødeligheden mindst, hvor Rigdom giver Folk Lejlighed til bedre Næring, Vaaning og Pleie, hvorimod det største Antal bortrykkes i Armodens Hytter, og at Næringssorg er en af de vigtigste Dødsaarsager, hvoraf igjen følger, at Luxus ved at sætte Penge i Omløb og derved aabne mange nye og indbringende Næringsveie meget formindsker Dødeligheden, ligesom at den gammeldags forroste Tarvelighed ved Næringsveienes Formindskelse fremmer Armod og derved meget forøger Dødeligheden. En væsentlig medvirkende Aarsag til vor Tids større Livsvarighed er ellers Lægevidenskabens store Fremgang og de ulige bedre Hospitals-Jndretninger, men som dog kuns især komme de store Stæders Jndvaanere tilgode, da man nu udrødder Endemier, standser Epidemier og sætter Skranker for selve Pesten. Ogsaa spiser og drikker man i vor Tid langt sundere og bedre tillavede Mad- og Drikkevarer end vore Fædre kjendte til. En Dødsaarsag derimod, som nu er hyppigere, end i gammel Tid, er derimod Selvmord, som tiltager i høi Grad. Saaledes var for Hamborg Aar 1816 kuns anført 2 og i Aaret 1822 allerede 59, men dette hidrører vel tildeels fra forandrede religiøse Grundsætninger, da man nu lærer, at Mennesket har Fornuft og fri Villie, hvorimod vore bigotte Bedneforældre lærte, at hvor som selv vælger sin Dødsvei fordærver Stal og Legeme i Helvede tillige. J Berlin fandtes i Gjennemsnit for 60 Aars Tid siden kuns 1 Selvmorder iblandt 1800, men nu mere end 1 af 100.