Aarhuus Stifts-Tidende, 1809-04-01
Vinteren imellem 1807 og paafølgende Aar tilbragtes under mere og meere foruroeliggende Udsigter til Fredsbrud med Rigets Naboestater, baade paa den østre og vestre Grændse. Disse Farer kunde ufeilbarligen have været afvendte ved en faa Maaneder forud med Frankrig lettelig afsluttet Fred, en Fred, som ikke blev modsagt at Sverrigs eneste Bundsforvandte eller blev foreslaaet paa Vilkaar, der ikke kunde forenes med Sverrigs Tarv. Nu syntes Farerne dobbelt truende, da den allerede førte Krig havde formindsket Statens Forsvarsmidler. Krigen udbrød i Finnland; dets tappre Forsvarere nødtes tifiint, efter en ærefuld Modstand imod en langt overlegen Fiende, et overgive et elsket Fødeland. Denne lykke, der var den største, som i Aarhundrede var til stort Sverrig, kunde maaskee have været afvendt, dersom 14de meget betydelige Udrustninger, som bleve gjorte, havde da havt et mere bestemt og forenet Øiemaal, og dersom de og modige Krigere, som vare bestemte til det Finske Folks et Undsætning ikke vare blevne Offer for en bestandig Om tel vexling og Mangel af Sammenhæng i Planen og Udførrelsen. Finland i Folkemængde og Værd næsten en 3die Deel af Riget, gik saaledes tabt og Byrden faldt derved dobbelt trykkende paa de tilbageblevne Totrediedeele. Under saadanne Omstændigheder kunde Midlerne til at føre Krig mod saa mange Fiender ikke længe være tilstrækkelige til Øiemedet, uagtet den Understøttelse, som meddeeltes af en nær forbunden Magt i Kraft af giensidig opfyldende Forpligtelser. Rigets Stænders i Banken, forvarede Creditiv var allerede medgaaet til de første Udrustningsomkostninger. En Krigstyr blev underskreven, der først var taalelig, men hvis Beløb siden oversteeg, Folkets Formue. Riget blev tillige betynget med nye Gield af flere Millioner, og man syntes ikke at ville bruge nogen anden Udvet til at udfylde Statens daglig forøgede Fornødenheder og til at bestride de utroelige Udgivter end ved at forøge Udpresningerne af et allerede blottet Land. Nøden streg dagligen og i samme Forhold aftog Midlerne til at afhielpe den. Endeel af Rigets blomstrende Ungdom, udskreven til Landets Forsvar, omkom af Sygdomme, som foraarsagedes af Mangel paa det Nødvendige. Under bestandig Fare for Jndfald af Fienden paa alle Kanter fik Armeerne ingen Sold og Forsvarsanstalterne maatte derfor endog med den bedste Ville paa Vedkommendes Side efterhaanden svækkes. Handel og Næringsvei aftog. Nøden blev mere og mere almindelig. Bierg værkerne truedes næsten med Ødelæggelse. Jordbruget selv følte Mangel paa Arbeidshænder, og intet Haab om Fred kunde indgive Mod til at udholde saa haard en Skjebne, da man kiendte Hs. M. bestemte, urokkelige og ofte igientagne Erklæring: aldrig, hvad der end hændtes eller gik imod, at slutte Fred med den nærværende Regiering i Frankrig, hvorpaa dog Freden med begge Sverrigs Naboer, Rusland og Danmark uundgaaeligen maatte beroe. En betydelig Deel af den vestlige Armee fattede nu den Beslutning, at nærme sig til Hovedstaden i de patriotiske Hensigter, som deres Proclamation udviiste. Samme Bevægelse ventedes ligeledes af andre Tropper. Under disse langtudseende Omstændigheder fattede Kongen den Beslutning at overgive Stockholm, med Anmodning til den Kongelige Familie og befaling til flere af Rigets Embedsmænd, at følge Hs. M. Garnisonen var befalet at afmarscherre, alle Forraade skulde bortføres og Hovedstaden skulde uden nogen med tilstrækkelig Myndighed forsynet Regiering, overgives til en uberegnelig Skjebne. J de sydlige Provindser skulle en Magt samles imod de fra Vester og Nord ventede Tropper. Tvende Regieringer syntes saaledes nær ved at blive til, tvende Armeer at drage imod hinanden og en Borgerkrig truede Riget med Ulykkers sidste Maal. Afreisen var udsadt til den 13de Marts ved Middagstid. Bankens Befuldmægtigede vare om Morgenen sammenkaldede og ventede et bedrøveligt Resultat, af deres standhaftige Afslag, i at udlevere en betydelig Deel af Bankens Kostbarheder. Bestyrtelsen var almindelig. Med Følelse af dyb Bedrøvelse maae man anføre, at lige indtil det sidste Øieblik for den bestemte Afreise fandt alle underdanige Forestillinger en lige ubøielig Modstand. J høieste Grad tvungen af denne ulykkelige Sindsforfatning nødtes man endeligen til at giøre det eneste Skridt, som, tilligemed Rigets Frelse, tillige gav Sikkerhed for Hs. Kongel. Majestæts egen Person, som ellers ved en Reise under saadanne Omstændigheder var udsadt for uberegnelige Farer. Alle nærværende Statens Embedsmænd og den almindelige Stemme, saasnart den saa Øieblikke derefter kunde yttre sig, forenede sig i det Ønske, at Hs. Kongl. Høihed vilde antage Rigsbestyrelsen, og paa de Maader og Skridt som Grundlovene foreskrive at redde et felleds og kiert Fædreneland. J Overbeviisning om Rigets farlige Stilling og med den Tillid, som rene og ædle Hensigter indgive, har Hs. Kongl. Høihed, samtykket i at paatage sig dette Ansvar og i dette hans høie Alder saa møisommelige Kald.