Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-09-25
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Attende Aargang. No. 77. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 25 September 1821. Om Gunst og Gave. (Brudstykke af en Forelæsning.) Omsonst er den bittre Dødt det er et almindeligt Ordsprog, mine høistærede Herrer og Damer, og vidste Døden selv hvor kjerkommen den er Mange, saa vilde heller neppe den forrette sit Ærende omsonst. Erkjendtlighed er een af de Egenskaber, der anstaae alle Mennesker, og ingen Udyd er almindeligere forhadt end Utaknemmelighed. Hvor ubilligt er det derfor ikke, at de Nyere ville, at Retfærdigheds Gudinden Themis eller Astraa skal have et Bind for Øinene, paa det hun, ligesom Drengen ved Tallotteriets Lykkehjul, ikke skal see, men blot handle, og være blind for hver Gave, der bydes hende? Hvor billige vare derimod de Gamle, der vilde, at hun maatte have et meget skarpt Syn, netop fordi hun ikke skulde handle i Blinde, Men de Gamle synes heller ikke at have været saa uretfærdige, at ville betage den skjønneste af alle Dyder, Erkjendtligheden, Leilighed til at yttre sig. Der gives to forskjellige Maader, at yttre sin Erkjendtlighed paa den ene yttres førend man har modtaget nogen Gunstbeviisning, den anden efterat man allerede har modtaget den. J Grunden er det første Slags den fortrinligste; men de Retslærde paastaae, at den Erkjendtlighed, der vises en Dommer eller Øvrighedsperson førend eller efter, man har havt nogen Tjeneste af ham, er Corruption, der vil sige, Fordærvelse for ham, og vilde derfor, at han, som Retfærdighedsgudinden selv, ikke blot skal være blind for al Persons Anseelse, men endog for al Erkjendtlighed. Da man saaledes af Loven selv forhindres i at udøve den skjønneste af alle Dyder, saa synes det af Vigtighed, at fastsætte Regler for, hvorledes man, uden at krænke Lovene, skal kunne opfylde en Pligt, som hvert taknemmeligt Hjerte føler saa stor Trang til at udøve. Men Lovene forbyde os heller ikke at vise Erkjendtlighed mod enhver uden Forskjel det er kun Maaden, hvorpaa dette skeer, som giør, at Gjenstanden for vor Erkjendtlighed rammes af deres straffende Arm. Ligesom man i intet Land i Verden hænger Tyvene, fordi de stiele; thi saa gaves der ikke Galger nok paa Jorden; men fordi de ikke tilbørligen forstaae deres Konst. Latinernes Benævnelse for Tyverie Furtum, kommer imodsigeligen af Furca, en Galge, men hvem hænger man, ikke de store, men de smaae Tyve, følgeligen dem, der ere Benhaser i Faget. Dersom jeg ligefrem vilde sende en Mand Hundrede Ducater, med Begjeringen om, at jeg maatte vinde min Sag, eller en Anden ligesaa meget, for at gjøre mig den eller hiin Føielighed, saa var det aabenbar Bestikkelse, ikke Erkjendtlighed, og den Straf, jeg derved paadrog mig, var velfortjent. Men der gives tusinde andre Maader at vise saadan Erkjendtlighed paa uden at nogen Dødelig skal kunne kalde det Bestikkelse. Nogle af disse Maader skulle i Dag være Gienstanden for mit Foredrag. Den første og beqvemmeste Maade at vise Erkjendtlighed paa, ere Gjæstebude. Gjæstfrihed er en ædel Dyd og paaskjønnes af Alle, endog af Tyrker og Barbarer. Et godt besat Bord, udsøgte Vine have noget Tillokkende for enhver, han være nok saa stor en Stokker. Saaledes gaves der engang i London en berømt Sagfører, om hvem hele Staden nøie vidste, hvilken Dag han vilde vinde en Proces; thi hver Gang Lysekroner ne i hans Spisesal vare tændte, kunde man gjøre fast Regning paa, at han havde en Sag at plaidere som skulde vindes. Gjæstebude ere ogsaa sædvanligen forbundne med Spil, og ved Spillebordet har man den bedste Leilighed til at vise sin Erkjendtlighed, uden at dette i ringeste Henseende kan have Skin af Bestikkelse. Fodposterne ere en herlig Jndretning. Ved den sættes man istand til at vise Erkjendtlighed i Løndom, hvorved baade Giveren og Modtageren, undgaaer al Mistanke. Man sender sin Gave med et anonymt Brev, men hvilket dog ikke maa være saa anonymt, at jo den, som Gaven er bestemt for, kan slutte sig til, eller have Ahnelse om, fra hvem den kommer. Den, som vil vise Erkjendtlighed, maa lægge nøie Mærke til, paa hvilken Dag Gjenstanden for hans Erkjendtlighed høitideligholder sin Fødselsfest. Man kan til desto større Beqvemmelighed indrette sig en Almanak, hvori man, istedet for Helgene og Helgeninder, anfører Mænd og Qvinder, som Erkjendtlighed er kjerkommen hos. Man behøver da kun at slaae op i sin Almanak, saa har man Navn og Datum paa det bestemteste. Vil man være erkjendtlig, saa maa man ogsaa lægge nøie Mærke ikke allene til vore Beskytteres, men vore Beskytterinders hemmeligste og kjereste Ønsker. Disse erfarer man bedst igjennem Tjenere og Kammerpiger. Er man Kjøbmand, saa tilbyder man sig at forskrive for Vedkommende en eller anden udsøgt Modens Artikel, men lader sig aldrig betale samme, og vil man endeligen, for et Syns Skyld, tage nogen Betaling, saa maa den være saa ringe, som mueligt. - Er man Slagter, saa maa man altid sørge for at faae eengang om Aaret en fed Stud, der har den Jnstinct, paa et givet Vink at løbe ind i en vi Port, eller have et Klokkefaar, der lokker Lammene ind der, hvor de skulle tjene som et Beviis paa Erkjendtlighed og Taknemmelighed. Man maa ogsaa lægge Vind paa at udfinde Hullerne i den Mands Aggrements, der har Krav paa vor Erkjendtlighed. Har han f. Ex. paa sit Lyststed et Vand, hvori man beqvemt kan seil saa maa man, helst om Natten, naar ingen uden Maanen er Vidne til vor Erkjendtlighed, lade henlægge en nydelig malet og forgyldt Lystbaad, Mangler der et Dueslag i hans Gaard, saa lader man hemmeligen et anbringe der. Men al saadant maa skee paa en Maade, som vel overraskeer Modtageren, men dog tillige røber den Haand, det kom fra. Stundom opnaaer man ogsaa bedst sit Øiemed ved ikke at henvende sig ligefrem til Gjenstanden for sin Taknemmelighed, men at tage Gjenvei, og blandt Gjenveiene ere sædvanligen Dame de beqvemmeste. Hvad er en Ægtemand vel kjerere paa Jorden end en elsket Mage, og hvad gjorde de gamle Riddere for at tækkes et qvindligt Hjerte, Liv, Lemmer, Formue opoffrede de for at være et eneste Par skjelmske Øine til Behag, og den velbyrdige Ridder af Mancha ble endog en Nar for hele Verden, blot for at behage sin Dulcinea. Eier man altsaa et sjeldent skjøn ostindisk Shawl, et kostbart Dameuhr, et overomdentligt fiint Tylls Slør, saa besidder man en Talisman, der kan aabne Dørren til næsten enhver Bevaagenhedsdør, hvis den ikke ganske er af Jern eller Kobber. Saadan en Talisman, bragt paa tilbørlig Maade i de rette Hænder, virker med den vidunderligste Kraft, lig et electrisk Stød, og Jngen Lov i Verden forbyder at hylde Skjønhed og Ynde. Der gaves Tider da man, ligesom den navnkundige paradisiske Buggjænger, naaede langt lettere sit Maal ved at henvende sig til Eva end til Adam. Den vigtige Konst, at anbringe sin Gave saaledes, at man kan være sikker paa at høste den attraaede Gunst, er vist nok endnu ikke bragt i et ordentligt System, men den fortjente det saa meget mere, som saa mange Tusindes Vel beroer derpaa. Den gyldne Vogn, man kalder Lykke, kjører kun godt, naar man smører den godt, og den rigtige Maade at gjøre dette paa er een af de første Lærdomme, man burde bibringe den opvoxende Ungdom, naar den paa Livets knudrede Alfarvei ikke vil vælte. Man siger derfor ogsaa, det gaaer som det var smurt, fordi Alting, selv det Livløse, vil og maa smøres, naar det skal gaae efter vort Ønske. Men blandt alle Smørelser, ere dog Penge de brugeligste, som et almeenerkjendt og almeenforstaaet Smørelsesmiddel.