Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1765-02-11
J det ringeste staaer det i vor Magt, at skiule de Plætter, hvilke vor Siel i dens Barndom har faaet ved deres Efterladenhed og Uformuenhed, i hvis Hænder vore Kræfters Forbedring, og tilligemed den vor tilkommende Lykke, har staaet. J det mindste ere vi i Stand til, ved Fortienester at opløfte os over vor Fødsels Nedrighed, og at overbevise Verden om, at vi en skulde være uværdige til en høyere, dersom det havde behaget Lykken, at tillægge os dette tidt tvetydige Fortrin. Et Menneske, som er fød af nedrige Forældre er ved en ædel og velartet Siel just det, som et Menneske er, hos hvilket under en uanseelig Maske boer den meest opvakte og elskværdigste Siel Saa lidet, som man legger en Socrates, en Æsop til Last deres Legems Feyl; ligesaa lidet legger man det en Rollin til Last, at han ey kand fremvise Skjold og Ahner. Hvor lidet giver denne udødelige Lærdes store Geist og Tid til at tænke paa hans Slægt-Register Og hvor lidet ere vi i Stand til, naar vi først have læst hans Skrifter, af hans Fødsels Nedrighed, at drage ham ufordeelagtige Følger, Hvor fordeelagtig bruge vi ikke denne Skygge i hans Liv til hans Ære, Rollin har sig selv at takke for sin Berømmelse, forladt af ikken, denne de Vises sieldne Veninde, har han aabnet sig selv en Løbe-Bane, og er me Verdens Biefald, uden fremmed Hielp, kom men til Maalet? Hvor ukiendelig, hvor umerkelig er denne Skygge i denne elskværdige Lærdes Skilderie, i hans billede, Hvor vel er den at de bragt, og hvor fortræffelig tiener den ikke til at sætte os hans store skaber i et dets kleDu farer altsaa vild, Garail, naar du ved det maadelige Blink af din ufortiente Ære-Stand, vil giøre os ukiendelig, og frarive vor Hukommelse din Fødsels Nedrighed, din Opdragelses Feyl. Jngen giør sig Samvittighed over, at bebreide den nedrige og slemme Thersites, hans hæslige Skikkelse. Ham bliver den en sand, en grundet Bebreidelse, da hans slemme og nedrige Siel ingen bedre Boelig er værd. Ligesaa lidet vil man giøre sig Samvittighed over, at bebreide dig din nedrige og foragtelige Herkomst, da du ved dine Daarligheder og dine Vildfarelser giør dig dine Forfædre lig: Saa at enhver, uden engang at vide dit Slægt Register, tildømmer dig den nedrigste Moder og den nedrigste Fader. Det Æres Trin, paa hvilket din Ulykke synes at have opløftet dig, udsætter dig for mange Menneskers Øyne. Den gives Agt paa dig. Dine Daarligheder tælles, Og nu river end og selv den upartiske Sandhed Dom dig ned af dette Trin. Den fører dig til din Vugge, og lader dig i din nedrige Oprindelse blive vaer din Uværdighed, til at beklæde en Ære-Stand, som du ved intet andet, end ved Sandhed og Dyd kunde fortiene. Ney, Gar gil, Glandsen af tilsnegen Ære-Stand giør ingen Feyl, hvis Bebreidelse vi synes at fortiene, ukiendelige. Du har erfaret, hvor lidet man glemmer det, at dine Forfædre ikke have været det, som du er, og hvor meget man regner dig det til Onde, at du er meere, end de, da du dog ey viser meere Forstand, Jndsigt og Dyd, end de. Søg et Adelskab, som du kand imodsette dem, som vilde lægge dig din Nedrighed til Last. Søg, at samle Fortienester, sande Fortienester, bliv en Menneske-Ven, en Christen, og Philosoph.; saa indestaaer jeg dig for, at ingen skal lee, naar man i dit Levnets Løb vil sige os din Fødsel, og at ingen vil regne Lykken det til Onde, at den har fremdragen dig af Støvet. man Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det Sergenske Addresse-Contoir hos Ole Brost