Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-12-23
Da den kgl. Commissarius i den slesv. Stænderforsamlings sidste Møde den 14de de ifølge allerh. Ordre ophævede Forsamlingen, efter at Majoriteten havde forladt samme, havde han forinden oplæst en Skrivelse fra Hs. Maj. Kongen, hvori der tilkjendegaves ham: "at han skulde opløse Forsamlingen, da Pluraliteten af de Deputerede af intetsigende Grunde havde forladt den, og da dette Majoritetens pligtstridige Forhold og Præsidentens lovstridige Fremgangsmaade, der har vakt Vort allerhøieste Mishag, ikke tillod Forhandlingernes Fortsættelse." Derpaa meddeeltes Forsikkringen om at opretholde Slesvigs Neutralitet. – Præsidenten, Adv. Beseler, havde, førend han afreiste, havt en lang Audients hos Hertugen af Augustenborg. (Fl. Bl.) Allerede længe – sagde den kgl. Commissarius i det mærkelige Møde den 4de Decbr. – har man i Publikum talt om, at det maatte og skulde komme, hvortil det er kommet idag. Man forlader ikke Stænderforsamlingen, fordi dens Rettigheder ere blevne den fratagne, derimod protesterer jeg, ikke een eneste Rettighed skal fratages den. Kun Loven skal opretholdes, og fra denne Paastand skal ingen Modtale, ingen uparlamentarisk Mine bringe mig. Skulde nogensinde Noget bringe mig til at vakle, saa vil det aldrig blive dette. Regjeringen har sagt, hvad Lovens Betydning er, og at denne Lovens Bestemmelse skal opretholdes. De have, mine Herrer, tilendebragt de Sager, som vare Dem de kjæreste; De have ladet de landsherrelige Lovudkast ligge, og deriblandt er der mange, hvorefter Landet allerede længe har ventet med Længsel; dertil regner jeg navnlig Landcommunal- og BycommunalAnordningen. Havde jeg været i Deres Sted og besjælet af Jver for en friere Forfatning, vilde jeg med største Jver have kastet mig over Ordningen af disse, og derpaa anvendt alle de Kræfter, som staae til min Raadighed. Der vilde De have fundet Veien til det Maal, som Forsamlingen stræber efter. En Forfatning, som ikke er opnaaet af denne Vei, som ikke er voxet frem med Folket og udaf Folket, og som savner enhver solid Basis i Folkelivet, er i mine Øine en Paradehest, som Kræfterne svigter ved enhver Anstrængelse; den er i mine Øine ikke Andet, end en Bord opsats fra en Conditor, som man, naar man finder for godt, brækker itu som Pibestilke. Havde De med Alvor og Grundighed behandlet disse Statuter, og havde De i dem erkjendt deres høie Betydning, saa vilde jeg troe, at De havde gjennemtænkt Deres Planer og Ønsker, og at det var Deres Hensigt, at naae deres Maal af den lovmæssige Vei. Men paa den Maade, som skeet er, at behandle et Forfatningspørgsmaal, er ikke den rette Vei. Først følge man Loven og lære deraf at erkjende dens Værd, og da bedømme man, hvorvidt den er tilstrækkelig. Det er Veien, og ingen anden fører til et lykkeligt Maal. Farvel, mine Herrer. Vi sees maaskee igjen af Aare. En eller Anden - dog nei, jeg haaber kun Een - vil idag gaae igjennem denne Dør og smile – En eller Anden være vred paa min Person; men Jngen af Den Alle har forstaaet og begrebet mig. De gaae Deres Vei, og jeg min. Men, istedetfor at gaae bort, skulde De have henvendt Dem med en Forestilling til Kongen; og sikkert vil man af Aare give mig Ret i, at den Vei, man har slaaet ind paa, ikke var den rette." Natten til den 14de de, svævede Beboerne af Riserup Præstegaard paa Falster i stor Fare. Efter hvad der er os berettet, vaagnede Præsten, Hr. Districtsprovst Helberg-Jürgensen, ved at Loftet over Sovekammeret styrtede brændende ned, da der – formodentlig fra et Kakkelovnsrør – var udbrudt Jld i den tilstødende Dagligstue. Desuagtet lykkedes det at indskrænke Jlden til disse tvende Værelser, hvilket maa ansees som en vidunderlig Forsynets Beskjærmelse, da Præstegaarden er straatækt. Havde Jlden faaet Overhaand, vilde ikke alene hele Gaarden, men den største Deel af Byen vanskeligt have undgaaet at blive et Rov for Luerne, da næsten alle Brønde og Vandsteder, som Følge af langvarig Tørke, vare tomme, og det lidet forhaanden værende Vand laa bundet ved en 8 a (L. F. Av.) 9 Graders Frost.