Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-07-18
De Monumenter, som ligge paa den venstre Flod bred tildrage sig først vor Opmærksomhed. Vierablerede os i el-Agalieh. Da denne Bye ligger saa nær ved Nilens Bredder, saa bestemte den paa en Maade Valget af de Steder, hvor vi skulde begive os hen. Det var derfra, at vi hver Dag gik ud ved Solens Opgang for at overlade os til vore Arbeider, som, da de bleve foretagne i en overvættes Hede, maatte have forekommet os til enhver anden Tid yderligt besværlige og under Omstændigheder, hvori vi ikke havde været besiælede af den Enthusiasme, som Synet af disse Ruiner indgød os. Vifandt en Fornøielse i at tænke paa, at vi skulde bringe tilbage til vort Fædreneland det heele Udbytte af de gamle Ægypters Videnskaber og Jndustrie; det var en sand Erobring, som vi skulde giøre i Konsternes Navn. Vi vilde saaledes nu for første Gang kunne meddele en nøiagtig og fuldstændig Jdee de Monumenter, hvorom hverken de gamle eller de nyere Reisende have kunnet tale uden paa en kun lidet fyldestgiørende Maade. Vi vilde opfylde de Ønsker, hvorom den største af vore Talere(Bossuet, i hans Tale om Universal-Historien) udelader sig med Hensyn til Ægypten, i disse mærkværdige Ord: "Hvilken Magt og hvilken Konst har gjort et saadant Land til Verdens Underværk, og hvilke Skiønheder vilde man ikke finde der, dersom man kunde komme til Residencestaden, eftersom man finder saa berømte Ting saa langt borte fra den. Vi vare virkelig ankomne paa denne Residencestads Jordbund, hvor de Beretninger, som man tilforn har havt derom, endskiøndt de vare meget lidet nøiagtige dog lovede Ondagelsen af de skiønneste Konstværker. Hvilke Tillokkelser og hemmelige Yndigheder fremviser forresten ikke Syntet af disse Ruiner, Man undersøger ikke dette maj stærske Skue af en ufrugbar og øieblikkelig Nysgierrighed; Man bliver tilskyndet dertil af en var og levende Følelse, som man maae have prøvet selv for at giøre sig en rigtig Jdre derom. Hvormange Gange have vi ikke, hengivne af denne Passion, giennemstreifet Stetten ved Theben, og derved udsat os for at blive myrdede af Araberne og de vilde Beboere i disse Egne. Hvormange Gange har det ikke mødt os, at vi have foretaget os lange og besværlige Toure, alleene i den Hensigt at opdage nye Monumenter, og at eftersee nogle langebortliggende Ruiner. Den første mærkværdige Gienstand, naar man gaaer ud fra el-Ag ste er et stort Jndelukke, som indbefatter et Rum paa meere end 2000 Metrer (1026 Toises) i Længden, og henimod 1000 Metre i Breden; dette var en Circus, en Hippodrome, hvor de gamle Ægyptere øvede sig med Veddeløb til Fods, til Hest og til Vogns. Man er tilbøielig til at troe, at det store Antal Aabninger, som endnu sees paa Ruinerne af dets Jndelukke, ere de Thebens hundrede Porte, som ere omtalte med saamegen Berømmelse af Homer, og af alleOlotidens Historieskrivere og Digtere. Denne Circus synes at have været omgivet med Triumph Bygninger, som paa en Maade der gik i de Store, skulde forkynde, at her var Ægyptens gamle Hovedstad. Denne Plads, som fordum blev traadt under Fødderne af et talrigt Folk, er nu igien givet tilbage til Culturen og gjort frugtbar veden Canal, som bringer Nisens Vand derhen i Oversvømmelsestiden. Ved den sydlige Udkant af dette Jndelukke, seer man Levningerne af et lidet Tompel som er faldet i Ruiner, og foran dette er en Dør, som formedelst sine store Proportioner synes at maatte have tilhørt en meget anseelig Bygning. Denne er paa denne Kant det sidste Punkt, som fremviser Ruiner, om hvilke man kan formode med nogen Grund, at de have tilbørt Theben. Naar man ved at gaae ud derfra giennemstreifer den vestlige Side af Jndelukket, saa kommer man til Grændsen af Ørkenen og til Foden af de første Smaabierge af Sand og Kalksteen, af den libyske Biergklæde.