Viborger Samler, 1849-07-24
fra Preussen eller begunstigede Mænds Sønner fra Slesvig=Holsteen; men, sagde En og Anden, havde vi blot havt vore gamle (danske) Officierer, da skulde det nok have gaaet anderledes." En Forskjel havde de ogsaa opdaget mellem deres egne og de danske Officierer; de danske sagde altid til deres Folk: "Følg efter, Børn, idet de selv gik frem, deres derimod, der gik bag Linierne, vare ufortrødne i at raabe: "Vorwarts, Leute".J en Beretning i "Brl. Td." overskrevet En Tour til Fredericia strax efter Slaget, hedder det bl.A. . – "Jeg vil fortælle et Par enkelte Træk af Scenerne fra den store Valplads. En dansk Officier var haardt saaret og ravede af sine Saar. Pludselig saae han sig ene mellem sine Fjender; Aandsnærværelsen forlod ham dog ikke, og han talede tydsk til en Hornblæser. Alligevel blev han opdaget. "Da ist ja ein verfluchter Dane!" raabtes der, men de Danske trængte strax efter frem og befriede ham. Den commanderende slesvigholstenske Officier sagde: "Jeg overgiver mig til Dem, Hr. Kammerat!" Med sin blødende Arm hug han ham i Ansigtet: "Jeg er ikke Kammerat med Oprørere!" raabte han. - En Tydsker, der var falden i en Grøft, raabte til en nordslesvigsk Soldat i vore Rækker og Hielp og fik den. "Wat Landsmand, sagde Nordslesvigeren, der gjerne vilde sprække Tydsk. "Jeg er en Borger fra Haderslev, sagde Tydskeren. "Ja, sagde Nordslesvigeren, saa tal Dansk, for det er jeg bedst tjent med!" J det samme greb Tydskeren lumske efter sit Gevær. Nei, min Broer sagde Nordslesvigeren, der kom Du for sildig", og satte ham Bajonnetten for Brystet. Nu raabte Tydskeren om Pardon. - En Slesvigholsteener havde overgivet sig til en dansk Soldat, men stak ham alligevel i Benet da han saae sit Snit. Da blev Soldaten ilter og vilde gjennembore hans Bryst; men i det Samme, saaledes fortalte han, saae jeg han var saa ung, saa ynkedes jeg og mærkede ham kun en ganske lille Kiende med Bajonnetten ved Skulderen, saa den gik ud af Ryggen." – En Capitain, saaret i Armen, rykkede rask frem mod en Skandse, da Fienden raabte om Pardon. Vore Folk nærmede sig uden Frygt, pludselig bleve de modtagne af en morderisk Jld. Forræderiet hialp dog Jntet, snart stode de frygtelig opbragte Danske paa Volden og nedhug dens Besætning forFode. – Capt. Sch. klavrede alene med sin Fanebærer, op paa en Skandse og plantede der sin Fane. Men han blev ikke tilstrækkelig understøttet og maatte atter vige. Et nyt Anfald lykkedes bedre, og den oprørske Officier rakte ham sin Kaarde. Han stødte haanlig til den, saa den faldt paa Jorden. Tag De den op!" sagde han til en Underofficier. Derpaa vendte han sig om til den fangne Officier og mindede ham med drøie Alvorsord om alt det Blod, der blev udgydt ogsaa for hans Troløsheds Skyld. Bønderne morede sig kostelig over at de saae flere af de hovmodigste Officierer paa Flugt og hvorledes de styrtede, ud i Marken, sloge Tøiret løs paa et Par Følhopper og uden Tømme og Sadel kastede sig paa den bare Hesteryg. De fortalte om en Tydsker, der, da han hørte de første Skud, havde udbrudt: "die Jungens amusiren sich wieder!" Kort efter kom han aandeløs tilbage og pakkede i frygtelig Hast sin Tornister. "Postausend, raabte han, der Dane ist da!" Slesvigholstenerne havde indbildt Bønderne, at Russerne vare komne os tilhjælp og deeltoge i Anfaldet. Disse bleve derved heelt betænksomme og talte med hverandre om, hvorledes man skulde bære sig af, forat gjøre sig forstaaelig for Rysmanden. Endelig besluttede de, at sende deres Ungdom, som var bedste lært, ud paa Recognoscering. Hvor glade bleve de ikke, dengang de kom tilbage og fortalte, at Rysmanden kunde snakke Jydsk. - En Bondekarl blev af Slesvigholstenerne beordret til at kjøre bort med 7 af deres Saarede. Da han mærkede, at Seiren slog sig til de Danskes Side sad han en Stund og overtænkte, hvad der nu lod sig gjøre. Tilsidst væltede han Vognen i en Grøft, skjat Skaalerne fra og galopperede hen til sine Landsmænd, idet han opmuntrede dem til at gjøre de Saarede til Fanger. – En Jægerofficier fangede en Rekrut, som han selv tidligere havde indøvet. "Aa, Hr. Lieutenant, sagde Karlen, giv mig strax Gift, jeg vil hellere døe end falde i de Danskes Hænder og blive saa frygtelig mishandlet som man siger. - Mange af de Fanger, vi gjorde, saae heelt frække ud, til hvilken Fortvivlelse nogle vare bragte, viste sig, dengang to strax i Fangenskabet aflivede sig selv. Vi toge tilligemed dem et heelt Sæt Marketendersker og andre Damer, de Fleste Sælgekjærlinger fra slesvigske Byer. De forlangte Pomade og Haarolie. Hør Godtfolk, sagde en Soldat, "J vilde, min Sandten, have mere Gavn, af en Tættekam." – Aftenen efter Slaget blev paa Lazarethet i Assens en Tydsker lagt ved Siden af en dansk Soldat fra Kulsvieregnen. De kom strax saa smaat op at skjændes. "Du har besynderlig godt af det Nakkedrag, Du fik, sagde Sjællænderen, men Du fik dog en ærlig dansk Kugle, jeg derimod har en Kjæltringkugle i mit Liv. Tydskeren svarede med en Forhaanelse af de Danske. "Maaskee Du trænger til Mere!" sagde Sjællænderen og begyndte med Støvlen, der stod ved hans Leie, at bearbeide den Anden saa eftertrykkelig, at denne maatte raabe om Hjælp."