Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-06-22
Den forhadte Jagt efter Smughandlere blev derfor altid kun et temporairt Onde. Desuden vil det Jnqvisitoriske og følgeligen Forhadte ved al Toldafgivt ikke kunne ganske ophøre, saalænge saadanne Afgivter skulle svares, thi finder Smuglerie, endog under de strængeste Toldlove, Sted, hvor meget mere vilde man da ikke hjemsøges deraf, naar det aldeles ikke var forbundet med Straf. Bedst var det altsaa at Staten, ved de indenlandske Fabrikers Opmuntring, om ikke ganske, saa dog for størstedelen, kunde bringe det saavidt, at den kunde undvære Tolden af udenlandske Artikler, og at de indenlandske Fabriker ikke allene kunde forsyne Landet med den største Deel af sit Behov, men ogsaa udfylde det Hul, som Afsavnet af fremmed Told maatte frembringe i Finantserne. Vel kunde saadant ikke skee paa eengang, men til Umuelighederne hører det dog neppe; og have enkelte indenlandske Artikler allerede nu fortrængt de udenlandske af samme Slags, saa maatte det, ved kraftig Opmuntring fra Statens Side, ogsaa kunne skee efterhaanden med flere, og tilsidst med de fleste. Rom blev ikke bygget paa een Dag, men det blev omsider dog bygget. En anden for den indenlandske Jndustri høist ødelæggende Uskik, er de saakaldte Prøve junkere. At Kjøbmænd af og til reise, for at lære personligen at kiende gamle Handelsvenner, og stifte nye Bekjendtskaber, er meget naturligt, men naar dette drives saavidt, at man udsender Commissionairer fra den ene Verdenskant til den anden, for at paatvinge de ubetydeligste Kræmmere Varer i de mindste Ovantiteter; at man overtaler dem til at forskrive Artikler, der gjerne ganske kunne undværes; at ved denne alt for store Concurrence Handelen ganske fordærves baade for Kjøbmanden og Producenten, og endeligen, at disse Prøvejunkere, under det Foregivende, at ville forevise deres Prøver, aabne et ordentligt Varemagazin, og udhøkre deres Artikler i det Smaa, – da er det en Misbrug, man ikke noksom kan anke over, og som der paa det alvorligste burde sættes Skranker for, i det mindste ved Jndskjærpelsen af de i den Henseende allerede existerende Love. Vi have hidtil viist hvad Staten kunde gjøre, for at bevare den indenlandske Jndustrie mod Afbræk og Jndgreb. Men det er ikke nok, at der ei lægges samme hindringer i Veien; Banen maa ogsaa saa meget som mueligt lettes den. Naar man vil høste Grøde af en Ager, saa er det ikke nok, at man afleder fra den skadeligt Vand, hegner den mod Qvægets Beskadigelse a., man maa ogsaa gjøde den, naar Jorden kræver det, og saa at sige komme Naturen til Hjelp. Ganske af sig selv kunne Fabrikerne i intet Land komme i Flor, de maa altid tages under Armene af Staten, i det mindste saalænge, indtil de kunne hielpe sig selv frem. Men her møder uden TvivlTheoretikeren os med de sædvanlige Jndvendinger: Tusinde Erfaringer have viist, at Danmark intet Fabrikland er, at de uhyre Summer, der baade i ældre og nyere Tider bleve anvendte paa deres Ophielpning, vare spildte, og at selv de bedste deriblandt, der i Begyndelsen lovede meget, tilsidst maatte ophøre, til Tab for Statscassen." Disse Jndvendinger ere tildeels rigtig nok igjendrivelige, da de kunne bekræftes med uforkastelige Kiendsgierninger. Men deels har man maaskee i hine Tider været for lettroende mod Project magere; deels lader der sig i det Hele intet bestemt slutte fra den forløbne Tid til den nuværende Conjuncturerne have i de sidste to Aar meget forandret sig. Man er bleven redelig af Nød, flittig af Tvang. Den, som nu vil leve, maa søge at holde sig ærlig, og den, som ikke vil omkomme af Sult, maa arbeide. Alle Luftcasteller ere faldne sammen, og man er nødsaget til at holde sig til det Reelle. Selv Optrækkerie kan ikke mere føde sin Mand, thi de Fleste ere ved egne og andres dyrekjøbte Erfaringer blevne saa oplyste, at de nu temmelig vel vide at tage sig lagt. Tilliden er bleven sjelden, og kan derfor saa meget sieldnere blive misbrugt. Arbeiderne, som, for en stor Deel, for adskillige Aar siden, vare prangvillige og pukkende, ere blevne temmelig villige og eftergivende nu. En saadan Tidspunkt kan, med alle sine Skyggesider, ikke være andet end gavnlig for Jndustrien. Den lader sig ikke sammenligne med nogen foregaaende, ikke engang med den, vi have havt for henved tre Aar siden. Staten vilde derfor neppe nu vove noget ved at yde solide Fabricanter en passende Understøttelse, om just ikke blot i Penge, saa dog paa andre Maader, til deres Anlægs Udvidelse. Det er noksom bekiendt, hvor vanskeligt det i vore Dage er for Folk, der sidder i nogenlunde Drivt, at faae Penge laante Enten maa de betale, under Navn af Disconto Aagerrenter, de umueligen kunne svare, naar de skulle kunne udholde det, i Længden, eller lade deres Drivt gaae i Staa, af Mangel paa Capital. De, som udlaane Penge til 5 a 6 pC., ere kun saa, og forlange desuden Hypothek af Kgl. og andre Obligationer, som Fabricanten sjeldent har at disponere over. J fordums Dage kunde han hielpe sig med Vexler, men nu er det forbudet ved Anordninger, og Miscrediten desuden alt for stor. Det kunde derfor vist ikke være af Veien, at Staten authoriserede Banken, at discontere bekjendte, solide Fabricanter, der, endog uden offentlig Understøttelse, have vidst at hielpe sig, en bestemt Sum, om mueligt til 5 pC., thi 6 C. er allerede for meget for en Fabricant. Ved nogenlunde Forsigtighed i den Henseende kunde Staten aldrig komme til at lide Tab; thi alt for megen Godtroenhed har uden Tvivl været Aarsag til, at dette var Tilfældet i ældre Tider.