Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-09-12
J 3dags Slaget ved Leipzig udmærkede han sig fortrinligt, fulgte derpaa med de allierede Armeer ind i Frankerige og deeltog i deres Fægtninger; som sit Huuses Repræsentant mødte han siden i London; de Tappre behage de Skiønne, og Englands Thronarving, det engelske Folks Yndling, Prindsesse Charlotte skiænkede ham sin Haand. Der kan gives Synspunkter hvorfra det kan fremstilles, som en Fordeel for England at Forbindelsen imellem denne Prindsesse og Kronprindsen af Nederlandene, ikke blev fuldbyrdet; hvad nytte vel Familie-Forbindelserne imellem Regentere, naar Nationerne, de beherske, ikke passe for hinanden, En gammel Jalousie om Handelsfordeele, og Overvægt paa Havet og om Søekrigerisk Tapperhed og Ære adskiller uforeeneligt Englænderne og Hollænderne fra hinanden, de har for ofte kjæmpet med hverandre paa Havet om Seierens Palme, til at det gamle Fiendskab kan slukkes, og er den Paastand, rigtig, at Kongeriget Nederlandene selv er sammensat af to Dele, som ikke passe for hinanden, nemlig Holland og Belgien, saa vilde kun Uovereensstemmelsen ved saamange forskielligt tænkende Nationers Forening under et kronet Hoved været bleven saameget større, saameget synes imidlertid med Vished at give sig tilkiende, at Velgierne ikke ere fornøiede over at være blevne forenede med Holland til et Rige. Denne Forbindelse er til stor Fordeel for Belgierne; men dette Folks Had til Hollænderne skal være saa stort, at de oversee denne aldeles, og giver sig saa tydeligt tilkiende, at ingen Reisende, som passerer Belgien, kan drage i Tvivl, at blot den hollandske Armees Nærværelse hindrer Folket fra at bryde ud i et aabenbart Oprør. Denne Misfornøielse viser sig ikke i det andet Kammer, da Medlemmerne deraf ere valgte af Kongen; men selv anseelige Mænd, blandt Belgierne yttre sig derom paa det haardeste. Man seer sielden nogen bære Orangecocarden; og den Mangel paa Opmærksomhed man viser Kongen, naar han tager ind i en belgisk Stad, er et Beviis paa dette Sindelag. (Redakteuren har ogsaa læst en Beretning af en engelsk høi Officier, om Slaget ved Waterlod, hvori han siger, at han var vis paa, at dersom Napoleon havde vundet det, saa vare Belgierne strax gaaede over til ham) meget kommer det ogsaa af Hollænderne ere Protestantere og Belgierne derimod ivrige Katholiker, deres Geistligheds Modstand mod Kongen udviiser. deres Tænkemaade i dette Stykke; at man har ladet næsten alle de Personer blive i deres Poster som vare Embedsmænd i Napoleons Tid, og som vare hans ivrige Tilhængere, befordrer ogsaa Misfornøielsen. Man veed ogsaa, at mangfoldige Buonapartister har taget deres Tilflugt til Belgien, og at de derfra i Piecer og Tidsskrifter bekiæmpe den nærværende Regiering i Frankerige, og at denne Oppositions Aand gik saa vidt, at den bekiendte Journal, den gule Dverg, saaledes kaldet af sit gule Omslag, paatog et sort Omslag og anlagde Sorg paa den Dag Slaget ved Waterloo blev holdt. Nu er det dog bragt saa vidt ved det franske Hofs og andre Magters Forestillinger, at saavel denne Journal, som Journalen Mercure, Surve lant, ere blevne forbudte, og en Deel af de Franske, som ere flygtede til Belgien, blive forviiste ud af Landet; f. Ex. Generalerne Pommerevil og Lamarqve, og den berygtede Skribent Arnand. Belgierne har forresten Uret i at besvære sig over trykkende Paalæg, thi efter Budgettet for 15, bestod Udgivterne i 51 Mill. Gylden eller 34 Mill. Rbd. i Sølv for Nederlandene, som har 5 Mill. Jndvaanere og som for saa rige Lande, som ere saa frugtbare og befolkede, at naar man regner den ene Provinds mod den anden, hver Qvadrat Miil beboes af 4425 Mennesker ikke ere for store. Hvor dog disse vedvarende Krige ellers har forgieldet alle Stater, det egentlige Hollands Nationalgield udgjorde allerede i Aaret 1808. over 999 Millioner Gylden og hele Rigets nationele Rigdom blev anslaget til 1834 Millioner, altsaa var over det Halve af Statens Værd opslugt af Gielden.