Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-07-17
Hvad Hr. Walther mener med det, at han i hans Jndsendte i Avisen No. 106 bringer mig de Dage i Erindring jeg henlevede paa Faurgaard, veed jeg ikke rigtig; men er det hans Agt dermed at bevise, at Vexeldrivten, som jeg da begyndte, var Aarsag i det Uheld som jeg i dette Tidspunkt led, saa taler han om Ting han ikke kjender noget til, og det burde man aldrig, og allermindst naar man taler offentlig til Publikum. Folk der kjende min Skjebne veed vel hvad der var Aarsag i hiint Uheld, og at det paa ingen Maade kan tilskrives mit Aggerbrug; det er mig derfor aldeles ligegyldigt hvad Hr. Walther i denne Henseende troer eller formener. Marselisborg, den 13de Juli 1834. Møller. Til Hr. Bloch i Grundføer. Hvis De, Hr. Bloch, med det af Dem i denne Tidende No. 106 for 3die Juli d. A., fremsatte Spørgsmaal. om det er tilladt at gaae med ladt Bøsse og afføre den i Byen, hvor ethvert Huus er belagt med Straaetag, – alene har havt til Hensigt, at belæres in jura, da erkjende jeg villig, at mit Kald, ligesaalidet som mine Kundskaber i dette Fag, opfordrer mig til at fyldestgiøre Deres Ønske men, er det derimod Deres Hensigt, at dette Spørgsmaals almindelige Besvarelse skal tillægges mindste Jndflydelse, eller sættes i Forbindelse med det senere, i Deres Annonce, om forklarede specielle Tilfælde Deres uskyldige Hunds sørgelige Hændelse), hvad der udentvivl maa antages, saa finder jeg mig, saavel competent, som beføiet til, deels at oplyse det ærede Publicum om, at der ikke i Grundsøer, i det omskrevne Tilfælde, er handlet mod Lovene, Ret og Billighed, hvad Hr. Blochs Annonce synes at antyde, og deels at vise Spørgeren tilrette, overeensstemmende med Sagens sande Omstændigheder. Til den Ende tjener korteligen: Jeg har selv oste erfaret, at Hr. Blochs Hund langt fra er af lide paa, navnligen veed jeg, at den flere Gange voldsom har angrebet Børn, naar disse have leget med Hr. Blochs Ogsaa er det en beviislig Sandhed, at den næsten idelig, nu i 1 Aar og 3 Maaneder, ved Dag og Nat, har streifet omkring, ikke alene paa Grundføer, men ogsaa paa Zeuthen Marker, til Ufred for Kreaturer, og til Fornærmelse for de der Jagtberettigede. Endvidere har jeg al Grund til at antage, at bemeldte Hund, for kort siden, har ihielbidt et fortrinlig godt Lam, tilhørende min Tjenestepige, og min Formodning herom fløtter sig derpaa, at da jeg kom til Stedet tidlig om Morgenen, hvor Gjerningen nyelig var skeet, opdagede jeg Handen paa dens Retour til Byen, nogle 100 Alen i derfra. At Byens Sognemænd maae have gjort lignende Opdagelser, hvad denne Hund angaaer, maa jeg antage af de hyppige Klager, der ere indløbne til mig over den. Naar jeg nu oftere har tilholdt Hr. Bloch at lade Hunden binde, som farlig i løs Tilstand, naar jeg til denne Byes Ordens Vedligeholdelse i Almindelighed, har ladet Mændene sammenkalde, og anmodet Enhver, uden Undtagelse, at holde deres Hunde bundne, naar - siger jeg - Hr. Bloch des uagtet, har viist den største Ligegyldighed imod disse Anordningers Efterlevelse – som han selv, heelt in conseqvent, billiger, idet at hans tilberørte Hund er vedbleven at omstreife i Bye og Marker, – har han da Grund til at anke over Skuddet, og røber Hr. Bloch ikke i hans Annonce, ved en høist urigtig og usandfærdig Fremstilling af Sagen, og ved et ubeføiet Skumlerie over Byemændene og mig, netop det onde Sind, han vil tillægge Overholdelsen af et retfærdigt og billigt Lovbud, At Hunden har været forsynet med Halsrem og Kjæde, i den Hensigt, at holdes fast, maa jeg meget betvivle, deels af Umueligheden i, for en Hund, at sønderslide en sufficant Jernlænke, og deels deraf, at den, efter Forbuddet mod løsgaaende Hunde, dagligen er seet i denne Tilstand. Forøvrigt er Skuddet skeet efter min Ordre, og paa et saadant Sted, der ikke strider mod Brandanordningerne, og har De, Hr. Bloch, i den Anledning noget at klage over, veed De jo, hvor vor fælleds Øvrighed boer, der kan dømme os imellem. Grundsøer, den 12te Juli 1834. S. Møller, Sognefoged.