Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-12
Agerdyrkningens Forbedring var een af de naturligste og gavnligste Aarsager, thi det følger af sig selv, at den Jord, der kommer til at avle dobbelt saa meget som forhen, maa ogsaa kunne ernære dobbelt saa mange Mennesker som før Men neppe var det samme Tilfældet med Jord eiendommenes Udstykning; derved fik vel saa mange flere Mennesker Leilighed til, ved Giftermaal at forøge Befolkningen, men ved at faae flere Munde fik Staten ikke flere arbeidsføre Mennesker. Hos den fattige Parcellist indfandt Børnene sig tidligere end Midlerne til at kunne føde dem. Jstedet for at han som Arbeidskarl hos den mere formuende Bonde havde kun sig selv at sørge for, havde han nu en heel Familie at forsyne. Fra en velholden Karl blev han til en fattig Hosbond, og Aarsagen til Folkemængdens Tilvæxt, blev snart Aarsagen til Fattigdommens Tiltagelse. At saaledes Parcelleringen blev en vigtig Anledning til Armodens Forøgelse, kan neppe nægtes. Som det gik med Parcelleringen, maatte det omsider ogsaa gaae med Laugsfrihedernes Udvidelse. De fleste Lauge havde sikkerligen indtil Aaret 1800 mange skadelige Misbruge og Fordomme, som nødvendigen maatte afskaffes, og som ogsaa bleve det, ved den saa høist humanne Forordning af 21 Marts 1800. Ved dens 19 §. blev det tilladt enhver indfødt Haandværkssvend i Kjøbenhavn, eller den, der havde arbeidet 4 Aar som Svend her i Landet eller paa fremmede Steder (efter at være bleven her gjorte til Svend), at blive Frimester i sit Haandværk, og faae Borgerbrev derpaa. Fremmede Svende skulde ogsaa kunne blive det, naar de beviste, at de havde arbeidet 6 Aar her i Landet. Denne Bestemmelses menneskekierlige Hensigt var aabenlys. Man vilde, at ogsaa den uformuende Svend ikke skulde være nodsaget til sin hele Levetid at arbeide for Mesteren, men at der ogsaa for ham skulde staae en Vei aaben tilat kunne blive sin egen Herre. Fra Humanitetens Side var dette saare glædeligt, og Staten, vandt derved upaatvivleligen mangen arbeidsom og nyttig Borger. Men det kunde heller ikke undgaae Tænkerens Opmærksomhed, at denne lette Vei til at kunne blive Mester og vinde Borgerskab, ogsaa bevægede Mange til at indgaae overilet Æreskab. En ung Haandværksvend bliver bekjendt med en Tjenestepige, forlover sig med hende, og bliver, for desto snarere at kunne holde Bryllup, Frimester. Man begynder med tomme Hænder. Familien bliver større, og med denne Udgivterne. For at leve maa man enten levere slet Arbeide, i det mindste Arbeide af slette Materialier, da Alting skal tages paa Borg, og altsaa betales dyrere, end naar det kjøbes for contant. J visse Fag maa man endog sælge det Arbeide, man har færdigt, og som man ikke har Raad til at lade staae, til en Kjøber kommer, langt under Prisen, til Handlende. Paa denne Maade bliver det alt mere og mere umueligt for den fattige Frimester, at samle Kræfter, og han synker med hver Dag dybere i Armod. Følgerne deraf behøver jeg næsten ikke at anføre. Mismodet voxer, Børnenes Opdragelse forsømmes, og døer omsider den Forarmede, saa falde hans Efterladte Staten til Byrde. Jstedetfor at han, som Svend, havde kunnet været et nyttigt Medlem af Samfundet, og selv i affældig Tilstand kunnet fundet Forsørgelse hos Lauget, bebyrder han nu Fattigvæsenet med 45 hielpeløse Skabninger, ei at tale om, at hans Enke, der nu, svækket ved Sorg og Usselhed, langt fra ikke mere kan gjøre det Gavn, hun vilde gjort, endog som gammel Tjenestepige, bliver et Almisselem.