Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-03-28
Jndenlandske Efterretninger. Thorvaldsen er død, Skjønhedens Apverstepræst er ikke mere. – J disse faa Ord, der snart skulle gaae fra Mund til Mund, fra By til By, fra Rige til Rige, ligger der for os Danske et Nationaltab, der er større end noget af dem, vi i lang Tid have maattet friste Midt under Nutidens Tryk, midt i vor Armod, midt under al vor politiske Elende stod han endnu som en Colos for vore Øine, og den Ære, der omstraalede hans Pande, kastede ligesom en Afglands paa Alt, hvad der omgav ham, og bragte Trøst og Forsyning for Meget, som vi helst vilde hylle i Glemsel. – Thorvaldsen er død, Skjønhedens Apperstepræst er ikke mere. - Men for ham var Døden ophøiet og salig, uden Angst eller Smerte, uforstyrret af jordiske Længsler eller af de Omstaaendes Klageraab. Skjøn og kraftig som hine Oldtidens Heroer, hans Haand har foreviget, traadte han ind i Musernes Tempel, og allerede under Orchestrets første Buestrøg aabnedes hans Øre for Evighedens Harmonier, og inden endnu Tepper rullede op, brast Forhænget for hiin store Scene, hvor hans Siæl allerede hernede havde hjemme, hvorfra han hentede sine skjønneste Gestalter, og hvor han nu skuer Alt, hvad der er stort og guddommeligt, Ansigt til Ansigt. – – Thorvaldsen, er død, Skjønhedens Apperstepræst er ikke mere. – Og for os, som i stille Veemod staae sørgende omkring dette uhyre Savn, er dette Alvors budskab en hellig Opfordring til ikke blot i Ærefrygt at frede om hans herlige Minde, men at fortjene den store Arv, som han har betroet til os, ved en Kjærlighed, hvormed vi tilegne os, og al vor Væren og Jdræt frugtbargjøre den Fylde af Aand og Skjønhed, som gjennem hans Værker lever et evigt Liv. For os, der forsagte stirre indi det store Øde, en saa mægtig Aands Bortgang har efterladt iblandt os, er dette et opløftende Kald til ved forenede Kræfter, saavidt det staaer til os, at erstatte, hvad vi i ham have tabt, og det ikke blot ved i Konsten at fortsætte, hvad han saa herligen har begyndt, men ved hver paa sin Viis at virke for det Lands Ære og Velfærd, hvis Stolthed han var, – til Nordens Gjenfødelse i Bedrift og Seiersglands. Naar vi saaledes opfatte Thorvaldsens Død, da tør vi trostende tilraabe hinanden: Thorvaldsen er død. Men han lever i sine Værker og i sit Folk, Til ovenstaaende Ord, hvori Fædrel." for i Mandags, udstyret med sort Rand, bringer det overraskende Sorgens Budskab om den store billedhuggers pludselige Død, tilføie vi endnu efter samme og andre kjøbenhavnske Blade Følgende: Med Undtagelse af en Svaghed i Benene, hvor en Fontenelle imod hans sædvanlige Læges, Etatsraad Bangs, Raad var bleven lukket, var Thorvaldsen fuldkommen rask og rørig ligge til det Sidste, og har endog siden Nytaar fuldført flere Konstværker. J Søndags arbeidede han hele Formiddagen paa et Brystbillede af Luther, som næsten var færdigt, og som skulde være et Forarbeide for den store Statue, han vilde udføre for Frue Kirkes Forsal. Middagen tilbragte han i en Vennekreds og gik derfra til Theatret, hvor et nyt Stykke, Griseldis, første Gang blev opført. Han traadte munter og livsglad som sædvanligt ind i Forsamlingen, men under Overturen, endnu førend Teppet gik op, sank han tilbage uden at udstøde nogen Lyd, uden at noget Smertenstræk forstyrrede den milde, høie Ro, der altid thronede paa hans herlige Aasyn, og da han faa Minutter efter blev baaren ind i sin nærliggende Bolig, havde Dødens Bleghed og Fred for evig lukket hans Læber. Albert Thorvaldsen er født den 19de November 1770 og blev saaledes 73 Aar 4 Maaneder gammel. Paa Søndag er det 50 Aar siden, at han modtog Konstacademiets store Guldmedaille. Han skal bisættes paa Løverdag, formodentlig i Frue Kirke, som hans Konst saa herlig har forskjønnet. Oehlenschläger skriver Sørgecantaten, der bliver sat i Musik af Glaser; men til sit sidste Hvilested har han bestemt en Plads i Forgaarden til det endnu ikke fuldendte Museum, hvor hans Levninger sandsynligviis blive nedlagte, i anstundende Efteraar, naar det, prydet med hans Kunstskatte, bliver høitidelig indviet. Dette Museum er ved hans Testament indsat til Universalarving, men hans Formue udenfor Kunstsager skal ikke være saa stor, som man almindelig har antaget. Collin, Schouw, Clausen, Thiele og Bissen, ere hans Testamentes Executorer.