Almuevennen, 1843-09-13
Nu tales der vel undertiden om disse tvungne Arbeide res borgerlige Stilling, som om det var en Sag, Regeringen ikke bør eller kan bekymre sig om, fordi denne Stilling er grundet paa en frivillig indgaaet Contract. Men sporg Leie-Huusmanden, og han vil da svare: Ja, skal den Contract, jeg har indgaaet med Huus eieren, kaldes frivillig, endskjøndt jeg ene og alene af bitter Nød og Trang, til at erholde Huusly for Kone og Børn har solgt ham min Arbeidskraft, saa forstaaer jeg ikke Dansk, eller det maa være et nymodens Ord, jeg ikke kjender. Gud hielpe os fattige Mænd, Man handler meere ubarmhiertig imod os, end imod Storken og Svalen; thi disse lader man dog i Fred bygge deres Neder, hvor de ville; men om vi kunne eller ville med egne Hænder eller paa egen Bekostning opføre en liden Leerhytte for hver af vore Familier, saa er det jo aldeles umuligt at erholde den dertil fornødne Byggeplads, netop fordi Jorddrotterne ville have tvungne Arbeidere, og derfor ingenlunde tillade, at nogen Mand, der selv vil være Herre over sin egen Arbeidskraft, maae bygge eller boe paa deres Territorium. Ja, hvo skal hielpe os ud af denne vor ynkværdige Stilling, Stænderforsamlingen afviser vore Andragender derom. Beklage vi os for vore Præster, saa henvise de os til Evangeliet om den fattige Lazarus, hvor det hedder, at Englene, NB. efter hans Død, henbare ham i Abrahams Skjød. Men skulde vi kjende vore Præster af deres Frugter, saa maae vi formode enten, at de, naar de komme i Selskab med vore Jorddrotter, forglemme at tale med disse om, hvorledes det gik den rige Mand, efter det samme Evangeliums Lydende, eller at der maa være en skrækkelig tyk Hud uden omkring disse Drotters gode Hjerter. Jmidlertid vide vi dog ret godt, at Præsterne, lige saavel som Herremændene, bestræbe sig for at have megen Glæde og Livsnydelse her i denne nærværende Verden, og deri fortænke vi dem slet ikke; men naar de blot give os Fattige Anviisning paa den Lyksalighed, de trøste os med at vi tør haabe opnaaet paa hiin Side af Graven, men for Resten ikke tale et eneste Ord, eller gjøre et Skridt for at forskaffe os blidere Vilkaar, end de vi have, her i dette nærværende Liv, saa forekommer det os, at de i dette Stykke handle mindre christeligt end kløgtigt. Rigtignok høre vi tale om, at der endnu i vore Dage, ja endogsaa her i Riget strides om, hvad der skal kaldes Christeligt og og Uchristeligt; men saameget er dog vist, at de første Christnes Menneskekjærlighed ikke blot beviste sig i Næstens Henviisning til Lyksaligheden efter Døden, men bestod deri, at de redeligen delede dette nærværende og jordiske Livs allehaande gode Ting, ikke alene med deres Lærere, men ogsaa med deres øvrige Troesbrødre. Saavidt gaae nu ingenlunde vore Forventninger; men vi nære blot det beskedne Ønske, at vor Huusleie maa vorde fastsat til en vis bestemt Sum i rede Penge, der for hvert Halvaar betales; hvorimod vi fritages for Pligt arbeide, og saaledes vorde Herrer over vor Arbeidskraft. Saaledes tænker, og saaledes taler i al Eenfoldighed, d. e. Oprigtighed, enhver forstandig dansk Huusmand paa Landet om sit Pligtarbeide og de offentlige Forhandlinger derom. Der kan ikke være Tvivl om, at enhver human, liberal og frisindet Mand ønsker Huusmændenes Pligtarbeide afskaffet; det er ingen Jndskrænkning i Godseiernes Eiendomsret, som man har paastaaet, men det er kun en retfærdig Anerkjendelse af Huusmandens Eiendomsret over sin egen Person, saa at Godseieren betages den Leilighed han nu har til at tage Huusmandens hele Kraft i Beslag.