Berlingske Tidende, 1789-06-12
Tirsdags forefaldt imellem Hertugen af York og Oberste Leunox. Da Sagen nu er saa offentlig bekiendt at vore Tidender ere fulde deraf, saa ville vi af samme uddrage det Væsentlige af denne besynderlige og mærkværdige Tildragelse: En Club, der kaldes Daubigny Club, spisede for nogen Tid siden samlet, og efter Maaltidet drak man adskillige Skaaler eller saa kaldte 10asts. Man udtømte adskillige Glas paa Hr. For's og nogle andre Oppositions=Herrers Velgaaende, og da Touren, kom til Oberste Lennox, at nævne den paa hvis Sundhed der skulde drikkes, nævnte han Hr. Pitt. Hertugen af York som var nærværende og er Chef for det Regiment, ved hvilken Lennox staaer, ytter de i meget stærke Udtryk sin Misfornøielse. over den proponerede Skaal. Obersten maae ikke have hørt disse; thi først efter nogle Ugers Forløb, da det blev ham fortaalt, hvad Hertugen havde sagt om ham, nemlig: at ingen Officeer af Mod og Ærekiærhed vilde have stukket noget saadant i Lommen, tog han en Morgen, da Hertugen mynstrede Regimentet i Hydepark, Anledning til at tale med ham desangaaende. Han gik lige til ham, fortaalte ham hvad han havde hørt, og bad ham sige sig, hvilke disse Udtryk vare og hvo der havde brugt dem. Hertugen bad ham gaae tilbagetil sin Post; men da Mynstringen var til Ende, kaldte han sit Regiments Officerer sammen og sagde til Lennox, at han kunde holde sig til ham for de hørte Udtryk. Obersten svarede: Men De er jo Kongens Søn, hvorpaa Hertugen erklærede, at han ved denne Leilighed vilde tilsidesætte sin Stands Fortrin. Obersten skrev herpaa Breve, til enhver Medlem af Cluben, med Begiering, at dersom nogen havde hørt de Udtryk, der skulde have fornærmet hans Ære, han da gunstigst vilde tilmelde ham samme. Men ingen svarede ham. Han sendte derfore sidstleden Mandag Lord Winchelsen med et Brev til Hertugen, hvori han meldte: "at han ikke erindrede sig, at der i ClubenDaubigny var imod ham faldet Ord, som nogen ærekiær Mand behøvede at lægge Skiul paa. Al hans anvendte Umage for at komme til Kundskab om de mod ham brugte Udtryk saavelsom om den Person, der havde betient sig af samme, havde været frugtesløs, hvorfore han haabede, at da dette Rygte havde sit Udspring fra Hs. Kongel. Høihed, Høistsamme da vilde lade hans Caracter vederfares Ret ved ligesaa offentlig at imodsige samme, som han havde talet derom. Hertugen svarede med Varme, at de Ord, hvori han sigtede, og som ingen ærekiær Mand burde være tans ved, vare talte i Oberstens Nærværelse. Han blev og ved sin Mening, at en Mand af Ære burde have hævnet en saadan tilføiet Fornærmelse. Paa dette Svar fulgte Oberstens Udfordring til Hertugen, Tid og Sted blev strax berammet. Klokken 2 i Tirsdags indfandt begge Parterne sig paa Heden ved Wimbledon. Hertugen havde Lord Rawdon, og Oberste Lennox Grev Winchelsen med sig. Secundanterne gjorde Forsøg paa at billægge Sagen, men forgiæves. Man blev enig om, at begge Parterne skulle den Afstand af 12 Skrid, paa engang skyde paa hinanden. Begge laade deres Pistoler an. Obersten skiød, og Kuglen gik forbi Hertugens høire Øre, berørte hans Haarlok og Hiørnet af hans Hat. Uden at vige af Stedet, raabte Obersten, Deres Kongelige Høihed har ikke skudt. Nei, jeg har ikke, svarede Hertugen, og jeg vil nu sige Dem det lydelig, som jeg forhen hviskede til Lord Ramdon, nemlig :at jeg ikke vilde skyde, da jeg allene er kommen her paa Grund af deres Udfordring. - Tildragelsens hele Historie kan man see af den Beretning, som begge Secundanterne strax i Onsdags have under deres Navne ladet indrykke i de offentlige Tildender. Samme lyder Ord til andet saaledes : "For at forebygge ugrundede Efterretninger, som kunde udbrede sig omen Begivenhed, som i Dag har tildraget sig, have vi, som Secundantere, fundet nødvendigt, at meddele følgende troe, værdige Beretning. Formedelst en Tvistighed, der allerede er Publikum bekiendt, indfandt sig i Dag Hertugen af Port i Følge med Lord Rawdon og Oberstlieutenant Lenner, ledsaget af Grev Wilchelsen, paa Heden af Wimbledon. En Afstand af 12 Skridt blev afmaalt og man blev enige om, at begge skulde paa et givet Signal skyde paa eengang. Da dette Tegn var givet, skiød Oberste Lenner, og Kuglen berørte Ho Kongel. Høiheds Haarlok. Hertugen skiød itkr. Lord Rawdon, søgte, at blelægge Sagen, sigende, at der efter hans Tanter var gjort nok. Oberst Lieutenant Lenner gjorde den Anmærkning, at Hs. Kongel. Høihed ikke havde skudt. LorRawdon svarede: at Hertugen havde foresat sig, ikke at skride. Kun Oberstlieutenantene Forlangende var den bevægende Aarsag til Hs. Kongel. Høibeds Nærværelse, og at Høistsamme ingen Fortrydelse har mod ham. Oberstlieutenanten gjorde heftig Paastand, at Hans Kongelige Høihed skulde skyde, men dette blev nægtet af forbemeldte Aarsag. LortMinchelsen saade derpaa til Hertugen, at han haabede, Ha Kongel. Høihed havde intet imod at erklære Oberstlieutenant Lenner for en ærekiær og behiertet Mand. Hertugen svarde, at han ikke vilde sige noget; han var allene kommen for at give Oberstlieutenanten Fyldestgiørelse, uden det Forsæt, at skyde paa ham; var Oberstlieutenanten ikke fornøiet, fo kunde han skyde paa nye. Men Obersten svarede, at de var ham umueligt atter at skyde paa Hertugen, da Hs. Ko gel. Høihed ikke vilde skyde igien. Begge Parterne forlederpaa Kamppladsen. Secundanterne finde det fornøden at føie til, at begge Parterne gik til Verks med den fuldkomneste Koldblodighed og Uforsagthed. Rawdon. Winchelsen.