Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-30
Til de i bemeldte Pamphlet fremsatte haarde Beskyldninger hører, at Grev v. Münster i Forening med Hr. v. Schmidt Phiseldeck skulde have smedet den Plan, at indrette Hertugens Opdragelse saaledes, at han maatte blive fysisk og moralsk uduelig til Regjeringen, og derfor ansat to Opdragere, Eigner og v. Linsingen, hvilke søgde at dræbe enhver Villie og Livskraft i ham, da de kun arbeidede paa, "at Hertugen i sit hele Liv kunde behandles som en villieløs Fange, ja som en Maskine, og det er saa sandt, som utroligt, at Hs. Durchl. lige til sit attende Aar neppe kunde gaae to Skridt fra et Værelse til et andet eller i Haven, ja hverken spise, læse eller sysselsætte sig paa nogen anden Maade uden hine ham af Geheimeraad Schmidt tilforordnede Plageres Tilladelse og Ledsagning, og at han maatte høre uforskyldt Skjælden og Bebreidelser fra den tidlige Morgenstund til sildige Aften, uden noget eneste Øiebliks Hvile og Forfriskning. Paa Klagen over det et Aar over Tiden forlængede Formynderskab, svarer Greven, at han snarere frygter for Bebreidelse over, at have endt det fortidlig. Hs. Durchl. allene har viist sig utaknemmelig, og dog har jeg efter Formynderskabets Ophør viist ham Tjenester. Til Beviis paa, hvad Hertugen skylder Kongen af Engelland, oplyser Ministeren, at det netop var ham, som udvirkede Garantie for Huset Brunsvig, da det i Begyndelsen ikke var i Magternes Plan, at gjenoprette alle de smaae Fyrster, som vare opslugte af den revolutionære Strøm, hvorfor der og i en hemmelig Artikel til Kalisch-Traktaten var stipuleret, at Preussen skulde udvides med det nordlige Tydskland, allene med Undtagelse af Huset Hannovers gamle Besiddelser. Enhver, som har mindste Kundskab om Forhandlingerne i Wien, veed ogsaa, at Man i Begyndelsen ikke var tilsinds at indrømme alle ikke mediatiserede tydske Fyrster fuldkommen Souverainitet. At de alligevel fik den, skyldes tildeels Kongen af Storbritanniens og Hannovers Bestræbelser. "Den Brug - vedbliver Forfatteren - som Hertugen, af Brunsvig gjør af sin Souverainitet, er afden Beskaffenhed, at Man vel kan drage i Tvivl, om Kongen i en lignende Krisis som 1814 kunde være tilbøielig til at handle efter de samme Grundsætninger, som dengang forekom ham retfærdige. Og isandhed, Tysklands Fyrster ville ikke yde Hertugen nogen Tak, for at have foranlediget denne Tvivl. Efterat have ytret Haab om, at Hertugen, engang ved bedre Eftertanke selv vil blive overtydet om den Uret, han har tilføiet Kongen og de af ham forfulgte Personer, beder Grev v. Münster ham, i Anledning af nogle truende Udtryk i hans Pamplet og de medfulgte Breve, ikke at drive Kongens Taalmodighed til det Yderste, og slutter sin Fortale med denne kraftige Advarsel: "Hs. Majestæt har givet Beviis paa sit Maadehold og sin Agtelse for Traktaterne, ved ikke at bruge sin Magt til at sikkre sig fornye Krænkelser. Ved den tydske Forbundsakt have de tydske Souverainer forpligtet sig til, ikke at afgjøre deres Tvistigheder med Vaaben; men ved disse Loves Udstædelse forudsaae Manikke et Tilfælde som nærværende imellem Kongen og Hertugen, ligesom hiin berømte Lovgiver i en græsk Republik ingen Straf vilde fastsætte for Fadermord, da han ansaa denne Forbrydelse for umulig. Midlerne til at ende dette ubehagelige Anliggende ere i Hs. Durchlauchtigheds Hænder; maatte han kun indsee Nødvendigheden af at benytte dem.