Viborger Samler, 1782-01-01
Du, hvis Naade os tillaver, Hvad vi ønske: gode Gaver, Signe os i dette Aar! Kongehuusets ædle Stamme. Jkke mindste Modgang ramme, Jndtil Verden undergaaer, Viis Viisdom Kongens Mænd besiele, Og hvert velmeent Raad tildeele Thronen daglig større Glans. Hver i sin Kreds nyttig blive, Gavnlig Jver alle drive, At fortiene Ærens Krans. Byg du Zions brustne Muure. Giør dem stum af Skam, som lure At see Kirken vaklende. Kirken, Staden aldrig savne Mænd, hvis Liv og Lærdom gavne. Dyden være blomstrende. Under Fredens milde Sk. gge Lad os boe fremdeles trygge J vor kiere Fødeland. Ængster os en fientlig Leier, Da udvise ønsket Sejer, At vor Krigsmagt fegte kan. Vore Agre frugtbar være Opsøgt Rigdom Søen bære. Villig hiem i Havnene. Lad i Sorgens mørke Kamre, om J den heele hedenske Alderdom, findes intet meere berømt, end eleusinske Cereriis=Fest. Ceremonierne ved samme, og dens Høitidelighed, bleve ligefrem og fortrinlig for andre, kaldte Hemmelighederne; Man tilskriver Ceres selv, sammes Oprindelse og Jndstiftelse. Den blev hvert fierde Aar helligholdt og varede i ni Dage. Begge Kiøn, enhver Alder og hver Stand i Athenen kunde tage Deel der; Men fremmede vare aldeles derfra udelukte. Athenienserne lode i Tide deres Børn af begge Kiøn indvies i disse Hemmeligheder. De ville endogsaa have anseet sig selv som Forbrydere, dersom de have ladet dem bortdøe, uden at forskaffe dem denne Fordeel. Den almindelige Meening herom var: at denne Ceremonie forbandt sig til, at føre et reenere og ordentligere Levnet, at den forskaffede den Guindes særdeles Beskyttelse, til hvis Tieneste man helligede sig; ja at den tilveiebragte end- ogsaa i det tilkommende Liv, en vissere og fuldkomnere Lykke, da de derimod, som ikke vare indvide deri, skulle foruden den Ulykke, de havde at befrygte i denne Verden, ogsaa evig efter Døden være fordømte, og forblive paa urene Steder. Diogenes og Sokrates troede ikke noget heraf og lode sig derfor ikke heller indvi i disse Hemmeligheder. De første Dage af denne Fest, tilbragte man med visse Skikke, og nogle Offringer, der bragtes Gudinden. Den fierde Dag henimod Aftenen, gik Optoget med Kurven for sig, der stod paa en Vogn, som blev meget langsomt trukken af Øxne, og blev ledsaget af en stor Mængde atheniensiske Koner. Alle bare hemmelighedsfulde med allehaande Sager opfyldte Kurve, som man meget omhyggeligen skjulte, bedekkende dem med et purpur Klæde. Den femte Dag hed Fakkeldagen, fordi baade Mandspersoner og Fruentimmer, bare da om Natten Fakler, for at efterabe det, som Ceres havde gjort, da hun tiendte en Fakkel ved Ætnas Jld, og vankede hist og her omkring dermed, for at søge efter sin Datter Proserping, som Pluto havde bortført. Den slette Dag var den høitideligste af alle øvrige, og hed Bakkus. Man har da denne Drukkenskabs Guds Billedstøtte, omkring med stor Stads. Optoget der var meget tal riigt, gik fra Athenen til Eleusis; hvorved man Gudinden til Ære, sang Berømmelses Viser og Sange. Den syvende Dag blev helligholdt med Lege og adskillige Legems Øvelser. Belønningen for Seieren var en Maade Byg, i Erindring af, at Ceres Ceres først havde i Eleusis lært et Middel at erlange og at bruge dette Slags Korn. De to følgende Dage, vare bestemte til visse særdeles Skikke, der ikke have meget at sige, og altsaa ikke ere synderlig mærkværdige. Ceres lærte Grækerne ikke aleene, hvorledes de skulle plante og bruge Byg og andet Korn, men hun bibragte dem ogsaa Grundsætningerne af Frømhed, Godhed, Mildhed og Sagtmodighed, hvilke siden have hersket iblandt dem, og erhverver heele Grækenland og i sær Athenen, saa megen Ære. Saalænge nu denne Fest varede, saa var det under haard Straf forbuden, at sette nogen, det være hvem det ville, i Fængsel, eller at overgive Dommerne nogen Klager. Det var ogsaa en Hovedforbrydelse, naar man aabenbarede Hemmelighederne, og det forborgne ved denne Fest. Diagoras den Melier blev just herfor erklæret fredløs, og Penge sat paa hans Hoved. Digteren Æskylus havde det nær ligeledes kostet Livet, saavelsom Altiblades, fordi de havde talt for frit derom, Man skyede, som en forbandet og forskudt, enhver der havde krænket i nogen Maade denne Hemmelighed. Man begriber vel, hvad Hensigten har været med den haarde Stiltienheds Lov, der blev paalagt alle dem, som vare indviede i disse Hemmeligheder. Man ville ville derved holde de skrækkelige Uordentligheder skul te, der foregik ved disse uhellige Mysteriers Høitideligholdelse.