Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1796-11-18
Naar en Mand, som Forfatteren af den underlige Piece, Tanker, som Meningerne angaaende disse Tiders vigtige Tildragelse har givet Anledning til, tager saa slemt afsted med den værdige Thomas Paine - kjeler for Adel og Monarkie - philosopherer til Stavnsbaandets og Laugenes Fordeel - og saa dumdristig hvæsser sin Pen imod Pressefrihedens velgjørende Tilværelse, saa ynker man denne læge Mand og overbærer med hans Skrøbelighed. Men naar en Mand, som Kapt. Abrahamson, af saa umiskjendeligt Værd, baade som Videnskabsmand og Borger betragtet, offentlig i et Tidsskrivt bestemt for, følgeligen og vorder læst af Krigens Mænd, smigrer for Officeerstandens Hæder, og nu ved Enden af det attende SekulumOplysningens beste Aarhundrede - vover at kalde denne Stand. Ærens Stand, en Stand, som giver sine Lemmer en større Af re, endenhver anden Stand, hvad skal man da tænke herved. Jkke for at bryde en Landse med Manden angriber jeg disse stolte Ord, ikke for at fornærme ham, søger jeg at ville drage det smukke Slør lidt tilsidde, hvormed han her bedækker Standens virkelige Værd Nei, men for, om det var muligt, at vise de vore unge Krigere, som uden nogen Erindring føle temmeligen meget deres Stands Værd, en Side at betragte den fra, som de maaskee hidindtil ej har lagt Mærke til. For at gavne, opsætter jeg disse Tanker - (her var et temmer ligt stort Hiatus i Manuskriptet.) Herren veed, hvor de Herrer Officerer faae den megen Ære fra, som de troe at være ved deres Stand fremfor enhver anden. De maae virkeligen hente den a la Montgolser i Maanenz thi paa Jorden vil man vanskelig finde Grunde, hvorpaa de kunne bygge den. Jntet modsætter sig saa meget en enkelt Stands sande Værd, som dens Jndividers falske Begreb om dens Fortrin for enhver anden. Jngen Stand, har i egentlig Forstand Fortrin for den anden. Jngen Stand indeholder en større Qvantitet af Ære end den anden - Den nyttigste ene og allene er den meest ærværdige; men vil enhver i sin Stand bestræbe sig for at gjøre den Nytte han kan, som enkelt Lem af den, da vil alle Stænder blive lige nyttige, og følgeligen og lige agtværdige, som de efter det Heles Natur bør at være: - Sætte vi Æren i udvortes Skjønhed, saa vil jeg ikke nægte Officeerstanden Fortrin for andre mindre glimrende Stænder; men den fornuftige Officeer væmmes ved disse Fortrin, seer paa sit Lidet, som blot Officeer betragtet, og bestræber sig for at blive som han og bør være - Meere. Den vellystige Flane, den forfængelige Pige - den unge Tabe den Daarlige uden Kundskab, og den med Fordommes Moes begroede daarlige Gamle seer hen til disse i det sandselige Øie faldende udvortes Fortrin, og sætter feeren øverst i Stændernes Rangforordning. Men kun Uslingen lader sig nøie med disse Fortrin, den værdige Krigsmand foragter dem, og higer høiere, end at grave i disse Myretuer, Sætte vi Æren derimod i det, hvor den fornuftige fordomsfrie Mand sætter den, i hvad sand indvortes Værd, hvad større Nytte, en Klasse, et enkelt Jndivid har frem for andre, da frygter jeg med get for, at lodder man de Grunde, hvorpaa Officeerstanden bygger sine Fortrin, der da vil sindes slemme Skiær, hvorpaa den sande Ære, ganske vil strande. Dens Fortrin vil ikke blive meget større end Bøddelens, især nu, da vi Gud skee Lov ere langt paa hiin Side af de vilde Tider, da Mandens Værd blev bestemt efter hvor mange han havde slaaet thiel; Til Puk og Afskye for Menneskevennen og den sande Vise, gaves der Tider, da Sværdet allene kunde bane Vej til Hæder, - da Videnskaber, Kunster og anden nyttig Haandtering ikke kunde sætte over de gyselige Blodstrømme, som omringede Lykkens og Ærens Tempel, da Skrammen i Mandens Pande overveiede Dyd og andre Fortjenester, da Kjønnet med større Glæde omfavnede en forhugget Voldsmand, hvis Hjerte var koldt, som hans Sværd, og uigjennemtrængeligt haardt, som hans Harnisk, end den, hvormed hun i en stille Hyttes rolige Skygger, kunde udbrede Held og Velsignelse om sig og fine. Gud være lovet - og mange ere viist af samme Tanker - disse græsselige Tider ere ikke mere, kun den Mand er agtværdig, som gjør Nytte, og ikke den, som dræber eller lader dræbe. Men, kommer en ung Mand med tindrende vredt Øie mig i Møde: vil De da reent nedsætte vores Stand i Verdens Øjne, vil De da stride med Pennen for at gjøre os foragtelige, som stride med det ædlere Vaaben, Sværdet, værner meddet om den Roe, uden hvilken Deres Helt ikke kan udrette den Nytte, De tillægger ham, den Fred, som betrygger vore Gamle, vore Spæde, vore Qvinder, vore Jorder vore Floder og vore Lønnere. Naa, naar Jkke saa hidsig, unge Herre! - Rigtig nok tilstaaer jeg Dem, at Pennesteren ikke giver det Syn i en Haand, som Deres blinkende Sabel, men møn den ikke kan udrette ligesaameget, - jeg vil ej som Deres Vaaben. Griffenfeldt Ege mere. Danmarks Ære og - Skam, sagde til sine medtidige Generaler. "Jeg slaaer mere med min Pen, end Jalle med Eders hele Armee, og dog uden at troe det om min alt for svage Pen, - myn ikke den, som forstaaer at bruge den til Gavn, udretter mere sand Nytte end den anden med sin Sabel, Dog derom vil vi endnu ikke saa gaa ske afgjørende udlade os, forat forstørre den Kiedsommelighed hvoraf de allerede gaber. Læset De videre, vil De nok faae det gotgjort. Men Deres andre Grunde synes meere vigtige, og De tillader mig da at jeg udbreder mig lidt derover. For at komme nærmere og bedre til Maalet, vil vi først begive os til de Ord, hvoraf Deres Stand benævnes, og det bliver da Følgen, at, indeholder Krig mere Hæder end enhver anden Livets Haandtering og Arbeide, da stryger jeg Flag og villig tilstaaer Dem Sejeren.