Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-04-08
Skulde jeg altid have rettet mig efter DineQvindeluner, saa havde Jorden allerede længe været en Askehob. (Merkur træder ind.) Men der kommer Merkur, Han seer saa fornøjet ud. Han bringer vist nogle behagelige Nyheder. Velkommen til Olympos, min Søn, Hvad godt Nyt fra Jorden, Merkur. En heel Pose fuld. Jeg har Aftes været paa Hoftheatret og seet "Nordens Herkules". Hvad tykkes Jer derom, Alle (med een Stemme. O, lad høre hvad saae Du Merkur. J. kan let tænke, at jeg ikke var lidt nysgjerrig efter at see en Dødelig fremtræde som Broder Herkules, og skjøndt den Minerva, jeg saae i Dyrehaugen, havde betaget mig Lysten til at see flere jordiske Gudinder, saa maa jeg dog tilstaae, at en Herkules var en Person, jeg længtes efter at see. J veed, hvormeget Menneskene pønse paa, ved alle Slags Konster at fuske i vort Haandværk. De stime mod Himlen, nu i Luft- og nu i Dampmaskiner. Selv Lynilden have de vidst at lokke Fader Jupiter ud af Haanden. Herkules. Til Texten, Til Texten! Merkur. Først maa jeg da fortælle Jer, at jeg i alle de Selskaber og Cirkler, jeg kom, havde hørt vor ny Herkules ophøie til Skyerne. Det brød jeg mig imidlertid ikke synderlig om, for jeg veed nok, at Alt, hvad der kommer over Havet til Axelstad, det er mageløst. Men hvad der virkelig spændte min Nysgierrighed, var en Bekjendtgjørelse fra Konstacademiet. Vel vidste jeg at faa Mennesker, vare de end skabte som Apoll, skjøtte om at vise sig som Model for et heelt Academie, og at der altsaa maatte findes Sidestykker nok til den nordiske Herkules, som ikke have viist sig for noget Konstacademie. Men min Nysgierrighed var engang spændt, og jeg vilde ugjerne slappe den ved nogen Sidebetragtning. Jeg gik hen paa Hoftheatret, Tæpper trækkes op, og vor Herkules træder frem, ikke med en Løvehud over Skuldrene og en Kølle i Haanden, men i Silkepantalons og Silketrøie, som en Linedanser. En ret velskabt Karl, men kun lidet over 60 Tommer høi. Han lader en Dreng paa 14 Aar støbe Kolbytter, saaledes som man hundrede Gange har seet det under Casortis Direction. Endeligen begynder han paa sine herkuliske Konster. O, Broder Herkules, hvar Du vilde have leet, dersom Du havde seet denne Din Nordiske Navne! Han tog Drengen, som maaskee kan veie 5 Lispund, paa Haanden, og kaldte dette et herknlisk Arbeide. Derpaa kom en heel Deel vel afrettede Karle slæbende med Bielker, Hjul, Stige og Borde. Jkke teede De Dig saa slemt, da Atlas lod Dig i Stikken med Jordkloden paa Ryggen. Vor Herkules tager adskillige af disse Ting paa Tænderne og ballancerer dermed. Huset gjenlyder af Bravoraab og Haandklap, Nordens Herkules leve! Jupiter. Er det en pommersk Bielke, Merkur. Pommersk kan den gjerne være; men, som mange ville paastaae og saavidt jeg kunde skjønne - en Granbjelke fra Pommern, saa tør som en Svovelstikke. Jupiter. Og deri bestaaer hans hele herkuliske Styrke? Merkur. Ja, for saavidt hans medfødte. Gaver angaaer. Men det, hvori han sætter sin egenlige Storhed, er hans æguilibriske Konst. Jupiter. Og den bestaaer i Merkur. At danse Æggedansen og ballancere med en Paafuglfjer paa Næsen. Jupiter. Med en Paafuglfjer. - O. Junomoer, løb ind og hent mig en Fier fra Din Paafugl, saa skal jeg vise Dig hvor let det er! Merkur. Du behøver ikke at vise os det, Faer. De fleste Børn i Kjøbenhavn kunne nu gjøre denne Konst. Jupiter (til Herkules). Hvad siger Du nu, min Dreng, Frygter Du endnu for, at den nordiske Herkules skal stikke Dig ud Meddelelser af gavnligt Nyt udenlands fra. Tredie Levering. (For Jordeiere. - Slutning; see forr. No.) Det andet Træ, vi denne Gang ville berøre, er den sorte, eller almindelige Hyld, der saa overhaands let formerer sig, næsten som et Ukrud. De spæde unge Foraarsspirer afkoger man et lidet i varmt Vand og bereder dem derpaa med Olie og Eddike til en velsmagende Salat. Blandede med Spinat og opstuvede med Kjødsuppe, kunne de og nydes til Kjøbmad som andet Grønsel. Paa Kornlofter, hvor Kornormen har taget Bopæl, gjøre disse Spirer megen Nytte, naar man bryder dem samt de Grene, hvorpaa de sidde, alenlange af, stikker samme ind i Korndyngerne, strøer dem tillige tykt ud paa Gulvet, og lader friske Grene, naar de sidstes Skud ere visnede, afløse dem, da Ormen vil efterhaanden forsvinde aldeles. Lagte i Muldvarpens Gange, forjage de og denne. Den indvendige, grønne, eller guulladne Bark og Rødderne tjener, dens øvrige mange Anvendelser i Lægekunsten uopgivne, til at farve bruunt og guult med. Tager man to Lod af de bløde og friske Rødder, skjærer dem smaae og koger dem med to Lod simpel Eddike i en veldækket Potte, skal denne Af kogning, hvis man holder den jevnt lunken og da hver Time udskyller Munden samt vadsker Tænder og Tandkjød dermed, være et godt Middel imod Tandpine.