Berlingske Tidende, 1821-03-19
Da jeg den ne Januar var ankommen til Mantua, blev der af Provindsens Delegat antydet mig, at han ikke kunde tilstæde min videre Reise, for han fik udtrykkelig Ordre fra Cabinettet i Vien, hvortil han forbeholdt sig at afsende en Expresse i denne i Anledning. Under disse Omstændigheder forlangte jeg at maatte afsende en Courer til Hs. Majestæt, for at underrette ham om disse Vanskeligheder, og en anden til Deres Kongl. Høihed; men Deelegaten svarede mig, at han kuns kunde tillade mig det første, naar han derhos lod min Courer ledsage af en Politie=Agent. J denne Stilling blev jeg i Mantua indtil den 8de, da Delegaten tilskrev mig, at han nu kunde tilstille mig Passe for mig og mit Følge, da han havde faaet befaling til at lade mig reise. Jeg afreiste strax, for at komme til Kongen i Laibach; men da jeg kom til Udine, overrakte den derværende Keiserlige Delegat mig en Skrivelse fra Hs. Majestæt, hvorved Han tilkiendegav mig, at Han havde erholdt Efterretning (avviso) om, at Han ikke kunde tage andre end dem til Hans personlige Tieneste hørende Personer med sig til Laibach, og at jeg derfor maatte begive mig til Gorz med hele mit Følge, og der vente paa Hans befalinger. Jeg adlød i denne Ordre, og ankom den 11te til nysmeldte Stad, hvor jeg holdt det for min Pligt, at afferdige en Courer til Kongen, for ydnygst at meddele ham de bemærkninger, der syntes mig høist væsentlige i Anledning af denne uventede Omstændighed, og en anden til Deres Kongelige Høihed, for at underrette Dem om denne Behandling; men Kredsøversten i bemeldte Stad meddeelte mig mundtlig, at han ei kunde tillade mig dette fordi han havde Ordre til, at ingen af de med mig ankomne Personer maatte forlade Gortz. Jeg havde imidlertid den Ære, ved at benytte en overordentlig Leilighed, at skildre Hs. Majestæt Kongen den ubehagelige Stilling, hvori jeg befandt mig, og at forestille Ham, at min Nærværelse i Tydskland var unødvendig, naar jeg blev sat ud af Stand til at tiene Hs. Majestæt og Nationen, og at jeg derfor ansøgte Ham om at tillade mig, at jeg maatte vende tilbage til Neapel. Kongen havde den Naade, at svare mig den 14de, at han ved et senere Brev vilde tilkiendegive mig sine Kongelige Hensigter. Jmidlertid aflød jeg ikke med at fornye min Begiæring til Kredsøversten, om at faae Tilladelse til at afsende een eller anden Courer, hvorpaa han allene gav mig Tilladelse til at afsende een til Hs. Majestæt i Laibach. Endelig den 29de erholdt jeg en befaling fra Kongen, til strax, men gandske tilene, at begive mig til Laibach. Da jeg den 3dte ankom dertil, blev jeg modtaget af Hs. Majestæt med Hans sædvanlige Naade. Han underrettede mig om, at Congressen allerede eenstemmig havde fattet alle Beslutningerne med Hensyn til Kongeriget Neapels politiske Stilling, hvilke den endnu samme Aften vilde sende til de raadslaaende Magters herværende Alinistre, for at meddele dem til Deres Kongelige Høihed. Han tilføiede, at han selv medgav et privat Brev til Deres Kongelige Høihed og at Hs. Majestæt - uagtet al anvendt Umage - ikke havde kundet tilveiebringe nogen Forandring i de raadslaaende Magters Beslutninger, der allerede havde været fattede, samt endelig, at han ikke havde kundet bevæge de forbundne Magter til at tillade min Mellemkomst ved Raadslagningerne, fordi vor Regiering endnu ikke var anerkiendt af dem, og at han allene havde kundet udvirke, at det blev tilstædet mig, at læse de Jnstructioner, de forbundne Magter sendte til deres forskiellige Ministre i Neapel, førend deres Courere bleve afsendte, for at jeg kunde berette Deres Kongelige Høihed og Nationen de raadslaaende Magters Eensstemmighed i de uigienkaldelige Beslutninger, som de meddeelte deres Ministre. J denne Sagernes Stilling forelagde jeg Kongen underdanigst de Anskuelser, som i det første Øieblik paatrængte sig mig, og Hs. Majestæt svarede mig, at ingen af dem var undgaaet ham; men at Omstændighedernes Magt havde gjort enhver Forandring i de allerede tagne Beslutninger umuelig. Derefter blev jeg samme Aften ved Fyrsten af Metternich ind, buden til bemeldte Raadslagning, hvorved alle i Laibach værende Jtalienske og ikke=Jtalienske Ministre indfandt sig. Der blev sagt mig, at den eneste Hensigt for dette Møde var at underrette mig om de Jnstructioner, der bleve udferdigede til Reapel angaaende de forbundne Sonverainers Beslutninger; ikke for at ventilere angaaende disse, da de vare uforanderlige; men for at jeg kunde tilkiendtgive Deres Kongelige Høised deres Eenstemmighed og Uigienkaldelighed. Efterat Jnstructionerne vare blevne forelæste, bad jeg Kongressen, at tilstæde mig en Afskrift deraf, men der blev svares mig, at det ikke kunde skee, og desuden var undvendigt, da der vilde blive tilstillet Deres Kongelige Høihed en Afskrift af det Hele ved de respective Ministre. Mitieneste og mundtlige Svar efterat Oplæsningen var forbi, var: "Dersom det havde været mig tilladt, at ventilere over de i Brevene fremstillede Grundsætninger og Facta, vilde jeg have havt mange bemærkninger at giøre denne Forsamling, men da dette ikke blev mig tilstædt, og det hele blot gik ud paa anhøre Beslutninger, der allerede vare ugie kaldelig antagne og afsendte, saa stod der for mig intet andet tilbage, end at begiære Hs. Majestæts Jnstructioner. Jeg ilede ogsaa med at underrette Hs. Majestæt derom den følgende Morgen, og Han befalede mig, strax at reise til Neapel, og berette saavel Deres Kongelige Høihed som Nationen alt, hvad jeg havde erfaret, men især de raadslaaende forbundne Magter, Eenstemmighed angaaende de i deres Justructioner anmeldte Forholdsregler; hvorhos Han tillige paalagde mig og paa det varmeste anmodede mig om, at anvalde alle Overtalelsesmidler, for at vi skulde undgaae en Krig, hvis Onder ikke stode til at beregne. Efterat jeg herpaa havde taget Afskeed med Kongen, reiste jeg samme Dag fra Laibach, hvor jeg kuns havde opholdt mig omtrent 24 Timer. Angaaende de Magter, som have taget Deel i de ommeldte Beslutninger af Kongressen i Laibach, er jeg forpligtet at berette Deres Kongelige Høihed, at Østerrig, Preussen og Rusland sikkerligen maae ansees som dem, der eenstemmig have antaget den Forholdsregel, at gaae fiendtlig tilverks mod den i Neapel værende Tingenes Orden. De Franske Befuldmægtigede ved Kongressen, have vel ogsaa ved en Verbalnte tiltraadt de til bemeldte trende Magters Ministre sendte Jnstructioner, men blot i Haab om at kunne forhindre Krigen, hvorfor de for saa vidt kunne ansees at være at samme Mening som de andre; men de have ikke i Frankrigs Navn paataget sig, i Tilfælde af en Krig at tage en virksom og fiendtlig Deel i Udførelsen, og desuden maa ogsaa Hans Allerchristelige Majestæts Brev til vor Monark, og de Erklæringer den herværende Franske Gesandt har givet Deres Kongelige Høihed, ansees som fuldkommen beroligende i denne Henseende. - Hs. Brittiske Majestæt har ei allene ikke taget nogen Deel i de bemeldte trende Magters Grundsætninger og fiendtlige Forholdsregler; men end- ogsaa erklæret sin fuldkomne Neutralitet med Hensyn til Spørgsmaalet angaaende Kongeriget Neapel. Han har ifte bivaanet Congressen i Laibach som raadslaaende Part, eller villet udnævne nogen Befuldmægtiget ad hos; men Han havde blot paalagt sin allerede befuldmægtigede Minister hos Hs. Majestæt, Keiseren af Østerrig, at bidame Conferencerne som blot Vidne, for at underrette Ham om de Beslutninger, der maatte blive tagne. - De andre Jtalienske Magters Ministre havde hidtil ikke taget nogen Deel i Raadslagningerne &c.