Berlingske Tidende, 1784-01-09
Det kunde være, at det Ostindiske Compagnie var banqverot; men dets Regnskabs=Bøger udviste noksom, at det ikke var insolvent, men at det eyede meere end det skyldte. At Regieringen havde frataget det Ostindiske Compagnie dets Territorialret og Enevoldsmagt i Jndien, var han vel tilfreds med, da det ey allene var urimeligt, at et Handels-Selskab vilde spille Envolds Regentere i et stort Rige, men endog aldeles upolittisk, at man gav imperium in imperio. Jmidlertid ønskede han oprigtig, at den Tiid maatte komme, hvori Vi og alle Europæiske Magter ikke meere eyede en Fod Land i Jndien, men allene dreve Handel paa samme, og det en saadan, som med China. - Hr. Luttrell talede til Fordeefor denne Bill, og paastod at samme giorde aldeles intet Jndgreb i de Rettigheder, som Frihedsbrevene meddeelte Compagniet. Samme gav det allene en udelukkende Ret til at handle paa Indien, og denne Ret blev derved hverken fornærmet, ey heller Compagniet frataget. - General Bourgoyne sagde, at han var kommen fra Jrland og havde reyst 300 Mile, allene for at kunde give sin Stemme til en Bill, hvis Værdie og Nytte han erkiendte. Enhver der ikke kunde overtydes om sammes Nødvendighed, behøvede kun at eftersee den i de Ostindiske Sager nedsatte Parlements-Commissions Acter, og deri læse de Mord, Plyndringer, Vildheder og uhørte Voldsomheder, som det Ostindiske Compagnies Betientere havde udøvet imod de ynkværdige Jndianere, saa vil han ikke et Øyeblik længere tage i Betænkning, at give sin Stemme dertil. - En Hr. Martin vilde vise sin Vittighed og lignede begge Statssecretairerne med tvende Highvaymem, som bleve enige om, at røve omkring paa Heeden af Hounslow, paa Grund af, at dersom de ikke gjorde det, saa vilde dog andre. En Hr. Scott, som var hans Eftermand, talede i en lige Tone, men langt frommere. Han lignede Lord Nort med Joab, der griber det Ostindiske Compagnie, som han Amasa, ved Skiægget, ligesom han vilde kysse det, og i det han siger: Fred være med dig, giennemborer det med sig Sverd. Derpaa trak han Bibelen op af Lommen, forelæste det 13de Capitel af Johannis Aabenbaring, og beviiste, at deri bliver spaaet om det Ostindiske Compagnie og om den Begiegnelse, som det i nærværende Tiid nyder af Lord North og Hr. For Hr. Hill kom derpaa i sit sædvanlige Lune over Hr. For- og forsøgte at trække ham igiennem. Han sagde, at Hr. Forlovede med sin Bill stor Velsignelse, som ved samme vilde komme over Jndianerne og den Brittiske Nation, men at den i Grunden kun bestod af tomme Ord, som ingen Virkning vilde have. Han gav Hr. For det Raad, at forandre det Motto under hans Vaaben: At giøre uden at sige, til: at sige uden at giøre, og at give enhver, som spurgte ham om Aarsagen dertil, det Svar: Jeg er ikke den, jeg har været. Han beklagede sig derover, at Ministrene havde næsten alle Londons Avistrykkere i sin Sold, for at deres Handlinger kunde blive kaldede herlige, og deres Berømmelse udbasunet, Han lovede at ville give sin Stemme til denne Bill, dersom Hr. For vilde give den sin rette Titel, og saaledes indgive den i Overhuset. Han oplæste denne Titel, og den var omtrenfølgende: En Bill fra Ministrene, for at mætte deres for sulte Venner og gierrige Tilhængere med Jndiens og de Ostindiske Compagnies Eiendomme o. s. v. Hr. For holdt tilsidst en lang Tale, hvori han forsvarede sig selv og sin Bill, og igientog hvad han allerede engang forhen havde sagt. - Tilsidst blev man kied af denne Sag, og Kl. 3 1/2 i Morges blev der raabt fra alle Kandter i Huset, at man maatte votere over den sidste Oplæsning af denne Bill. Den skeede, og 208 Stemmer vare med og 101 imod, saa at Ministrene beholdte 107 flere Stemmer. Den blev oplæst og antaget for at indsendes i Overhuset; det næstkommende Møde blev derpaa udsat til paa Onsdag.