Viborger Samler, 1795-06-01
(Efter Begiering indrykkes følgende) Udi den Viborger Samler No. 18 læser jeg et Skrift indført mod mig, under Birkedommer Bendix Claudis Haand, dateret Kastberggaard den 16de April 1795, hvis Jndhold røber Forfatterens moralske Karacteer, skiøndt ingen Aarsag, Grund, eller Føie jeg veed har givet ham, hvortil han kunde være foranlediget, langt mindre troede jeg hans Ondskab og Jilfærdighed var i saa høi en Grad steget til Modenhed, ikke desmindre, om jeg tilstrækkelig skulle besvare fremkomne Skrift efter Fortieneste, vil Svaret sandelig blive modbydelig for ham at læse, og hver redeligsindet der faae det, tilstaae, Claudi fik hvad hans Skrift og Gierning fortiente, mon Publicum kan og vil friekiende ham, fordi han røber sig med et Udfald i Avisen uden Grund, som neppe var Svar værdig, alligevel vil jeg ei undlade herved i Korthed at anbringe noget lidet til Svar paa hans anbragte Skrift, som meldt, mod mig i Viborger Samler, siden det er ikke alle, der kiender saa nøie, som jeg, Bendix Claudis Omgang med de strandede Skibe og Godses Behandlinger i den korte Tid, han har været Birkedommer efter mig, som bedre for Retten end i Avisen kan oplyses kun mærkes, i forrige Aar den 6te September har det Kongel. Danske Cancellie udfærdiget Ordre, hvoraf en Gjenpart er mig temitteret, og lyder af Jndhold saaledes: u Cancelliet var af den Formeening, at de ved disse Angivelsen graverede Embedsmænd ikke kunde lade saadanne Pletter sidde uaftoede, men burde ved at tiltale Angiverne fralægge sig Beskyldningerne ved Dom &c." Har nu denne Claudi ikke rigtig nok vedkiendt sig (i overeenstemmende med hans indrykkede Skrift, i Viborger Samler mod mig) at være een af de Embedsmænd, som bærer Pletter, og endnu ere uaftoede, saa, at dersom han nu kunde toe sig i Avisen, hvor han dømmer og mit Sindelang og min Boe, som han ikke kiender, og ikke vedkommer ham eller Sagen, det var herligt: Skumlerie skal ikke mangle Victoria, men hvad Bistand det vil giøre ham, med samt Amtmandens Undersøgning og Selvbevidsthed, som han melder, for sig og andre Vedkommende, det vil Tiden vise a., naar hans udøvede Behandlinger ved Strandingerne af befalet Commissarier bliver med første paa det skarpeste undersøgt, og hvorvidt han derved kan, (i Følge hans Skrift) blive ophøiet, overlader jeg til ham selv og siger, som Ordsproget lyder, See du dertil. Nok er det, han har ved sin Jndbydelse provoceret mig, at jeg vil møde ham for ordentlig og lovlig Ret, hertil svarer jeg med al Fornøielse skal det skee, (dog vil jeg først have betinget hos ham, at naar de ommeldte Pletter af ham bliver afvadsket, og han ellers agter herefter at passere en ærlig Mand) som meldt, at indlade mig med ham ved Rettergang. Vil ellers Bendix Claudi for Resten tilstaae mig, at jeg maae uden nogen Fortrydelse, paa hans Bekostning, eller imod antagelig Caution for Betalingen, føre og erhverve et lidet Tingsvidne over hans Omgang og Behandling ved de skeete Jndstrandinger i hans korte Birkedommer Embedstid, er jeg i den Fald villig at være til hans Tieneste, om jeg hermed vidste at kunde tjene ham til Fornøielse, naar hans anførte Skumlerie ej skulle blive Tumlerie. J øvrigt skal det meget fornøie mig, om Claudis Boe i til Tid vil findes, at være saa mægtig og tilstrækkelig, at alle hans Creditorer deraf kan skee Fyldest, uden Tab, og at alle tilstundende Omkostninger paa de agtende Sager mod ham og Vedkommende, ved endelig Udfald kunde vorde erstattet. Hvad ellers angaaer det enskelske Sprog, som Payne har lært Claudi, og af ham anført i Slutningen af hans Proclamation, synes jeg, at han giør best at bevare til Renselse for hans uaftede Pletter, saa skal Tiden og Udfaldet vise, at hans egen Skiensel og Tab bliver den eneste Frugt, han af sine Handlinger kan hoste. Det Virkelige, som bliver oplyst, naar Claudi vorder ophøiet, skal en anden Tid følge efter. Skrevet i Lundsgaard den 22de Maji 1795. Birkedommer. Søren Lund.