Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-12-18
Ved den Andients, som den herfra Odense afsendte Lykønsknings Deputation i Løverdags havde hos Deres Majestæter Kongen og Dronningen, tiltalede Kammerjunker de Klauman først Deres Majestæter saaledes: Allernaadigste Konge! Som udkaarne af vore Medborgeres Midte, vove vi i dybeste Underdanighed at nærme os Deres Majestæts Trone, for at overbringe Odense Communes undersaatlig oprigtige Lykønskning til Deres Majestæts Tronbestigelse. Budskabet om den høitelskede Landsfaders, Kong Frederik den Sjettes Død bragte Sorg over hele Landet, der kjendte hans redelige Villie og utrættelige Virksomhed i at befordre Folkets Lykke; men Sorgen mildnedes ved Tanken om, at Kong Christian den Ottende besteeg Tronen. En lang Række af Aar har lært Fyens Jndvaanere at ære Deres Majestæts lyse Aand, Deres ædle og dybe Følelse for Ret og Retfærdighed; men den Naade, hvormed Gouvernementet bestyredes, den særdeles Omhu, som skjænkedes vor Commune, knyttede ethvert Hjerte i Odins gamle Stad til den elskede og ophøiede Gouvernør med Kjærlighedens faste Baand. Dette Forhold er nu ikke meere det samme, kan ikke være det; mere omfattende Pligter kræve Deres Majestæts Viisdom og Kraft. Men ligesom vi med oprigtig Taknemmelighed paaskjønne det nye Beviis paa Kongelig Yndest og Naade, som Deres Majestæt har givet Provindsen Fyen, ved Hs. K. H. Kronprinds Frederik Carl Christians Udnævnelse til Gouvernør over samme, saaledes vove vi i dybeste Underdanighed at anbefale til fremtidig Naade og Bevaagenhed Odense Byes Tarv og offentlige Anliggender. Paa sand Høiagtelses og Kjærligheds Grundvold hviler Odense Borgeres Troskab, den vil staae urokket som den paa Klippegrund opførte Bygning. Allernaadigste Dronning! Ogsaa for Dem vove vi i dybeste Underdanighed at frembære vor ærefrygtsfulde Lykønskning. Odense Bye har ofte været Vidne til D. M. Naade og Mildhed. Deres Maj. har i vor Midte stiftet Dem et varigt Minde ved varm Jnteresse for det Gode, ved Rigdom, paa christelige Dyder, Gudsfrygt og Fromhed. Thi i Asylet i Odense aabnes de unge ufordærvede Hjerter for Religionens Trøst og Jesu Lære. Alles Ønsker forene sig derfor i den Bøn: Gud velsigne og beskjerme Kongen og Dronningen, Hs. Majestæt Kongen svarede herpaa, "Jeg var overbeviist om, at Odense Jndvaanere deele min Sorg over Tabet af min forevigede Forgjænger; men jeg var ogsaa vis paa, at de nu ville møde mig med samme Kjærlighed, som de altid have yttret for mig og hvorpaa det meget glæder mig i Deres Lykønskning at modtage et nyt Beviis. Mit kjærlige Sindelag imod Odense vil ikke ophøre, fordi høiere Pligter kalde mig til en større Virkekreds, og det bedste Beviis, jeg kunde give Odense Borgere og hele den Provinds, hvortil jeg er knykket ved saamange Baand, paa min vedvarende Yndest og Naade, har jeg alt givet, ved at overdrage særlig Omsorg for den til min kjære Søn. Det skal altid være mig en Glæde at gjengjelde den Følelse, som Odenses Jndvaanere ved saamange Leiligheder har lagt for Dagen imod mig." Hds. Majestæt Dronningenlyttrede ligeledes i de naadigste Udtryk sin Tal for den Allerhøistsamme bragte Lykønskning. Redacteur Ove Thomsen henvendte sig derpaa saaledes til Hs. Maj. Kongen: Allernaadigste Konge! Deres Majestæt ville endnu i Raade ogsaa tillade mig, som Borgerrepræsentanternes Formand, særligen at tolke den Folelse, som disse ønske allerunderdanigst at frembære for Tronen, med særdeles Hensyn til det Forhold, hvori Odense og dets Borgere i saa lang en Aarrække have nydt den Lykke at staae til den Fyrste, som nu pryder Danmarks Trone. Dyb og oprigtig er den Sorg, som har ramt det trofaste danske Folk ved Budskabet om en høitelsket Landsfaders døde, lige Afgang; men ligesom denne et heelt Folks billige Smerte, er mildnet ved Tanken paa den Ædling, hvem det algode Forsyn har kaaret til den Forevigedes Efterfølger, saa maatte denne Tanke især fremtræde med Kraft hos Borgerne i den Stad, som fremfor nogen af Danmarks Stæder hav kunne skatte og beundre Deres Majestæts sieldne Værd som Fyrste og som Menneske. Glædelige ere i Sandhed de Minder, som knytte sig til Deres Majestæts længere eller kortere Ophold i vor Stad, glædelige for Aand og Hierte, thi stedse var Deres velgjørende Nærværelse betegnet med nye Skridt fremad paa den Vei, som Hun Node fører til Hæder og Velvære. Det var ei alene i det lykkelige Musliv, vil saae D. M., elskelig og elsket som Menneske overalt omkring Dem udbrede en Gjenklang af den ægte Sumanitet, som besjæler Dem selv, og trindt om Dem skabe den ophøsede Glæde, som kun kan fremgaae af en ædel og oplyst Aand; men det var især tillige i det offentlige Livs store Mangfoldighed for vi, saa lideligen maatte beundre den Aandens Skarpseenhed, som vidste at prøve, og finde det Rette, den Asiens Kraft, den utrættelige Udholdenhed og sande Liet, som saa ofte vidste at bringe til Modenhed, hvad Tidens Krav fordrede og føie vi end hertil den Hjertets varmeHøeltagelse, hvormed Deres Majestæt stedse havde aabent Øre, 1 blot for Sorgens og Ulykkens, men selv for Brødens Somden ophøiede Tænkemaade og omfattende Nidkjærhed, som gjorde Deres Majestæt til den ivrigste Understøtter og Befor der af ethvert til Almeenvel sigtende Foretagende, hvad enten gjaldt Udbredelsen af gavnlig Kundskab, hvorved Borgeren, stilles paa Tidens Standpunkt, eller Øiemed for at hævde Moaliteten og fremme Hjertets Forædling, - hvad Under da, at Odense Borgere med inderlig Hengivenhed og Trofasthed knyt redes til dette lysende Mynster i vor Midte, Vi see saaledes med glad Fortrøstning Deres Majestæt tiltræde det store beindningsfulde Kuld, hvortil Odense Borgeres kaarede Repræsentanter i dyb Underdanighed bringer deres oprigtigste og varmeste Lykønskning. Falder det end i Fremtiden sjeldnere samaaskee meget sjeldent – i vor lykkelige Lod, i vor Midte at skue den Fyrste, som engang var vor Stads første Prydelse, ville dog Kjærlighed og Troskab stedse lue med samme Kraft; thi eilalene vide løs os indbegrebne i den Kjærlighed, hvormed Deres Majestæt omfatter alle Danmarks Børn; ei alene har Deres Majestæt allerede skjænket os, som hele Provindsen Fyen, et nyt Beviis paa Deres Kongelige Yndest og Naade, ved at betroe denne Provinds til Deres elskede Søns særlige Omsorg; men vi skue tillige i vor, paa mangfoldige Kjendsgjerninger og i rum Tid grundede Erfaring, hvor breden Vei Deres Majestæt paany har banet Dem til vor, som til alle trofaste Undersaatters varme Kjærlighed ved den i Deres aabne Brev fordet hele Folk udtalte Erklæring. Vi see med tillidsfuld Fortrøstning i denne Erklæring Begyndelsen til et nyt lykkeligt Tidsrum for vort elskede Fædreland, ei fremkaldt ved voldsomme Rystelsen, men ved den velforberedede Fremskriden. Folkets og Landets Udvikling, der sikkrest leder til det ophøiede Maal, som Deres Majestæts klare Blik og rige Erfaring ville betegne Dem som det rette til at udbrede Held og Hæder over Danmark nu og i Fremtid, anfanJdet vil nu nedbede Himlenserige Velsignelse over disse Deres Majestæts landsfaderlige Bestræbelser, nære vilden Forviisning, at naar gode og lykkelige Tiden maatte vorde vor gamle Stad til Deel, da vil Deres Majestæt stedse med Glæde modtage Budskab om den Fremgang, i hvilken De har en saa væsentlig Deel, og at dersom nogensinde truende Uveir skulde drage op over den eller dens enkelte Dele, Deres Majestæt de ogsaa i Fremtiden vil bevare det faderkjærlige Stud, som de stedse skal være vor Stolthed at fortjene, og lindre Ulykken, med den Deeltagelse, hvorpaa Deres Majestæt alt har givet os saa mange Beviser, dermed dyb Taknemlighed bevares i vore Hjerter. De Minder, Deres Majestæt og Deres ophøiede Dronning have sat Den i vor Stad, ere uforglemmelige og ville bære skjønne og rige Frugter for de kommende Slægter Gud skjænke Deres Majestæt ved Deres høie Dronnings Side, et langt Liv, betegnet med Fred, Hæder og Lykke. - Hs. Majestæt Kongen svarede herpaa: Det har været mig en sand Glæde, at jeg altid har været rigtigt kjendt og forstaaet af Odenses gode Borgere, og med inderlig Tilfredshed seer jeg et nyt Beviis herpaa i de Yttringer, hvormed Delbringer mig disses Lykønskning. De mange glade og kjære Minder fra Deres gode Stad staae indgravede i mit Hjerte, og der – jeg siger Dem det der ville Odense Borgere altid finde en varm Talsmand, Slig Deres Medborgere dette, stig dem, hvor kjært det har været mig at høre disse Yttringer af den Kjærlighed og Hengivenhed, hvormed de stedse kom mig imøde, og som jeg aldrig skal glemme. Ja visseligen have alle mine gode og troe Undersaatter Krav paa min Kjærlighed og Omhue og jeg skal vise den med den redeligste No Rede ad Act, har ere at ske Be Bring Deres ljære Medborgere den Hilsen, hvormed jeg der tilsiger dem Aller min kongelige Yndest og Raadel Prokurator S. Hansen henvendte sig endeligen saaledes il Hos Maj. Dronningen: Allernaadigste Dronning, a 32 at over Danmarks Sletter forkynder Sørge-Klokken den elskede Landsfaders Bortgang. J Borgen som i Hytten sørgens Hjem, thi Historien vil vidne, at Retsind og Milder hos den Hedengangne Troskab og Hengivenhed hos Folket, var det skjønne Baand, Døden har sønderrevet. Dog Held os, Held Fødelandet, Forsynet har igjen knyttet det brustne Baand, Retsind og Mildhed, parret med Dyden i at sin Vude. er atter paa Danmarks Throne. Med denne i Sorgen trøsteligste Bevidsthed bringes Deres Majestæt fra Odins gamle Stad den meest ærefrygtsfulde Hyld ning, den oprigtigste Hengivenhed, den ubrødeligste Troskab. J mere end 20 Somre vare vi saa lykkelige ved engere Baand at see Deres Majestæt i vor Midte. Fjona, prydet af Ceres og Florg med Rigdom og Pragt, var aldrig skjønnere end da, i Glandsen af Deres milde Dyder. Mindet derom er bevaret de kommende Slægter. Til vore kjæreste Steder, der, hvorden skjønne Natur aabner Hjertet for det Ædle og Ophøiede, have vigknyttet, de elskede Navne af vort fordums Fyrstepar Dog, disse Navne ere jo indgravede i alle skjønsomme og følende Hjerter; daadrige Minder ville bevare dem gjennem Seclernes Væld. Selveder, hvor Lovene og Statsmagten kun lidet eller intet kunne udrette til Folkets Forædling, har Deres Majestæts Daad bragt Velsignelse. J Armodens Hytte, i det huuslige Livs inderste Helligdom, hvor den Spædes tilkommende Arvedeel i Ondens og Flidens Goder stedse var tvivlsom, og ofte gik til Grunde, befeldet af Trang, af dens Fristelse, Forbrydelse, at det onde Exempel, og hvor Seiren for den gode Genius overden onde alt for ofte kun blev et Suk og en Dugdraabe i Øiet, - der har nu en frelsende Engel banet sig Jndgang, har vundet Moderhjertet, har fjernet Lastens første og farligste Spire, og har ympet Barnets første Viden med Religionens, Dydens og Flidens herlige billeder.