Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-02-18
Viborg, d. 13 Febr. "J Kjøbenhavns Skilderie findes indsendt fra Jylland et Ønske, i Anledning af sidste Aars Misvext paa Rugen, om at indskrænke alvorlig eller næsten ganske forbyde Private, at brænde Brændeviin af Rug og Hvedem. v., fordi Kornsorternes Forvandling til Brændeviin befrygtes at afstedkomme Mangel paa Brød, og fordi Dagleie og alle Livets Fornødenheder stige i Forhold med Kornet, og fordi Danmark, foruden at afhielpe sin egen Trang, og maae være betænkt paa at forsyne Norge med Korn - hvortil Skilderiets Udgiver tilføier: at Brændeviin, som et styrkende Middel, er nødvendigt; men ønsker, for at betage Drengene og Tienestekarlene dets Brug, at det maatte indskrænkes, og Kartofler dertil anvendes isteden for Rugen og Hveden. Jngen kan være en større Fiende af Brændeviin til Umaade brugt, end Samlerens Redacteur; han har sagt paa en meent og udførlig Maade derom sin Mening i hans Haandbog for læsende Ungdom P. 92; men i Anledning af Rugens og alle Kornarters overdrevne Priis, at forjage al Brænden af Landet, synes dog uoverlagt; man regne dog: 1) at der af sidste Aars Rugavl i Jylland ei kan med Fordeel brændes, da Productet er langt under det sædvanlige, ifølge Kjernens Jndsvinding og Mangel af gjærende Dele, hvorfor man og har seet de mindre Brændeviinskjedler at staae stille, da det ei betalte sig, skjøndt man fik 6 a 7 Mk. for en Pot dansk Brændeviin, naar Rugen kostede 24 a 300 Rdlr. Tønden, og Malt 16 Rdlr. og derover. 2) Betænkes ikke, at Brænderier underholde en stor Deel Køer, der malke, at deres Melk dog ernærer Børn og de Fattige, som ei drikke Brændeviin, og, skjøndt Potten af Sødmelk betales med 8 s. og derover, det dog er et lettere og sundere Fødemiddel for den Fattige, end Øl og anden Slags. 3) At Kartoflerne og i den Grad ere mislykkede i Fjor, at man her tager 2 Rdlr. for 1 Skjeppe Kartofler, saa deraf ikke med Fordeel kan brændes. 4) Hvad Spølen nytter til Sviins, Køers og andre Creaturers Fedning og Føde, er vel ikke at beskrive i Øieblikket, og at de, som eie Brænderier, ei nu i dyre Tider slippe Gevinsten, er lige saa naturligt. Skulle Landets Tarv blive den, at forbyde alt Brændeviins Frembringelse, og det troer jeg dog ikke; thi det er ei saa meget Misvexten, som en konstig Paaholdenhed af Forraad og en Higen efter høiere Priser, der volde Dyrtiden; saa ville Landsfaderen, ved at aabne Magazinerne for den Fattige i Landet selv, vel nedtvinge Kornpriserne; thi ved samme Cours som nu, kostede dog 1 Tde. Rug i Fjor kun 7 a 8 Rdlr., der nu koster 30 a 32 Rdlr. Dreven i Veiret ved Virkeligheder og Konster, ville Rugen maaskee til Foraaret aldeles ikke være at faae for Penge for den Fattige, der kun kjøber daglig eller ugentlig Fornødenhed, naar ikke den gode Danske Konge heri tænkte med sædvanlig Faderomhu paa sine Undersaattere, som trænge. Men - i det vi tale om Dyrtid og Afsigelse af vante Fornødenheder, lader os da ei glemme: 1) at lægge alvorlig Vind paa Kartoflers og Rodfrugters Dyrkning og Nydelse, hvorved Brødet spares. 2) At f. Ex. Tobakkens Brug, der nu og er overdreven kostbar, er mindre gavnlig i vort Clima, end maadelig Brug af Brændeviin, og hvor ofte seer man nu ei en raa Dreng paa 12 a 14 Aar paradere paa Gader og i Husene med en Meerskumspibe, Lethed at erhverve Penge, føder Overdaad og Vellevnet blandt Almuen som før var uhørt og, naar man dog skal sige den rene Sandhed, saa er Drukkenskab dog blandt Almuen, især Kjøbstædens, ingen herskende eller taalt, mindre hædret, Lyst mere. Om det er af Moralitet, eller fordi en Snaps nu koster 4 a 8 s. som før blev solgt for 1 og 2 s. skal jeg ei kunde sige; men naar Drenge, saavelsom Svende og Mestere, ere Deeltagere i kostbare Baller, klæde sig meget bedre end før og svire paa en galantere Maade end i Finkel, saa skulde man troe, at Brænderie af Korn dog ikke foraarsager høie Kornpriser; men snarere den samme Prangeraand, som gjør alle Fødevare og Fornødenheder undertiden dyrere i Provindserne end i Hovedstaden selv. (Viborger Samler.)