Jyske Efterretninger, 1793-01-25
Hans Majestet har under 28de December 1792. allernaadigst behaget at udgive en Forordning af følgende Jndhold: Ligesom Vi, paa den ene Side med landsfaderlig Raade ville imodtage enhver grundet Besværing, som nogle af Vore kiere og troe Undersaatter kunde have Anledning til at fremføre, og Vi ansee det for en Os behagelig Pligt at forsikre alle deslige billige Klager tryg og fri Adgang baade umiddelbar til os Selv, naar Sagens Natur det medfører, og ellers til Vore Collegier, for saavidt disse kunde forhielpe Vedkommende til deres Ret; saa finde Vi, paa den anden Side, nødvendiat, at sætte Grændser for Vinkelskriveres skadelige Jndflydelse hos Almuen, hvorved fredsommelige Borgeres Roe forstyrres, ubesøiet Mistroe til Embedsmændene opvækkes, og de Enfoldige, som have ladet sig forlede til urigtige Klager og ødelæggende Trætter, selv tilsidst blive Offere for deres egennyttige Forføreres Renker. Til at afværge dette Onde, have Vi fundet forgodt, ved denne Anordning, ikke allene alvorligen at indskierpe Undersaatterne, og fornemmeligen Land=Almuen, i Vore Riger, den Omgangsmaade og de Pligter som, ved Ansøgningers og Klagemaales Jndgivelse, enten til os Selv, eller til Vore Collegier, bør iagttages og efterleves; men endog herved at igientage og nøiere bestemme de Straflove, som at Os og Vore Forfædre, tilforn ere udgivne imod Vinkelskrivere og dem, som ophidse Almuen til Tretter og ubeføiede Klager. Paa Grund heraf befale Vi allernaadigst 1. At, naar nogen, som ei selv kan skrive, vil indgive Klage over Embedsmænd eller andre, bør han lade samme forfatte enten ved en ordentlig beskikket Procurator, eller ogsaa i Norge, ved Sorenskriveren; hvilke sidste, saaledes som ved Forordningen af 3die April 177. er anordnet, bør tegne deres Navne og Opholdsteder paa Ansøgningen J ovrigt ville Vi, at Amtmændene i Norge, i det Tilfælde, at et Folderie maatte væ af vidtløftig Strækning, og der findes Mangel paa Procuratorer, skulle udnævne een eller to boesidende redelige og kyndige Mænd, som kunne komme Folk af Almuen til Hielp med at forsatte deres skriftlige Andragende i Pennen, saaledes som ved Forordningen af 19de August 1735 § 16 er foreskrevet. 2. Naar en Ansogning ikke er forsynet med den befalede Paaskrift af Forfatteren, bør samme ikke af vedkommende Øvrighed imodtages til Erklæring, ei heller fra vore Collegier enten besvares, eller Os forestilles 3. Dersom nogen urigtigen anfører Forfatterens Navne paa Ansogningen, bør han bøde 20 Rdlr. til Stedets eller Sognets Fattige, og siden dobbelt, saa ofte Forseelsen igientages. 4 Hvor, som befindes at ophidse og forlede Almuen og andre eenfoldige Medborgere til aabenbare falske Klagemaale og lognagtige Angivelser, straffes med at hensættes til Arbeide i Forbedringshuuset, fra 3 Maaneder. til 2 Aar, efter Sagens Beskaffenhed. Øver han samme Forbrydelse oftere, da dømmes han, anden Gang til samme Straf i 5 Aar, og tredie Gaag Tugthuusarbeide for sin Livstid. Skulde nogen Procurator eller Embedsmand begaae en paa skammelig Handel, bør han strax dømmes til at have sin Bestilling eller Embede forbrudt, og, for igientagen lige Overtrædelse, straffes som ovenmeldte. 5. Overbevises nogen, at have skrevet falske Navne under en Klage eller Angivelse, vor han, første Gang, straffes med Fæstningsarbeide i Jern. 6 Aar, og anden Gang sin Livstid. 6. Da Vi, ved denne Anordning, gentligen have til Hensigt, at udrydde alt Vinkelskriveriet; afværge, at Almuen ikke skal forføres til ubeføiede og urigtige Klagemaale: saa ville Viikke, at det skal være nogen formeent, ved enhver skrivkyndig Mand, som Vedkommende dertil kunne formaae at lade forsatte saadanne Ansøgninger eller Forespørgseler enten til Os selv eller Vore Collegier, i hvilke der ikke fores Klage eller Anke imod nogen, men hvorved der blot anholdes enten om almindelige Bevillinger, saasom: Dispensationer til Ægteskaber, Vielse=Breve og deslige, eller og Oplysninger og Bestemmelser i et eller andet Tilfælde, som ikke kan være nogen til Fornærmelse; dog have Vedkommende, ligeledes i dette Tilfælde, at holde sig efterrettelig, hvad der, i Henseende til Forfatterens, eller den Befuldmægtigedes Navns og Boepæls Paategning paa Memorialen, er befalet, saafremt de ville vente, at samme til Forestilling, skal vorde antagen, eller Svar derpaa kunde erholdes. 7. J øvrigt befale Vi, at de, i denne Materie, udstædte ældre Lovgivninger, i Særdeleshed Forordningerne af 23de Jan. 1750, 3die April 1771 og 30te Sept. 1785 skulde staae ved Magt, og nøie efterleves, for saavidt de ikke, ved denne Anordning, ere blevne forandrede og nøiere bestemte. 8. Endeligen ville Vi, at et tilstrækkeligt Antal Exemplarer af denne Forordning skal uddeles iblandt Almuerne i begge Vore Riger, paa det at enhver kan have den fornødne Kundskab om de Bud, som deri forkyndes.