Jyllandsposten, 1838-07-02
Den Hr. Kammerherre, Greve Frys under 19de f. M. meddeelte Cancellie=Skrivelse, hvori resolveres, at Collegiet ikke finder, at der er Grund til at paalægge Commerceraad Tommesen, at fralægge sig de Beskyldninger, der i berørte Stykke i Jyllandsposten Nr. 12 formeentlig indeholdes mod ham m.v., viser altsaa ligefrem: at Collegiet Jntet har fundet at udsætte paa min Beretning, som Høibemeldte maa have fundet aldeles begrundet og endog saa indlysende og overeensstemmende med Sandhed, at Hr. Tommesens fremlagte Actstykker muligen endog maae have documenteret den i Beretningen anførte Dadel. Tilstaae, maa jeg, at denne Cancelliets Anskuelse af Sagen i høi Grad er mig tilfredsstillende, hvorfor jeg end ydermere til Stadfæstelse af hvad der er deponeret, herved fremlægger under hosfølgende bilag følgende Erklæringer, nemlig: 1) Attest af 14de Juni d. A. fra Skovrider Nissen, om den Døvstummes Mishandling. 2) Attest af f. D. fra Huusmand Christen Nielsen, af Borritzøe og den Døvstummes Endeligt. 3) Attest af f. D. fra Huusmand Jens Pedersen fra Borre Hede, som er 2det Vidne paa den af Skovrider Nissen omhandlede Mishandling. 4) Attest af s. D. fra forhenværende Sognefoged Erich Christensen i Veierslev, der viser: a. at Liget kom ud af Kirkegaarden ifølge den Resolution, Enken formeentlig udvirkede hos Hr. Tommesen; b) at Præsten Hassager tilraadede Begravelsen først paa Kirkegaarden og siden paa Enkens Huuslod; c) at denne paatog sig Skylden derfor, d) at han blev truet og overtalt til at forlade Sognefoged-Bestillingen og ifølge Dom mulkteret m.m. og e) at Præsten og Gaardmand C. Nielsen i en vis Tid vare Uvenner. 5) Attest af f. D. fra Sognefoged E. Christensens Kone Else Marie Christensen, som viser, at Hr. Tommesens Ønske var at skille Præsten baade ved Kjole og Krave." 6) Attest af 18de de fra Borre Jens, for at han ved den Døvstummes Begravelse baade kastede Jord paa Liget og tillige ved Begravelsen udtalte Ritualets Ord med særlige Tilsætninger. 7) Vidimeret Udskrift af Fattigvæsens-Protocollen for Veyerslev, Agt og Thorsøe, Aar 1832, den viser Sognecommissionens Vidnesbyrd om C. P. Sahl og Kirsten Jørgensdatters Forhold mod den Døvstumme, som i levende Live løb fra Huus og Hjem og klagede sig for Præsten. 8) Attest af 14de de fra Pastor Hansen i Veyerslev, hvori fremlægges det hæderligste Vidnesbyrd om den almeenagtede retskafne Døvstumme. 9) Attest af 18de fra Provst Borgen i Hvorslev, der viser, at i de samme Aar, nemlig fra 1824. 1833 hængte sig 5 Selvmordere i Gierning Sogn, af hvilke, ifølge Grevens eller Jnspecteurens Ordre, de 4 bleve begravne paa Kirkegaarden -ja endog med Ceremonie, og den 5te, Christen Trold (som skal have forgjort Mange) paa Kirkegaarden!!! Jeg overlader nu til Hr. Tommesen, at gjendrive ovenstaaende 9 Attestationer, ligesom jeg nu kortelig vil imødegaae hans fremlagte Documenter og Argumentationer, og derefter undersøge, paa hvilken Grund hans saakaldte Berigtigelse er bygget: De Dele, han har opholdt sig over i min Fortælling, og som han besynderligt nok antager, at have gjendrevet som grove Usandheder med Acterne og Loven, ere: a) At det fortælles, at Resolution blev givet, inden Forhør blev optaget. At dette var Tilfældet er aldeles afgjort, da de her ovenfor attesterede Personer, saaledes som Stedets Sognefoged Erich Christensen, m. fl., som nærmest vidste Besked med Sagen, først senere bleve afhørte; den eensidige Forklaring af den Døvstummes Enke og Børn ved Synsforretningen af Brandstedet og Liget kunde følgelig ei begrunde noget Beviis om Mandens Forbrydelse og Resolutionen af 27de Juli, at Liget skulde lægges paa Kirkegaardens Fortoug, havde derfor ingen Grund. Det samme gjelder og Resolutionen af 26de Juli, hvori det hedder "at det er at formode, at den Døvstumme er en dobbelt Forbryder, der baade har afbrændt hans (sit) Huus og dræbt sig selv a., thi denne Formodning er blottet for enhversomhelst Hjemmel. At paalægge Præsten eller Andre Beviis for den Druknedes Afsindighed, er og bliver derfor vistnok til enhver Tid et ufornuftigt Jndfald af kloge Folk. b) Resolutionen af 26de og 27de Juli var som meldt udstædt af Hr. Tommesen i Grev Frys's Fraværelse; Rigtigheden heraf kan paa Opfordring bevisees med Jhændehavelsen af Hr. Tommesens egenhændige Skrivelser. At disse senere have erholdt Grevens Approbation, dette er let at stave sig til, og at denne var uvidende om denne hele Rædselscene, da den stod paa, var en ligefrem Følge af, at Greven ei var hjemme. c) Begge ovenciterede Resolutioner, samt Enkens Adfærd, motiverede Sognefogden og Sognemændene til at optage Liget af Graven paa Veyerslev Kirkegaard, dette beviser Attest 4 Litr. a.d) Hr. Tommesen fortæller under dette Litr. en Historie, som i Sandhed fortjener at trykkes; han beretter nemlig: at der var temmelig vis Formodning om, at den Døvstumme baade har afbrændt sit Huus og druknet sig selv med Forsæt. Beviset henter han her fra en trettenaarig Datter og to smaae Børn (ligesom han i et andet Tilfælde fornylig ved at tage 2 Børn i Eed har afsagt en Dom til al Jyllands Forskrækkelse) og disse 3 Børns Barnesnak, en Jldklemme i Laden og Mangelen af noget Kar i Dammen, (muelig ogsaa Vandets Vaadhed) dette vare Beviser, som tilstrækkelig begrundede den temmelig visse Formodning om Brandstiftelsen og Selvmordet, der forbød vor Døvstumme i Aaret 1834 Begravelse paa Kirkegaarden, medens ifølge Attest Nr. 9, 5 Selvmordere i Gierning Sogn fra 1824-1833. paa samme Grevskab, som alle 5 havde hængt sig, bleve begravne paa Kirkegaarden - ja de 4 endog med Ceremonie., men disse havde vel at mærke alle deres 5 Sandser. e) At Erich Christensen baade blev truet og overtalt til at frasige sig Sognefogderiet for at undgaae at blive samme fradømt, viser Nr. 4 Litr. d; at han i en Tid var Præstens Uven, beviser Attesten No. 4 Litr. e hvilket, om paafordres, end ydermeere kan documenteres. f) Hr. Tommesen siger her at den afdøde Præst, Hassager var mistænkt for at have raadet til Begravelsen paa Huuslodden - en Udtryksmaade, der charakteriserer Fortælleren - men til Held var han kun mistænkt af ham, medens man eenstemmig anpriste Præstens djerve Adfærd, som kun den Omstændighed kan bebreides, at han ei for Cancelliet androg Tommesens Forhold og nedlagde bestemt Paastand om Ligets Begravelse paa Kirkegaarden med Ceremonie, som naturligviis aldrig var bleven afslaaet. Præsten nægtede ei udtrykkelig, som Hr. Tommesen siger, at have tilraadet Ligets Begravelse paa Huuslodden, som hans Brev af 29de Juli 1831 udviser, da Præsten netop heri siger at man lod Sognemændene begrave Liget, hvor de vilde. At Borre Jens kastede Jord paa Liget og udtalte Ritualets Ord med særlige Tilsætninger - hvilket Tommesen benægter - beviser. Personens egenhændige Underskrivt vide Attest Nr. 6. Hvorvidt Hr. Tommesens saakaldte strængt medtagne Enke, med Føie kan benægte de mod hende gjorde Beskyldninger, overlader jeg Retfærdigheds=Guden, idet Bilag Nr. 1 og 3 bringes i gunstig Erindring. Hr. Tommesen begynder under dette Litr. igjen at snakke om Reskriptet af 14de Juni 1754, hvor det aldeles overlades Øvrigheden at bestemme det Sted og den Maade hvorpaa Selvmordere, skulle begraves, idet han reent glemmer, at han her ei har med nogen Selvmorder at bestille, hvorfor han heller ei rigtig kan forklare sig Paaberaabet af de andre Cancellie=Skrivelser. At Sognefogden stod i den vrange Formening, at hans Sjelesørger kunde komme i Ulykke for at begravelsen skeete paa Marken og derfor tog sig Skylden paa dette ere mine Ord - og det beviser Nr. 4 Litr. e. g) Under dette Litr. argumenterer Hr. Tommesen Lovens 210-4 og 6621. Første Lovsted, siger: "Præsten maa ei kaste Jord over Nogen, som for sin Misgierning er rettet eller har myrdet sig selv. sidste - den som sig selv ombringer &c." – vor Berigtiger affordres nu beviset for, at den Døvstumme var rettet for nogen Misgierning, havde myrdet eller ombragt sig selv med Villie, for at den af ham angivne Regel for Selvmordere her kan blive anvendelig - eller bilder han sig muelig ind hen i Taaget at kunne slaae om sig med Lovsteder og Anordninger efter eget Behag troer han efter samme Beviisførelse at skulle kunne fordømme alle de Døde, som ved Vaadesgierning ere komne af Dage, til at begraves paa uindviet Jord, eller formener han overeensstemmende med denne eensidige og absurde Anskuelse af Lovens Bydende ifølge egen individuel Overbeviisning og temmelig vis Formodning begrundet i Børneudsagn, at skulle kunne gjøre ærlige Christne til Dobbelt-Forbrydere, og til Hjemmel for saadan ugrundet Tale paaberaabe sig vore første Lovlærde Brorson, Nørregaard, Schlegel og Ørsted. Nei, Reglen er den: at ærlige og fromme Christne efter Døden skulle begraves med Ceremonie i indviet Jord, Undtagelser finder Sted, med Selvmordere, og med dem have vi her ei at gjøre. Punktviis troer jeg saaledes at have paa det meest vidente i videste Omfang stadfæstet Rigtigheden af min Fortælling i Jyllandsposten No. 12 og med endog fuldstændigt juridisk Beviis i enhver Henseende documenteret min Paastand, og saaledes tilfulde gjendrevet det af Hr. Commerceraaden producerede Bidrag til Berigtigelse af min Beretning, hvorom ei allene af det ærede Publicum, men endog af indsigtsfulde Jurister kun vil være een Dom at fælde.