Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-11-03
Hr. Jnglis er den nyeste Engelske Reisebeskriver over Spanien; han kom til dette Land i Mai 1830 fra Bayonne, opholdt sig i SommerMaanederne i Madrid og foretog sig derpaa en Høst og Vinterreise igiennem de milde og smukke Provinser i Sønden og Østen af dette Land; i Januar 1831 reiste han over Figueras tilbage til Frankerige. Hvad han i disse 8 Maaneder iagttog i Spanien har han fortalt i dette Skrift. Hr. Jnglis fandt Behag i det frugtbare Bis ana, som ligner en Frugthave, i de vel indrettede Giæstgivergaarde, hvori han fandt en uventet Reenlighed, og i de rask kiørenre Postvogne, som kiøre to danske Mile i Timen. Dette Kiøretøi agtes høit i Spanien, saa at de fornemste Personer betiene sig deraf, og selv ofte Jnfanten Don Francisco med sin Familie. Men Glæden ved at betiene sig af disse saa beqvemme Vogne, formindskes ved Landeveienes Usikkerhed; da Eierne af Vognene maae tilkiøbe sig beskyttelse af de mange Røverbander, hvilke da afsende een af deres Chefer for at convoiere dem. Fra Vittoria reiste Hr. Jnglis til Bilbao, hvilken Handelsstad han forefandt i en aftagende Tilstand, da dens to Udførsels Produkter Jern og Uld lide under Sverrigs og Tydsklands Concurrence. Mens imedens dens Handel daler, florere dens Klostere, unge Piger sendes derind og maae tage Sløret i deres 15de Aar; mange at disse Nonner døe i en ung Alder af tærende Sygdom. Hr. Jnglis reiste derpaa til Madrid, denne Hovedstad ligger midt i en stor og sandfuld Ørken uden Træer og Vand. Biscaia er et lykkeligt Land i Sammenligning med de to Kastilier. Jeg kom igiennem en Landsbye, siger han, hvorjeg saae 2 til 300 Jndvaanere forsamlede og iblandt dem var ikke een, hvis Laser kunde skiule Halvdelen af hans Krop. Mandfolk og Fruentimmer faae ud som Knipper af slet sorterede Lapper af alle Slags Farver og Figure, af Børnene vare nogle nogne, og andre ikke langtfra at være det; jeg kastede nogle Tvebakker imellem dem, og de grebe efter dem og slugte dem med en saadan Graadighed, at de meere lignede unge Ulve end menneskelige Væsner. Jeg kigede ind i deres usle Boeliger og saae hverken Stole eller Borde, store Stene tiente til det første Brug og Sengen bestod af noget, som lignede en Madrads. Paa hele Strækningen fra Somosterra til Madrid, omtrent 6 danske Mile, seer man ikke et Træe, ingen Have, ikke eet eneste Lyststed, knap en enkelt Avlsgaard og kun 4 uanseelige Landsbyer. En stor Deel af Marken ligger brak, og den dyrkede Deel af Jorden, hvorpaa der avles Korn, er fuld af Ukrud og Stene. Midt i denne Ørken hæver sig Madrid, som man ikke observerer, førend man har nærmet sig Staden i en Afstand af to Leguas Fra denne Kant er Synet af den ikke overraskende; Staden seer liden ud og uagtet over 50 Taarne vise sig for Øiet, saa er dog intet af dem høit og imponerende. Forlader den Reisende Staden, saa kunde han let forledes til at troe, at han var sternet mange Mile fra enhver menneskelig Boepæl. Landeveien gaaer som igiennem en Ørken, der kun af og til oplives af nogle Mulæsler. Man seer ingen Vogne eller Ryttere og møder neppe en Fodgiænger (dette kan dog kun være Tilfældet paa visse Dage, eller til enkelte Tider, saa at næsten intet forkynder, at en stor Stad er i Nærheden.