Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-10-14
J vore Dage seer Man paa Nakskovs Gader Noget hvortil de fordums Slægter aldrig vare Vidne. Skeer det nemlig, at Man undertiden spørger: Hvo er den Mand, som gaaer hist, Da er Svaret ofte, at hiin raske mandige Skikkelse, klædt efter den almindelige Mode er en ung Bonde fra Landet. Eller Man sætter sin Undseelse lidt til Side; Man tager Mod til sig og spørger. Hvo er den smukke Dame med den moderne Hat og Sjal, Svaret bliver ikke sjeldent. Det er en Datter af en velhavende Bonde i Nørreherred, - Jo Tingene forholder sig virkeligt saaledes. J Lollands Nørreherred, og tildeels i Sønderherred, er Bondestanden, næsten overalt, klædt som de andre Stænder. Dersom altsaa det forønskede Dampskib imellem Kiel og Nakskov kommer i Stand; og vore kjære Brødre Holstenerne besøge os, da skulde de paa Nakskovs Gader ei see de ringeste Prøver af Danmarks Bondestand. Men spørger Man. Med Tilladelse, En Verden bleven gal, eller er det paa de sidste Tider, Skal ikke enhver blive ved sin Stand, Og nu vil Bønderne klæde sig som andre Folk. - Hertil svares, at efter min ringe Mening, er Bønder Folk, og altsaa ikke Fæ. Men naar de ere Folk, saa indseer jeg ikke, hvorfor de ei maa klæde sig, som andre Folk. – Dengang vi Menneskeer bleve fødte til Verden, satte Guddommen ikke noget Mærke paa os, at den Ene skulde gaae i en hvid Vadmels Jakke og den Anden i en nye Modens Frakke. Det blev overladt til Tids-Omstændighederne og os selv, hvorledes den Klædedragt skulde være, som vi, paa vore Vandringsdage herneden, skulde bære over Legemet, der her er vores bestandige perennerende Sjele klædning. – At Bondestanden bærer samme Dragt, som vi Andre har mange gode Følger, hvilke den Kortsynede, eller den, som holder formeget med det Gamle ikke indseer. F. Ex. Endnu hænger ved Bondestanden, og det er uden Aarsag, en Mistænksomhed; ligesom et Slags Had til dem, der ei ere af deres Stand; især ynde de, i Almindelighed ikke deres Foresatte; hvilke i de altid frygte at have Noget i Baghaanden, hvormed de uforvarendes vil komme den gode Bondestand paa Nakken. - Denne Frygt og Mistænksomhed vil for en Deel vedblive saalænge Bondestanden bærer en Dragt, der er forskjellig fra de andre Stænders. Men ifører Bonden sig den almindelige Klædedragt; kommer han med sin Familie, der ogsaa er klædt efter Tidens Skik, deeltager han deri, og lærer at kjende vore Forhold og vor Tænkemaade; da falder denne fæle Bonde-Mistænkelighed bort af sig selv. – Vi lære at kjende hinanden, som danske Brødre, der skulde staae forenede i Fred og i Fare. Man taler saameget om Tiden og Tidens Tegn, og det hører til Tonen i en Deel af Danmark, f. Ex. hos Adskillige i Lolland, at give sig en fornem nonchalent Miine; og lade som man er misfornøiet med Alting, især med Regjeringen. Uagtet Man sædvanligviis befinder sig vel, og har det meget godt. Ja jeg giver mig den Frihed at sige, saalangt Historien rækker, har den almindelige Mand i Lolland, aldrig havt det saa godt, som i det Aar efter Christi Byrd 1844. Og er dette saaledes, saa burde man ei sætte et suurt og trevent Ansigt op, men et mildt og fornøiet. Det er vel saa, at Adskilligt, efter vores Skjønnende, kunde være bedre ordnet og indrettet. Man siger f. Ex., at der kunde meere spares, især med Hensyn til det Militaire. Det skulde da være til Landetaten; thi i Henseende til Søevæsenet, som endnu er Danmark naturlige Vei til Roes og Magt, vil neppe nogen af de Juulers og Tordenskjolds Landsmænd saa let synes at der bliver brugt formeget, naar det tages paa den rette Maade. Hvor ville J finde et Land og en Regjering uden Feil og Ufuldkommenheder, Naar Menneskene leve saaledes, som vi nu i Danmark, under en saa oplyst og veltænkende Konge som Hans Majestæt Christian den Ottende, da bør vi være fornøiede og tilfredse. Man kan nemlig gjerne være fornøiet og tilfreds, fordi just ikke alle Ting vil ordne sig efter Ens Hoved; og fordi Noget kunde være bedre indrettet. Hvilken Modsigelse, hvilken Naragtighed, hvilken Ukristelighed, at see en Bondestand, der med et skjønt Udvortes gaaer i de fornemmere Stænders Dragt, og med en god Deel Sedler eller Sølv i Lommen; at sætte en misfornøiet Miine op, og klage over, at vi ikke har den rette Forfatning, og ikke den rette Beskatning. – Man hører ogsaa den sædvanlige Pas star om Tiden; og at vi leve i en Gjæringsperiode. Men ensin Mon det nu ikke kunde have gjæret saalænge, at der omsider kunde komme Noget godt Øl deraf, Skal den Gjæringsperiode evig vedvare, skal Frugterne aldrig komme? – O J, som troe, nu at være a jour, den nærværende Tids Repræsentanter Tager Eder i Agt, at J ikke allerede ere kjørte bag udi idet J troe, endnu at være midt i Vogntoget. Det kunde være, at denne Spotte og Grynte Periode, som vi have havt siden 1789, snart skulde være forbi. Det var muligt, at den Tid atter kunde komme, da Manikke skammer sig ved at være en Christen; eller ved at tilstaae, at Man er et svagt Rør i den Almægtiges Haand. Det kunde være, at Man indseer engang, at ikke enhver Kjøbmand eller Bonde, eller Embedsmand, er i Stand til at regjere. Men at dertil hører noget meere end bestandigt raabe Constitution, Constitution, Constitution, og at gaae at spadsere med Orla Lehmann eller Balthazar Krestensen. - Og mon dette her skrevne Stykke (Jnserat) ikke allerede, ved Guds Bistand, kunde være et af den nye Tids smaae Børn, der med en frimodig Miine dukker op af denne hersens Gjæringsperiode, Vel sandt, der vil vist nok komme en eller anden Grobian, og forsøge paa, at giv det uskyldige Barn en rigtig paa Skaller, at det kan synke ned igjen. Men maaskee det er et fiffigt Barn, som hastigt viger til Side for Slaget; saa at Man kun slaaer i den fæle raadne revolutionære Gjæring, til at alt Snauset rygger Vedkommende om Ørene. –Men den endelige Meening (Resultatet) af denne Skrivelse er dette; at jeg finder det rigtigt og ønskværdigt, at Bonden bruger samme Snit og Mode paa sin Klædedragt, som vi Andre. – Men Gud give, at ligesonBonden nu er peen og net i det Udvortes, han og i det Jndvortes maae være besjelet af den rette Aand. – Gid han altid maae beholde en honnet æde og christeligsindet Tænkemaade; og at at Pengestolthed, Raahed, ufornuftig Efterlignelse af Kjøbstædlivet maae være langt fra ham. Efterskrift. Der er maaskee Nogle af Eder gode Medbrødre af Bondestanden, der synes, at det er underligt af mig; saasom jeg skriver for Bønder, at jeg da bruger fremmede Ord, som f. Ex. enfiin, de er, endelig, være a jour, det er, stemme overeens med Tiden, Repræsentanter, det er, Forestillere. – Ja jeg maae sige; at jeg og selv syntes det var forkeert. Men skal man da ikke kjønt efterabe Franskmændene, Jeg mener dog altid, at det lader saa gentilt og fornemt naar Man bruger brav mange franske Ord i sin Tale, Og mene J ikke, at da Franskmændene nu ere saa lyksalige, at have en Constitution, at det skulde være godt, at oversætte en Deel franske constitutionelle Talemaader paa dansk f. Ex. nu dette deilige tage Jnitiativet (prendre Linitiatis), som vi have faaet, i Stedet for at gjøre Begyndelsen; eller hvor fornemt lader det ikke, naar man kan udtale det lange Ord Emancipation, i Stedet for det danske Frigjørelse? o. s. v. Ja, unter uns gesagt. Jeg mener, at, naar Man kun vænner sig til brav mange af de Talemaader, som de franske liberale Blade bruge, saa kommer Constitutionen af sig selv; og saa ere vi jo i Paradiis. Ja Gud ledsage os Alle derhen. J. C. Fischer.