Aalborg Stiftstidende, 1836-05-02
Saafremt en Fæster ifølge endelig Dom eller benaadende kongelig Resolution har forbrudt sin Frihed, idet mindste i 3 Aar, er Jorddrotten berettiget til at bortfæste Stedet til en Anden: Dog bør, i Tilfælde af at han er gift, hans Hustru være berettiget til at blive ved Stedet paa samme Maade, som om hun var Enke. Men dersom den Paagjældende ingen Hustru har, eller denne ikke ønsker at beholdt Fæstet, skal Jorddrotten, hvis Fæsteren ikke har været Besiddelse af Stedet i fulde 25 Aar, være pligtig at tilbagebetale, hvad Indfæstning Fæsteren maatte have erlagt dog efter Fradrag af 1/2 for hvert Aar, der er forløbet siden Fæstets Tiltrædelse. Har derimod en Fæster forbrudt sig Frihed paa kortere Tid, end 3 Aar, beholder han vel sig Fæsteret, men, forsaavidt han ikke er gift og Stedet saaledes midlertidigen kan bestyres ved hans Hustru, og forsaa vidt han ei heller kan opgive en Mand, der er villig til paa hans Regning og Ansvar, at paatage sig Gaardens midlertidige Bestyrelse, og med hvem Eieren finder sig tjent er denne berettiget til af Øvrigheden at begjære en Bestyrer af Gaarden beskikket, der paa foranførte Maade ka forestaae Stedet, indtil Fæsteren igjen erholder sin Frihed, Forsamlingens Indstilling af 86 lyder saaledes: At den sidste Deel af denne Es anden Afdeling fra Orene og forsaavidt han eil og til Slutningen gaae ud samt at der istedet derfor sættes: bør han antage en Mand der er villig til paa hans Regning og Ansvar at paatag sig Gaardens midlertidige Bestyrelsen. Udkastets 87. Gaards Forbrydelse skal ikke kunne finde Sted i andre Tilfælde, end i de i denne Anordning udtrykkeligen nævnte saavelsom i det Tilfælde, hvor Frd. af 25de Marts 179. og 9, 10 og 12 hiemler samme. Som følge heraf er de ikke tilladt at vedtage nogen Driftsplan for et Fæstested under Vilkaar af Fæstets Forbrydelse for Overtrædelse af samme. Men da det til Agerbrugets Fremme i Almindelighe- og Fæstegodsets Tarv i Særdeleshed maa ansees gavnligt at Jorddrotten gives Leilighed til at kunne meddele Fæsteren passende Forskrifter for Fæstestedets Behandling og Drift med Udsigt til at faae disse overholdte, uden at dog Fæsteren derved udsættes for vilkaarlig Behandling i Tilfælde af at Forskrifterne sildigere maatte befindes at være enten minudre hensigtsmæssige eller i et enkelt Tilfælde uoverkommelige at opfylde, ville Vi have fastsat, at det skal staae Jorddrot og Fæster frit for at komme overeens om deslige Forskrifter under en Mulct af 1 til 5 Rbd. Sølv med Tillæg af et lige saa stort Beløb for hver heel Tønde Hartkorn, hvormed Fæstestedets Tilliggende overstiger 1 Tønde, for hver Gang det beviisligen maatte findes, at Forskrifterne ere overtraadte, hvorimod Fæsteren skal kunne frie sig for at idømmes Mulct, naar han ved LandvæsenscommissionenKiendelse godtgjor, at Forskrifterne i det givne Tilfælde enten ere uhensigtsmæssige, eller, efter Omstændighederne altfor byrdefulde for ham at opfylde. Omkostningerne i en slig Sag, saavelsom i Anledning af Landvæsenscommissionens Kiendelse, forsaavidt en saadan har været afgiven, bli nye at afholde af den, hvem Sagen ved Dom gaaer imod. Forsamlingens Indstilling af 87 lyder saaledes: At denne Faldeles udgaaer, forsaavidt Driftsplanen vedkommer. Subsidialiter: A. At det i det Høieste skal være Gotseieren tilladt 1) at bestemme, hvor stor en Deel af Jorden Fæsteren aarligen maae dyrke til moden Sæd, enten halvt, under halvt eller over halvt efter Jordens Beskaffenhed. 2) at fastsætte, at Bonden kun maae besaae med Raps eller anden lignende Sæd den halve Deel af den Jord, som var bestemt til Vintersæd, efter foregaaende Heelbrakmed mindre den er merglet, og han har staldfodret idet mindste sine Heste, da han i saa Fald maae med slig Sæd besaae sin hele Brakmark. B. At Mulcterne i ethvert Fald maae bestemmes til et vist Maximum og Minimum uden Hensyn til Hartkornets Størrelse, f. Ex. fra 2 til 20 Rbd., for hver Gang Forskrifterne overtrædes. Udkastets 88. De Sager, under hvilke Fæsteren søges til at erlægge nogen af de i det Foregaaende nævnte Mulcter, hvilke samt ligge tilfalde vedkommende Amts Fattigkasse, blive at behandle som private Politi=Sager. Iøvrigt skal det være Jorddrottens Pligt i ethvert Tilfælde, hvor han agter ved ordinair Rettergang at sagsøge en Fæster til Fæstes Forbrydelse, at henvende sig til vedkommende Amtmand for Sagens Anlæg, med Anmodning om, at Fæsteren maa beskikkes en fri Sagfører, der da udfører Sagen ved Underretten, paa ustemplet Papir og uden Betaling til Rettens Betjente. Forsamlingens Indstilling af 88 lyder saaledes: At de i den første Passus omhandlede Sager og navnligen dem, hvorunder Fæsteren søges til Mulcter efter 85, bor behandles ved ordinair Rettergang istedetfor efter Udkastet som private Politisager.