Jyllandsposten, 1840-02-04
Paa disse Monarchier haves nu mange Variationer, nogle i Majore og nogle i Minore. Af første Art see vi en Prøve i Stambul, af sidste i London. Denne har nu været udraabt og priset som et Nonplusultra baade dersteds og andensteds. Og dog see vi, at Kongeembedet der er, som allerbedst, en feed Sinecure; og at naar Kongen vil være meer end Overceremoniemester ved Parlamentets Aabning, saa gaaer det ikke godt. Vi see, at begge Collegier klamres med hverandre, men at Overhuset i vigtige Sager er ovenpaa, og hedder derfor ganske træffende Herrehuset, (Bonde af Lords) og at Underhuset, der i Striden oftest bukker under kaldes Almuehuset, (house of Commous).Ja vi see, at man hverken der eller i Paris er enten tilfreds eller færdig med Maskineriet. (Og hvormed bliver man endelig det her i Verden?) Naar nu en Monarch er, hvad Ordet betyder, en Eneherre, saa maa han, for at overkomme sit Arbeide, have Tjenere, dem man har givet det latinske Navn "Ministre, – en Benævnelse, som Ulærde troe, er eenstydig med Herre, skjøndt det meere passende kunde svare til det danske Fuldmægtig. Naar flere saadanne Fuldmægtige ere forenede i een Corporation, da pleier man at kalde denne et Collegium Og er det et sligt Tienerskabs Væsen, vi først ville stræbe at randsage og udvikle. Et saadant kan enten være ligegod om alle Bestillinger, eller og Enhver af dem kan have sin egen Bestilling, dog saaledes, at den vedkjendes af det hele Samfund. Men i Ansvarlighed eller Jkkeansvarlighed ere de Begge lige. De svare "Een (Præsidenten) forAlle, og Alle for Een. Heraf følger: at det enkelte Medlem af Collegiet nyder en større Sikkerhed, en Grad af Uansvarlighed, der staaer i aabenbar Misforhold til hans Embede, idet han nemlig Ene bestyrer dette, men har flere Colleger, som, uden at deeltage i hans specielle Bestyrelse, alligevel underskrive med ham, staae Last og Brast med ham; hvorvel de kun indviede i, og fuldtop beskjæftigede med deres egen Branche, ikke kunne have klar Jndsigt i hans Embedsvirksomhed. Denne, med Hensyn til Kundskab og Virksomhed underordnede, med Hensyn til Ansvar ligeordnede Embedstilling er fælleds for alle Medlemmerne. Een er paa sin Post commanderende General, alle de Andre Adjutanter eller Adsolgts. Dette giver et saadant Samfund en Styrke, der hverken er ønskelig for en Konge eller gavnlig foret Folk. Der kan, saa i den Retning, saa i den, begaaes Misgreb, Ulovligheder; men af hvem de facto af En, men de Jure af Alle. Skal den forurettede Borger klage over Alle under Eet eller Kongen straffe dem Alle for En Begge Deele kan være ligesaa mislige som sjældne. "Men hvorfor skulle vi endelig antage Misgreb og Ulovligheder hos et Collegium mere end hos den isolerede Minister, Vi kunne simpelthen svare, fordi vi see dem. Men Feilen kan ikke meere tilregnes Collegieherren end Ministeren; den stikker i Formen, i Formen, der saa meget begunstiger menneskelig Skrøbelighed. Ministeren, naar han er ansvarlig - og det maa han være baade for Kongen og Folket – har ingen Hjelpetropper at stole paa. Han opererer allene uden Allierede. Deraf vorder han forsigtig, retfærdig; dette stikker ogsaa i Formen. Ministeren har blot sin egen Branche, han er fri for at kikke med et halvt Øie ind i Andres, uden Hjelp for disse, men med Tab for hans egen. Thi kan han med udeelt Kraft og uforstyrret Øjekast over, og gjennemskue sit eget Fag; og kan han og gjøre meere, bedre og hurtigere Arbejde. Men ved Ministerialbestyrelse spares meer end Tid - hvilket dog oftest er af megen Vigtighed – der spares ogsaa Mennesker, Penne og Papiir, hvilket altsammen koster Penge, mange Penge. Forseer Ministeren sig, saa veed Konge og Folk, hvem de have at holde sig til. Og skulde han vise sig mindre duelig, eller mere myndig, end det bør ham at være, da kan han snart vige for en Anden. Jeg forudsætter stedse: at en Minister ikke skal være Satrap, Pascha, Generalgouvernør eller Amtsfuldmægtig; og at et Ministerium ei heller i Sammensættelse og Opløsning beholder Collegieformen, hvilken i de nyere constitutionelle Stater viser sig at være væsentlige Misligheder underkastet. S. S. Blicher. Er der nogen Gienstand, man almindeligen er enig om ikke opfylder sin Bestemmelse, da er det vistnok den under Frederik d. 111. ved Rigsraadets Opløsning i Landet indførte Collegialforvaltning, som ved Sammensættelsen af et udbredt Collegiepersonale udsætter enhver Sag, ethvert Forespørgsel for en Vidtløftighed og Deliberation af langsom ja næsten endeløs Natur, som indvirker skadende paa enhver Tingenes Gang, men til størst Fordærv for Landets næringsdrivende Klasser, hvem det almindeligen kun er om at gjøre at vinde Tid, da det for den vindskibelige og industriøse Borger hedder: "Tid tabt, Alt tabt." En Bevidsthed som den, at et Collegium saa let antager og følger det saa ofte paaklagede Langsomhedssystem, at man i Tilfælde af Paaklage ingen bestemt Person har at holde sig til, og hvad det værste er, at intet Ansvar paahviler det enkelte Collegiemedlem, maa derfor nødvendig have tilFølge, at Seendrægtighed og Kraftesløshed fra oven af maa forplante sig i enhver Branche, som saaledes mere eller mindre maa influere paa det Hele. Kommer nu dertil de betydelige ja fast enorme Udgivter, som medgaae til Gageringen af den civile Administration, kan man vist ei drage i Tvivl, at en radikal Reform her med det allerførste vil foretages af vor nu værende Konge, da Besparelser i alle Statshuusholdningens Grene saa kraftigen og varmt bleve tilraadede af Stænderne. Mærkeligt var det imidlertid, at man her ved den jydske Forsamling fandt saa Faa villige til at gaae ind paa Oberst Brocks Forsøg, at der istedetfor den collegiale Regjeringsform maatte indføres en Departemental Bestyrelse, hvorved Udgivterne betydeligen maatte kunne indskrænkes.