Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-01-23
Naturtildragelse. Blandinger. Odense. Almindelig Politik. En egen Rolighed er i dette Øieblik udbredt over alle almeen europæiske Anliggender, hvortil Grundene især maae søges i den spændte Forventning, med hvilken Man betragter den store brittiske Valgkamp, hvis Udfald torde gjøre Toryministeriets Varighed høist tvivlsom. Under disse Forhold have alle Magter ligesom sat sig i en blot iagttagende Stilling, for ikke at foretage noget Skridt, som Man maaskee det næste Øieblik kunde ønske ugjort. Med dobbelt Jnteresse dvæler Man derfor nu ved den indtraadte Spænding, imellem de forenede nordamerikanske Stater og Frankerig, hvilken har foranlediget sidstnævnte Stat til at gribe til en Forholdsregel, som Man i forrige Tider vilde have anseet for et sikkert Forbud paa en paafølgende Krig. Jkke uden Overraskelse læser Man nemlig i den franske Moniteur af 14 d.: "Kongen har tilbagekaldt sin Minister i Washington, Hr. Serrurier. Udenrigsministeren har underrettet de forenede Staters Gesandt i Paris, Hr. Livingstone, om denne Beslutning, og tilkjendegivet ham, at de Passer, som han ifølge dette maatte behøve, staae til hans Tieneste. For at opfylde de af Frankerig indgaaede Forpligtelser, skal det Lovudkast, som angaaer den amerikanske Traktat, imorgen forelægges Deputeertkammeret. Til samme skal imidlertid føies, en Klausul, som er beregnet paa, i indtrædende Tilfælde at beskytte de franske Jnteresser, som muligen maatte vorde udsatte for Fare." Denne kraftige Optræden i dette Anliggende gjorde vel i første Øieblik paa Børsen en Krig sandsynlig, og havde en ubetydelig Falden i Fonds til Følge; men ved nærmere Overveielse meente Man dog, at kunne opgive denne Frygt, da Regjeringen ved denne tilsyneladende diærve Erklæring kun tilsigtede at hævne Nationalæren, eller rettere sin egen, ved Jacksons Budskab angrebne Ære, men tillige, ved hurtigt at sætte Antagelsen af Loven angaaende Traktatens Opfyldelse igjennem, at tilfredsstille den amerikanske Regjering. Naar da enhver Grund til den hidtilværende Spænding faldt bort, saa vilde den gode Forstaaelse imellem begge Regjeringerne nok vende tilbage af sig selv. Jmidlertid kunde to Omstændigheder let indvirke forstyrrende heri. For det Første er det ikke saa sikkert, at Præsidenten vil optage den formelle Fornærmelse, som ligger i, at hjemkalde sin og bortvise hans Gesandt, let nok, til ganske at oversee den, naar han kun opnaaer sit Hovedøiemed: Betalingen af de 25 Millioner. Dernæst er det maaskee endnu mere usikkert, at Deputeertkammeret uden videre vil beqvemme sig til at erkjende den samme Traktat, som dets Forgjænger har forkastet, til hvilken Tvivl Man vel berettiges, naar Man mindes Debatterne i sin Tid desangaaende, hvoraf det var klart nok, at den amerikanske Regjering tidligere har villet nøies med langt Mindre, naar Man betænker, hvorledes Mauguin meddeelte Polignacs egne Ord under Ministerprocessen: "Tag Dem iagt, hvad De beslutte; jeg kjender Sagen nøie, og veed, at vi ikke ere Amerika Noget skyldige, og flere lignende Omstændigheder, som selv amerikanske Blade, i deres Glæde over Traktaten, have fremhævet. Skulde Kammeret atter forkaste Traktaten, da vilde det derved erklære den nuværende Regjering uværdig til Kammerets Tillid, og en Ministerforandring torde da være Følgen deraf, da det ikke er sandsynligt, at Præsidenten, efter sin givne Erklæring, mere vilde indlade sig i nye Underhandlinger med et Ministerium, som ikke engang er istand til at holde sine Løfter. Ogsaa i denne Henseende vilde Sagen da have Krav paa megen Opmærksomhed. Uagtet alle disse Vanskeligheder, som dette Anliggende saaledes virkeligen frembyder, helder Man dog i Paris almindeligen til den Mening, at det ikke vil komme til Krig imellem disse tvende, fordum saa venskabeligen forenede Stater, fordi det kun vilde være til Skade og Tab for begge Nationer. Ogsaa synes Man i Amerika at dele den samme Anskuelse. Saaledes er Hr. Clayton i Kongressen optraadt med det Andragende, at det skulde paalægges vedkommende Undersøgelses=Kommittee, at yttre sig misbilligende angaaende de af Præsidenten anbefalede Repressalier. Han gik ud fra, at disse maatte umiddelbart føre til Krig og at en saadan Krig vilde være en Kamp imod hele Verden, da rum Søe vilde blive Valpladsen, paa hvilken de amerikanske Handelsinteresser for Øieblikket repræsenteres i en Værdie af 200 Millioner, som vilde gives til Priis for alle Nationers Rovsyge, naar de kun vilde heise fransk Flag, Desuden er Nationen nu fri for Gjeld; en Krig vilde paaføre den en ny, Man burde derfor undgaae den, naar det paa nogen Maade kunde forenes med Æren. "Jeg ønsker 4 vedblev han - at Huset i dette Øieblik vil betragte dette (Washingtons) og hiint (Lafayettes) Billede. Dersom disse store Mænds billeder kunde tale, hvad vilde de da sige i dette Øieblik, Jmedens Huset er sysselsat med, at raadslaae om en Krig imod Frankerig, vilde det være passende, at tildække disse Malerier. Jeg er overbeviist om, at det amerikanske Folk ikke vil billige en saadan Krig. Nationen er ikke forberedet derpaa; Omstændighederne fordre den ikke."Hr. Clayton lod sig dog bevæge til, at tage sit Forslag tilbage, og dette Sted i Budskabet henvistes derfor til vedkommende Kommittee uden videre bemærkning. Hvorledes det franske Kammer vil tage Sagen, veed Man endnu ikke, da det maa være ved en Feiltagelse, at Moniteuren angiver den 15de, som den Dag, da Lovudkastet skulde forelægges; thi paa den Dag var Kammeret ikke samlet, og længere gaae Efterretningerne ikke. Samme Dag havde den nordamerikanske Gesandt, den høitagtede Hr. Livingstone, besluttet at forlade Paris og begive sig til London. Jmedens saaledes for Øieblikket i Frankerig den offentlige Opmærksomhed næsten udelukkende sysselsættes ved et ydre Anliggende, er derimod Storbrittannien. en Tumleplads for indre Kamp, idet Partierne opbyde alle deres Kræfter, for at tilveiebringe et Resultat efter Ønske. Jmidlertid synes Valgene at gaae for sig i den begyndte Aand; thi af de to Trediedele, som nu ere bekjendte, og hvoraf de fleste indskrænke sig til Engelland, har Udfaldet været: 291 Reformister og 180 Torver. Til Valgene i Engelland slutte sig nu de skotske. J Edinburg begyndte de den 12 Januar. Som Beviis paa den Deeltagelse, hvormed de foretages, kan anføres, at uagtet det ugunstigste Veir, saa Man neppe kunde vade igjennem Gaderne, havde dog omtrent 10,000 Mennesker trængt sig sammen omkring Valgstilladset; de omliggende Huses Vinduer og Tage vare bedækkede med Mennesker. De tvende Tory=Kandidater, Lord Ramsay og Hr. Learmont, droge frem i høitidelig Procession med omtrent 1000 af deres Tilhængere. Fra den anden Side kom Reform-Kandidaterne, Hr. Abercromby og Sir J. Campbell, der Begge havde været Medlemmer af den Melbourneske Bestyrelse. De Taler, hvorved disse to bragtes i Forslag, hørtes temmelig roligt; men da deres Modstandere optraadte, reiste sig en saa frygtelig Larm, som Man endnu ikke har kjendt Mage til. Torvernes Taler kunde slet ikke blive hørte. De tvende Reformister yttrede sig aabent om deres Modstanderes anvendte Bestikkelser. Midt under Sir J. Campbells Tale indtraf Posten fra London med Efterretning om det gunstige Udfald af Valgene i Citi. Dette Budskab meddeelte han strax Tilhørerne, som modtoge det med umaadelig Jubel. Den forste Afstemning faldt naturligviis ganske ud til Fordeel for Reformisterne. Under den anden Afstemning havde de ved Postens Afgang en betydelig Overvægt.