Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-02-12
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Syttende Aargang. No. 13. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 12 Februari 1820. Om Girodet's Galatea. (Slutning; see forr. No.) Galateas Ansigt er fuldt af Ynde og en fiin qvindelig Skjønhed; hvor sødt rødme hendes Kinder. Hvor nydeligt klæder det i lette, tynde Lokker ringede askefarvede Haar det ziirlige Hoved Men man vente sig ingen antik, idealsk Skjønhed, i dette Ansigt, denne har Konstneren opoffret for en blødere, mere modern Form, og har maaske derved gjort sit Maleri fuldkomnere. Men hvorledes vil han gjøre det muligt for os, at tænk os, at Pygmalion i sin Tid havde modelleret et saadant Venushoved, hvori der ikke er Spor af antik Charakteer, – Krop og Stilling er efter lignet, og for en stor Deel copieret efter den mediceiske Venus. Haanden, som Amor fatter, og den venstre, hvis Fingerspidser, Galaten trykker mod Hjertet, have havt, seer man, de selvsamme Stillinger, som hos denne Statue. - Jeg nævnede Amor, og Du spørger, hvor han kommer fra, og hvad han vil her, Om han er halv eller heel af Steen, allegorisk eller mythisk levende, Jeg skal strax svare, hvad jeg kan, men jeg kan dog ikke reent springe Pygmalion forbi. Den forelskede Konstner har stillet sig hen for sit Værk, og, med den venstre Fod paa Statuens Piedestal, og den venstre Haand og Arm opløftet, som til Yttring af hans Forundring, staaer han i en synderlig tvungen Stilling, med Blikket fæstet paa Galateas Ansigt. Jeg vilikke tale om, hvad der i denne Stilling, hvor man seer Pygmalions Hoved i Profil, og dog næsten hele Ryggen med den venstre Skulder er vendt imod Tilskueren, kan være unaturligt; men hvor lidt Natur er der desuden i, at den henrykte Konstner i et Øieblik, som dette, hvor et Vibunder skeer for hans Øine, der opfylder det Ønske, hvori hans Siæl ene lever, skulde tage er saa kunstig og tvungen Stilling, Og uden at tale om, hvor lidt Naturlighed og hvormegen Stivhed der er i den Stilling, hvori han holder sin venstre Haand, hvormed han formodentlig vil gjøre et eller andet Forsøg, saa er denne Arm saa besynderlig tegnet, at man næsten skulde sige, den ikke kunde høre Manden til. Hvor koldt og ubetydeligt er Udtrykket i hans Ansigt, Han seer mere ud, som en ung Dilettant, der gjør en physiologisk Observation paa en Statue, der bliver levende, end som en af Elskov dobbelt beggeistret Konstner. J hans Ansigt er hverken Charakteer, eller mandlig Skjønhed; men derimod har han deligt blødt, castaniebruunt Haar, der skinner, som det nylig var salvet, og falder i pyntelige Lokker ned paa Skuldrene, og et Purpurklædebon. med guldvirkede Bræmmer, der folder sig tæt om hans Lemmer med en mere omhyggelig søgt, end fri og naturlig Ziirlighed. Et stærkt rosenrødt Skiær farver hans Ansigt, og giver ham et endnu mere qvindeligt Udseende. Man dadler adskillige Partier i Tegningen af denne Figur, og troer sig saameget mere berettiget dertil, som Girodet er berømt som en af de største Tegnere i den nærværende franske Skole; men dette forbigaaer jeg ganske, som Noget, jeg kun af Andre kan lære. Derimod maa jeg endnu bemærke, at den lille bitte Amor, der hænger i Luften imellem Pygmalion og hans Elskede, og med en temmelig skjelmsk Mine griber begges høire Haand for at forene dem, forekommer mig som en ganske overflødig Person, hvis Nærværelse Maleren havde gjort bedre i at lade enhver Tilskuer tænke sig selv. Her, hvor vi see ham malet for os, forekommer han dog mere, som en symbolisk, end som en virkelig Figur. Jeg vil just ikke, med en fransk Journalist, kalde ham "et nyfødt Barn men noget vel spæd seer han dog ud; og man maa nødvendig finde det komisk, naar en anden Journalist ligner den Spæde med en agtværdig Fader i en Komedie, der tilsidst forener et kjærligt Par, lægger Elskerens Haand i sin Datters og saaledes ender Komedien. At Maleren lader synlige elektriske Lysstraaler gaae ud fra denne Amors Hoved og Knæ, og at vi skal tænke os, det er denne electriske Materie, der giver Galatra Liv, er dog vel subtilt. Hvad derimod udentvivl er ligesaa smukt, som med Konstnerhaand udført, er den Maade, hvorpaa Maleren lader Galatens Figur fremhæve sig af en halv gjennemsigtig Lysgrund, dannet af Taagen, som opstiger fra den antændte Røgelse, og af en magisk Glands, der udgaaer baade fra den svævende Amor og fra den Niche til Venstre, hvor man seer en beklædt Statue af Venus, i Bronze. Denne Glands, der gjennemstraaler den lette Taagerøg fra Alteret foran Gudindens Billedstøtte og fra Røgelsekarret paa Gulvet ved Foden af Galateas Statue, behager mig langt mere end det næsten corporlige Maaneskin i Girodets Endymion. Maleriets Belysning, det Plastiske i Galateas Figur og hendes til Fuldkommenhed modellerede Former ere vel og de meest glimrende Sider ved denne Composition. Hals, Skuldre, Arme, Bryst og den hele Overdeel, hvori dog Konstneren er afveget meget fra sin Original, den mediceiske Venus, er ikke desmindre af stor Skjønhed. Man seer næsten Halsens Bevægelse, og den hele Stilling er i høi Grad yndefuld. - Dette er omtrent, hvad jeg veed at sige om et Maleri, der nu i tre Uger har trukket hele Paris til Salonen, og vakt mere Opmærksomhed, end den hele øvrige Udstilling. Neppe var det mueligt i de første 8 Dage at trænge sig frem i det store Galeri, hvor det var ophængt, og endnu vanskeligere at komme det saa nær, at man kunde see det. Hos os vilde det altid være et temmelig deelicat Æmne til en offentlig Udstilling. Damerne i Paris, som det slet ikke generer, at aflægge Besøg hos Antikerne i Museet, finde intet forargeligt i at betragte og beundre den yndige Galaten i Naturens Klædebon, i Selskab med deres Cavalierer og midt iblandt hundrede mandlige Beskuere, og de engelske Mis's, med brogede Spencere og snevre Corsets, have trippet flittigt nok til Salonen, for at see Girodets Maleri, og brugt deres Lorguet saa godt, som deres friere Søstre i Paris. En Udstilling af dette Maleri for en ringe Betaling vilde været nok for at gjøre Girodet til en rigMand. Bestyrerne af et af de Steder i Paris, hvor der gives offentlige saa kaldte Vals pares, have budet ham 10,000 Franes for at kunne i Vinter efter Udstillingen ophænge det i deres Sal; men han har afslaaet det, som der siges paa den Grund, at det ikke var hans Eiendom. Hvem der bliver Eier af denne Dagens Gudinde i Paris, veed jeg endnu ikke. Man nævner en Jtaliener Hr. Sommariva "), der ogsaa skal eie Gerards Plyche, et Maleri, som man fortæller, har givet Anledning til Giroders Galatea; thi denne Konstner beskyldes for ikke at være fri for Misundelse over den Lykke, en Deel af Gerards Stykke har gjort, og Jalousie skal saaledes være den første Kilde til nogle af hans mest berømte Jeg har siden hørt af flere dette Rygte bekræftes. Sommariva skal have kjøbt Girodets Galatea, for at gjøre Canova en Foræring dermed og betalt Konstneren 30,000 Francs over 5000 Species) for dette Malerie. Er dette saa, da er det vist ikke formeget, om David, som Rygtet siger, fordrer 100,000 Francs for sin Leonidas og sine Sabinerinder, naar han endog gav det sidste Stykke ovenikjøbet. Compositioner, for Ex. hans Maleri efter Osfian, hvoraf Gerard tidligere havde behandlet et Æmne, og hans Scene af Syndfloden, som han producerede, efterat Gerard havde malet sit Tablen des quatre Ages. Den indbyrdes Underviisning.