Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-03-29
Et af de Ord, som i vore Dage hyppigen bruges, og som Forfatterne synes at bruge i meget forskjellige, ja modsigende Betydninger, er det Ord total, totaliter. At det kommer af det latinske totus, derom kan der vel ikke være nogen Tvivl, endskiønt en Mand nylig skal have paastaaet, at det kommer af Rodt al, en Forkortning af todt alles, og at naar det hedder: total geschlagen, saa betegner det, at alt er slaaet død eller ihiel. Uagtet det nu er vist, at samme Mands Etymologie hverken kan eller bør faae Medhold for Sprogeritikens eller Sprogphilosophiens Domstoel, saa er det dog afgjort, at Ordet ofte tages i denne Mening. Men da man finder mange Exempler paa, at Ordet bruges om een og samme Armee, eet og samme Corps &c., saa vilde det være at ønske, at vore Sproggrandskere maatte søge at udfinde et passende dansk Udtryk for hiint fremmede Ord, og bestemme hvilken Deel af Totaliteten Ordet totaliter egentlig, især i Krigsproget, er. Det vilde da blive klart, at en Armee ofte har en polypisk Natur, og kan ved en næsten ubegribelig Regenerations= eller Gjenvextævne blive totaliter heel igjen, efterat den totaliter er bleven kastet, slaaet, og gjort til Plukkemad. Patriot og patriotisk kommer, som bekjendt, af patria, Fædreneland, og forudsætter altsaa nødvendigen, at vore Fædre maa have boet i det Land, hvor vi ere Patriotter eller handle patriotisk, men at dette ikke altid er Tilfældet, beviser ei allene tusinde Erfaringer, men tillige det franske Ordsprog, laa patrie est partout og lon est bien, (Fædrenelandet er overalt, hvor man har det godt, men man har endog Exempler nok paa, at Polakker kunne handle patriotisk i Tyrkiet o. s. v., hvilket altsaa soleklart viser, at en Patriot er en Cosmopolit, der har sit Fædreneland overalt og ingensteds. Og naar man seer hvilken Jndflydelse Tid og Sted har paa Patriotismens Natur, saa fristes man imellemstunder til at sige med Alexander VI, vides mi fili, quam lene discrimen patibulum inter et atatuam. J Tydskland har man allerede længe følt det Upassende i Benævnelsen Patriot og patriotisk, og den sprogrensende Campe, der har allerede for tølv Aar siden med herkulisk Flid søgt at luge enhver fremmed Plante i det tydske Sprogs store Beed, gjør sig megen Umage for, ogsaa at faae Patriotisme bortryddet, men, som det synes, med ringe Held, da han ikke er istand til at faae et passende tydsk Ord i dets Sted. Han siger, at patridtisk staaer i Modsætning af cosmo politisk, og bør hedde Fædrenelandsven (altsaa kan en Cosmopolit ikke være Patriot, men maa hedde Fædrenelandsfiende?). Han misbilliger det af Rüdiger foreslagne Ord Vaterlander (Fædrenelænder), thi, siger han, ligesom ikke en Jrlænder, Engellænder, Skotlænder &c. betegner en Ven af Jrland, Engelland, Skotland a., men kun en saadan, der er født i Jrland, Engelland &c., saa vilde og en Fædrenelænder ikke betegne andet, end en Ven af Fædrenelandet, altsaa kun Een, der er født i Fædrenelandet. Men at enhver ikke kan være født uden i sit Fædreneland, forstaaer sig saa ganske af sig selv, at det vilde være latterligt at sige det". Dog her løber den puristiske Pegasus, nok lidt løbsk med Hr. Campe; thi at man ikke behøver at være født i et Land, for at betragtes, endog som dets ypperste Patriot, det lære mangfoldige ældre og nyere Erfaringer, og kan man ikke sige Fædrenelænder, saa kan man heller ikke sige Fædrenelandsven. Det latinske Adjectiv patrius er formodentlig opkommen i de Tider, da Romerne begyndte at ansee Rom for Verdens Hovedstad og hele Verden for et romersk Rige. Fra dette Øieblik af hedte det vel, patria est, ubicunque vir fortis sedem eleggerit, og da hver Romer ansaae sig for en tapper Mand, saa betragtede han ogsaa hver Plet, han satte sin Fod paa, som sit Fædreneland. Det Land, der altsaa med nogen Føie vil bruge Fædrenelandsven som Patriot, maa først erobre hele Verden, eller og antage, at man ikke kan være en Ven af noget andet Land end sit Fædrene eller Fødeland, en Paastand, der, som anført, gjendrives af alt for mange Erfaringer. Hos os bruges Ordene Patriot og patriotisk næsten ganske i Flæng. Hvidtfeldt, som tændte sit eget Skib, og Hr. N. N., som har skreven en Prolog, Peter Colbiørnsen, som frelste sit Land, og Hr. A., som har givet 14 Rdlr. for at see sit Navn trykt i tre Aviser; den, som har stiftet et Hospital, og den, som har opfundet et Gjødningsmiddel; den, som har skrevet et episk Fædrenelandsdigt, og den, som har digtet en ny Vise, kaldes den ene som den anden Patriot, og deres Daad Patriotisme. Ædel er saa nær beslægtet med Adel, at man skulde troe, at det var eet med dette, endskjønt allerede Thaarup har sagt: "at adel kan en Bonde være hvilket ikke lod sig tænke, dersom kun den, der er ædel, skulde være adel: et Ord, som fordum blot betegnede en Fribaaren, der havde større Anseelse og flere Rettigheder end andre af samme Stand. J senere Aarhundrede kunde kun Fødselen eller et Adelsbrev berettige til adelige Fortrin, og man gjorde derfor Forskiel paa den, som var adelfødt og adlet. Men i de allernyeste Tider blev Ordet ædel ligesaa almindelige, som Ordet adel, og man hører nu hvert Øieblik tale om ædle Venner, ædle Forfattere, ædle Borgere &c. Da man for adel har to Benævnelser, adelfødt og adlet, saa vilde det ogsaa være godt, at man havde to Benævnelser for ædel, nemlig ædelfødt og ædlet. Det første kunde bruges til at benævne alle dem, hvis Handlinger, Fødsel eller Stand berettiger til at kaldes ædle; det sidste derimod til at benævne saadanne Ædlinge med, der have vidst at forskaffe sig Adgang dertil hos dem, der offentligen uddeele Ædlingsdiplomer. (Fortsættes.)