Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-05-21
Det er endelig - vedbliver Comiteen - ogsaa blevet sagt, at ligesom den kongelige Villie i denne Retning ofte er bleven erklæret, saaledes er der nogenlunde gjort, hvad der i saa Henseende kan gjøres, og man har som Beviser herfor anført det kgl. Rescript af 14de Mai 1840, hvilket Regjeringen ikke ved Stænderforsamlingens Andragende har ladet sig bevæge til at tilbagekalde, om den end betydelig har modificeret det; fremdeles Regjeringens Afslag paa de slesvigske Stænders Petition i 1840, at Stændertidenden blot skulde udkomme paa Tydsk, naar ikke et bestemt Antal Subscribenter meldte sig til den danske Udgave, endvidere dens Bestemmelse om, at den af Stænderne andragne Underviisning i Tydsk i Bønderskolerne kun maa skee udenfor Skoletiden; endelig Patent af 29de Marts 1844, der ikke fuldt indrømmer den slesvigske Stænderforsamlings Paastand, at danske Deputerede ingen Ret skulle have til at tale Dansk, men Forsamlingen i Nødstilfælde og undtagelsesviis, kunne tillade dette. Men – svarer Comiteen – afseet fra sidstnævnte provisoriske Lovbud, som efter den Eendrægtighed, hvormed Stemningen i det hele danske Land har udtalt sig imod det som unationalt og upolitisk, neppe nogensinde vil erholde Lovskraft, saa er, hvad de sproglige og nationale Forhold angaaer, Tingenes nærværende Stilling den: "at, medens Begjæringer og Paastande fra schleswigholsteinsk Side ere beregnede paa at føre Danskheden en let og brat Død imøde, og at fremskynde Slesvigs Fortydskning saa meget som muligt, for derved at lette Jndlemmelsen i den tydsk nordalbingiske Stat, vil, ved Fortsættelse af det hidtil fulgte Lempnings- og Neutraliserings=System, fra dansk Side, intet Videre blive bevirket, end at Danskheden i Tanke, Sind og Tale hinsides Kongeaaen vil, gjennem et lidt efter lidt henvisnende Liv, gaae tilgrunde ved en langsommere Tærings-Proces, saa at den nationale og politiske Fortydskning af Slesvig vil medtage noget længere Tid, fordre noget større Anstrængelse. Men just denne Erkjendelse, troe vi, er i den seneste Tid bleven almindelig i det danske Folk baade Syd og Nord for Kongeaaen: at det er Selvbedaarelse, naar der menes, at det, som hidtil er foranstaltet eller i alt Fald foreskrevet, skulde hvor vel det end er meent – formaae at afværge noget af den Fare, der truer, yde noget af den Betryggelse, hvortil der er Trang, – at, ligesom Ord ere magtesløse, naar de træde op uden Gierning imod Gierning, saaledes ere enkelte, i sig selv halve og isoleert staaende, Forholdsregler magtesløse imod en planmæssig og systematisk ordnet Modstand, – at, naar det virkelig, hvad ikke kan omtvivles, er Hensigten og Villien, ikke at give Danskheden i Slesvig til Priis, men at give den Styrke og Vaaben til i Tiden at forsvare sig selv, da kan dette Maal ikke opnaaes uden Anvendelse af de, tidt nok og fra mange Sider, angivne Midler. Og ikke mindre tør vi mene, at det ved den seneste Tids Begivenheder er kommet til klar og levende Bevidsthed i det danske Folk, baade Syd og Nord for Kongeaaen, at det hverken er sommeligt eller tjenligt, at den danske Nationalitet i Slesvig indtager en Stilling, som kommer den fortrykte Tjeners nær, henviist til at nøies med kummerlige Smuler fra Herrernes Bord, men at den har Ret til at indtage en jevn byrdig Stilling ved Siden af den tydske. Thi det danske Sprog er i Slesvig Folkesprog for Halvdelen af Landets Beboere; det er Kirkesprog og Skolesprog og Rettergangssprog ligesaavelsom det tydske, og burde være det i betydelig videre Omfang, end det nu er det; det har en selvstændig Nationalitet, en selvstændig Historie, en selvstændig Literatur at støtte sig til ligesaavelsom det tydske. Det er derfor en Krænkelse for Nationen, hvis Existens er uadskillelig fra dette Sprog, naar det tydske Sprog udelukkende behandles og pleies som den intelligente Verdens Sprog. Saa længe som dette Monopol ikke er ophævet, ved høiere danske Underviisnings=Anstalter og ved tilsvarende administrative Foranstaltninger, tør den nationale Besværing ikke forstumme; og den indre Krig, som nu tærer paa Landets Marv, imellem Embedstand og Borger= og Bondestand i Nordslesvig, vil ikke standse, førend det danske Slesvig erholder Embedsmænd, ikke blot med dansk Tungefærdighed, men danske af Dannelse og danske af Sind."