Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-01-26
Bergen, d. 2 Jan. J Dag er af den her varende Magistrat sat følgende Taxt for Kornvaver og Brød: Hvede 120 Rdlr. Td., Rug 105 Rdlr. Td.; Hvedebrød for 8 s. skal veie 1 Lod 3 Qvt., Simler og Løsebrød for 8 s. 2 Lod 2 Qvt., Suurbrød for 12 s. 3 Lod 2 Qvt., Dito for 24 ses Lod 2 Qvt, samfænget Rugbrød for 12 s. 6 Lod 1/2 Tvt., Dito for 43 s. 24 Lod 2 Qvt., Dito for 1 Rd. 3 Mkr. 1 Lod., Dito for 2 Rd. 6 Mkr. 2 Lod. Bageren har sætte sit Mærke paa det Brød han bager, og have denne Taxt opstaaen i sin Bagerbod. (Bergens Avis.) og Stavanger Amt i Aaret 1805. (Fortsat; see No. 4.) Detter sagt, og som sandsynligt antaget for afgjort, at den Jord, der blev bearbeidet med Spaden, afgaverigere Frugt, end den der pløies. Det er vel og sandt, at naar der gives Huusmand her elland saa megen slet og opdyrket Jord, at han ikke kan blive færdig, at bearbeide den med Spaden, 46 Tønder Land, der uden kostbar Tilberedelse intet frembringer, men fristes til at holde sig et Par Heste, for i Fælledsskab med en lige saadan Agerdyrker at pløie lidt i sin Jordlod, saa vil den Pløien ikke give stor Afgrøde, og Opsidderen var bedre faren ved en Lod af faa Skjepper Land, med hvis tilbørlige Bearbeidning med Spaden han kunde blive færdig. Men at Spadningen ikke er nok til at skaffe riig Afgrøde, og at Spaden ikke som Agerdyrkningsredskab fortjener at gives det Fortrin for Ploven, som Cabinets Agerdyrkeren synes saa rede til at give den, det vil man fra Beviis paa her, hvor saa megen Jord bliver spadet, og kun lidt pløiet. Det veed dog enhver, der kjender Pløining, at den kan anstilles saaledes, at Jorden derved behandles ligesaavel, som det er mueligt med Spaden. Ved begge Behandlingsmaader maa Hakken og især i det ringeste Harven komme til Hielp inden Arbeidet er fuldendt. At man fuldender det hurtigere, naar det gribes an med en Plov end med en Spade, nægter ved ringen, som ei heller, at det med begge Nedskaber kun gjøres slet. – De faa, som her bearbeide Jorden med Plovavle flere Fold, end de som hielpe sig med Spadningen. Dette ligger nu hverken i Spaden eller i Ploven, men deri, at de, der bruge Ploven, ere de, der have meest Evne til at anvende det fornødne paa deres Agerbrug, at rense Jorden, bortiede Vand, baade Jndsigt og Evne til at anvende hvert Jordslykke til det, det meest duer til, skifte Sædart, skaffe sig godt Frøe, gjøre alt i rette Tid, som paa rette Maade. Skulde imidlertid den ene Behandlingsmaade, i sig have noget Fortrin, saa blev det dog nok tydeligen den med Ploven, der lægger Furer, som give Ageren større Overflade til at modtage Luftens Berørelse, Solens og Lysets besvangrende Kraft, inden de ved Harven udjevnes. - Naar man her pløier skeer det oftest med een Hest, af den Aarsag, at man ikke har flere, ofte endda heel slet og lidet stærk. Dette synes omtrent umuelig for den, der ei har seet pløie uden med 6 eller dog et Par, der have Styrke mere end 6 smaae. Tusindfold Erfaring viser dog, at det gaaer an, endog hvor Jorden er temmelig haard; men man pløier da og med en Plov, som ei er alene et Læs, og man tager lidt for af Gangen, eller pløier meget smaae Furer. Derved bliver det ei alene mueligt, men Pløiningen forrettes ulige bedre, end hvor manfremvelter mangedobbelt saa store Dynger. – Afdet tilstødende Bakke Præstegield hører endnu til Stavanger Amt, alt hvad der ligger paa den nordvestre eller høire Side af Siredalsvandet og den did løbende Elv. Dette beløber sig til enkelte saare tyndt adspredte Gaarde langs Vandet og Elven i den 8 eller flere Mile lange meget trange og Apeisomme Dal, Siredalen, der er indskaaren i den store Fjeldaas, som skiller Sætersdalen fra Vestlandet, og bærer forskjellige Navne, Bygle, Jøgle og længst nede i Syd Helfjeldet. – Dets tynde Befolkning gjør at faa have Ærende der, og dette og den meget besværlige Adgang, at saare saa uden denne Stræknings Egne nogensinde gjøre Reisen op i de øvre Egne af denne Dal. Dens Kirke, Tønstad Kirke, Anner til Bakke, er allerede tre Mile oppe fra Hovedkirken, men der begynder egentligen først Dalen selv. De øverste Beboere, have 6. Mile ned til Kirken. Selv Præsten kommer sjelden eller aldrig længer end til Kirken, Øvrigheden, ei engang saa langt, da Siredølene maa søge Tinget nede i Fædde. Disse fra nærmeste Naboer saameget afsondrede Menneskers Egenheder i Characteer; Sprog, Dragt og Sæder, medens deres af 78 at Alder det bedes behandutilgængelige Ørkener og alle en vild Fjeldegns Synderligheder omgivne, ja dermed opfyldte Dal, saa sjelden besøges, gjør dem og den jo mindre kjendte, jo mere navnkundige i Omegnene. Norges høieste for en Deel med evig Snee, eller dog med Skyer dækkede Klipper begrændse den paabegge Sider. (Fortsættes.)