Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-06-27
Blandinger. Odense. William den Fjerde. Sømandskongen (the sailor-king), saaledes pleiede Nationen at kalde Wilhelm IV, havde meget ved sig, som retfærdiggjorde denne Benævnelse: en Ligefremhed, der ofte aldeles ikke tog Hensyn til noget Hvadsomhelst, var Grundtrækket i hans Karakteer, og det var denne Søfolkenes særegne Egenskab, som alt tidligt, for hans Tronbestigelse, afholdt ham fra at deeltage i alle politiske Jntriger. Prinds Wilhelm Henrik var Georg III's tredie Søn, kom alt i sit trettende Aar, henimod Slutningen af den amerikanske Krig, som Midshipman (Kadet) til at staae under Kapitain Digby, og erhvervede sig saavel Officerers som Matrosers Andest ombord. Kong Georg havde befalet, at hans Søn skulde behandles som den simpleste Kadet, saa at Denne derfor maatte gjøre hele Kadettjenesten med. sit første Søtog var Prindsen ombord paa den Flaade, hvormed Admiral Rodney (1780) erobrede en spansk Sølvflaade, hvis Admiral, Don Juan de Langara, udbrød, da han saae Prindsen forrette sin Tjeneste: "vel formaaer Engelland at beherske Havet, naar selv dets Konges Søn paa saadan Maade anvendes paa Søen!" J Aarene 1785-87 blev han bekjendt med Lord Nelson, hvis fortrolige Venskab han siden erhvervede sig. 1789 blev han udnævnt til Hertug af Clarence og St. Andrews i Storbrittannien og til Greve af Munster i Jrland. Da der truede med at udbryde Krig med Spanien, fik han Over befaling over Linieskibet Valiant, og rykkede op til Viceadmiral, Admiral af det røde Flag og tilsidst Flaadeadmiral men erholdt aldrig, trods sine gjentagne Bønner, nogen aktiv Tjeneste under den franske Revolutionskrig. J 1814 eskorterede han Ludvig XVIII til Frankerig. Hans lange, saagodtsom ægteskabelige Forbindelse med den skjønne og talentrige Skuespillerinde Mr. Jordan varede, til Begges Tilfredshed, fra 1790 indtil 1810, men opløstes pludselig, uvist af hvilken Grund. Mr. Jordan gik tilbagetil Theatret, begav sig siden til Frankerig, hvor hun i 1816 døde i indskrænkede Kaar, hvilket hun dog selv havde paadraget sig ved sin Ødselhed. Fire Sønner og fem Døttre vare Frugterne af denne Forbindelse: Greven af Munster, Lord Frederick, Lord Adolphus og Lord Augustus, Fitz-Clarence; Døttrene: den nylig afdøde Lady de Lisle, Lady For, Grevinde Errol, Lady Gordon og Viscomtesse, Falkland. - J 1818 formælede Hertugen sig med Prindsesse Adelheid af Sachsen Meinungen, men i dette Ægteskab fødtes kun en Prindsesse, Elisabeth, der døde som Barn. Under den Canningske Administration blev Hertugen Storadmiral, men nedlagde sin Post under Wellingtons Ministerium. Som Storadmiral var han meget virksom, men overskred ogsaa stundom sin Magtfuldkommenheds Grændser, saaledes gav han, ligelmod det Wellingtonske Ministeriums Villie, ved sin bekjendte Depesche, til Admiral Codrington, lad gaae, William, Anledning til Slaget ved Navarino. J 1829 holdt han i Overhuset en kraftig og populair Tale til Fordeel for Katholikernes Emancipation; men den høieste Folkegunst erhvervede han sig paa Tronen, især fordi hans aabne og tilgængelige Væsen stak saa stærkt af imod hans Forgængers Georg IV's indesluttede og skye Karakteer. Hvad hans politiske System angaaer, saa blev Man saa meget mere overrasket ved, at han ved sin Regjerings-Tiltrædelse bibeholdt Wellingtons Toryministerium, som han selv til forskjellige Tider havde bekæmpet det. Det var først den 1 Marts 1831 at den afdøde Konges egentlige ærlige Karakteer viste sig uforbeholdent for Folket, idet Reformbillen, under Ministeriet Grey første Gang forelæstes i Underhuset.