Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1784-08-27
Efterretninger og den troe og ærlige danske Mand Hans Rostgaard. (See forrige Nummer.) Dan maatte altsaa blive i Land under aaben Himmel i tvende Dage, og vanke hid og did ved Biørstrop, dog opholdt sig mest ved Strandkanten, hvor hans Baad laae skiult under Tanget. Nær herved var en Mølle, hvor et Antal svenske Soldater laae, for at holde Vagt ved Stranden. Men som Mølleren Christen Broch var en Mand, han kunde forlade sig paa, fik samme nogen Kundskab, om Sagen, og derfore listede sig ofte ufor merket ud til Rostgaard med den Efterretning, at Vagten passede saa nøje paa, at det ikke var raadeligt at give sig ud fra Landet. Rostgaard bad da Mølleren, at gjøre de hos ham indqvarterede Folk saa vel tilgode, at de maatte forsove sig, i steden for at passe paa. Saa snart han fik at vide, hvor tilpakkede de Svenske vare, og Vinden tillige blev noget gunstig begav han sig selv tredie paa Søen med sin Baad, og efter 3 Timers sterke Arbeide imod det oprørte Hav kom til Admiral Opdams Skib. Han leverede Admiralen Kongens Brev, som han havde forvaret i sin ene Støvle. Admiralen merkede af Rostgaards Dristighed, til i en gammel Baad at vove sig ud paa Havet. i det haarde Veir, at Konge Frederich. havde troe danske Mænd, og Rostgaard forsikkrede, at deres Tal var stort, som bleve Kongen troe indtil Døden. - Efterat man havde gjort ham tilgode paa Skibet, blev han strax afferdiget med Breve til Kongen baade fra Opdam og fra Christopher Gabel, da Hs. Majestæts Kammerskriver, som nogen Tiid tilforn var forsendt til Holland, og kom nu med den hollandske Flode tilbage. Han kom og uskadet samme Dag inden Midt nat hiem til sin Gaard, og Dagen derefter, som var den 29 October, saae man den hollandske Flode slog sig igiennem Sundet, og undsatte Kiøbenhavn med Proviant og Krigsfolk. - Rostgaard blev beordret af Konge Carl at føre de i Slaget saarede og lemlestede Svenske i Land, og fordeele dem i Amtet til Huus værelse, Tilsyn og Helbredelse. De mest Nødlidende gav Rostgaard selv mangen. Daler af sine egne Penge, og hans Hustru giorde dem tilgode med Mad, Lægedom og Linnet til at forbinde deres Saar. Konge Carl fik herved større Forsikkring om hans Troeskab, og derfor blev han fremdeles brugt i adskillige Tilfælde, besynderligen da Beleringen for Kiøbenhavn begyndte paa ny. - Han indfandt sig, efter Ordre, i Leiren, at foranstalte hvad ham blev anbefalet. Ved den Leilighed gav han nøje Agt paa, hvad man foretog sig, til den besluttede Stadens Bestorning, for at bringe Konge Friderich Kundskab derom. Men det var nær ved, at han forinden havde mistet Livet; thi da han en gang reed Staden for nær, kom to Kugler ud af den, og foer tæt forhi ham, saa at hans troe Tiener Peder Olsen, der fast allevegne fulgde ham, faldt af Hesten, men havde dog ingen Skade faaet. - Rostgaard kom ellers oftere i Fare. Da han engang drog fra Kraagerup til Helsing ger, for at hente en Doctor til hans da syge Hustru, blev han paa Veien angre den af et svensk Partie, som kom ud af Skoven, hvorfra han dog slap med Livet. da han paa deres Fordring overlod dem alle de Penge, han havde hos sig, samt hans Kappe, Halsklud og Stok. - Men at komme til Sagen igien, saa begav Rostgaard sig, saa snart skee kunde, til Kiøbenhavn, og berettede hvad han havde hørt og seet at foretages i den svenske Leir til Stormen. Han lod dem, efter Rygtet, vide baade Tiiden, naar Stormen var berammet, og Stedet, hvor det heftigste Anfald skulde skee. Han fortalde, at i Amtet var paabudet at anskaffe 4000 hvide Lærreds Hætter og Skjorter, hvormed Fienden skulde iføres, naar Stormen gik for sig, paa det de i Staden ikke skulde kiende dem fra den med Snee belagte Jord. - Han gav Beskrivelse paa Storm broernes Maal og andet meere. - Herved skeede, at meget, til Kongens Tieneste og Kiøbenhavns Frelse, i Tiide blev forebygget. - Staden blev derpaa bestormet Natten imellem den 10 og 11 Febr. 1659. fra Kl. 1 til 5 om Morgenen, men løb, som bekiendter, ulykkelig af for Fienden; dog derfor ophævedes ikke Belejringen, men vedvarede et heelt Aar derefter. Jmidlertid søgde man i den beleirede Stad, og uden for, at giøre Fienden paa een og anden Maade Afbrek. Jblandt andet havde man et Anslag for, at faae de Svenske ud af Kronborg. Hvorledes dette skulde have været sat i Verk, og hvad Udfald det fik, er andensteds anført, hvorfor jeg ikke her vil igientage det, men allene fortælle de Ting, som angaae vor Rostgaard, der ogsaa havde Deel i Anslaget. Førend man ret kunde lægge Planen, var det fornødent, man vidsde de Svenskes Leilighed paa Slottet. hvilket skeede paa saadan Maade: Bostgaards Baad maatte hente fra Kiøbenhavn Hr. Kammerjunker Corftz Trolle. Samme iforde sig en Tieners Klæder, og fulgde efter Bostgaard op paa Slottet, bærende en Kurv med Frugt, som skulde bringes til Kommandanten, hvorved bemeldte Herre i Tieners Gestalt gav nøje Agt paa alle Ting. - Siden blev om Sagen hemmeligen raadslaaet hos Bostgaards Svoger Michel Hansen i Helsingøer, men tilsidst fuldkommen afgjort, hvorledes denne Sag skulde sættes i Verk, i Kraagerups Heidevang, paa hvilken Gaard Corfiz Trolle opholdt sig, indtil Bostgaard fik Leilighed at komme paa sin Baad bort med ham igien. Man ymlede nok iblandt de Svenske om, at der havde været en Spion paa Slottet, men man vidsde ikke ret Reede til den Snak, hvorfor det og igien blev stille, indtil Anslaget aabenbaredes af et Brev, som faldt dem i Hænderne. Saa snart det var skeet, bleve saa mange af Medviderne paagrebne, som de Svenske havde faaet Kundskab om af Brevet; og ventede man, at disse skulde ladet sig tvinge til at udlægge de øvrige. Rostgaard var vel ikke nævnt i Brevet; men den arme for denne Sag fængslede Steenvinchel lod ham hemmelig vide, at det gjordes fornødent, han uden Ophold kom af Veien. Her kom han i stor Betryk, hvad Beslutning han skulde tage: At blive tilstede, og ikke lade sig merke, vilde kun forvolde, at han alle Øjeblik maatte leve i Frygt for at blive greben af de Svenske, og at flygte bort med sin Hustru, vilde foraarsage, deels at Fienden da bemægtigede sig hans Gaard og Eiendom, og maaskee lagde den i Aske, deels at Jens Henrichsen og hans Svoger Michel Hansen, som havde gaaet i Kaution for ham, bleve derved satte i den yderste Elendighed. Han fattede derfor en anden Resolution, hvilken ingen blev betroet uden han Hustru og Tiener Peder Olsen, og samme havde et ønskeligt Udfald. Dette gik saaledes til Natten imellem den 20 og 21 Julii tager Rostgaard Afsked med sin Kone, som de der nu ikke vidsde, om de saae hverandre igien, og da han stiger paa Hesten, siger han tilsidst med Forsæt: Hierte! jeg rider til Konge Carl, far vel imidlertid. Derpaa reed han til Kongeveien, som gaaer fra Frederichsborg til Helsingøer, og da han kom til den saa kaldte Ulvesøe ved Reerstrup, skiød han sin Hest ihiel, og tillige igiennemstak den med en Pill eller Sverd. - Ej langt fra det Sted, hvor Hesten døde, stod en Bøg, hvorpaa hans Brodersøn Jens Rostgaard, som efter ham blev Amtsforvalter over Kronborg Amt, udskar til en Afmindelse deraf Hans Rostgaards Navn *).¬