Corsaren, 1841-09-17
En Scene med Hesbee. (tildeels efter "Figaro"). Forleden Aften, da den "muntre", "bevægelige" "Galning" "Figaro" havde faaet en lille Smule Fritid fra at tænke over det blaae Papiir til sit Vaux hall i Anledning af Hs. M. Kongens allernaadigste Fødselsdag (læs: Abonnenternes Længsel efter nogen Erstatning for det magre Qvartal) "sprang" den ud paa Vesterbroes Moerskabstheater ("thi den gode Mand, som byggede dette Moerskabstheater, vidste nok, at "Figaro" vilde komme til at boe i Laxegade, og byggede det desaarsag saaledes, at den kunde tilbagelægge Veien i eet Spring" - saasom han anede, at den vilde blive meget springsk), og der traf den sammen med "Corsaren", som i sin adstadige Gang ogsaa var kommen derud. "Corfaren" kjendte "Figaro", men Figaro" kjendte ikke Corsaren", saasom sidstnævnte aldrig havde viist sig ligefor den, men altid været den paa Nakken. De sad der og passiarede meget venskabeligt; thi "Corfaren" føler hverten Nag til "Figaro" eller til Fiskekjærlingerne, uagtet de begge skjælde ud*). Saadan sad de og fordrev Tiden, indtil Forestillingen begyndte, nemlig salig Hesbees Productioner. Disse behagede dem Begge meget - Figarol, fordi den havde Fribillet, "Corsaren", uagtet den ingen havde, og uagtet "Figaro" meente, at det ,derfor i næste Nr. tilkom "Corsaren" at rakke Hesbee neds. Hr. Professor Hesbee mærkede formodentlig Begges Fornøielse og henvendte sig desaarsag stadig til dem. Endelig erklærede han at ville gjøre en sielden Kunst. Han nærmede sig "Figaro" og bad denne laane ham en 3dee. "Figaro" blev blodrød, søgte i alle sine Lommer, og, da den der ingen fremmede Blade fandt, tilsidst i sine egne Jndvolde, men forgjæves. "Jeg har virkelig glemt at tage nogen med," fremstammede den endelig. - "Ja, ja" sagde Hesbee i sin underlige Dialect, "saa faaer jeg gjøre en anden Kunst." Han vendte sig nu mod "Corsaren" og bad den laane ham en Vittighed. "Corfaren" var saa heldig, netop at have en ved Haanden og leverede den altsaa til Hr. Hesbee. - "Maa jeg nu bede Dem, Høistærede," sagde han, idet han atter vendte sig til "Figaro", "om at gjemme denne; men hold godt fast paa den" - "Figaro" modtog den og holdt den med begge Hænder. "Nu vil jeg," udbrød Hesbee, idet han henvendte sig til Publicum, "at denne Vittighed skal gaae over i en Æske, som jeg beder en Anden af det ærede Publicum at modtage.... De har dog Vittigheden endnu i Haanden, min Herre? Aa, maa jeg see." "Figaro" aabnede Haanden. Hr. Hesbee saae ligegyldigt derned, men blev pludselig greben af en underlig Overraskelse. Han bøiede sig ned og saae omhyggeligt i "Figaros"Haand. - "Mine Herrer og Damer!" udbrød han endelig, "her er skeet en stor Kunst, hvori jeg dog maa fralægge mig al Andeel. Vittigheden er i den Herres Haand bleven forvandlet til en *) "Figaro" over sig endog heri paa offentlige Steder. Forleden Aften skjældte den i 3 Qvarteer paa "Corsaren" inde hos Gianelli, i Forening med 3 soi-disant Adelige. "Corsaren" har herom modtaget 4 skriftlige Underretninger, hvorfor den herved takker. Flauhed. - Jeg maa altsaa gaae over til en anden Kunst." De, som maatte tvivle om Sandfærdigheden af denne Beretning, ville behage at gjøre Bekjendtskab med selve Figaro-, der hver Uge gjør lignende Kunststykker endog uden Opfordring af Hr. Professor Hesbec.