Aalborg Stiftstidende, 1834-02-01
Viborg, den 27de Januar. For et Par Dage siden lykkedes det det herværende Consumtionsvæsen at gjøre en Fangst hos en af de talrigLandprangere, der reise Landet rundt og ødelægge Kjøbstæt derne ved at sælge Bonden deres ufortoldede Manufactur og Colonialvarer til en Priis, som Kjøbmanden ei kan overlade dem for. Der var gjort Anmeldelse til den herværende Consumtionsforvalter, Justitsraad Bentzen, at en saadan Person befandt sig med sine Varer paa hans Distrikt. Justitsraaden tog strax afsted med trende Assistenter og fik efter flere Timers forgiæves og møisommelige Kjørsel Øie paa Landprangeren i Nærheden af Karup By. Dennes med 5 af 6 Mennesker besatte og med trende Heste forspændte Vogn kom de Søgende imode, men dreiede strax ind paa en Sidevei, og da Consumtionsvæsenets Vogn ligeledes dreiede ind i Heden, for at møde Prangeren, tog denne Flugten i fuldsk Galop. Justitsraaden lod sine tre Assistenter springe af, for at afskjære Vognen, hvilket ikke lykkedes, og fortsatten selv Jagten med sin Kudsk. Prangeren fortsatte sin Flugt, hvilken han søgte at lette ved først at lade tvende Mands springe af og derpaa at udkaste den ene Pakke Varer efter den anden. Og endskjøndt en af Skaglerne sprang for den i til Siden gaaende Hest, lykkedes det dog en af hans Ledsagere at faae denne fraspændt og med et Par Varepakker at flygte over Heden, medens Kræmmeren selv naaede indi en By, hvorhen Justitsraaden, der nu befandt sig ene paa Vognen med sin Kudsk, ikke fandt det raadeligt at følge ham. Jmidlertid bleve de udkastede Varer omhyggeligen opsamlede af Consumtionsforvalteren og hans Medhjelpere, og deres Værdi udgjør adskillige hundrede Rbd. - Hvorvidt denne Fremgangsmaade fra Consumtionsvæsenets Side finder Medhold i Anordningerne, kan Anmelderen, der ikke der lovkyndig, ei bedømme; han har hørt Tilladeligheden bestride saavel af Toldofficianter, som af Jurister, men kan dog ikke overtale sig til at antage denne Mening, saalænge Generaltoldkammeret, ved uden videre Betænkning at tillade de paa denne Maade anholdte Varers Salg, stiltiende billiger slig Fremgangsmaade. Og det kan heller ikke nægtes, at det jo maatte være at ønske, at Toldofficianterne ved en homfattende Fuldmagt sattes istand til at hemme den indtil 3det Utrolige stigende Landprang, der maa medføre Kjøbstædernes fuldkomne Ruin. Men i saa Tilfælde var det ønskeligt, at disse Embedsmænd enten tillagdes et Slags Douane=Uniform, eller tildeeltes et, eller andet ubedrageligt Kiendetegn, ved hvis Foreviisning det blev paalagt de høiere og lavere Øvrigheder at understøtte dem i deres Embedsjunctioner. Herved vilde den fredelige Reisende sikkres imod, enten af Kaadhed eller andre Grunde at foraarsages utilbørligt Ophold i sin Reise, medens paa den anden Side heller ikke Toldembedsmanden var udsat for, at en samvittighedsløs Smugler skulde under Paaskud af, at han ei kjendte ham, ja maaskee antog ham for en Røver, beskadige ham paa Liv og Lemmer. En saadan Fremgangsmaade vilde vistnok bidrage meget til at indskrænke dette overhaandtagende Uvæsen; aldeles udryddes kunne Landprang og Smugleri kun ved en hensigtsmæssig Nedsættelse i Toldafgifterne og gen snadan Skjærpelse i Straffen for Toldsvig, at den, der besveg Kongens Kasse, belagdes med samme infamerende Straf, som den, der tillod sig Bedrageri mod privat Mand.