Berlingske Tidende, 1831-04-26
Fra det Hanoverske, den 12te April. - Vor almeenærede Vicekonge lider af en Hovedgigt, der, især under nærværende Omstændigheder, opvækker Bekymring. I Stændernes Forsamling har vel det Ønske og den Beslutning udtalet sig, at forlige de forskjellige Meninger og fastsætte Sikkerheds-Punkter, imellem letsindig Higen efter det Ny og haardnakket Hængen ved det Gamle, men denne Forening kræver Tid; thi hvad der virket imod den er, at Folket endnu føler det pludselige, heftige Stød, Endog hanoverske Bønder have gjort den lange Reise til London, for mundtlig at foredrage Kongen deres Besværinger og Ønsker i Anledning af de derom udkomne Skrifter; de have vel ikke af Hs. Majestæt faaet egentlige Løfter, men huldrige Svar. Af en god Virkning paa den offentlige Mening have de Kongelige Naadesbeviisninger været, som ere blevne den hidtilværende, i London residerende, Hanoverske Premierminister Grev Münster til Deel, der allerede under Georg IIldies Regjering frabad sig den ham tiltænkte Fyrsteværdighed, thi Grevens Udtrædelse af Stats tjenesten kan nu ikke mere betragtes som en Retfærdiggjørelse af det famøse, vidt udbredte Skrift, "Anklage des Ministeriums Münster, Grev Münster har desuden fundet det passende, offentligen at erklære de Bebreidelser, der i dette allerede aktmæssigt gjendrevne, men atter forsvarede, Skrift gjordes imod hans Person, som Calumner. Uden i mindste Maade at tvivle om Hensigtsmæssigheden af hans trykte Replik, tør man vel yttre det Ønske, at Forfatteren i dens Sted havde kundgjort Memoirer om hans Bestyrelse af det Hannoverske Land. Jmidlertid er allerede i hiin Replik Meget af almindelige Interesse. Grev Münster forudsaae, til hvilke hindringer for Handel og Jndustrie de mange tydske Staters fuldkomne Souverainitet vilde give Anledning, og hans Jnstructioner paa Congressen i Wien berettigede ham til at andrage paa en med Tidens Krav og Tarv overeensstemmende, Gjenoprettelse af et Tydske Rige. Hans Bestræbelser i den Henseende have været frugtesløse. Derimod erhvervede hans Medvirkning Kongeriget Hanover nogle skjønne Provindser og omtrent femten Millioner Rigsdaler. Han ønskede, at Landet maatte gives fuldstændigere Oplysning om Domaine=Revennerne og de store Byrder, i som hvilede paa disse, Folket vilde da have overlydet sig en at ikkun en Konge, hvis Throne er i et fremmed Land, kunde handle saa liberalt. Ham skyldes det ogsaa, at mange af det lukrativeste Embeder, der før var Adelens udelukkende Eiendom, nu ere i Borgerliges Hænder. Ham skyldes fremdeles især Forretningsgangens ny Organisation, Ophævelsen af Domaineforpagt. ningers Forbindelse med Amtmandskaberne, Indskrænkninge i Sportelvæsenet, Kriminal-Justitsens og Underretternes Forbedring. Lettelse i Bøndernes Skatter blev af ham forberedet. Det Hanverske Folk syntes at være tilfreds; Kongen fik herom de meest beroligende Forsikkringer; ingen Klage, ingen Ansøgning om Forandring i de indenlandske politiske Forhold, blev ham fordraget. Men pludselig indløb Beretningerne om de Uroelighedsder vare udbrudte i Osterode og Gøttingen, og om hiin lum Pasquil paa Grev Münster, der, som en electrisk Guist, havde brag Landet i en revolutionair Gjæring. Skylden for den paadigtede Ur og den paaankede Forsømmelighed vilde Mange kaste paa den fra værende Minister. Grev Münster erholdt uforberedet Vink om, at det var raadeligst, at han nedlagde sit Embede. Oberst Prott var den 10de Februar ankommen til London med Breve og Depescher til Hs Majestæt fra Generalgouverneuren i Hannover, H. K. H. Hertugen af Cambringe. Den 12te Februar blev Grev Münti Naade entlediget fra sit Embede, inden Grev von der Salenburg-Wolfsburg og Overfinantsraad Lichtenberg ankom til London; om begge disse Mænd har det aldeles usande Rygte været udbredt, at de medbragde Forestillinger om hans Enledigelse. Ligesom Macbeth stirrer paa den dræbte Barques Skygge med de Ord: "Du skal ikke kunne sige, at jeg var den, der gjorde det!" saa vilde Ingen have tilraadt Grev Münsters Dimission. Han var det sin Charakteer skyldig offentligen at erklære - hvad han ogsaa har gjort, - at han ikke frivilligen i Farens Øjeblik forlod sin Post, og at han havde afslaaet, at modtage en Pension.