Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-10-01
No. 114. Ao. 1835. TIIISTED. Kongelig allernaadigst privilegerede. Amtsavis og Avertissemenvende, eller: Den nordeimbriske Tiltkuer. Forsendes med Brevposten overalt i Danmark og Hertugdømmene. Torsdagen den 1ste October. Redigeres, trykkes og udgives i Thisted af J. S. Lund. Tre Dage ved Oronocotlodens Strandbredder. (Sluttet, see Nr. 108 at d. Bl.) Jeg begyndte nu at klattre omkring paa Træet, hvis tæt bevorede Grene tjente overalt, mine Fødder til et fast Hvilepunct. Pludselig funklede mig et Par forrige metalagtige Øine imøde, og jeg fik Øie paa et Dyr, som jeg havde fra min Barndom af, havt den meest uovervindelige Modbydelighed for, nemlig en uhyre stor Øgle af Jguanernes Art. Denne aldeles uskadelige Skabning indjagede mig en dødelig Skræk, og jeg tiltraadte hurtig Tilbagemarschen, men o Himmel, det første mit Øie faldt paa, var en anden Øgle, med en glimrende spiralformig Hale. Saa at sige, næsten som muret til Stedet, ved Synet af disse fæle Kryb, iagtog jeg deres Bevægelser med den ængsteligste Opmærksomhed. Man tænke sig det Græsselige i min Stilling, rystet af Feberfrost, saa jeg paa en tyk Green, holdt mit Hoved med begge Hænder, og var saa meget desmere nedslaget, som al Anstrængelse af menneskeligt Mod synes at være forgjeves. Omkring mig i Vandet og Skoven, som jeg ikke engang kunne naae, levede hele Skarer af vilde Dyr. De faa beboede Steder vare meget fjern, og Oversvømmelsens store Udstrækning synes at gjøre det umuligt for mine Folk, at finde Stedet igjen, hvor jeg var. Dagen nærmede sig nu Enden, og jeg klattrede op til Træets høieste Top. Et Værdenshav omsluttede mig, Regnen piskede mig i Ansigtet, og lover mit Hoved rullede Tordenen. Jeg stillede min hæftige Hunger med nogle af Træets Blade, som jeg tyggede, og indtog derpaa igjen min forrige Plads. Det syntes som at begge mine Selskabsbrødre Øglerne, havde gjetttet min Fortvivlelse, og uagtet deres skye Caracteer rykkede de mig nærmere. Man tænke sig hvilken Virkning deres gigantiske Størrelse, funklende Øine og bronze Couleur maatte gjø ere paa min Jndbildningskraft; da den Ene derfor var kommen mig paa en Alen nær, samlede jeg min hele Kraft og slog efter den; som et Lyn vare begge forsvundne, og fra nu af posterede de sig paa den anden Side af Træet. Over mit Hoved fløi hele Sværme af Glenter, hele Hobe af Chigruas skjøde ivære over Vandet og gjorde Aligatorerne aarvaagne; omkring Træet dreve en Mængde Flamingos deres Spil, uhyre Skarer af Skildpadder bedækkede Overfladen af Oronoco; og endelig faaes Søe hundene, der valsede sig med deres uformelige Masse frem mellem Klipperne og forjagede Jguanerne og Crocodillerne. - Jeg fandt i min Lomme en Kniv, og afskar dermed flere at Grene, som jeg brugte til at udspille min Hængekoje med, hvorpaa jeg lagde mig til at sove. Da jeg igjen vognede, blæste det skarp, Bølgerne bruste og hvor jeg skuede hen, saae jeg ikke andet, end en uoverskuelig Vandflade. Mine Feberanfald bleve meere vedholdende og min Hunger stærkere; hvilken Morgen fuld af Smerter og Qvaler var det ikke for mig. Pludselig hørte jeg et huult Brøll, ikke langt borte fra mig, jeg lyttede og kjendte snart Jaguarens Skrig, jeg følte det Farlige i min Stilling, og samlede min hele Energie; bevæbnet med den Green, som jeg Aftenen for havde afskaaren, nærmede jeg mig Stedet, hvorfra Larmen kom, den forøgede sig, Grenene knagede og bøiede sig, og efter faa Minutters Forløb, faldt et levende Væsen ned fra Træet i Vandet; det var en Jaguar af Tigerarten af største Slags, som Lugten af Menneskekjød havde tiltrukken; efter 5 Minutters Forløb hørte jeg den brummende kjempe med Bølgerne, og derpaa blev det stille. - Lidt efter lidt lettede Taagen mere op, en Luftstrøm gjorde Overfladen paa den umaadelige Flod synlig, og da jeg nu saae ned paa den Klippe, der havde ført mig op i Træet, var den første Gjenstand, som faldt mig i Øinene - Jaguaren; den var undgaaet Døden, og havde fattet Posto ligeover for mig; dens Øie fæstede sig ubevægelig paa Træet, hvori jeg sad, og mellem den og den yderste Ende af Grenen, var kun en 6 Fod stor Aabning. Den syntes at ville beregne Kraften af sit Spring, for at det ikke skulle gaae den, som før. Endelig besluttede den sig til at slaae sine Kløer i Stammen, og saaledes langsommere og sikkrere at klattre opad. Dette beroligede mig meget, jeg steeg med en Green, som jeg havde tilspidset i Enden, og med min opslagne Kniv, forsigtig ned til de nedre Grene. Langsom rykkede Jaguaren mig med sine blodtørstige funklende Øine nærmere og nærmere. Jeg lagde mig med et Knæe paa den Vinkel, som 2 fra hinanden løbende Grene dannede, og kunne uagtet Faren, ikke undlade at beundre min Modstanders Smidighed og Styrke. Det varme Aandedræt af dens aabne Gab berørte allerede mit Ansigt, og dens Forlabber vare mig saa nær, at jeg kunne have grebet dem med mine Hænder; jeg svingede nu min Knippel og gav den et kraftigt Slag over Hovedet, et huult Brøl var Svaret paa denne Hilsen, men den veeg ikke en Tomme tilbage. Forat undvige mig, vendte den sig en Smule til Siden, og skjulte sin Snude bag en Green.