Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-20
J Dannevirke har Hr. Nis Hanssen meddeelt en Artikel af Rendsb. Ugebl., der i saa stærke og ligefremme Udtryk, som man hidtil neppe har seet, udtaler Slesvigholstenernes Villie og Ret til at blive adskilte fra Danmark. Vi meddele heraf følgende Uddrag: "Man spørge blot Hertugdømmernes Beboere, som formaae at overskue Forholdene, Mand for Mand: Ønske J til evige Tider endog i den nuværende Tilstand af deelviis Uafhængighed – at forblive forbundne med Danmark, eller ønske J hellere (naar sligt desuden stemmer med Retten) Eders egen Regent, og ifølge dette ganske adskilt Bestyrelse, Finantser osv., Vilde J holde det for muligt og i Retten begrundet, at, om endog alle Agnater lode sig bevæge til Afstaaelse af deres Rettigheder, saa dog nogensinde Cognaterne kunde komme til at regjere i Hertugdømmerne? Ønske J, at det maatte føie sig saaledes, at det Augustenborgske Huus ved een eller anden retlig eller voldsom Foranstaltning besteg den danske Kongethrone, og vi derved paa længere ubestemt Tid bleve i samme uforandrede Forhold til Danmark,?" Svar: "Vi ønske ikke at blive længere forbundne med Danmark, end til en lovlig Adskillelse indtræder efter den ulige Arvefølge. Vi beklage, at de Danskes fanatiske Had imod vore Landsrettigheder og Tilsidesættelsen af samme har bragt Discussionen til dette Høidepunkt. Vi ere netop ved disse Tildragelser blevne desmere overbeviste om, at det er ønskeligt for os, at see en Forbindelse ophævet, som aldrig var til Fordeel for Hertugdom merne. Vi ere overbeviste om, at, ligesom det er beviist, at disse vore Ønsker engang ville gaae i Opfyldelse i Kraft af vore Landsrettigheder, vi saaledes ogsaa have en desstørre Ret, til at udtale dem og haabe deres Opfyldelse. Vi vide med Bestemthed, at den cognatiske Arvefølge aldrig kan indtræde i Hertugdom merne, og at vi, om endog alle Agnater af diplomatisk Vei vare bevægede til Affald, saa dog vilde tilfalde den Regent, der kunde fremvise et eller andet Arve krav, men i modsat Fald vilde vi være opfordrede tilat gjøre vor frie Valgret gjældende. Vi ville endelig ansee det for beklageligt, dersom vor Adskillelse fra Danmark blev skuppet endnu længere ud derved, at Hertugen af Augustenborg besteg den danske Throne. Det er de Anskuelser og Ønsker, som ikke Een eller Faa af Hertugdømmernes Beboere nære, nei, som Mang nære og Alle ville nære, dersom de have Landets Vel og bestaaende Rettigheder for Øie, eller de fortjene ikke Navn af en Schleswig=Holsteiner. Men det er desto glædeligere, at vore Ønsker harmonere med Retten, ja have deres Oprindelse fra samme. De souveraine Hertugdømmers Beboere kunne iøvrigt berolige sig, da de Danske slet ikke ville være istand til, at give deres bekjendte Voldsforslag Eftertryk. Gid disse vel ville betænke og tage til Hjerte, at de, dersom Vold skal anvendes, siden ikke alene ville faae at gjøre med de Arveberettigede, men især med det slesvig-holsteenske Folk paa Rettens Grundlag hvilende Villie, som baade vil formaae og være nødsaget til, af yderste Evne at tilbagevise ethvert Forsøg paa at tilintetgjøre Landets Rettigheder." "Man maa tilstaae, tilføier Hr. Nis Hanssen, at Slesvigholstenerne vide, hvad de ville, og at de heller ikke frygte for at udtale det, sees af ovenstaaende Artikel saa klart, at det ikke behøver videre at fremhæves. Men jeg spørger alle de godmodige og besledne danske Mænd, der hidindtil have villet optage Slesvig=Holstenernes" Paastande i den bedste Mening: Gaaer det an at tie til en saadan Tale, som den jeg ovenfor har meddeelt af Rendsb. Ugebl."der læses gjennem begge Hertugdømmer ogsaa af Almuen? Hvorledes kan Statens Overøvrighed lad slig Adfærd hengaae upaatalt? Men det hjælper vel ikke, jeg spørger mere."