Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-07-24
To Courdage ved det Engelske Hof i Aaret (Sluttet.) Herrernes Repræsentation gik for sig paa den forhen beskrevne Maades derimod de Damer, som andnu ikke vare repræsenterede for Kongen, og af dem gaves saare mange, vare underkastede den Skik, at blive kyssede af Hs. Majestæt paa begge Kinderne. Mange af de unge Damer giorde af Undseelse en Compliment i en Afstand; men den galante Konge, som saae meget naadig og bepaagen ud, undlod ikke med megen Venlighed at anmode dem om at komme nærmere, og Kindernes sine Roser maatte yde sin Contribution til Brugen ved Hoffet, om Munden ogsaa tilfældigviis blev sat Contribution vover jeg ikke at afgiøre; endskiøndt denne Ceremonie vist har sin Behagelighed, saa maatte den dog i en Tid af flere Timer virkelig være fattigant for en gammel Mand, og uagtet al hans Galanterie mod det smukke Kiøn maatte der dog af og til bringes ham en Stol, hvorpaa han fra Tid til anden kunde nedlade sig. Det var en ubetalelig Fordeel for en Udlænding at kunne under hans Gesandts Privilegium forblive i Thronsalen under hele Præsentationen, da man sluttede sig til den Colonne af de dertil berettigede Personer, som havde dannet sig. Derved kom man i Ordets egentlige Forstand i Berørelse med en Mængde af de meest udmærkede Personer, og man fik den bedste Leilighed til at betragte saavel de Personer som vare tilstæde i Gemakket, som de der passerede forbi uden at maatte forblive deri. Her kunde man overskue med eet Blik i et temmeligt snevert Rum, alt hvad England har af stort og mægtigt, skiønt og rigt; man kunde kalde det Roma in nuce. Total-Jndtrykket var imidlertid ikke saaledes. som man kunde have forventet det; thi først er Lokalet for lidet for en saa talrig Forsamling, og for bunkelt, især paa en tagesuld Dag, hvoraf der gives saamange i London, og for det andet er en glimrende Bellysning fornøden for at forhøie Pragten ved en Hoffest. Først ved Lys erholder alt en større Glands; Ædelstenene glimre da som Stierner paa den bunkle Himmel, og Skiøndeden, ligesom omstrømmet af en magisk Lysglands, er uendelig mere fortryllende. Alle Former have et mere ungdommeligt Udseende, og Lysskinnets Blendværk gaaer saavidt, at selv de naturlige og laante Farver smelte sammen i eet, og det Sande og det Falske lader sig langt vanskeligere adskille; det plumpe Daglys er ikke saa føieligt. Desuagtet faae man her en Masse af unge Skiønheder, som maaskee lode sig første Gang see ved en Hoffest, indtagende, endskiøndt høie og fine Figurer, ungdommelig skyldighed i de blaae Øine, en skinnende hvid Teint, som er Englænderindernes Arvelod, og med Sundhedens Roser paa Kinderne, som kunde trodse enhver nøiere Prøvelse ved den klare Dag. Man saae ogsaa mange ældre Damer med ædel Mine og Holding, og med den simple, men Agtelse indgydende Værdighed, hvilken Bevidstheden og strengt opfyldte Pligter som Kone og Moder maae indgyde. Forresten troer jeg at Englænderinden er i det hele taget mindre paa sit rette Sted i Hoffalen, hun er langt mere indtagende, naar hun sidder ved Theebordet i sin lette hvide Morgendragt; eller naar hun i smagfuld Ridedragt, hvis Skiønhed forhøies ved den slanke Taille, liig en Diana af Vernon, tumler med Ynde den muntre Hest i Regent= eller Hydepark og ved sin skiønne Holding contrasterer paa en paafaldende Maade mod de Herrer, som omgive hende, hvilke vel ride med Færdighed, men dog skiødesløst. Derimod seer den Engelske Dame i Galladragt forpyntet, stiv og tvungen ud, ogsaa synes hun at mangle den Smag for visse Dragter, hvorved Natur og Konst kunne saa heldigt forbindes med hinanden, ligesom den udmærkede Gratie i sine Bevægelser, hvorved de elegante Damer i Frankerige, og selv vore Damer i det høie Norden, udmærke sig. Man nævnede flere af de unge Hofdamer, som skulle besidde alle de Egenskaber, som høre til den ægte Skiønhed; men de stode saa langt tilbage i Baggrunden af Salen, at det ikke var mueligt at overlyde sig derom. Men hvad Pragten i Paaklædningen angaaer, saa saae man nogle som syntes at have opnaaet det høieste Maal, f. Ex.