Berlingske Tidende, 1836-07-16
Paris, den 8de Juli. – Efterat Pairs=Rettens Kjendelse, at der ikke kunde indrømmes Aliband nogen videre Frist, var blevet oplæst, tog Præsidenten atter Ordet: "Staae op, Anklagede. – Var det Dem, der afvigte 25de Juni, Kl. 6 1/4 om Aftenen, i det Øjeblik, da Kongen med Dronningen og Madame Adelaide var steget i Vognen, for at kjøre til Neuilly, i umiddelbar Nærhed affyrede et Skud paa Kongen, hvoraf Kuglen blev fundet i Vognen, Sv. "Ja!" – Spørgsm. Var det ikke et Stokgevær, som De betjente Dem af, for at fuldføre den Forbrydelse, De netop indrømmer at have begaaet Ja, jeg erkjender det foreliggende Gevær som det af mig benyttede." Spørgsm. Havde De forinden proberet dette Gevær, hvis Besiddelse De har forskaffet Dem paa en uredelig Maade?" – Ja Hvor er dette skeet?" Paa det Sted, hvor Hr. Devismes pleier at probere sine Geværer, Har De ikke, som en Følge af denne Prøve, givet Leon Freysse det Hverv at lade det repareres.""Reil. Hvorledes var Ladningen beskaffen ved Attentatets Udførelse?" – Den bestod af 22 Gran og tvende Kugler." Vidste De, at Devismes den Dag var paa Vagt der Rei." – Efterat den Anklagede ogsaa havde anerkjendt Dolken, som den, han havde anskaffet sig i Chatelerault, og som han havde baaret hos sig, for at dræbe sig selv, spurgte Præsidenten videre: "Gik Deres Hensigt ved Udførelsen af hiint afskyelige Attentat ikke ud paa, at fremføre en almindelig Omvæltning, og som en Følge deraf en Republik, – "Jo!" (med fast Stemme.) – Fra hvornaar havde De fattet denne skiændige Beslutning?" – "Siden Paris's Erklæring i Belerings-Tilstand (Juni 1832), siden Ludvig Philip lod massacrere mine Medborgere i Lyon og i Klostret St. Mary. Hans Regjering er en infam Blod-Regjering. Siden hiint Tidspunkt har jeg svoret ham Døden." – Tæm Deres Ord; her skal De kun forsvare Dem Hvorfor er De traadt ud af Militair-Tjenesten?" Fordi jeg ikke vilde tjene Ludvig Phillips Sag. Begav De Dem dengang til Spanien?" a til Barcelona, hvorvi ventede General Vigo, for at styrte Jsabellas Regjering og proclamere Republikken i Madrid." Kjender De en Sieur Corbiere, og har De i Barcelona faaet Understøttelse af ham?" Frivillig har han sendt mig 40 Fr.; jeg havde ikke bedet ham derom." Har De ikke i Barcelona været Medlem af hemmelige Selskaber, og har Deikke erklæret, at naar en Konge var i Veien, maatte man dræbe ham Aldrig har jeg været Medlem af hemmelige Selskaber." – Haar Jdeen om at dræbe Kongen ikke dengang befæstet sig hos Dem Jo. - Hvorfor er De fra Barcelona kommet tilbage til Frankerig? Aliband med Energi: "Forat dræbe Kongen!" (Bevægelse. Efterat den Anklagede paa videre Forespørgsel havde forklaret, hvorledes han havde tilbragt Dagen den 25de Juni, spurgte Præsidenten videre. Har De alene anlagt og udført Deres afskyelige Project, Har De ingen Medskyldige havt "Nei, aldrig har Nogen kjendt til mit Project." Har De ikke skrevet flere Breve til Sieur Corbiere, hvori De melder ham, at Degik og tænkte paa at dræbe Kongen?" – "Da Hr. Corbiere har indrømmet denne Kjendsgierning, saa har jeg heller ikke nødig at lægge Dølgsmaal derpaa. – J den skrækkelige Stilling, hvori De har sat Dem ved Deres græsselige Forbrydelse, der foralle Tider vil betynge Deres Navn med Efterverdenens Forbandelse, er De Dem selv skyldig, at opbyde Alt, hvad der kunde bringe Deres Stilling i et noget mildere Lys, og navnlig at nævne Deres Medskyldige, hvis De har Medskyldige.""Jeg har ingen Medskyldige. Jeg var overbeviist om Retmæssigheden af hvad jeg gjorde, ligesom jeg endnu er. Jeg har intet Videre at sige derom." Nu skred man til Vidnernes Afhørelse. Det første Vidne, var Nationalgardisten Bachelier, som havde staaet Skildvagt ved Triumphbuen, og med hvem Aliband havde underholdt sig kort for Gierningen. Ali band erkyndigede sig hos mig - sagde han – om, af hvem Triumphbuen var blevet anlagt. Paa mit Svar, at dette var skeet af Keiseren, bemærkede han, at Alt, hvad Keiseren havde gjort, var storartet, han beklagede kun, at ikke Keiserens Statu smykkede hiint Monument. Han talte endvidere med mig om den Kjede, Nationalgarde-Tjenesten foranledigede, og spurgte mig, hvad jeg syntes om Linietroppernes nye Hovedbedækning. Det er et nyt Middel til at faae Pengene bortkastede, svarede jeg (Latter). Aliband havde intet Mistænkeligt ved sig. Jeg holdt ham for en Student, der havde Overflødighed paa Tid, men Mangel paa Penge." Her afbrød Alibaand, med den bemærkning, at han aldrig havde forlangt Noget af noget Menneske. – "Det har jeg heller ikke villet sige – gjentog Vidnet – jeg vilde kun sige saameget, at De indgjød mig Jnteresse." Vidnet vedblev: "Aliband sagde mig, at han havde ventet paa en Ven, men nu kunde han ikke vente længer. Nu kjørte de kongelige Vogne frem; Ali band gik ind i Tuileri-Gaarden. Jeg forbød ham ikke Adgangen, da jeg kun saae ham med en Stok, ej med noget Vaaben. Strax efter hørte jeg et Knald, gav den ved Siden af mig staaende Skildvagt mit Gevær i Forvaring, og tilte hen, for at see, hvad det var." (Latter). - Vidnerne Salomon og Dupont, hiin Skildvagt for Nationalgardens Vagt i Gierningens Øjeblik, denne Under-Adjutant i Tuilerierne, afgave Forklaring over den ved dem foretagne Anholdelse af Gierningsmanden. Hr. Dupont indrømmede, at have grebet ham i Haarene. Men om den Omstændighed, at Nationalgardisterne havde villet hugge ham ned, som Regjeringsbladene paastode, sagde Vidnerne Jntet. Efter nogle andre Vidner, hvis Udsagn vare ganske ligegyldige, deponerede en Sieur Petit, at han havde staaet ved Vagten, for at see Kongen komme forbi. J det samme havde han følt en kold Gjenstand, Gevær løbet, ved sin Kind, og umiddelbart derefter hørt Skuddet. Han maatte derhos bemærke, at Militair Tjenesten blev passet med megen Efterladenhed. Jkke en eneste Adjutant havde været paa den Side af Vognen, hvor han stod. Ved nogen Opmærksomhed havde Alibands Bevægelser maattet være paafaldende. Han selv (Vidnet) havde havt tvende store Pakker under Armen, hvori der jo gjerne kunde have været skjult tvende Helvedsmaskiner, uden at nogen Vagt havde anholdt ham. – Vidnet Devis mes: "Jeg commanderede Nationalgarde-Posten som Sergeant, medens Officererne spiste til Middag. Jeg saae og gjenkjendte Aliband, uden at ahne noget Ondt. Men da jeg i det Øjeblik, da Vognen kjørte forbi, bemærkede, hvorledes han manøvrerede med den mig velbekjendte Stok, fattede jeg Mistanke, og tilte henimod ham. Men det var for sildig; Knaldet var allerede paafulgt, da jeg ved et Slag over Alibands Arm slog ham Geværet ud af Haanden. Jeg tilraabte ham strax, at jeg gjenkjendte ham; men jeg var saa forvirret, at jeg først i Vagten kunde give nøiere Oplysning om det, jeg vidste om ham, Den Anklagede forstod i Førstningen ikke at omgaaes med Stokgevær. Han brak et af dem itu, og vilde betale det, hvilket jeg dog ikke modtog. Jeg underrettede ham om deres Brug, og laante ham omtrent 200 Patroner, som han senere har givet mig tilbage. Blandt flere ubetydelige Vidner deponerede Portneren ved et, af Alibaand tidligere beboet Logis, at han endnu skyldte ham 75 Fr., for hvilke han havde udstedt ham en, mod Slutningen af denne Maaned fællig Forskrivelse. – Den Anklagede afbrød her: "Jeg har Forældre, der ville betale for mig." Kjeldersvenden hos Sieur Batisa, hos hvem Aliband har staaet i Tjeneste, udsagde: "Aliband sagde mig ofte, at han var Republikkaner. En Dag, da jeg kaldte Fieschi en Skurk, svarede han mig, at jeg var for ufornuftig, til at kunne dømme om saadanne Ting; Fieschi var ingenlunde en Skurk. - Her afbrød den Anklagede. Han nægtede denne Samtale, og yttrede hvorledes det var muligt at troe, at han med sine Anskuelser, skulde have talt saaledes om Fleschi, hvem han holdt for en Feig, da han havde søgt at flygte, og for en Skurk, da han havde handlet af Egennytte, og desuden havde skudt fra det Fjerne, med det Resico at dræbe Uskyldige, kun for at redde sig selv. – Dernæst deponerede Caffe- og Spiseværter, at Aliband var blevet dem Penge skyldig. – Student Laalande, som ofte var truffet sammen med Alibaand i Caffehuset, Felirk, erklærede, at Omgangen med ham havde været meget behagelig, da han altid havde viist sig omgjængelig og velvillig mod Enhver. – Student Caury, som kort for Gierningen havde spillet Billard med ham, blev adspurgt, om han ikke havde havt en heftig Strid med Alibaand, fordi han havde skyldt ham Penge, og om det ikke nær var kommet til Duel imellem dem. Han indrømmede Striden, og at han havde udskjeldt Alibaand for en Sinke. Leonce Freysse, Handelsreisende, 30 Aar gammel, deponerede: "Jeg kjender Aliband fra den Tid, vi begge gjorde Militair-Tjeneste. Senere har han logeret hos mig i Paris. Ved mig har han sendt Devisme Stokgeværene tilbage, og derhos sagt mig, at han vilde beholde et af dem, og at han haabede, senere at kunne betale det. Han sagde mig, at han vilde skyde Fugle dermed. Aldrig har han meddeelt mig noget om sit Project. Jøvrigt levede han bestandig ordentlig og var af milde Sæder. Alle Pletter, man har villet paahefte hans tidligere Opførsel, ere grundede paa ondskabsfuld Bagvaskelse. Præsidenten bemærkede, at denne saakaldte Bagvaskelse havde kun lidet at betyde, naar man holdt den sammen med den skammelige Forbrydelse, Aliband havde begaaet. Vidnet indvendte, og Aliband stemmede i med, at en begaaet Forbrydelse berettigede Jngen til at angribe Forbryderens Ære og øvrige Moralitet. Man kunde begaae en Forbrydelse, og derfor dog vedblive at være en Mand af Ære. Da Vidnet kaldte Attentatet en Feil, kaldte Præsidenten ham derfor til Ansvar. Vidnet svarede, at Præsidenten kunde kalde det hvad han vilde; ham (Vidnet) var det kun magtpaaliggende at bevise, at Alibands tidligere Livhavde været dadelfrit. For nogle Aar siden havde Aliband med egen Livsfare reddet en Kone, der var nærved at drukne." Nogle ubetydelige Vidner bleve endnu afhorte, og Kl. 4 1/2 afgik Beretningen til Posten. Breve fra Perpignan, hvor Alibands Forældre. boe, fortælle blandt Andet, at Nogen der, efterat Efterretningen om Mordforsøget var kommet did, uden at dog Gierningsmandens Navn endnu var blevet bekjendt, havde yttret: "Gierningsmanden er en vis Aliband, hvis Forældre boe her. Jeg har i Gaar Aftes (den 25de) hørt det fortælle i et Selskab, maaskee just i det samme Øjeblik, hvori Gierningen skete." Dette har foranlediget ivrige Undersøgelser i Perpignan. Ogsaa Alibands Forældre ere blevne forhørte der. J Gaar Aftes er en i Perpignan arresteret Hr. Corbiere blevet bragt, herhid. Marseille gjør sig stedse værdigere til det denne Stad forlængst tillagte Hædersnavn af Middelhavets Dronning, saavel ved sin kæmpemæssige Udvidelse, som ved sine store Fremskridt i Handel og Jndustri. Hele nye Stæder, især paa den nordøstlige og nordvestlige Side, langs med Havet, smelte sammen med Moderstaden. Nybyggerne have velikke her, saaledes som Colonisterne i America, Urskove at udrydde; men derimod maa man her oprykke de herligste Viinranker, de yndigst duftende Pinier, de skjønneste Olietræer o. s. v., for at faae J Marseilles Havn ligge nu næsten uggeplads. bestandig imellem 6 og 200 Handelskibe, Qvaierne ere ofte næsten tilspærrede med Vareballer, og en utrolig Virksomhed hersker i alle til Havnen stødende Gader og Stræder, saavelsom i det store Antal af stedse tiltagende Fabrikker. "Moniteuren" melder: "En Depesche fra Oran beretter, at General Buggeand er den 20de f. M. brudt op fra Oran til Tremecen. Ved Algier og Oran var Alt roligt.