Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-03-25
Vor tidligen mistede denne dybtsørgende Enke sin vindskibelige Mand, for tidligen mistede to spæde Børn en stræbsom Fader. Man har eenstemmigen forsikkret mig, at han ikke var hengiven til Dobbel og Sviir. Hvad da kan have været Aarsag til, at han for syv Dage siden fandtes død om Morgenen i en Leergrav, veed jeg ikke. Mueligen kan den, ellers ædruelige og brave, Mand dengang have feilet, maaskee feilet ved Andres Tilskyndelse, og ved den, af mange antagne, men neppe i alle Henseender gavnlige og rigtige Sætning; man skal være hverandre liig. Om saa var, da giver det indtrufne Sørgelige nyt Minde om, hvor let vil svage Menneskeer kunne feile, hvor let et eneste Feiltrin kan drage bedrøvelige Følger efter sig, til egen Fordærvelse, til Fleres, end vore kjæreste Venners og Paarørendes Ulykke. Meget var her at sige. Men det bør være mig idag Hovedsagen at forsøge, om jeg kunde indgyde Trøstens Olie i den dybtsørgende Enkes Hjerter. Beklagelsesværdige Kone, tungt slaaer mit Hjerte bange Slag og heede Taarer rinde, uden Tvivl, kjende J denne Psalme i vor Evangelisk Kristelige Psalmebog No. 101 S. Meget vil jeg bede Eder, slaae den op, naar J komme hjem. Læss den fleere Gange og mærk, især disse Ord: Du hører i din Helligdon, Da vist mit Suk i Nøden. For Verden blev, Dit Øie saae Den Vei, jeg skulde vandre paa, Blandt Blomster og blandt Torne. Hiin Evighed, mig lære skal, Hvi disse Torne groder. Endog hvad her mig synes QvakDet sender Du, Algode, Dit Raad er uransageligt; Dog veed jeg det er faderligt, Hvi skulde jeg forsage?"Ja, Herre, Du er viis og god, Du saarer og Du læger. Troe, kun dette, min kjære bedrøvede Kirsten; J skal da vist erfare, at Gud er Enkers Forsorg, og Faderløses Hielp, naar de holde sig til ham. Saa har han lovet og forsikkret at være nær alle dem, som paakalde ham af Hjerter. Jac) Man har sagt mig, at Liigskaren ved sin Hjemkomst, hvert Kjøn i forskjellig Stue afsang nævnede Psalme med Rørelse. af Nattens Mulm fremlyser Dag hos Gud, vor Gud og Frelser. End er det min Pligt at give Eder alle i denne Liigskare en faderlig Formaning. Kiære Børn, det er saa ofte indtruffen i mine otte og tyve Embedsaar her paa Stedet at, af Bønder i Storehedinge Menighed og omkringliggende Sogne, som til Markeder eller Liigbegjængelser eller hvilkensomhelst Anledning kom til Staden, fandtes en og anden død paa Hjemveien i en Grøft eller andensteds. Maatte nu det, som igien er skeer ikke ringeagtes! Maatte Erindringen, herom lægge Vægt til denne min Bøn, Kjære Børn, nyder aldrig stærke Drikke, uden til Vederqvægelse og Nødtørftighed. Hvad enten de ere nationale eller ikke nationale, hvad enten de ere udenlands fra indbragte, eller indenlands tillavede, er Misbrugen af ethvert Slags stærke Drikke, lige skadelig, lige farlig og Gud mishagelig. Det Videre, som her kunne siges, overlader jeg til enhvers egen Eftertanke. Kun vil jeg tilføie, beder ved denne Grav, beder dagligen hjemme: Herre! Din hellige gode Aand hielpe os, at vi stedse maae frem i Dyd og Gudsfrygt gaae, og engang med Trøst og Glæde ind i Evigheden træde. Om Kjerlighed til Næsten. Intet er almindeligere, end at Kjerlighed til Næsten anprises, og det med Rette, som een af de Dyder, der ere dybt, indprægede i hvert Menneskes Hjerte, og Skriften endog befaler os at udøve. Af denne Dyd, udflyder ogsaa, som af en Hovedkilde, alle øvrige Dyder. Men af Mange synes den mere at føres i Munden end at udøves, og da Egennytten spiller saa vigtig en Rolle i det menneskelige Liv, er det meget naturligt, at Kierlighed til Næsten er sjeldnere end man af de bestandige Opmuntringer til dens Udøvelse skulde formode. At denne Kierlighed bør være gjensidig er upaatvivleligt; thi hvor høimodigt det end er at elske dem, som os hade, ere de fleste Menneskenaturer, dog endnu ikke modne til saadan en Høimodighed, og ligesom hver anden Kierlighed uden Gjenskjerlighed, tilsidst maa opløses i Jntet, saaledes maa ogsaa Kierlighed til Næsten bliver sieldnere og heldnere, jo mindre den møder Gjenkierlighed. Det er altsaa ikke nok, at jeg siger til min Medbroder og Medsøster: du bør elske din Næste som dig selv; men jeg maa i Gierningen, ikke blot med Ord, vise ham, at ogsaa jeg elsker min Næste som mig selv, og tillige saa meget som mueligt søge at opmuntre Næsten til at vise en saadan Kierlighed den fortjente Gienkierlighed. Dette være nok som Jndledning til hvad vi her ville fortælle.