JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1840-12-11
Mod Slutningen af den Tid, da Dyrene endnu beherstedes af enevældige Konger, medens dog Trangen til constitutionelle Former og statsretlige Garantier mere og meere kom til Bevidsthed og i Almindelighed gjorde sig gjældende, traf det sig en Dag, at to Ulve mødtes paa alfare Vei og førte, medens de en Tidlang gik sammen, følgende Samtale: Den Ene. Jh, see Goddag, Broder Ulv, hvor skal Du hen, Du er saa pyntet? (Og den anden Ulv var virkelig ogsaa pyntet paa sin Viis; thi han var indhyllet i et Faareskind og neppe kjendelig uden paa sine store Labber og uforholdsmæssige Poter; paa de sidste bar han meget store Vandstøvler.) Den Anden (med efterlignet Faarestemme). Jeg skal saamæn ud at bearbeide Dyrene paa Landet. Ak! de stakkels Bønderdyr! De havde dog begyndt at hæve dem en Smule op af Snavset; men nu, da disse radicale Avisskrivere og franske Abekatte sætte den Fluer i Hovedet og ville spille den frie Kongemagt ud af Monarkens Hænder og overgive den til deres Partii, saa er der nok intet Andet for, end at jeg og hver anden retsindig Ulv, Bjørn, Ræv, Oxe, o. s. v. maa tage alvorlig fat og underminere deres djævelske Machinationer. Den Første. Saa faaer Du vel Dit Arbeide godt betalt? Den Anden. Hvor vil Du hen. Jeg har min Tro i denne Sommer og i Efteraaret slidt meer end 6 Par splinternye Støvlesaaler aldeles op, og jeg har, det skal Skomager Godtkjøb bevidne ..... D. F.. Ja, ja, tal aldrig om de Deele. Paa Landet regner man ikke et Skind eller en Stav Læder saa nøie, faaer Du ikke saadant Noget gratis, saa er Du vel Ulv for at nappe det selv, see saa bekommer Du det da ogsaa gratis. D. A. Jeg svær Dig til, jeg har ikke to danske Skilling for al min Møie; Chicaner ovenikjøbet. D. F. Men saa maa jeg bekjende, at det er mig plat ubegribeligt, at Du vil have det Slid og Slæb, især nu om Vinterdage, at traske saadan om fra Sted til Sted og tage mod Haan og Spot til Hjemgjæld. En Ulv som Du maa naturligviis være høit anskreven ved Hove; hvorfor tager Du Dig da ei magelige Dage og lader det staae til saa længe det kan? Jeg mener jo desuden, Du er boglærd og har disputeret eller kan disputere, om det saa var hver Dag, idet mindste for Magistergraden; kan Du saa ikke nok hytte Dig, selv om en Forandring i Regjeringsformen skulde indtræffe? D. A. Akl Du er ret en syndig Ulv, en bespottelig, gudsforgaaen Krop. Veed Du da ikke, der gives Noget, som hedder Overbeviisning og Grundsætinger, som man skal kæmpe og stride for til yderste Blodsdraabe? D. F. Fy! Du gjør mig ganste ræd ved at tale om Blod. Overbeviisning og Grundsætninger, siger Du; hvad Overbeviisning og Grundsætninger stulde vi, Vorherres Ulve, vel have? Overbeviisning. det er vel omtrent som en Overfrakke, man giver sin Mening paa og tager af igjen efter Omstændighederne ..... D. A. O! Du Forblændede.. nei, Du Forhærdede, Forstokkede! Jeg troede næsten først, at Du var som et vildfarende Faar.... D. F. Gud Fader bevars, saa maa jeg vel see at komme afsted, ellers æder Du mig. Og her ender Samtalen mellem de to Ulve i Fabelen.
Corsaren, 1841-10-22
Fabler. (efter det chinesiske). VII. Kong Løve sad i sit prægtige Pallads: "Løvenborg", og tænkte som sædvanlig paa sin Regjering; - vigtige Tanker beskjæftigede Hans Majestæt; da meldtes Hr. Untreul, en Person, der saae ud til at være Blanding af en Ræv og en Hyæne. Han traadte ind, og sagde med et Buk: "Min Hr. Svigerpapa" - "Fordømt?" - afbrød Hans Majestæt ham - "fordømt, troer han, jeg vil kaldes Alverdens Papa eller Svigerpapa; jeg lider ikke den Benævnelse; vælg en anden af mine Titler." "Allernaadigste Majestæt," svarede Personen med Ydmyghed, "Deres Majestæts allernaadigste Tjener tillader sig i dybeste Underdanighed at kaste sig for Deres Majestæts Poters Fodskammel." "Tal, min Søn" - svarede H. M. Løven med huldrigt Smiil. "See, Deres Majestæt, jeg har nu snart i to Aar med min Gaasefjer utrættelig kjæmpet mod de urolige Undersaatter; jeg har søgt at omvende dem fra deres Forstokkelse, og jeg har virket Meget, - ja Meget i Sandhed." "Godt, jeg veed det," var Løvens Svar. "Men nu har jeg ladet mig lænke af andre Baand end dem, som binde enhver god Undersaat til Thronens Fod - af Ægteskabets. Jeg udbeder mig derfor Tilladelse til at nyde Landlivets No, og i Provindserne udbasune Deres Majestæts Vælde og uforlignelige Viisdom. - Desuden er Hr. Trællibert slet ikke god ved mig, han vil redigere alene; han den Stymper, den...." "Tys! han er sin Konges troe Mand, tal sømmeligt om ham, eller ved Vort aldrig brudte Kongelige Ord, du skal føle Vor Vrede, Men du er ogsaa Vor troe Tjener, og har aagret med dit lille Pund i Sandhedens Jnteresse. Drag paa Landet og nyd Godt af Dine 1000 Rbd." "Jeg paaskjønner den store Naade, men at, Deres Majestæt veed jo nok, hvorledes det gaaer, naar man bliver gift." "Ja vist, o ja, bliv ved." "Jeg vilde sige, naar man bliver gift, saa kommer Næringssorger, - Børn. Familiens Fornødenheder udvides." "Godt, jeg forstaaer Dig, Du skal have 400 Rbd. aarligt til hvert af Dine tilkommende Børns Opdragelse i løvelige og christelige Grundsætninger - Ingen Tak! gaa nu hjem med Fred, og hils - hvad jeg vilde sige, - hils Fru Untreul." Han gik med dybe Buk og smilende Ansigt, men Løven, om hvem Andre fortælle baade gode og store Træk, havde, som vi haabe, idetmindste den Storhed, at den gabede ret hjertelig af Kjedsomhed og Foragt, da Personen var gaaet.
Corsaren, 1841-10-29
Charivari. "Corfaren" har en Række af Tegninger og Stizzer liggende, hvilke skulle blive leverede Publicum, alt eftersom de blive færdige fra Tylographen. Vi aabne idag Rækken med at vise: 1. Hvorledes man let kan komme til at see ud ved Hjælp at "Besparelser" og "gode Aar".
Corsaren, 1841-10-29
Oppositionspressen har, som "Dagen" meget rigtig bemærker, med Bitterhed, Gift, Galde, Smuds, Tøilesløshed og Frækhed, lastet sig over det Stof, som frembyder sig i den Kjendsgierning, at de augustenborgske Godser nu i 28 Aar trods Kongens udtrykkelige Villie ikke have villet erkjende deres Bantkhæftelsespligtighed og betale Bantrenter. Jmod de Angreb paa Regjeringen, som man ved denne Leilighed tillader sig, maae vi virkelig træde frem og fremstrække vort beskyttende Skjold. Pro primo nemlig: Hvad skulde Regjeringen gjøre? Skulde den tvinge Hertugen af Augustenborg? Ja, det mene I; men - Saadant er ikke saa let gjort, som det er sagt. Og desuden er han i Familie med Kongehuset. Man besøger ham, spiser og drikker hos ham, lever i det Hele paa en venskabelig Fod med ham, og det kan ikke afbrydes for den Ubetydelighed, Bankens, Skyld. - Pro Secundo er Sagen jo nu efter de 28 Aars Forløb paa bedste Vei til at blive tilendebragt. Der er nedsat en Commission i denne Anledning. Jnden 28 Aar ville vi høre Nyt fra den.
Corsaren, 1841-10-29
Den 14. October havde Grev Schulenburg Bryllup. - Hvilken Jroni af Skjæbnen! saa maatte dog Bournonville dandse paa hans Bryllupsdag!
Corsaren, 1841-10-29
"Den Frisindede" har fuldkommen Ret, naar den mener, at vi foruden "Foreningen til forsømte Børrs Frelse" (vide f. N.) ogsaa ville anbefale "Foreningen for moralsk fordærvede Personer" til Publicums Deeltagelse. Ja, vi ville endog gaae videre og foreslaae Foreningen en, som vi troe, gavnlig Udvidelse af dens Tendents. Den bør nemlig ikke lade det beroe ved at tage sig af Personer, der have Tilbøielighed til at stjæle, røve eller begaae andre lignende Udyder, hvis Revselse Staten tager sig af - nei! den bør ogsaa henvende sin Opmærksomhed paa Onder, som drives mere i Smug og let kunne skjules, men som netop derfor ere desto farligere. Saaledes troe vi, at den bør indrette en særlig Anstalt, hvor f. Ex. de kunne hensættes, der have en stærk Tilbøielighed til at ville sælge sig for et Reisestipendium, eller som med en vis Mani gjennem Pressen vedblive at beskylde dem for Testamentjægeri, der have havt det Uheld, at staae i ubehagelig personlig Forbindelse med dem o. desl. Saadanne moralsk fordærvede Personer - det indrømme vi - kunde vi meget ønske, at man omhyggelig tog sig af, og at man i sine Bestræbelser for at opdage dem ikke lod sig vildlede af, at de, naar man træffer dem, netop sidde og synge om Frihed og Lyksalighed og Ærlighed og "ikke gaae fra Skibet, naar Vinden blæser" (med hvilken Sang de naturligviis mene, at man kan gaae fra Skibet, naar Vinden ikke blæser) o. s. v.
Corsaren, 1841-10-29
Hr. Printzlau som Kean. Jmedens hele Pressen, ved Siden af at paastaae, at Hr. Prinzlau slet ikke er nogen betydelig Person, omtaler ham med en Jver, der alene var nok til at gjøre ham betydelig, sidde vi rolig og følge Horatz's Regel: Nil admirari (ikke at lade sit Sind forstyrre ved at beundre Noget), og vi have saa meget lettere derved, som der virkelig Intet er at beundre. Jmidlertid, det er blevet Mode at omtale Hr. Prinzlau, og Moden kunne vi ikke modstaae - vi maae altsaa med. Vi maae da gjentage det omtrent tyve Gange Gjentagne: at Hr. P. vel har Livlighed, Raskhed og Routine paa Scenen, men mangler sandt Geni, Originalitet, en let Conversationstone og et fuldkomment Herredømme over sin Person, at han vil kunne erhverve de to sidstnævnte Egenskaber, men ikke godt de to førstnævnte o. s. v. Hertil føie vi Noget, som vi have opdaget og de Andre ikke (vi agte at tage 5 Aars Monopol paa vor Opdagelse), og det er den Feil hos Hr. Prinzlau, at han er for fed, og at især hans Kinder lide af denne Last, hvorved hans Organs Reenhed skades m. M. Men vi føie ogsaa hertil en Trøst for Hr. Prinzlau (som de Andre heller ikke have sagt ham), at nemlig denne Feil kan rettes ved, at han bliver lidt magrere, og vi tilføie ydermere den Trost, at det kan han let blive: Theatret kan overlade ham Recepten.
Corsaren, 1841-10-29
Foruden de ordinaire Billetter er dennegang Brev til Hr. Cornelius Nepos.
Corsaren, 1841-11-05
Charivari. I den sidste Tid foruroliges Hovedstadens Handelsstand ved en Mængde Falliter, hvoriblandt flere ansete Huses. Disse Ulykker ere de Handlendes egen Skyld; det er deres Vexler, som de trække paa hinanden. De skulde gjøre som Handelshuset Nutid. Det trækker Vexler paa Hr. Fremtid, der har det Privilegium, at han ikke behøver at betale. Men - det er rigtignot sandt: Tvinges han først til Betaling, saa gjør han en uhyre stor Fallit, faaer intet Protectorium, bliver tagen ved Vingebenet, og de ubarmhjertige Creditorer tvinge ham da til at betale Capitalen med Renter og Renters Rente.
Corsaren, 1841-11-05
Af "paakjendte Retssager" i Bladene erfares, hvilken Straf en Mand har faaet for at ville stjæle "Corsaren"; han er kommen paa eet Aar i Tugthuset. Dette er et nyt Beviis paa den Gunst, vi staae i paa høiere Steder. - Ved samme Leilighed tillade vi os at gjøre de høie Autoriteter opmærksomme paa, at vi savne hele Nr. af vort Blad, nemlig: Nr. 3, 11, 21, 22 og 26. For Tilveiebringelsen loves en god Douceur, og Navnet forties.
Corsaren, 1841-11-05
For et Par Dage siden declareredes ved Hoffet Forlovelsen mellem den ene af Prinds Wilhelms smukke Døttre og en af Hertugerne Glücksburg. "Corfaren" er endnu ikke blandt de "hoffahiges" (udtales Hof-færiges) Tal og kunde altsaa ikke frembringe sin Lykønstning. Jdet den nu udfører denne behagelige Pligt, tager den Anledning til at gjøre den Side-Bemærkning, at det ikke er første Gang, man ved vort nuværende Hof har forlovet sig. - (Underligt nok: Naar to Elskende love hinanden smukke Ting, siges de at forlove sig; derimod naar en Konge lover sit Folk deslige, er det næsten en Forbrydelse at sige, at han har forlovet sig).
Corsaren, 1841-11-05
De troe Forvaltere. A. (til en Murer). Hvor stor er Din Regning? Mur. 200 Rbd., Herre. A. Vil Du have Betalingen strax og qvittere for 300 Rbd. eller vente et Aar og qvittere for 200. Mur. Jeg vil have Betalingen strax. B. (til en gl. Supplicant). Saa De troer ikke, at De kan faae det Embede? Suppl. Nei. B. Da tør jeg dog vædde paa, at De kan faae det. Hvormeget vil De vædde med mig om? Suppl. Af. Deres Excellence! Jeg vædder gjerne 500 Rbd. imod 4 s. B. Top! Jeg indgaaer det. Nu skulle vi dog see, hvo af os der har meest Held i Væddemaal.
Corsaren, 1841-11-05
Skizzer. II. Nøglen til Audients. C. (til en Avis). Naar jeg forvalter mit Embede fortræffeligt, faaer Du 2000 Rbd. Forvalter jeg det ret godt, faaer Du 1000 Rbd. Forvalter jeg det slet, faaer Du Prygl. Hvorledes forvalter jeg mit Embede. Av. Fortræffeligt, Herre!
Corsaren, 1841-11-05
J Onsdags, den 27de, om Aftenen, da vort sidste Nr. allerede var færdigt til Trykken, indeholdt Fædrelandet en Art Svar paa de bemærkninger i vort Nr. 49, der sigtede det for Aristocratisme og for en Tendents, som vel vil Frihed, men ikke den sande Frihed: Frihed for Alle o: Lighed. Fædrelandet har imidlertid ved denne Leilighed ikke nævnet os ved Navn, men kaldt os: "et andet Blad". Hvad enten der nu i denne Omstændighed indeholdes den Betydning, at det aristocratiske "Fædreland", der udgaaer hver Dag i størt Format og bliver trykt med store Bogstaver med Krusedoller om, stolt seer ned paa den democratiske "Corsar", der kun udgaaer een Gang ugentlig og i lille Format og trykkes med smaae Bogstaver uden Krusedoller, og det i sin Selvfølelse over disse Fortrin ikke anseer denne værdig at nævnes i dets kneisende Spalter - ikke engang ved Siden af "Dagen" og "Berlingske", som dog idet mindste have det Fortrin at være aristocratiske - eller, hvad vi dog nødig ville troe, "Fædrelandet" kun herved har villet følge den Politik, som det fra Først af synes at have lagttaget imod os: slet ikke at nævne Corsaren" for dets Abonnenter - undtagen naar denne formedelst lovligt Forfald ikke kunde komme ud - eller der, hvad der er rimeligst, slet ikke ligger nogen Betydning deri, saa troe dog vi, der forhaabentlig staae idetmindste ligesaa høit som "Fædrelandet" i vor fælleds Herres, Frihedens, Rangforordning, ogsaa at burde sætte Hatten paa Snur og agere stolt og derfor møde dette, om end nok saa ringe Tegn paa - Gud veed hvad, med: slet ikke at møde "Fædrelandets" Svar med et Gjensvar. - Hvad vi have at bevise, ja, hvad der i politisk Henseende er "Corsarens" Opgave at bevise: At den egentlige, rette, sande Frihed hedder Republik, at alle constitutionelle Bestræbelser i Almindelighed og Fædrelandets" i Særdeleshed, selv om de ere vel meente, ikke føre til Folkefrihed, og at derfor det absolute Kongedømme næsten bedre tjener Frihedens Sag - rigtignok ligesom Rusland, efter en talentfuld Tydskers Beviis, for Europa tjener Liberalitetens Sag; at Republicanismen har at støtte sig til den urokkelige Sandhed, at, hvor der ingen Lighed er (og det er der ikke under en Constitution), der er heller ingen Frihed; at dens Sag vel, som "Fædrel." udtrykker sig, er svag og vaklende i sin Fremtræden her, men kun fordi Folket først fik Friheden at see under Billedet af en Constitution og derfor staaer i den Formening, at denne virkelig er Friheden - Alt dette have vi at bevise og skulle bevise det tilligemed vore foregaaende Yttringer om "Fædrelandet"; men i Forviisningen om, at rigelig Anledning til at fremtræde med disse Beviser vil komme - og kommer den ikke inden næste Nr., tage vi den saamæn selv - behøve vi altsaa ikke at fravige vor ovenfor udtalte Beslutning og betragte "Fædrelandets" halv skjulte Svar som nogen saadan Anledning.
Corsaren, 1841-11-05
Literair Anmeldelse. "Ansgars Levnet." fortalt af L. C. Müller. A. F. Høsts Forlag. Dem, som ikke fuldstændig kjende denne Mythe, ville vi meget anbefale at læse den, kun at de ikke af Fortællerens naive, trohjertige Sprog ville lade sig forlede til at antage Fortællingen for Andet end, som sagt, en Mythe eller en Allegori. Ansgar er en Radical. I det døde Folk, der tilbeder Menneskeskikkelser som Guder, søger han at vække Liv og Bevidsthed, den Bevidsthed, at man ikke skal knæle for Nogen, undtagen for den Gud, som er i Himlen. De Store, de Mægtige, Kongerne, fare frem imod ham og beskylde ham for at ville nedstyrte det, som Fædrene i deres Godtroenhed have reist og overladt Børnene som en hellig Arv; Offerpræsterne, som have levet høit af den Fedme, der offredes Guddommen, skrige om ham til Folket, at han vil lade Guden fulte; de rige Mænd, som holde Slaver, geraade i Harnisk, fordi han vil indbilde disse, at de have en ligesaa god Gud som deres Herrer. Ansgar bliver ved at prædike ɔː han udsender uophørligt sine tordnende, oplivende, begeistrende Ord gjennem Pressen. Han bliver tilsidst mat, svag og udtæret o: Mulcterne voxe ham over Hovedet. Han døer, men til det Yderste udsender han Ordet, og det døer ikke - Lovet være Herren i Evighed!
Corsaren, 1841-11-05
Theatret. Phifter-Henrik og Printzlau-Henrik, i "Maskeraden". Hr. Printzlau vil maaskee protestere allerede imod Overskriften, med den Paastand, at han ikke har dristet sig til at optræde som Hr. Phisters Rival; men i saa Fald opgiver han selv sin Sag. En Kunstner skal bedømmes efter det Trin, hvorpaa hans Kunst staaer; Hr. Prinzlau i Phisters Rolle skal maales fra det Standpunct, hvortil Phister har hævet sig. Lader os da drage en Parallel imellem dem. - Hr. Phister er Henrik lyslevende. Saaledes som Phister taler og gebærder sig, har Holbergs Henrik talt og gebærdet sig. - Hr. Prinzlau er - Hr. Prinzlau. Vi høre ham fremsige Rollens Ord; vi høre ham sige "Jeg", naar Talen er om Henrik; vi høre ham høitideligt forsikkre, at han virkelig er Henrik, og det Phister-Henrik, ligesom vi i den sidste Tid høre Grosserer Nathanson forsikkre, at han altid har meent og sagt det Samme om Danmarks Penge- og Finantsvæsen som nu, og Publicum - troer det, thi "Troen er en Overbeviisning om Ting, som ikke kunne sees."
Corsaren, 1841-11-05
Foruden de ordinaire Billetter er dennegang Brev til Hr. F. E. P. Artiklen om de 150 Drenge, der kunne komme i Bogtrykkerlære, kan ikke bruges til Corsaren, hvilket herved, ifølge Forfatterens udtrykkelige Ønske, offentlig tilmeldes ham. Af "Corsarens" Nr. 48, 43 og 50 udkommer 2det Oplag idag eller imorgen.
Corsaren, 1841-11-12
Charivari. J Anledning af en forestaaende høi Formæling indeholde nogle Provindsaviser Gisninger om Maaden, hvorpaa der skal sørges for det høie Pars Underhold. Man troer ikke, hedder det, at Finaniserne skulle udrede Appanagen hertil, men at foruden andre Tilskud Kongen vil give endeel af sin Chatolkasse. Vi nægte naturligviis ikke Kongens Ret til at udrede et saadant Udstyr (det vilde ogsaa kun hjælpe os daarligt at nægte det); men vi maae paa det kraftigste modsige, at det giør nogen Forskiel for Landet, om der tages Penge af Finantskassen eller af Kongens Kasse. Om man tapper et Oxehoved fra den ene eller den anden Side, har lige megen Jndflydelse paa Oxehovedet. - Provindserne fortælle ogsaa, at "Dagen" agtes solgt af Udgiveren. - Stakkels "Dag"! Hvor dybt er Du da sunken, siden Du med Din rene Jomfrueligheds Glands optraadte paa Journalistikens slibrige Bane! Først mistede Du det dyrebareste Klenodic. Dit Rygte, saa blev Du holdt, nu ville de have Dig solgt - stakkels Dage! Men maaskee opleve vi desuagtet den Sjæleglæde, at Du post tot varia sata trækker Dig tilbage fra den syndefulde Verden og finder Ro for Din trætte Sjæl i et bodfærdigt Magdalene-Kloster. Reenhedens Slør skal da endelig omgive Dit Aasyn og forbindre Dig fra at forlokke Ungdommen. Dit tynde verdslige Klædebon skjænker Du bort eller sælger Du, paa det at Spekholerne deri kunne indsvøbe deres Smor og deres Pølse.
Corsaren, 1841-11-12
Hr. Corsar! Blandt de Priisopgaver, De udsatte i Deres No. 48, fæstedes min Opmærksomhed især paa den naturhistoriske, som fordrede en nøiagtig Beskrivelse og Forklaring over det Phænomen, at de Jndvolde, som kaldes "Mod og Mands Hjerte", vare indstrumpede, ja næsten aldeles forsvundne hos Slægten homo danus Jeg tænkte strax at skrive en Afhandling over dette Spørgsmaal og var kun i Beraad med mig selv om Maaden, hvorpaa jeg skulde fuldføre mit Forsæt. Først besluttede jeg da at lade det blive en Compilation, for at De kunde faae Leilighed til at gjøre mig til magister chemiæ eller noget andet Saadant ved Universitetet. Men, da jeg saa vilde til at compilere, opdagede jeg, at der ingen Bøger fandtes strevne om denne Gjenstand; jeg maatte altsaa lade være at compilere og selv tænke det, jeg vilde skrive. Bien! Jeg tænkte og undersøgte, og her er Resultatet. - Det er ganske rigtigt, at hiin Jndskrumpning, som i Opgaven forudsat, begyndte i Midten af det 17de Aarhundrede, kun at det ikke er nogen Jndskrumpning, men en total Forsvinden, som bevirkedes ved et frygteligt og mægtigt Dyr, Jndvoldskongen kaldet, der fad midt inde i Legemet og fortærede de nævnte Jndvolde - for at forbinde det Nyttiges*) med det Behagelige, troer jeg. Man gik i lang Tid rolig og bar paa denne indvortes Syadom; thi den geneerte ikke videre: Man spiste, drak og sov godt, og det var kun, naar man vilde gjøre sig lidt lystig, at den var til Hinder, eller og, naar man trængte til Mod og Mands Hjertes, og det gik sjelden paa. Men endelig fandt man, for nogle Aar siden, paa, at adspørge en Læge, "blot for Curiositetens Skyld". Lægen var en Franskmand og svarede med den disse Folk eiendommelige Rasthed: "De maa opereres; vi maae tage den ud." - "Gjør det ondt, Hr. Doctor?" "Aa, nei; men den vil gjøre nogle Spræl, saa at *) Nyttigt - uden at den dog synes at have beholdt i sig disse riscera "Mod og Mands Hjerte." Operationen bliver temmelig farlig. Jmidlertid kan De være fuldkommen rolig for Udfaldet, jeg har nylig gjort en meget heldig Operation af samme Slags." "Nei, ellers Tak, Hr. Doctor! Naar Operationen er farlig, vil jeg dog hellere forsøge mildere Midler." - Ved at eftersee Recepterne finder jeg, at man derpaa, efter en anden Læges Raad, tog nogle Doses esprit constitutionel, men uden synderligt Held. For nærværende Tid consulerer man en Læge, der raader til at bruge det af Engelskmændene saakaldte common sprit, paa Latin: spiritus reipublicæ. Alle den Syges Venner og Bekjendte raade ham til at bruge dette Niddel, for at Operationen ikke skal blive uundgaaelig nødvendig.
Corsaren, 1841-11-12
Skizzer. III. Løven spiller Kort med Hr. Folket.
Corsaren, 1841-11-12
Lieutenant Wilde, som vilde forsøge, hvor langt Briggen Mercurius kunde løbe i Vagten, og derved bevirkede en af Marinens Paaseilinger, har nu ved Dom faaet Leilighed til at anstille Undersøgelse om, hvor langt han selv kan løbe i Vagten - paa Gammelholm.
Corsaren, 1840-10-08
(Udtog af et Brev fra Constantinopel.) Forleden havde vi her nær faaet en vigtig Proces for 2det Vidnrkammer. Den franske Gesandt, Grev Pontois, havde været i en ivrig Debat med vor Minister for det Udenlandske, Reschid Pascha, og havde ved denne Leilighed sagt, at Mehemed Ali var en skikkelig Mand, hvis Skotvinge han (Reschid) ikke var værdig at løse, og at han (Pontois) vilde sætte Himmel og Jord og deriblandt hele Albanien og Bosnien i Oprør, hvis Reschid ikke lod Mehemed være i Fred. Dette ansaae Reschid for en Undsigelse og blev meget heed om Ørerne derved; thi Pontois er en hidsig Kanaille og Karl for at holde sit Ord. Redschi gik heelt beklemt til Ponsonby og beklagede sig over at være bleven saaledes tracteret, og Ponsonby sagde da, at det skulde han ikke taale; han skulde stævne Pontois for 2det Vidnekammer og tvinge ham til at tilbagekalde sine Ord og stille Caution for, at han ikke vilde udføre sine farlige Trudsler. Dette fik imidlertid Pontois at vide, og som en dygtig Jurist tænkte han strax paa den gyldne Regel: quod fecisti, nega. Han erklærer i alle Selskaber, hvor han kommer, blandt Andet ved en Barnedaab, hvor min Moster var tilstede, at Reschid havde drømt, naar han havde hørt hine Ord; Saadant kunde aldrig falde ham (Pontois) ind. Naa, hvad skulde nu den stakkels Reschid gjøre? Han maatte forlige Sagen uden at den kom for Retten, paa den betingelse, at, hvis Pontois virkelig havde sagt de slemme Ord, saa skulde de være døde og magtesløse og ikke komme Reschid til Skade paa gode Navn og Rygte; men, hvis han ikke havde sagt dem, da skulde han (Reschid) bøde 1 Rdlr. til Byens Fattigkasse, fordi han havde hørt feil.