Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-31
J Anledning af Ønsker i Skrivelsen fra Holsteen. see forrige Numer, Side 1098.) adal 18 sk. og saadan Hos Jupiter indkom engang en Klage fra Menneskene, hvori de alvorligen besværede sig over deres store Uvidenhed om deres tilkommende Skjebne, og deres Mangel paa Ævne, at kunne læse i dens Bog. Jupiter lod i den Anledning sammenkalde de olympiske Stænder - thi ogsaa til Guderige har Lysten til den repræsentative Regjeringsform forplantet sig fra Germanien og Mercurius, som den himmelske Rigsherold, der har noget ganske andet at betyde end en jordisk, maatte, iklædt sin galonerede røde Fløiels Jakke og gule Skindbuxer, med Støvler og Sporer paa, drage omkring paa Gudebjerget, og kundgjøre, at en Reichstag eller Kreistag skulde holdes paa Olympen den første Dag i den tilkommende UgeGudderne, store og smaae, samledes paa den berammede Dag, og nu oplæste Jupiter, som Præsident, den fra Menneskene indkomne Forestilling. Man begyndte at mumle og støie, og Præsidenten paabød nu med sin Tordenkile de Udødelige Taushed. Da han var færdig med Oplæsningen, sagde han til Forsamlingen: "Jhr Herren, Eders Herligheders Visdom vil letteligen indsee, at Menneskebørnenes Besværing aldrig har været mere befølet end denne Gang. Kunne vi med Billighed forlange, at de Væsener, der, naar man fraregner den Omstændighed, at de ere dødelige og trænge til Penge, blandt alle Skabninger komme os nærmest, skulle, som Muldvarpe, vandre blinde igjennem Verden, og, uvidende om Alt, hvad der skal skee, overlade sig til Hændelsernes Gang, og ingensinde see sig istand til at forebygge deres Vanheld eller fremskynde deres Held?" - Meningerne vare nu ligesaa forskjellige som i Hermann v. Bremenfeldts Collegium politicum, og omsider maatte Jupiter selv paabyde et Silentium, i det han begyndte at tordne, saa det gjenlød paa hele Olympen. Vulcan, der, i Betragtning af sin Alder og sine vigtige Forretninger, er et Slags Viceborgermester i Gudemagistraten, tog nu tilOrde: "Uagtet vor naadige Præsident, sagde han, altid har Ret, naar han tordner, fordi der ikke gives noget stærkere Argument end en Tordenkile, der gjennemborer alle Modgrunde, saa troer jeg dog, at skylde min Stand, min Rang, min Alder, at tage her til Gjenmæle. Det skal aldrig fortryde mig, at man inddrømmer Menneskene saa mange Fortrin, som der kan bestaae med deres Virkekreds og Bestemmelse; thi de ere jo nu eengang Halvgader paa Jorden. Men for meget er for meget, og at man kan gaae forvidt i sin Liberalitet, det seer man nu blandt de Herrer Tydske, der ere gaaede saa langt frem i Humanitet, at de maa gaae et Skridt tilbage igjen. Jeg, som læg Haandværksmand, indseer bedre end nogen af mine lærde Herrer Medcollega, hvorledes Menneskene alt mere lige os Guder i Kortet. At de, saa at sige, have vidst at lede Jer, min Hr. Præsident, Tordenen selv ud af Haanden, behøver je ikke at fortælle Jer. At de have været næsvise nok, at bygge sig, efter at man havde forstyrret dem det babyloniske Taarn, Luftskibe, hvormed de true at gjøre Landgang i Himlen, er noksom bekjendt. Først nyligen beklagede min Ven Ærlis sig for mig, at Jordens Børn nu ogsaa have begyndt at gjøre Jndgreb i hans Næring og Bjering, og at han ret snart ikke vil være istand tilat kunne blive af med, var det end kun en Kastevind til en Kielsfart. Der har de, sagde han, opfundet en Damp, hvormed de søge at trodse Vind og Strøm. At de er gaaede ind i mit Fag, og have beredt et Slags Gas, hvormed de ville gjøre Jlden, i det mindste forsaavidt den tjener til Lysning, overflødig, taler jeg ikke engang om, endskjøndt saadant Bønhaserie og Fuskerie i Guders Haandværk dog burde paasees nu, da man selv paa Jorden værner om gamle Laugsrettigheder. Men ovenikjøbet at gjøre dem saa kloge, at de kunne forudsee og forudsige deres Skjebne, det vilde reent fordærve dem, aldenstund de allerede ere opblæste og hovmodige nok." Da Vulcan havde udtalet, fremkom adskillige andre Guder med deres Mening. Omsider, da man længe havde debatteret, skred man til Voteringen. Men det gik her som i det engelske Parlement; Ministerialpartiet seirede, og Jupiters Forslag blev antaget med 130 Stemmer mod 4. Dog blev man enig om, at der først skulde anstilles en Prøve, for at see, om Menneskene ogsaa kunde taale saa megen Lykke. Mercurius fik nu befaling at begive sig med hundrede Exemplarer af Skjebnens Bog, nitid indbundne, ned paa Jorden, og efterat have proclameret Gudeforsamlingens Villie, uddeele disse Exemplarer blandt Hundrede Mennesker, som han ansaae for meest værdige til en saadan Gave, og derhos at love de øvrige, at dersom Prøven faldt heldig ud, Guderne agtede at oprette paa Olympen visse Selskaber, der ene skulde give sig af med at besørge saadanne Bøger oversatte og trykte i alle muelige Sprog, lige fra Laplandsk til Mesopotamisk, og derpaa lade dem uddele paa hele Kloden. - Jngen var gladere end de hundrede Begunstigede. Hver af dem ansaae sig nu, da han strax kunde læse sig sin Fremtids Skjebne til, for den lykkeligste Dødelige under Solen. Men ingen af dem vovede at aabne sin Bog, og alle vare de midt deres Glæde ligesom betagne af Angest. Man tællede paa Knapperne, sagde til sig selv, skal jeg eller skal jeg ikke, men Jngen vovede at lukke sin Bog op, af Frygt for at erfare Noget, som kunde være ubehageligt. Endeligen fremstod een af de Ældste iblandt dem og sagde: "Mine Venner, det vilde være den største Uskjønsomhed mod Gudernes Gave, dersom vi vilde modtage disse Bøger af deres Haand uden at læse et Ord deri, og det vilde være en Feighed uden Mage, dersom vi ville undlade at læse det Gode, Skjebnen har tiltænkt os, blot for at undgaae ogsaa at læse det Onde. Frisk Mod Kammerater, Jeg skal gjøre Begyndelsen med min egen Bog, og følger J da mit Exempel." Han læste nu. Strax det første Blad viste sig meget venligt. Du skal, hedte det, vinde den store Lod i Classelotteriet (bravo! raabte Forsamlingen) Din Kone skal føde dig en sund, vakker Dreng(brava, bravo!) - Din ældste Datter skal blive forlovet og lykkelig gift (bravissimo!) - Du skal faae en Orden (Glæden begynder at spille i de Omkringstaaendes Øine) - Du skal faae Apoplexie (lange Ansigter), miste din Kone, og strax derefter din Datter. – Nu begyndte Manden at skjelve paa sit hele Legeme og blive saa bleg som et Lig Alle de Omkringstaaende hævede, og lode i deres Angest Bogen, som de hver holdt i Haanden, falde.