Kiøbenhavns Postrytter, 1796-03-14
London, den 19de Februarii. En emigrert fransk Adelsmands Søn skal med Breve fra Directoriet i Paris have været i London, havt Conferencer med Ministrene, og være bortreist den Nat, Debatterne over Greys Forslag til Fred var sluttet. Ministerialtidenderne benægte midlertid alt dette Da Vilberfore gjorde sit Forslag at maatte indbringe en Bill om Slavehandelens Afskaffelse, bad han, at man ikke vilde tilskrive hans Vedhængenhed i denne Sag nogen anden Aarsag end hans Agtelse for Religion og Moral. 1792 var det blevet besluttet, at denne Menneskehandel, der streed mod al Religion, Politik, og alle Menneskerettigheder den 1ste Januarii 1796 gandske skulde være afskaffet. Denne Tid var nu forløbet, og endda var intet skeet; men denne afskyelige Handel vedvarede endnu. J disse sidste 4 Aar vare ikke mindre, end 150000 Negerslaver førte fra Africas Kyster til de vestindiske Øer. De Franske bragde dem i tusend viis paa deres Side, ved at skiænke dem Friehed, og det var at befrygte, at tilsidst alle Sorte voldeligen vilde opsætte sig mod de Engelske, der vilde holde dem i Trældom. Hvad – raabte han - ville tilkommende Historieskrivere sige, naar de beskrive tvende store Nationer fra nærværende Tidsalder, hvoraf den ene, der anklages for at have stiftet Anarchie, Forvirring, og usigelig Elendighed, skiænker Afrikanerne Friehed, medens den anden, der giver sig Anseelse af at stride for Religion, Moralitet, og Retfærd, holder et Grusom heds og Uretfærdigheds System opret. Oberste Tarlton meente derimod, at den nærværende Krig ikke hertil var nogen passelig Tidspunkt, at de Sorte bedst kunde taale Heden, og at deres Transport fra Afrika nu var meget bedre indrettet, paa hvilken Grund han da æskede Dagens Orden. Sir William Yonge sagde: han selv just for det samme havde gjort en Reise til Vestindien, og fundet, at Slavernes Tilstand forestiltes meget skrækkeligere end den virkelig var. Plantageegerne vare de velvilligste menneskekiærligste Mænd mod deres Sorte. Jkke Slavehandelen, men Victor Hugnes (!) opæggede Slaverne til Rebellion. Hvad der end siges mod Menneskerettighederne, tog Hr. Buxton Ordet, saa har Mennesket dog Rettigheder, og de maae ikke berøves ham, mindst af et Folk, der brammer af Friehed. Pitt er, klærede, at alle Grunde for Slavehandelens Vedligehold, forekom ham saa ubetydelige, at de meget meere overtydede ham, man maatte afskaffe den ved en bestemt Slutning, og det saasnart mueligt. Dette var det raadeligste for Vestindiens Plantere. Adair erklærede, han kunde ikke gaae roelig hiem til Hvile, naar han ikke i Aften stemmede for dens Afskaffelse. Han studsede over, at i det brittiske Raad en aabenbar uretfærdig Sag kunde understøttes blot, fordi den var fordeelagtig, og en Kilde til Jndtægter. Dundas indvendte, at en nok saa retfærdig Sag dog kunde have med Fordeel og Fordomme at kiæmpe. Da Fienden ikke førte nærværende Krig, efter civiliserede Nationers Grundsætninger, ikke for at erobre, men for at ødelægge (!) vilde man give Victor Hugues ny Vaaben i Hænde, ved at friegive Slaverne. Han troede, det var bedre at lade den hele Sag staae hen indtil Freden. Jngen Mand af menneskelig Følelse, sagde For, kan billige Slavehandelens Vedvarelse et eneste Øieblik længere, snarere maatte man ønske Slaveriets fuldkomne Afskaffelse. Tog det brittiske Parlament sig af Slaverne, vilde de af Taknemmelighed blive det brittiske Scepter troe; men i modsat Tilfælde giøre Opstand, og slaae sig paa de ranskes Side. Hr. Bar ham sagde, Slaverne ønskede selv ingen Friehed; thi de bleve bedre fødde og klædde, end den ringere Classe i Europa. Efterat have giendrevet disse Jndvendinger, erholdt da Vilberforce den i sidste Avis anmældte liden Seyer i Underhuset; men hvor lidet man ved denne Leilighed af Overhuset kan vente sig, hvor selve Kongesønner fremstaae, som Menneskesalgets og Trældommens Talsmænd, have uden Tvivl foregaaende Forsøg noksom bebudet.