Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-01-23
Scenen foregaaer ved Gjæstebordet, hvor man havde drukket tappert. Phileros havde talt, og Ganymedes tog saaledes til Orde. Han har underholdt os med Snak, der intetsteds har hjemme (quod nec ad coelum, nec ad terram pertinet) men ingen Moerssjæl tænker paa at skaffe Raad for den Mangel der nu hersker paa Levnetsmidler. Jeg har, i Sandhed, ikke smagt den mindste Mundfuld Brød hele Dagen. Skal da denne Hungersnød ingen Ende faae mig synes, jeg har hungret i et heelt Aar. Gid Ædilerne times en Ulykke! De holde hemmeligen med og ere i Forstaaelse med (colludunt) Bagerne, sigende: Lader os see paa hinandens Beste (serva me servabo te). Jmidlertid lider den lavere Folke klasse, medens disse Slughalse (majores maxille) leve højt paa Straaet (Saturnalia agunt). O gid vi nu havde slige Bestyrere, som jeg forefandt, da jeg kom fra Asien. O da vare vi lyksalige! Vel sandt: Sicilien har, ligge til dens inderste Provindser, fristet samme Skjebne, men Folket forstod og at behandle Vedkommende, saa de fik Udseende af blege Skygger (larvæ) der vare trufne af Himlens Hævn. Jeg erindrer mig en vis Safinius, der, da jeg endnu var et Barn, boede ved den gamle Triumphbue. Det var en prippen Karl (Piper, non homo); hvorhan stod og gik, aarsagede han Tvedragt (terromadurebat), men iøvrigt var han en redelig Mand paa hvem man kunde stole, og med hvem man, uden at befrygte Bedrag, kunde i Mørket drive Fingerspil (micare) *. Naar han var paa Raadhuset (in curia), da spillede han Bold med sine Colleger (velut pilles tractebat) og ikke lagde han da sine Ord paa Vægtskaalen, men talede Hjertets Sprog. Hans Stemme tiltog som Trompetens Skrald, og dog saae man ham aldrig svede eller spytte. Desforuden hilsede han god) Micare, subauditur digtis. Saavidt, Jndsenderen veed, kaldes dette Spil paa Fransk la moure, og bestaaer i, at Modparten skal i en Ruf gjette, hvormange Fingre man har rækket i Veiret. modigen Enhver og nævnede ham ved sit Navn. Det var, som havde vi været hans Ligemænd. Jol der var megen Mangel paa Levnetsmidler; Tvende hungrige Personer mægtede ikke at fortære det Brød, som man kjøbte foren Styver (asse. De man nu sælger til samme Priis ere mindre end et Oxe=Øie; Ach nu gaaer det Krebsgang med Kolonien, ligesom med en Kalvehale. Vi have en Ædil, der betyder ingen Ting (trium caunearum) og som Penge ligger mere paa Hjertet end vores Liv, og derfor sidder han og glad og varmt inden Dørre. Han modtager i een Dag flere Penge, end andre erholde som Fædrenearv deres hele Levetid. Nu veed man hvorfra han har sine tusinde Guld Denarier, men, hvis vi havde Been i Næsen (Si nos coleos habersmus) da skulde han ikke slaae saa stort paa (non tantum sibi haberet) eller stikke Næsen saa høit. Mængden agerer Løver inden sine egne Vægge, men frygtagtige udenfor samme. Hvad mig angaaer, da har jeg ædt mine Klædningsstykker op, og hvis denne Dyrtid vedvarer, vil jeg og vorde nødsaget til at sælge min Hytte; Thi hvad vil Enden blive, hvis hverken Guder eller Mennesker vil ynkes over Kolonien. Gid jeg aldrig fare vel (ita meds fruniscar) naar alt dette ikke er Himlens Beskikkelse, thi Ugudeligheden er nu omstunder saa stor, at ingen tænker paa de himmelske Ting, ingen iagttager Fasten; man agter Jupiter foren Slik (nemo Jovem pili facit) alle beregne med halvtillukkede Øienlaage deres Rigdomme. Forikke lang Tid siden, saae man Fruentimmerne, indhyllede i Slør, at vandre med blottede Fødder omkring paa Høiene, med flagrende Haar og rene Hjerter bade de Jupiter og Regn, og strax nedstyrtede Regnen spandeviis, og alle bleve glade (ridebant.) Nu betragtes Guderne som afmægtige, og desaarsag ere deres Fødder ogsaa bundne, (habent pedes lantos) og da vi ikke ere gudsfrygtige, saa ere vore Marker ufrugtbare. (agri jacent.) Dernæst gjentog den rige (centenarius) Echion til Ganymedes: vær mere forsigtig i din Tale, og hør hvad Bonden, der ikke kunde finde sit spettede Sviin, sagde: Hvad der ei kan skee i Dag, det kan skee i Morgen, dette er Verdens Løb. Man vilde paa min Ære ikke kunde finde noget bedre Land, end Vores, naar blot Menneskene vare gode; men nu lider det uden egen Brøde. Vi burde ikke være saa delikate. Paa hvilken Jordplæt vi end stædes, saa have vi jo Himlen over os. Hvis Du opholdt dig paa et andet Sted, da vilde Du ufeilbarligen sige, at her tillands flyver os stegte Duer, ned i Munden (porcos coctos ambulare.)