Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1832-02-21
Under Overskrivt: "Lindbergiana, der nu er en staaende Artikel i Hr. Cancelliraad Hempels Avis, læses i No. 27 af J. Bl. Følgende: Atter har Hr. Magister Lindberg expectoreret sig, ved strax at udgive sit første Jndlæg til den kongelige Lands-Over- samt Hof- og Stads=Ret i Sagen mod Hr. Pastor Visby under Titel: "Beviis for, at Præsten Carl Holger Visby, Capellan ved vor Frelsers Kirke, er en falsk Lærer og Fiende af Christendommen i den danske Statskirke. – Redacteuren, som nu engang troer at skylde sine Læsere Underretning om ethvert Vartegn, der kan siges at have Jndflydelse paa det statsborgerlige Liv, skal heller ikke i dette som noget didhørende Anliggende unddrage sig fra at give et tro, efter Bladets indskrænkede Rum afmaalt Recit af dette ny Phenomen i vor literaire Verden. Og for at Jngen skal klage over Forvanskning, findes overalt Skrivtets egne Ord anførte og betegnede med et Jndlægget begynder da med den Forsikkring af Mag. Lindberg, at han veed, den ærede Ret ikke alene ikke deler Egenraadigheden, der nu trindt om i Lan denne lovprises under den aandelige Friheds HædersNavn, denne Pøbel-Oplysning, men forsager den, som den svorne Fiende af al mulig Orden, af al mulig Lykke, Fred og Velsignelse i hvilketsomhelst Selskab." Ligesom han protesterer imod "al Jndblandelse i denne Sag af Geistligheden, som selv aabenbart er Part i Kirke-Sagen, paastaaer han ogsaa at den er een juridisk, aldeles kirkeretlig, hvori der vel skal spørges om Landets Love, men ikke om Geistlighedens Theologi, hvad den monne have bestemt nu at være Christendom eller ikke. Ved al min Protest, mod Pastor Visby tilsigter jeg alene hans EmbedsStilling i Statskirken, ingenlunde hans almindelige borgerlige Ære. Det er altsaa min Paastand, at Pastor Visby skal nedlægge sit Embede og udtræde af Statskirken; gjør han dette, da har jeg intet at sige mod ham. – "Naar jeg altsaa kalder Pastor V. en Fiende af Christendommen, da mener og siger jeg dermed det samme som om jeg vilde sige: Pastor Visby er en Fiende af den Christendom, jeg forsvarer. - Nu følge Citater af den angsborgske Confession, til Beviis for, at den ene Paastand i den omhandlede Prædiken: "Ja der gives en evig Fordømmelse ved at tage Ordet i en Mening, hvori vor Kirke ikke tager det, modstrider den christne Kirkes Tro- og Lære, medens den anden Paastand: "Nei der gives ingen evig Fordømmelse ved at tage Ordet i den samme Betydning, som den christne Kirke, forkaster den Sætning, som Kirken vedkjender sig." Det citerede Sted, hvorefter Christus paa den yderste Dag skal fordømme de Ugudelige og Diævelen til at pines uden Ende, forstærkes endnu ved Udtryk af Lovens Eed, saasom: overantvorder mig Helvedes Bøddel i Vold at pines evindelig, giver sig med Liv og Siæl Diævelen og alt hans Selskab udi Helvede i Vold, der at blive brændt med og hos dem udi Helvedes Afgrund til evig Tid, hvor slet ingen Forløsning er." Ligeledes anføres Steder af de symbolske Bøger, Confessionen og Luthers lille Cathechismus, til Bestridelse af Pastor Visdys Paastand: "at Almagten selv ikke kan gjøre det Skeete uskeet og at det er umuligt andet, end at jo Syndens Følger evigen maa spores i den ringere og sildigere opnaaede Fuldkommenhed og Sallighed," f. Ex. "at Guds Søn er blevet et Offer, ikke alene for Arvesynden, men ogsaa for alle Menneskers gjørlige Synder, og at "Synderne forlades for Christi Skyld, som ved sin Død har fyldestgjort for vore Synder, at Troen, som troer at Synderne forlades for Christi Skyld, sættes langt over alle Gjerninger." Naar endelig Pastor V. kalder Tanken om en evig Fordømmelse og evig Pine forfærdelig som vil lede til "oprørende og uværdige Begreber og Gud, en "formastelig Tro, hvorfra Siælen vender sig bort med Afsky Hjertet tillukker sig som Blomsten, naar Uveirskyen nærmer sig" o. s. v., erklærer L. det for et grueligt Angreb paa "Statskirkens Tro." De formeentlige Modsigelser i Hr. Pastor Visbys Prædiken skal være en nødvendig Følge af, at han i et Hovedstykke har revet sig løs fra sin Lærer og Mester Prof. Clausen og vilde ikke være skeet, dersom V. var gaaet ud fra den Grund-Løgn, som han hylder, at Synden er et ufuldstændigt Gode, men, hans naturlige Følelse for Sandhed har ladet ham gyse tilbage for den bjævelske Paastand, han forlader sin Mester, vil seile paa egen Haand og strander i lutter Modsigelse." Efter disse Oplysninger og Beviser og Visbys Lære, gientager Magister Lindberg sine Udtryk om Pastor Visby, som grundede i Sandhed, Nørregard private Ret, Kirke=Ritualet &c., og sigter ham som en Fiende af Christendommen, en Fiende af Statskirken, en falsk Lærer, der, har brudt sin Embeds-Eed, "staaer som en Løgner i Statskirken, laster vor Troe og er en Gudsbespotter." Efter tillige at have deduceret sit Contra Søgsmaal, nedlægger Magister L. den tredobbelte Paastand: "1) At jeg frifindes for Pastor Visbys Tiltale i denne Sag; 2) at de af mig paaankede fornærmelige Beskyldninger ved Rettens Dom kjendes døde og maatesløse at være, og Pastor Visby for dette hans ulovlige Forhold idømmes Straf efter Forordningen af 27de September 1799 § 12 efter Lovens Strænghed; 3) at Pastor Visby tilpligtes at betale Sagens Omkostninger, og derunder en passende Erstatning for den mig forvoldte Tidspilde."¬