Viborger Samler, 1816-01-13
evsækken. Høistærede Hr. Udgiver. Handelsens Aarsag og den Hardiesse hvormed jeg imputerer Dem, tilskynder mig at aabne mig for Dem i disse Liniers Ringhed. Og skulle jeg da ærbødigst have den Naade at sige Dem, Hr. Brevsækkemager, at jeg i Stilhed tygger paa min Kridtpibe og tænker da paa adskillige Subtiliteter, naarsom den Ringkjøbings Tobak ret damper, hvorlunde eet og andet kunde renoveres her i Verden, i til Behag og Nytte for alle Nationer i vor Fædreneland - og har jeg til den Ende fremført i Pennen eet og andet, deels moralistiske og deels ætheriske Ting, som skulle efter min Død være et Suffokat for min svage Kone og Børn - thi nu omstunder finder det alvorlige kun faae Velyndere - og Fliin og Griin, og Stads og Flas, og Suus og Duus gaaer for alt i Verden. Og naarsomhelst jeg da med Foranstaltningers forstandsfulde Afhandling har contenteret mig, er jeg ligesaa fornøiet. som naar en General vinder et Feldtslag. J mine eenlige Betragtninger har jeg og stedse havt Dem og deres Velfærds Hensyns Forfremmelse for Øine, og jeg har holdt Deres Samler i mange Aar, og derved, endskjøndt jeg ikke personlig kjender Dem, faaet en Jntention og Effekt for Dem. Jeg umager mig da derfor ydmygst med at sige Dem her tet og andet som jeg hører i mine Snirkler og Deikke. Man har kraperet sig meget over deres Brev sæk og mener det er noget dumt Tøi, (salva penia) og som mange allerede skeele til og andre gommer lee over. Man kalder det Nødskud - Jeg ville kalde det Brødskud - Man troer det enten er en Harefod De ville viske Publikum med, eller og andre hemmelige Planer De har; thi der er jo Vers og Snak nok i alle Aviser, som de kunne tage Ord for andet af Andres, som saatit skeer, at naar man har læst een, har man læst dem alle. Tag Dem derfor i Vare, at De ikke bliver hængende som et Faar i en Tornebusk. Ved Faaret mener jeg Dem og ved Tornebusken Deres Publikum. Da mister De og Ulden. Til deres Ulds Conservation, skal De consumere mig, der i de 19 Aar De var Avisskriver, læste deres Blad. Min Uforgribeligheds soleklare Veiledning gaaer derhen: at De ikke pirrer for meget ved Et og Andet; men lader derimod Krige begynde og Armeer tykke frem; thi naar det ei er en Bataille i hver Avis; saa er det andet til at sove ind ved. Er der ikke saalige nogen virkelig Krig, saa kand De fornuftigviis dog slutte, at der saarligen vil komme een og spaae om den eller i forblommede Sententser sige Nøget, hvoraf man kand gjætte at den vil bryde løs. De kand jo lade Bonaparte døe i Dag, og lade ham leve op i næste Nummer. De kand fortælle om Kometer og udtyde Halen; De kand spaae om stor Henrivelser at Mennesker ved Feber efter denne jaskede Vinter. De kan lade Vintersæden mislykkes, at Kornpugerne kan vinde Skilling paa Skilling; De kand fortælle og Fodertrang, at Smørret og Tællen kand blive i høi Priis; thi der er dog mange der kunde derved smøre deres Tridser. - o. s. f. Dog allerfornemmeligst maatte jeg tilskynde Dem; da de dog synes at have befrygtet en Svindsottigheds Aarsags Tilkommelse for Deres Avis, at De afkjøber mig de forommeldte Betænkninger og Traktater som jeg har liggende reenskreven - Der ere saamange, at De let kand udgive et Maaneskrift, uden at løve mere end De kand holde. Paa denne Maade forhielpes vi begge; og Prisen skal findes billig. Fra Deres æstimerede Ven. Alexander Bombastulus.