Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-12-27
Paschaen af Akre havde imidlertid forskandset sig i sit Tilflugtsted, beskiærmet fra Søesiden imod de Franske, som manglede Munition og svært Artillerie, her bragte han det til at trække sit Forsvar udover den Tid, hvori vor Armee kunde forblive i Syrien. Det væsentlige Øiemed for denne Krig var blevet opfyldt, man havde tilintetgjort Fiendens Planer, bemægtiget sig hans Magaziner og Krigstilberedelser, ødelagt Fæstningsværkerne omkring Stæderne, tilintetgjort en talrig Armee, som forberedte sig til at giøre et Jndfald i Ægypten. De indske bede Tropper, som vare bestemte til at angribe Alexandrien; bleve afholdte fra denne Bestemmelse, og brugte til at understøtte en morderisk Beleiring; Akres Erobring skulde have sikkret en blodgierrig Mammeluks Afstraffelse, som ved sit hele Levnet fortiente den høieste Straf, og som det maatte være rædsel fuldt at indgaae Alliance med, men denne Beleiring udkrævede for megen Tid, og et heldigt Udfald deraf skulde ikke have forskaffet uden maadelige Fordele, som ikke kunde opveie Faren af et for langt Ophold, Smitsomme Sygdomme udbredte dengang en almindelig Skræk, og giorde i hele Syrien hurtige Fremskridt, og blev bestandig meere ødelæggende; endelig var Aarstiden nu kommen, hvori Ægypten kunde blive angreben fra Søesiden. Men i Sandhed, denne Expedition kunde ikke understøttes, uden ved Medvirkning af den Ottomanniske Armee i Syrien, som nu var bleven adsplittet; men der var endnu en Fiende tilbage af en betydelig Magt Disse Omstændigheder tvang vore Tropper til at vende tilbage, Overgeneralen forudsaae at Forsvaret af Ægyptens Kyster vilde snart udkræve af dem nye Anstrengelser. De passerede anden Gang den Ørken, som adskiller Ægypten fra Syrien, men førend man fiernede sig fra denne sidste Provins, straffede man med Strenghed de Stammers Frafald, som havde udviist Forræderie tvertimod de med de Franske indgaaede Forbindelser; man ødelagde al Krigsmunition og alle de Resoureer, som kunde have begunstiget i Fremtiden en fiendtlig Expedition Ægypens Hovedstad modtog snart den Armee, som havde trodset saa mange Farer og givet et Exempel paa saamange fortrinlige Egenskaber. De Store i denne Stad gik den imøde; de bleve ledsagede af en uhyre Folkemængde og celebrerede vore Troppers Ankomst med Biefaldsraab og Lege. De Franske nøde endeligen den Lykke at see igien deres Vaabenbrødre og det rørende Syn, som denne Forening foraarsagede, skal aldrig udslettes af deres Erindring; de underholdt sig med hinanden om de Farer, som de havde været udsatte for, om deres Ønsker og Forhaabninger; de syntes at Ægypten, var for dem et nyt Fædreneland og at de alle ikke udgjorde uden en eneste Familie. Kort Tid derefter erkiendte Overgeneralen af forskiellige Bevægelser, som fandt Sted i det Jndvendige af Landet, at Planen til at giøre Jndfald deri vilde snart udvikle sig. Mamelukerne marscherede ogsaa virkeligen ned af Nilens Bredder og de vestlige Arabere forsamlede sig for at forene sig med Murad i Dalen ved Natron=Søerne, paa samme Tid, som en Flaade viste sig i Bugten ved Abukir; disse kombinerede Dispositioner vare forudseete og Fienden blev paa samme Tid overalt angreben hvor han viste sig; en mobil Kolonne adspredte Araberne. Mamelukkerne af Jbrahims Partie, som bleve overfaldne i deres Leier, flygtede tilsomt til Ørkenen og lode deres Bagage i Stikken. Murad, som var mere forsigtig, skyndte sig med at komme til Over ægypten. Overgeneralen selv forfulgte ham da han blev underrettet om at den fiendtlige Flaade viste sig. Han marscherede strax derpaa til Alexandria og paa denne Marsch afsendte han de meest bestemte Ordrer til de forskiellige Armeekorps, som alle satte sig i Bevægelse paa een Gang; han lod Ægypterne og Araberne observere og holde i Tømme, og han holdt sig i Beredskab for at komme Rosette eller Alexandria til Hielp.