Aalborg Stiftstidende, 1846-07-22
Aalborg, den 22de Juli. Stænderforhandlingerne i Roeskilde ere blevne aabnede med en principrigtig og principvigtig Discussion, der, ligesom den imod Jndskrænkningen af Stændernes Forhandlingsvirksomhed afgivne protesterende Erklæring, som vi nedenfor skulle meddele, giver et interessant Forudblik paa Stændervirksomheden iaar og som vi haabe at maatte betragte som dennes heldige Forvarsel. Efteren af Præsidenten foranstaltet Oplæsning af den Deel af den kgl. Kundgjørelse til Stænderne, der indeholder Svaret, paa Forsamlingens Petitioner, foreslog Grosserer A. Hansen, at Forsamlingen skulde gjournere sig til Fredagen d. 17de for at gjøre sig bekjendt med den først saa umiddelbart for Stænderaabningen meddeelte kgl. Bekjendtgjørelse. Den kgl. Commissarius ansaae dette for overflødigt, hvorimod Præsidenten, navnlig paa Grund af den i Kundgjørelsen indeholdte Tilkjendegivelse af Forsamlingens Competence, understøttede Forslaget. Kherre Scavenius ansaae en Ajournering for blot Tidsspilde og forlangte Afstemning, efter hvilken Forslaget med overveiende Pluralitet antoges og Forsamlingen ajournerede sig til den 17de. Det næste Møde aabnede Præsidenten med at henlede Opmærksomheden paa den (af os i Mandagsqvisen omhandlede) Yttring i Kundgjørelsen, hvorefter Stænderanordningen skulde indskrænke Stændervirksomheden alene til Kongeriget Danmark. "Jeg tør antage – sagde han –, at Forsamlingen ialmindelighed deler den Erkjendelse, at Stænderanordningen hidtil factisk er bleven forstaaet og anvendt paa anden Maade ei blot af Stænderforsamlingerne, men ogsaa af Regjeringen, at en Taushed fra Stændernes Side lettelig vilde kunne blive tydet som stiltiende Opgivelse for Fremtiden af Behandlingen af ethvert Anliggende, som vel angaaer Kongeriget Danmark, selv angaaer det i høieste Grad, men tillige, ifølge den nødvendige Forbindelse mellem de forskjellige Deele af samme Stat, angaaer Hertugdømmerne, og at en saadan Jndskrænkning af Stændernes hidtilværende Virkekreds vilde være et Tilbageskridt, der vilde have den beklageligste Jndflydelse paa Stændernes Betydning og Stilling i Folket, og det paa en Tid, der, hvad vistnok Alle erkjende, idetmindste ikke kræver en Bevægelse i tilbageskridende Retning. Tillige til Selvretfærdiggjørelse og Forvarelse for Forsamlingen foreslog Præsidenten derfor at føie følgende Erklæring til Protocollen, hvilket maatte skee uden Discussion, da Commissarius kun under den Betingelse har indrømmet, at Forslaget tages under Behandling fremfor de kgl. Propositioner. Erklæringen lyder saaledes: Med Hensyn til den i den kgl. Bekjendtgjørelse til nærværende Stænderforsamling forekommende Yttring, at Anordningen af 28de Mai 1831 indskrænker de danske Provindsialstænders Virksomhed til Kongeriget Danmark, finder Østifternes Stænderforsamling sig opfordret til den Erklæring: at den ikke kan erkjende, ved de i den kgl. Kundgjørelse paapegede Andragender at have overskredet den, ved Anordningen af 28de Mai 1831 Stænderne anviste, Virkekreds. Støttende sig til Jndholdet af denne Anordnings Præmisser og 5te Paragraph, samt til den Maade, hvorpaa denne Anordning hidtil er bleven forstaaet og bragt i Anvendelse, ikke alene af de forskjellige Stænderforsamlinger, men ogsaa af Regjeringen, der selv har afæsket Stænderne Betænkning over Anliggender, der ved komme hele Staten, maa Forsamlingen antage at være i sin gode Ret, naar den tager saadanne almindelige Anliggender under Forhandling, ved hvilke den enkelte Statsdeels Jnteresse ikke kan skilles fra det hele Lands. Da Præsidenten derpaa satte under Afstemning, om Forsamlingen tiltraadte denne Erklæring, blev dette Spørgsmaal med 58 Stemmer imod 1 besvaret bekræftende.