Almuevennen, 1842-11-30
Krongodserne have engang været favoriserede fremfor andre private Godser, men dersom vi nu skulde blive staaende paa det Trin, vi ere, saa skal selv den simple Fæster, som NB. er befriet for Hoveri, ikke misunde os, thi foruden Vildt- og Jagt-Reiser, Fadeburs-Reiser, Kjørseler for og med Amtmanden, og Regimentsskriveren, Herredsfogden, Branddirecteuren, Doctoren, Jordemoderen, Bygnings-Jnspecteuren, Kirkeeieren og Fuldmægtigen, Tømmermestere, Muurmestere, Glarmestere, Malere, Blytækkere, Brolæggere, alle disses Svende og Drenge, Steen, Tømmer, Brænde, Tørv, Hø, Halm og m. m., have vi iblandt andet i denne Sommer præsteret en pæn Reise: af Frederiksborg Amt blev nemlig i den travleste Pløietid afgivet circa 300 Vogne for at befordre Faschiner fra Grønholts Hegn til Amager. Størstedelen af de Kjørepligtige tilbagelagde en Vei af 12 a 14 Miil med et Læs, bestaaende af 8 Bundter Riis a 12 s. pr. Stk. er 96 s. pr. Læs, man skulde troe vi love, men det er virkelig sandt, endskjøndt vi ikke kunne negte, at det har været og er os endnu ubegribeligt, hvorfor vedkommende Collegium ikke reqvirerede Risene i Skove, der laae nærmere Kjøbenhavn, ligesom vi heller ikke kunne begribe, hvorfor ikkun 8 Bundter regnes til et Læs, da man i al Lethed kunde kjøre det dobbelte. – Tænk dem nu 300 Vogne satte i Bevægelse med Risknipper af 300 Rbd. Værdi, og disse næsten værdiløse Gjenstande escorterede af Militaire, hvormegen Tid og hvormange Bekostninger ere ikke hertil medgaaede Beregner man blot hver Vogn til 5 Rbd., saa har det directe kostet os 1300 Rbd., foruden hvad vore Udgifter indirecte forøges ved den militaire Bedækning osv. Havde titnævnte Risknipper været reqvirerede i Skove, som ligge nær Søen og vare derfra blevne udskibede, vilde Bekostningerne blevne saa ubetydelige, at vi med stor Fornøielse kunde have betalt Fragten, ja vi troe næsten Faschinerne med, og endda reddet Penge til Betaling af andre Skatter og Afgifter. Der er vel Nogle, som sige: vi kunne ikke skrabe Penge sammen til at betale alle de Naturalpræstationer, som nu paahvile os, men vi tør forsikkre, at enhver Mand, som vel forstaaer at anvende sin Tid, har større Fordeel ved at holde sine Folk, Heste og Vogne ved Hjemmet, end at lade disse hendrive Tiden paa Landeveien og i Kroerne. Af det Foregaaende haabe vi at have oplyst, at ved Fribefordringsvæsenet spilder Bonden megen Tid, og da enhver Tid, som ikke vel anvendes, er et Tab for Staten, saa tør vi haabe, at Hans Majestæt heraf vil tage Anledning til at ophæve det os nu paa hvilende Kjørsels=Hoveri paa en saadan Maade, at vi kunne betale Alt med Penge. Til Exempel paa, at Frederiksborg Amt ikke erden eneste Egn, hvor Bønder og Landmænd have Grund til at besvære sig over den Maade, hvorpaa den Rettighed, i visse Ærinder at lade sig befordre af det Offentlige, 9: efter den bestaaende Lovgivning af det ufrie Hartkorns Brugere, benyttes af Embedsmænd, tjener følgende os fra en paalidelig Haand tilstillede Meddelelse. For kort Tid siden holdtes i 8 Dage Session paa Frederiksberg. Flere af de dertil beskikkede Embedsmænd, navnlig Generalkrigscommissair Frisch, har i denne Anledning daglig ladet tilsige gjennem Amtstuen et Par Heste til at møde om Morgenen ved hans Bopæl her i Staden, for at befordre ham i egen Vogn til Ratzeborg i Frederiksberg Allee, og et andet Par Heste til at møde om Eftermiddagen ved Ratzeborg, for paa samme Maade at befordre ham tilbage til Staden. Altsaa har der i Alt været brugt 32 Heste og 16 Mand for at befordre en eneste Mand 1/2 Miil daglig, eller i Alt 4 Mile; og dette Misforhold bliver saa meget mere skrigende, som flere af de Kjørepligtige boe 1 1/2 til 2 Mile borte fra Byen, saa at disse altsaa, for at befordre en Sessionsherre 1/4 Miil, have maattet tilbagelægge en Vei af 3 til 4 Mile. Hertil kommer, at det vistnok er et stort Spørgsmaal, hvorvidt Sessionsherrerne, ikke ere pligtige til at tage Qvarteer paa de Steder, hvor Sessionen skal holdes, saa at de egenlig have været uberettigede til at fordre hele den i den nævnte Anledning præsterede Kjørsel. Men selv om de maatte have tilstrækkelig Hjemmel for deres gjorte Fordring, saa bliver det dog kun et Beviis paa moralsk Misbrug af Embedsrettighed, at en Mand, der, om vi ikke feile, har en aarlig Gage af omtrent halvfjerdetusinde Rigsdaler, spilder saa mange Menneskers Tid og saa mange Hestes Kraft for at lade sig befordre 1/2 Miil frem og tilbage, ovenikjøbet ad en Vei, der hvert Øieblik befares af Omnibusser.