Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-01-27
(Jndsendt). Til den herre T med de fire Stjerner, i Midten og Esset i Enden. Da min Fader ikke selv gider correspondere med Dem og dog finder, at Deres Antikritik - eller hvad Man skal kalde det - trænger til et Svar har han befalet sin Søn, Dagen, at afgjøre saadant paa hans Vegne ;men da denne ikke vil have Noget med Dem, som en obseur Potaster, at gjøre, har han bede mig svare Dem, og det er denne min Tvillingbroders Bøn jeg herved opfylder. De kunde have sparet Dem den Umage, De har har gjort Dem med den vidtløftige Anglyse af Ordet Prologus; thi den bringer Dem ikke eet Skrid i nærmere Seiren. Naar De skriver en Prolog for Aaret." da kan Ingen tede Andet, end at De vil have Aaret personificeret og at Propositionen for skal være genitivi Charakter; thi at den skal være det Samme i som foran, er en Paastand, saa absurd, som ikkun De kunne giøre den, eftersom dette foran allerede i ligger i den første Deel af Ordet Prolog, og De ved dets Repetition vilde vorde tautologisk, for ei at sige nonsensialskan siger desuden aldrig: at skriveren. Fortale for en Bog, en Prolog for et Skuespil, men til en Bog, til et Skuespil. Nu, min v. Plycholog, hvorledes staaer det sig, med Humen er: De har dog vel ikke spillet Deres Trumser for tidlig ud? Hvorfor hænger De med Øret; Gjør det maaskee ondt, at den Oresigen De tillænkte Aaret, retourerer paa Dem selv. Red det samme Ord, hvormed de troede, at slaae Deres Fiende af Marken, har jeg afvæbnet Dem : Sprogbrugen og Etymologien have fældet Dem. De tvivler om, at det virkelig er Aaret selv, der er i optraadt som Deres Antagonist, og tager deraf Anledning til ved en Paralogiømt at bevise, at Vinteren har et Bryst, glemmende, at De tillagde den et Saadant, før Deres Modstander var optraadt. - De lader et Par Ord falde om, det ikke er usandsynligt, at Deres Antipode kan have tabt baade Næse og Mund i Slaget imod Dem: at han imidlertid ikke har tabt Munden, ville De af dette hans Svar gunstbehageligst fornemme, og hvad Næsen er anbelangende, da haabet han at beholde den i det Mindste nogle Lustra længere end De, Hr. T., der - hvis Man ellers uden Consequent magerie kan slutte fra Deres Prolog til Mere - maa holde overvættes meget af det kiønne Kiøn. For haanende bemærkninger over Deres paraboliske Quisquilier være De skaanet i blot eet eneste lille Spørgsmaal ville De tillade mig; hvorledes kan Solen komme Aaret nærmere, De statueret deg vel ikke med Cl. Prolomæns Solens Mobilitæt, - saa at De mener, at Solen maae rykke nærmere Jorden, for denne kan komme i Periphelium - Iøvrigt giver jeg Dem, min kiære Hr. Digterling, det velmeente Raad, at De slaaer Deres Harpe, Litte, eller hvad De ellers kalder den Tingest, De spiller paa, i tusinde Stykker, at De i Fremtiden taler i solut Stiil, og fremfor Alt vogter Dem for at prologisere; thi ved Smintens og alle Muser. - til Digter er De ikke skabt. Læg Dem i Gude Navn ved Deres gode Kiærestes Bryst, giv hende saamange Kos som De lyster, og svom længe nok i Deres Henrykkelsers Hav; men behold Deres Lykke for Dem selv, og lad Verden aldrig mere høre Deres kierne Quldder. Følger De ikke mit Raad, da skal jeg indhølle Dem i min stumle Taage, bedække Dem med mine sorte Vinger, og selv skal De vorde qvalt i Deres portiske Uddunstninger. Deres Hjertes Udvidelse og Deres Erkiendelse af Livets større Omfang ønsker jeg ikke at deele med Dam. For jeg siger Dem Farvel, gode Herre, vil jeg dog giøre Dem opmærksom paa, at De i Deres Svar har undveget de Fleste af De i min Critik opkastede Spørgsmaal. Jeg gientager dem her, og beder dem besvarede, hvis det skulde behage Dem, end eengang at stige ned til mig fra Deres parnasfiske Høide. 1) Kan Solen være mørk og lys i et og samme Dirblik 2) Kan det være roligt, stille og tyst det, hver Stormene tude? 3) Hvad er en Læbes Lyden. 4) Hvorledes kunne Chariterne siges, at anspilleen Rund: 5) Hvider Laurens Hang Man kunde ansee det for Forvovenhed, at jeg har villet perstringere en Person, der er saa modig og uforsagt, at det er ham ligegyldigt, om alle Himle svinde, naar han kun opflammes af et Fruentimmers Elskovs giød; (det er Hr. T. egne Ord, men jeg veed at kielne mellem sand Energie og petulant Bombast, og jeg frygter ham ikke. Dette være nok for denne Gang, gode Hr. Tatius, eller hvad De bedder; hils Deres svanebarmede, lue varme og sødehensvævende Kiæreste, Deres Blomst. Deres Vind, Deres Sal. Deres Hyrdinde, Deres Gudinde. Deres Himmel, Deres Mø, med eet Ord: Deres Lil, dette dellige Billede paa Uskyldighed, 1 fra hendes Veninde. Natten. Ovenstaaende sin Datters Skrivelse undertegne Aaret. Spørgsmaal. Hvor paa Lag i Verden skal kielne mellem sand Energie og petulant Bombast, og jeg frygter ham ikke. Dette være nok for denne Gang, gode Hr. Tatius, eller hvad De bedder; hils Deres svanebarmede, lue varme og sødehensvævende Kiæreste, Deres Blomst. Deres Vind, Deres Sal. Deres Hyrdinde, Deres Gudinde. Deres Himmel, Deres Mø, med eet Ord: Deres Lil, dette dellige Billede paa Uskyldighed, 1 fra hendes Veninde. Natten. Ovenstaaende sin Datters Skrivelse undertegne Aaret. Spørgsmaal. Hvor paa Lag i Verden skal Man døe, for at boe ligeoverfor Aftenstjernen Spørgeren veed ikke rettere, end at Venus, Besper, Luciser eller hvad Man vil kalde den, er en Planet, og som saadan stedse forandrer sit Sted i sin elliptiske Ban paa Himlen. S. T. Hr. Lucinarius, p. t. constiturret Promulgateur i Forgjærmigei, opfordres altsaa til med gyldige Modbeviser at kuldkaste denne gamle Troe, hvis han ikke selv vil vorde anseet for et Plantarisk Legeme. St. Den boende Christen til sin Siel. Guddommelige Guist af en himmelsk Flamme hæv Dig af Dit jordiske Slør. Du varst herneden en Bold for Frygt, for Haab og for Smette: det er Tid, at Du triumpherer over Naturen, og svinger S. - . . N. C. Man døe, for at boe ligeoverfor Aftenstjernen Spørgeren veed ikke rettere, end at Venus, Besper, Luciser i eller hvad Man vil kalde den, er en Planet, og som saadan stedse forandrer sit Sted i sin elliptiske Ban paa Himlen. S. T. Hr. Lucinarius, p. t. constiturret Promulgateur i Forgjærmiari, opfordres altsaa til med gyldige Modbeviser at kuldkaste denne gamle Troe, hvis han ikke selv vil vorde anseet for et plantarisk Legeme. St. Hasande Christen til fra Stal et Buscommelig Guld af en Limatte Esamme hæv Dig af Dit jordiske Slør. Du varst herneden en Bold for Frygt, for Haab og for Smette: det er Tid, at Du triumpherer over Naturen, og svinger Dig op mod Livets Regioner. Hør hvad Englene sjunge Dig imøde: kom, kjøre Søster, kom. Jeg kjender mig ikke meere selv. Mine Sandser forvieres, mit Syn sløves, mine Livsaander, svinde, min Aande standser. Hvorledes, min Siel er dette da at døe, Jorden fjerner sig, den forsvinder. Himlen aabner sig for mit Øje. Seraphinernes Sang gjenklin2) Alle Mandens egne Ord.