Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-07-11
Hr. Pastor Fænger holdt en Tale, hvori han søgte at vise, at det var rigtigst, denne Gang ikke at foretage andet end Repræsentant valg Hr. Aftefor Horn sidrede med Frimodighed og Varme saavel Selskabets Forfatning, som Directionens Fremgangsmaade, og ønskede ligeledes, at der denne Gang ikke maatte foretages andet end Repræsentant valg. Meningerne i dette Selskab ere for nærværende Tid meget deelte. Et Partie troer, at enhver af ovenanførte Posters Antagelse vilde blive ufordeelagtig for Jnteressentskabet. De raisonnere omtrent saaledes, skulde Loven af1 Jan. 1805, efter anden Post be, tjene til Rettesnor, saa vilde Jndtægterne ikke opveie Udgivterne, især, da disse bestandigen, tiltage ligesom Jnteressenterne efterhaanden døe, og man siden vilde nødsages til at gribe til Fonden Skal pro qvore Deels Erlæggelse for Enkerne derimod finde Sted herefter, saa vilde det med Tiden, blive kostbarere at være Medlem af denne Enkecasse end af den Kongelige, og ingen vilde da saa let gaae ind i et Selskab, der, bygt paa saa svag en Grundvold, at det idelig maa forandres og flikkes, ikke kan vedligeholdes uden trykkende Extratilskud. Nye Medlemmer ere imidlertid nødvendige til Selskabets Existence, og disse kan der ikke gjøres. Regning paa, naar Cassen mangler offentlig Tillid. Enhver, der vil forsikkre sin Kone en Enkepension, vil have Mished om, at de i hans Police bestemte Løvter opfyldes ligesaa nøiagtig, som Selskabet fordrer af ham, at han skal opfylde sine Forpligtelser, og at siden, hverken nogen Forandring eller Afkortning finder Sted. Paa saadanne Principer er den Kongelige Enkecasse bygt. Hvor tungt vilde det ikke være for dem af Selskabets Medlemmer, der ikke have Ævne til at erlægge et Extratilskud, at see deres Enkers Pension betydelig nedsat, og saaledes at blive skuffede i deres trygge Haabom deres Koners Forsørgelse efter deres Død, Dobbelt, tungt maa det være for dem, naar de betænke, at de, naar de vilde lade sig nøie med en saadan Pension, før langt billigere Betaling kunde været Medlemmer af den Kongelige Enkerasse, hvor de ikke vare udsatte foren saa smertelig Uvished. Dersom ingen nye Jnteressentere tilkomme, og ligesom de nuderende efterhaanden døe, Enkernes Tal tiltager, saa maae Udgivterne blive saa store, at de umuelig kunne stoppes, uden ved nyt Tilskud. De længstlevende Interessentere vilde da komme til at bære hele Byrden, og langt om længe, dog blive tvungne til at afkaste den, fordi der udkræves Kjæmpeskuldre til at bære den En saadan Casse er en Malstrøm, som jo mere man nærmer sig Maalet, des lettere opsluges man deraf. Erfaringen har lært, hvor hastig Enkernes Tal kan stige. J en Tid af 16 Maaneder, ere 351 Enkepensioner 275 Rdlr. stegne til 464 Selskabets Casser Beholdning til Udgangen af 1805, som efter de Beregninger, man havde brugt, skulde være 384, 138 Rdlr. 15 s., var kun 312,081 Rdlr. 41 s. Her var altsaa allerede et Deficit af 72,056 Rdlr. 70 sk.. Cassen have de ved hver Overgang tabt over 18 PC. Alle de, der raisonnere saaledes, paastaae, at man nu ikke bør dvæle længer med at aabne en Byld, som allerede i adskillige Aar har været moden, og kun piner den Syge, uden at gavne ham. De foreslaae, at Selskabet bør ufortedet opløses, at en vis Sum af Fonden hos hensættes i den Kongelige Forsørgelsescasse til Pensions Nydelse for de nuværende Enker, og at Resten bør, efter et rigtigt beregnet Forhold, deles imellem Jnteressenterne. Vel har Hr. Professor Kall anført, at den Sum, der vilde udfordres til at forskaffe de nuværende Enker den Pension, de nyde, vilde beløbe sig til 484,279 Rdlr., men at derimod Selskabets hele Formue kun udgjør 322,044 Rdlr. 85 s. at altsaa den sidste Sum ikke allene maatte ganske opoffres, men endog desuden halv sat meget tilveiebringes. Men herpaa svare de Førstnævnte: at een Fugl i Haanden er bedriend til i Luften; at Enkernes Pension maatte nedsættes, og at de ved fornuftige Forestillinger, langt fra at finde det ubilligt, vilde samtykke i at nyde en mindre betydelig Sum for bestandig og med Sikkerhed, end for Øieblikket en større Pension med største Usikkerhed. Kortsynede Mennesker raabe bestandig paa Selskabets store Fond, men de betænke ikke, at den er meget lille i Forhold til de uhyre Enke pensioner, det maa svare og fremdeles vil komme til at svare, at en Enkekasse, hvis Existence beroer paa Extratilskud, bærer i sig selv Spiren til sin egen Tilintetgjørelse, deels fordi Extratilskud er noget, som man ikke med Tryghed kan bygge paa og bestandig giver Anledning til ny Misfornøielser blandt Jnteressenterne, deels fordi den Usikkerhed, hvori Cassen svæver, altid er afskrækkende for dem, som ville gaae ind i den. Et andet Partie troer, at Cassen bør ophielpes eller rettere lappes ved ny Tilskud, fordi den allerede har saa god en Grund (det vil sige 322,044 Rdlr.) De ansee en saadan Casse for en Cremoneserviolin, der maa lappes, naar den skal blive god, og som aldrig er bedre, end naar den har ret mange Lapper. (Fortsættes.)