Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-04-07
Jmidlertid er det ikke usandsynligt, at der for en Tid kan blive Brødtrang her i Fyen, baade i og udenfor Kjøbstæderne, da de Landmænd som har havt Korn til Salg, kan have ladet sig forlede af de høie Priser til at sælge saa nær ud, at Mangen En neppe kan have nok til eget Forbrug og endnu mindre til Andres Forsyning. Men hvor vanskelig for Regjeringen - der jo ligesaalidet som privat Mand, er alvidende - at gribe ind ved et Lovbud, som enten ligefrem forbød Kornudførsel eller lagte en høi Told derpaa. Paa hvilken forbigangen Tid skulle vel og dette Et Samvittig være skeet, til Nødens Forebyggelse? - hedspørgsmaal for Regjeringen, der maa indsee, at høie Kornpriser i et Kornland som Danmark, uden Misvært i selve Landet, altid maa være et Gode, skjøndt det ikke kan nægtes, at høie Kornpriser ikke alene trykker Kjøbstad manden, men ogsaa den Befolkning paa Landet som ikke har Korn til Salg, og hvilke man derfor ikke kan give andet Raad, skjøndt vel ikke altid tilstrækkelig, end at de maa rette deres Arbeids= og Jndustri=Priser for deres Kunder derefter. Disse Jkke=Kornproducentere ere dog og altid bedre tjent med at Kornproducenterne erholder høie end lave Priser, for ikke alene at kunne bestaae, men ogsaa samle sig noget til Bedste, uden hvilket de ikke kjøber, navnlig hos Kjøbstadmanden, uden til allerhøieste Nødvendighed. Vi have, ikke mange Aar tilbage, oplevet Tider hvor baade Kjøbstad- og Landmanden, vare forknytte netop ved lave Kornpriser uden Misvært i Landet, men af Mangel paa Afsætning til Udlandet. Hvorom Alt, er det nu vistnok for sildig paa Aaret for Regjeringen at handle, om der her i Fyen virkelig maatte blive Korntrang, uden Tilførsel fra andre Steder; dette burde vistnok have været skeet, imedens der endnu gaves mere Korn her i Landet. At Nogen, han være Kjøbstade eller Landboer, skulle forestille sig, at Regjeringen ved andre voldsomme Midler end Kornudførsels=Forbud og Korntold til nogen Tid burde gribe ind, vilde jeg ikke tænke mig, dersom jeg ikke havde hørt Yttringer netop i en yderligere Retning. Ligesaalidet som den retfærdige Regjering kan paalægge f. Ex. en Kjøbstadhaandværker at arbeide for den eller den Landmand og sælge ham sit Fabrikat til hvilkensomhelst Priis, kan den give Landmanden Paalæg om, at sælge sit Korn til Kjøbstadmanden. Her maa være den fuldkomneste gjensidige Frihed. Heller ikke Kjøbmanden kan sættes snævre Grændser for sin Virken, thi i et Land, uden Handel, ville Enhvers Virksomhed snart blive lammet. Som Forholdene nu vise sig, maa vi stole, ikke alene paaat Kornhandlerne, som nævnt, i egen Jnteresse vil, om de, som vistnok for Tiden er Tilfældet, erfare lavere Priser i Ude end her i Jndlandet, snarest muligt indforskrive Korn til Udsalg i Tøndeviis til Enhvers Forbrug, men ogsaa ansee dette for en moralsk Pligt, efterdi Kornhandlerne jo unægtelig af Jnteresse for deres Handel have udført det Korn, som vi antage Muligheden af, at Landets egne Jndvaanere kan komme til at trænge. Men Kornforbrugerne maa heller ikke lægge Hænderne i Skjødet, som man maa være nær ved at antage de gjør, dersom det stadfæster sig, hvad er sagt, at der efter Annoncen, i Avisen i flere Dage har henlagt Subskription hos et Par Handelshuse og Mægleren her i Odense om at man, inden medio Mai anstundende, ville forskaffe saameget god østersøisk Rug som man ville ønske, for 8 1/2 Rbd. pr. Td., uden at ret Mange endnu have benyttet sig af dette, mig synes, efter stedværende Rugpriser, favorable Tilbud, og Trang i disse 3 a 4 Uger vil ikke kunne tænkes. Tage Consumenterne fremdeles ingen Notice heraf, og Trang dog indfinder sig, vil det være sørgelig, efterdi der altid vil medgaae nogen Tid til Indførselen. fra Udlandet. At mangen Haandværker hellere vil handle med Bonden, for at kunde give denne af sit Fabrikat for Kornet, end med Kjøbmanden, som maa have Penge, er naturlig, men paa denne Tanke maa man give slip. N. A. Holm. Odense den 6 April 1847.