Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-10-19
Til den virkelig Oplysning, der forudsetter en saa godt som almindelig Kundskab og Lærdom, kan den arbeidende Almue aldrig komme; egen Overbeviisning og Resultater af scientisiske Begreber og Kiædeslutninger kan den aldrig opnaae. Den maatte da kunde opofre sit Liv til Forstandens Dyrkelse i Stedet for at anvende sine Legemskræfter til Brødets Erhvervelse. De rigtigere Sætninger kan hos Almuen ikke paa anden Maade tage Fordommenes Plads end paa den samme Vei Fordommene selv ere dem indpodede; ikke anderledes end at de Mænd, som have deres Agtelse og Tillid, ofte og igientaget forklare paa en simpel og fattelig Maade de Sætninger, som de ønske Almuen maatte antage. Men med megen Vaersomhed og Klogskab, samt i en vis Forbindelse bør endog kun efter Haanden mangfoldige Sandheder fremsettes for Almuen, dersom den ikke skal drage overilede og skadelige Slutninger deraf. Hvor tydelig end Regieringens lige retfærdige og velgiørende Hensigter ved de nyere Land=Anordninger ere forklarede; saa have dog mange vrange og med den tilsigtede Nytte og Orden stridende Forklaringer, fleere end det kan være Regieringen selv bekiendt, vundet almindelig Troe hos Hoben af Bondestanden. Paa Landet er det Præstene og Skolelærerne, som fornemmelig kunne og skulle virke Oplysning. Naar Proprietairer, Fogder, Forvaltere, Forpagtere og alle de høiere Landmænd, som Almuen agter, ligeledes selv vare oplyste og aldrig i deres Samtaler med Bonden førte et fordervet Sprog, eller fremsatte urigtige og falske Tanker, endog i Agerdyrkningen veiledede Bynden til de physikaliske Begreber som hans Stand og Syfler udkræve: Saa vilde den Grad af Oplysning, som Land=Almuen behøver; lettest og sikkerst udbredes. Aldrig vil det skee ved Skrifter, og mindst ved saadanne, som i den seenere Tid saa meget prale om Oplysning blant Almuen, uden at kiende Almuen. Meere har Regieringen gjort til dette vigtige Formaal ved Skoleholder=Seminariernes Jndretning, end alle de Afhandlinger og Oplysning, som ere trykte. Hver Forandring i en Nations Tænkemaade og Sæder kan kun være gradeviis og nedstige fra de høiere Classer til de nærmere, som stræbe efter at ligne disse, og saaledes tilsidst udbrede sig blant Hoben Jeg veed hvor meget man ved Skriverbordet, kan sige herimod, men den sikkre Erfaring lader sig ikke omraisonere. Vist nok er det fra Hovedstaden, at alt Lys udbreedes, ligesom al Fordervelse; men det er ikke lige ud i Landsbyen. at Lyset kan skinne; det maa først glimte i Kiøbstæderne, og endog her kan det kun skee efterhaanden fra de rigere og mindre arbeidende Borgere til de fattigere og Trællende, som ere de Land=Almuen staaer nærmest i Forbindelse, med, som til deels selv ere fra Landet, og hvilke derefter som Kiøbstedsfolk have der en Slags Anseelse og Tillid. Hvo som lever Provindserne og giver opmerksom Agt paa Folkets Tænkemaade, bemærker lettelig, at hver Kiøbstæd ligesom er Centrum og Mønster for en vis Egn, og at dens Jndbyggeres Karakter, og Tænkemaade har den visseste Indflydelse paa Land=Almuen, som oftest kommer til Kiøbstæden. Men Oplysning i Kiøbstæderne er nærmest forbunden med deres hele Indretnings Forbedring og Opkomst. I den synkende Tilstand, hvorudi de fleeste befinde sig, vil det sikkerlig ikke skee. Saa længe Professionister, Manufacturister, Kiøbmænd og alle andre tillige ere Avlsmænd, Foermænd og Vertshuusholdere, saa længe ikke hver Mands fulde Tænkekraft og Flid er sysselsat og henvendt til een Ting, hvori han kan giøre Fremgang, blive hans Ævner, ikke udviklede, og mindre beholder han Øieblikke tilovers at tænke og læse. Det er ikke allene en almindelig Erfaring, at de dueligste Haandværkere ogsaa ere de fornuftigste Borgere, som best raisonnere og andre deres Profes. sion uvedkommende Ting; men Staternes nærværende forholdsmæssige Oplysning vidner ligeledes derom, at de mechaniske Konsters Fremgangs=Grad er en Maalestok for den Jntellektuelle Fremgang hver Nation derefter har gjort i Videnskaber og de forfinede Konster. Det er ikke allene fordi de første Fornødenheder maae være tilfredsstillede, og Livets Beqvemmeligheder opnaaede til en vis Overflødighed, forinden det Skiønnere og endelig det Abstakte kan efterstræbes: men i Henseende til enkelt Mand er det ydermeere en Sandhed, at vi alle behøve Nødvendigheds Lov til at beflitte os efter yderste Ævner paa en Sag: Som blot Tidsfordriver vor Bestræbelse aldrig stærkere end ikke at trælle eller kiede os Derfor vil Almuen aldrig læse med den Anstrængelse og Eftertanke som behøves til at oplyse sig ved Læsning; det giør den allene i sine egentlige Sysler: Fra disses større Fuldkommenhed bør Forstandens Øvelse begynde, som leder til Oplysning. Desuden er Skolevæsenet, hvorfra den første Dannelse forden tilkommende Slægt skal erholdes, i mange Kiøbstæder slettere bestilt end paa Landet selv, hvor dueligere Skoleholdere haves, især paa saadanne Steder, hvor Degnekaldet er forenet med Skolehold. Kiøbstædernes Uformuenhed, Borgernes almindelige større Agtpaagivenhed paa en ringe, Udgifts Besvarelse end paa deres Børns Underviisning, hvortil mange Forældre bør tvinges, diste og fleere Omstændigheder forhindre en godt Opdragelse, og altsaa Grunden til sand Oplysning i Kiøbstæderne selv. Hvor megen Drift, hvor megen Forberedelse til Oplysning tør man herefter forudsette hos Almuen i det Heele? –N. N. Politisk.