Aalborg Stiftstidende, 1842-11-12
Ved at eftersee Statscalenderen for 1842 – hedder det envidere i Andragendet – vil man finde, at der ialt i Danmark er 19 Grevskaber, 14 Baroniet og 40 Stame eller Fideicommisgodser. Heraf er i det 19de Aarhundrede, altsaa længe efter at Regjeringen igjennem en Række af Anordninger havde paa det Tydeligste udtalt det Princip at Selveiendom burde saameget som muligt fremmes, oprettet 4 Grevskaber, Lerchenborg, Roepstorff, Hardenberg, og det grevelige Scheel Plessiske Forlods, 5 Baronier, Gaund, Stampenborg, Sønderkarle, Adlersborg og Tølløse, og 10 Stamhuse, og ved at eftersee Listen over de nuværende Sædegaarde, opstaaer hos mig Frygt for, at endnu flere ere i Vente. – At en saadan Ret til at disponere over sin Eiendom i Principet er urigtig, og i sine Følger skadelig, er let at bevise. Et Menneskes Ret til at raade over de jordiske Ting kan efter Naturretten alene kun gjælde, saalænge han lever. Den Døde har intet at sige her i Verden, og Testationsretten maa kun betragtes som den sidste Handling, han i sit Liv udøver, den maa betragtes, som om han bortgav sit timelige Gods i det Moment, hans Aand forlader Legemet, men til at bestemme, hvorledes de nye Besiddere ville forvalte hans Gods, er han ikke berettiget, mindst naar hans Bestemmelse udstrækkes til evig Tid, man har i England Exempler paa ganske besynderlige Testamenter, for Exempel at en Mand bestemte, at Jndtægterne af hans umaadelige Eiendomme gjennem flere Aarhundreder skulde oplægges, og først efter dette lange Tidsrum Forløb tilfalde et enkelt af hans Slægtninge. Paa denne Maade kunde et heelt Rige tilsidst falde i een Mands Hænder. At slige Dispositioner, der ere bestemte at gjælde for evig Tid, maae være skadelige, indlyser deraf, at Forholdene stedse forandres. Den anerviseste Bestemmelse kan i Tidens Løb blive uhensigtsmæssig, og derfor har Staten ogsaa ofte seet sig nødsaget til at forandre slige Dispositioner, og for ei at støde an imod den Ærbødighed, man er vant til at yde en død Mands Villie, har man argumenteret fra Testators formodede Villie, hvis han havde levet: men dette gaaer ei altid an, navnligen ikke i det Tilfælde, hvor Testator har bestemt, at den mindste Afvigelse skal bevirke, at Eiendommen gaaer over i en anden Familie. Saaledes skal det være bestemt i Executionspatentet for et vist Baroni, at de i Erigentens Besiddelse værende Meubler stedse skulle være paa Gaarden og holdes vedlige. J modsat Fald tilfalder Baroniet en svensk Sidelinie. Følgen heraf er, at Slottets Loft nu staaer opfyldt med gamle, ubrugelige Meubler. Den Holbergske Gave til Sorø=Akademi skal ogsaa være bunden til den Betingelse, at Akademiet vedbliver paa den Maade, som existerede paa Eierens Tid, og da Sore for nogle Aar siden blev forvandlet fra et ridderligt Akademie, som Jngen gjorde Brug af, til et almeen gavnligt Gymnasium, var der megen Tale om ikke de Holbergske Arvinger kunde gjøre deres Rettigheder gjældende. Hvad nu isærdeles Oprettelse af Grevskaber, Baronier eller Stamhuse angaaer, da indeholder en saadan altid en Uretfærdighed imod de yngre Børn, og er mange Gange endog til Skade for Successor, idetmindste har Erfaring ofte viist, at en Stamperre, som fra Barn af veed, at han er eneste Arving til at den Rigdom, der omringer ham, og stedse hører sig betitlet: den unge naadige Herre, har havt ondt ved at tilvende sig den Stadighed og Flid, som er nødvendig til at danne ham til en duelig Mand i Staten. - Dog jeg vil ei videre forfølge Slutningerne i denne Retning, men blot gjøre Forsamlingen opmærksom paa den Ulempe, at ved Oprettelsen af nye Grevskaber, Baronier og Stamhuse Selveiendom forhindres, og derved mange tu finde Hartkornsbeboere til evig Tid berøves de Goder, som Selveiendom medfører. Jkke maa man hertmod indvende, at det staaer Enhver frit at forvandle sit Gods til Arvefæste; thi om end denne Besiddelsesmaade nærmer sig Selveiendom, er den det dog ikke. Desuden strider dette ofte mod Erectionspatentet; men i alt Fald har Erfaring lært, at man ikke er tilbøielig til at benytte denne Afhændelsesmaade, da kun 38,000 Tdr. Hartkorn er forvandlet til Arvefæste, siden Fag. af 13 Mai 1769 udkom: og dette er ganske naturligt, thi ved at indføre Arvefæste, bortgiver Godseieren de væsentligste Deele af sin Eiendomsret, uden at erholde nogen dertil svarende Capital. Slutteligen vil jeg blot anføre til Beviis for Vigtigheden af dette mit Forslag, at det udtrykkeligt i den norske Grundlov er bestemt, at i Norge aldrig maa oprettes noget Stamhuus, om Grevskaber og Baronier kan der aldrig klive Tale, da der ei i Norge existerer, eller maa existere nogen Adel."(Forts.)