Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-10-13
J denne ærede Forsamling, hvor man kjender min Færd, finder jeg mig sikker imod den Mistydning, som om jeg vilde tage Parti for den ene eller mod den anden af de Retninger, som have viist sig i hine Kampe; mit Ønske og mit Haab er, at de maatte forsone sig med hinanden, at Alle, baade de, der her ere traadte frem i Kampen, og de, som ellers ere interesserede i samme, maatte forenes i fælleds Erkjendelse af Sandheden og i den billighed, som aabner Øiet for Sandhedens rette Erkjendelse, og som atter ved denne vinder sin Fuldendelse. Hertil vil og knytte sig en fuldere Tillid til Regjeringen. Der er vist Jntet, der ligger den mere paa Hjerte, end at forbedre den ringere Klasses Kaar og forædle dens Retstilstand; men den maa ogsaa tage Hensyn til alle Rettigheders Beskyttelse, og den kan ikke blive staaende ved de nærmeste og umiddelbare Følger af, hvad der kunde synes at tjene til hiint Formaal. Den kan imidlertid ikke Andet end vinde, naar det, der gjærer i en eller anden Klasse af Samfundet som et Stof, der virker Utilfredshed og indbyrdes Bitterhed, træder aabenbart og kraftigt frem i disse Forsamlinger, hvor det vil finde alsidig Drøftelse af oplyste og ved deres Medborgeres Tillid dertil ud seete Mænd fra alle Landets Egne og af alle borgerlige Stillinger. Fremgaaer det heraf, at der virkelig er Noget, der med sand Nytte og uden Krænkelse af Nogens Ret kan gjøres for hiin Klasse, da vil det være Regjeringen en Glæde at bringe det til Udførelse, og viser det Modsatte sig, saa ville de ikke tilbørlig overveiede Fordringer, og den derved fremkaldte Misstemning, tabe sig. Forinden jeg skrider til at ophæve denne Forsamling, har jeg at frembære min Tak til den udmærkede Mand, som ved Forsamlingens Valg har staaet i dens Spidse. Hans store Gaver og Jndsigter, hans Retsindighed, hans levende Jnteresse for denne vor Jnstitution, gav Alle en Forviisning om, at han hæderligt og til Forsamlingens, altsaa ogsaa til Fædrelandets, Bedste vilde røgte det Kald, der var ham betroet. Disse Forventninger har han heller ikke skuffet, og De ville vist Alle med mig erkjende den Fortjeneste, han ved sin dygtige og nidkjære Ledelse har indlagt sig. Ogsaa til Forsamlingens Vicepræsident bringer jeg min Hilsen. Vel har han, som Følge af Præsidentens ufortrødne Flid og uforstyrrede Sundhedstilstand, ikke havt Leilighed til at beklæde den Plads, hvortil han ellers var udseet. Men ved sin indsigtsfulde Bearbeidelse af nogle blandt de vigtigere Sager, der vare satte under Forsamlingens Overveielse, og ved sine klare og skarpsindige Foredrag i end flere, har han, som sædvanligt, udøvet en betydende og gavnlig Jndflydelse. Det har glædet mig, i hans fremrykkende Alder endnu at gjenfinde det Liv og den Kraft, hvortil jeg har været Vidne i en tidligere Periode, hvor jeg, der og selv da stod i Manddommens Kraft, flere Gange har været saa lykkelig at have havt ham til Medarbeider i betydelige og vanskelige Sager, i hvis heldige Fremgang han har havt en høist væsentlig Andeel. Fremdeles henvender min Tak sig til de Mænd, der have opoffret deres Tid deels paa at optegne de her i Salen udtalte Ord i Skrivt, deels paa, ved Pressen at bringe dem til almindelig Kundskab. Den Troskab og Nøiagtighed, hvormed det Første, og den Raskhed, hvormed det Sidste er udført, har Krav paa min saavelsom paa Forsamlingens Anerkjendelse. Men ogsaa Forsamlingen i dens Heelhed har jeg Tak, dybtfølt Tak at bringe, saavel for den Jndsigt og ufortrødne Flid, hvormed den har behandlet de den forelagte Sager, som for det Venskab og den Velvillie, som dens Medlemmer have viist mig. Gud lønne Enhver for hans redelige Anstrengelse i Kongens og Fædrelandets Tjeneste, og lade ham see velsignede Frugter af denne Virksomhed; den personlige Velville, som man har viist mig, staaer med uudslettelig Skrivt indskreven i et erkjendtligt Hjerte.