Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-07-25
Om General Dumouriers Memoires General Dumourier har ved sine nu udgivne Memoires oplyst mange Begivenheder i den nyeste Tid, dog forbeholdt sig selv endnu meere, som han kunde sige, men ikke vilde sige, f. C. om de tydske Troppers Tilbagemarsch af Frankerig i Efteraaret 1792. Jmidlertid er denne Bog, som den er, en meget mærkværdig Produkt, og stadfæster en Mængde virkelige Begivenheder, som mange udenlandske Venner af Conventen deels have udleet som Avis=Efterretninger, deels derom alvorlig tvivlet. Den Læser, som søger at underrette sig, og er villig til at lade enhver forudfattet Meening fare, saasnart han derfor kan tilkiøbe sig Sandhed, vil, efter denne Bogs Læsning, finde den fra sin Høihed dybt faldne Dumeurier meere slutningsrigtig og mindre foragtværdig, end hans offentlige Handlinger synes ved første Øiekast. Han retfærdiggjør sig ved Alt, fra Gøglerspillet med den røde Hue i Jacobiner=Clubben, indtil Convents=Commissariernes Anholdelse. Han viser ved enhver besynderlig, uværdig eller tvetydig Handling, sine Bevæggrunde, som ofte fortiene Eftergivelse eller bifald, men og ikke sielden skulle befindes utilstrækkelige. Disse Memoires bekræfte, at Dumouriers Character er saadan som sagkyndige Mænd alle 3) Taget af Archenholtz's Minerva for Mai 1794. 23) Hr. Archenholz forsikkrer, at Beretningen herom er ikke rigtig, og at han selv har været tilstede i Jacobiner=Clubben, da Du mourier, da værende Statsminister, spillede denne nedrige Rolle. rede have beskrevet den, nemlig Ærgierrighed, Jndbildskhed, Beqvemhed til Rænkesmederie, forenet med Forstand, Jndsigter, Mod og Talenter. Disse Hovedegenskaber, geleidede af en vel kort, men dog besynderlig Krigslykke, giøre ham til en særdeles mærkværdig Mand i vor særdeles mærkværdige Krig. Dog den, som ikke overiler sig i sine Domme, og ødsler med overordentlige Berømmelser, vil ikke tillegge ham Navn af en stor Mand, hvorpaa hverken hans ganske Uvirksomhed i Revolutions=Ele mentet indtil i Marts 1792), eller hans politiske Opførsel som Minister for de udenlandske Sager i den critiske Epoche strax efter Keiser Leopolds Død, eller hans practiske Viisdom som meget gieldende Raadgiver hos Ludvig i de afgiørende Maaneder April og Mai 1792, eller hans militærske Handlinger, som Feldtherre, give ham Fordring. Den Glands, som hans Seiervindinger, understyttede af Soldaternes rasende Mod og hans Lykke, kaste paa hans Krigsdaad, kan ikkun blende meget uøvede Øine og alle sagkyndige Militairpersoner finde disse Bedrivter langt fra ikke store nok, til at fordunkle hans endnu langt større Krigseil. Ærgierrighed er et Hovedtræk i Dumouriers Character, og den er, indtil Ækelhed, overalt kiendelig i hans Memoires. Just den Mand, der i sit Manifest til Hollænderne paa belagtig pralede, hvorledes Han havde drevet deres Overvinder, Hertugen af Brunsvig, foran sig, anseer her, ligesom det store Publicum i Almindelighed, alle Nationers Krigere for en Masse af uvidende Menneskeer; Han kalder sit Hollandske Feldttog: "det foranderligste og maaskee det vigtigste, som nogensinde er 7) Dumourier siger i anden Deel, Side 247, af fine Memoires: "at han har studeret Revolutionens Fremgang to Aar i Paris. gjort, fortæller omstændeligen sine besynder, lige projecteerte, men feilslagne Operationsplaner, nedsætter dybt sine Hielpemidler, og ophøier derimod ethvert af sine lykkelige Foretagender; Han siger og sig selv i 2den Deel, Side 240, jeg har, uden Modsigelse, indlagt mig en stor Berømmelse i Krig, for tæller, at Han har reist i Europa i 20 samt fulde Aar, bivaanet 10 Feldttoge, have i sit 22de Aar 22 Krigssaar at fremvise, og endelig, at Han har skabt en Stad og en Krigs havn (Cher burg)