Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-03-06
J nogle af de forrige Nummere gaves en kort Udsigt over Spanien og dets Beboere. Det blev der sagt, at i Midten af dette Rige, i begge Castilierne og Leon, ikke fandtes særskilt liggende Gaarde, som hos os og i andre Lande, men at Landmændene allevegne boe i smaae Stæder, der ligger een eller en halv Miil fra hinanden, og hvorved Egnen faaer et neget eensformet Udseende. Vi ville her anføre noget Nærmere om disse Byer eller Stæder, og derved tillige Adskilligt om Spaniernes særegne Levemaade. Man maa i hiin Deel af Spanien paa ingen Maade forestille sig Landet som smukt eller at besidde saadanne pictureske Gjenstande, som ere saa almindelige paa andre Steder. Man maa derimod for det Meste tænk sig en stor Slette, eller rettere flere Sletter paa 10 til 12 Miles Udstrækning, der gjerne i een eller flere Retninger adskilles ved smaae Bjerge fra en lignende, og i Almindelighed gjennemstrømmes af en Flod. Paa en saadan Flade sees neppe en halv Snees Træer, undtagen der skulde være hist og her et lidet Stykke Land, begroet med en Art af Buskvært, der forsyner Jndvaanerne med den Smule Brændsel, som de behøve Savnet af Løvtræer i Forening med det eensdanne Udseende af Jordbunden, og Stædernes simple Udvortes, som synes med Undtagelse af Kirkerne at ligne en Samling af teglhængte Jordhytter, foraarsager, at Castilien snarere faaer Ligning med en Ørken end med en dyrket Provinds. Alle smaae Stæder ere byggede af de samme Malerialier og efter een og samme Plan. De indeholde hedvanligen 100 til 3 eller 100 Huse, der ifølge en spansk Calculation ville indeholde omtrent et fiirdobbelt Antal af Beboere, altsaa 400, 1200 eller 1600 Mennesker. Husene i disse Flækker ere meget smalle og sjelden høiere end eet Stokværk. Det Jndre er sædvanligt hvidtet, Gulvet lagt med Muursteen, satte paa Enderne ved Siden af hinanden, og Væggene udzirede med nogle franske Malerier i grelle Former, der forestille Helgene eller Martyrer. Nu og da finder man ogsaa et Afladsbrev eller en skriftlig Tilladelse til at kunne nyde forbudne Spiser i Fasten og ellers, hvilken man har kjøbt i det nærmeste Kloster; desuden imellemstunder et udsmykket Metalcrucifix. Det eneste Vindue i Bygningen er meget smalt og sjeldent forsynet med Glasruder; men i dets Sted Skudder, eller et Stykke i Olie dyppet Papiir, fæstet paa det, for herved nogenledes at holde kolde Vinde og Vinteren ude. Væggene udvendigen have den naturlige Farve af den Leerjord, hvoraf de ere opførte, med Undtagelse af et Rum paa nogle faa Fod paa enhver Side af Døren, som er udpyntet eller snarere vanziret ved raae Forestillinger af Blomster eller Mænd, malede røde paa en overkalket Grund – en Skik, der er en Levning af en gammel maurisk Sædvane. Væggene ere dannede af store, ubrændte Leermasser, næsten tre Fod i Længde, til en Brede af omtrent 12 til 18 Tommer og en ligesaa stor Tykkelse. Sædvanligen ere de understøttede nogle faa Fod fra Grunden af med to eller tre Lag af brede Kampesteen. Ved Døren, der for det Meste er deelt i to Dele, og tæt beslaaet med brede, rundhovede Søm, findes to eller tre brede Steenbænke, paa hvilke Huusmødrene sidde og spinde den meeste Tid af Dagen i godt Veir. - De snevre Stræder, som adskille Rækkerne af Husene, ligne de tørre Flodleier af Bjergstrømmene, og i Regntiden maae de ligne dem endnu mere. Kirkerne danne en forhavsende Contrast til deres lave Nabo huse, da de ere skjønne Bygninger med forholdsmæssige, høie Spiir, hvori een eller to Klokker. Deres Jndre er meget nydelig udprydet; Alterne skinne især i ikke liden Glands, og den hellige Jomfrue (Senno ra) er ofte udpyntet med en Bekostning, der sandsynligviis vilde være tilstrækkelig til at klæde alle Jndvaanerne i Staden. En By med 1500 Jndbyggere har gjerne to store Kirker med tre eller fire Præster (euras).Der findes ingen Boutikker, som udstille deres Varer i Vinduerne eller paa Udsalgs Dørene, saaledes som det er i Brug paa andre Steder. Der gives alene to Udsalg, nemlig Kroen og det Sted, hvor Tobak sælges, da dens Salg er et Monopol for Regjeringen. Chirurgen i Byen er tillige Barbeer Han betales for hans første Egenskab med omtrent i Tønde Hvede om Aaret af hver Familie, men kun paa den Betingelse, at han aflægger i det Mindste en Gang om Ugen et Besøg hos Enhver; og omtrent med en halv Tønde for hans sidste Profession, naar Folk barberes hjemme hos ham selv; men skulde Nogen være saa overdaadig, at han ønskede at rages i sit eget Huus, da maa denne give det Dobbelte af Korn Apothekeren betales paa samme Maneer, kun mindre rundelig, eftersom hans Embede ansees for ringere end Chirurgens. En Skrædder gjør regelmæssigen een eller to Gange om Aaret, liig en vandrende Musicant, sin Omgang i et vist District, og betales ligeledes deels med fri Underholdning, deels med Penge. Denne Artikel er forresten temmelig knap, og ikke ofte brugt mellem Spanierne, da deres meste Handel sædvanligen skeer ved Omtuskning. Mange Familier ere saa formuende, at de ere istand til at forbruge Chocolade og Sukker, som maa hentes fra et Oplagsted, der ofte er to eller tre Miil borte Om Sommeren forsyner en Slagter et Dusin Byer i Nabolauget med Kjød, om Vinteren fortæres derimod sjelden anden Føde af Dyr, end det tørrede Kjød af Geddekid, der er herligt og maatte gielde for en Delicatesse, naar det var almindeligt. Kornvarer og Viin haves i en saadan Overflødighed, at disse Artikler strække langt videre end til Jndbyggernes eget Forbrug, men Markedspladsene til deres Salg ere saa langt borte, og Udgifterne med at føre dem derhen ere ofte saa betydelige, at det ikke kan betale sig at bringe dem did. Den naturlige Følge heraf er, at Landstæderne næsten stedse savne alle de Beqvemmeligheder og Artikler, som de kunde modtage til Bytte paa deres Kornvarer, og at de frembyde en underlig Blanding af Fattigdom og Overflod. Saaledes træffer man ofte Folk, som ligge og bade sig i Solskin den halve Dag i disse Byer, stærke og af godt Udseende, og som af og til tre Man drikke deres gode Viin; men som til samme Tid er kun halvt klædte i en Dragt, der er gaaet i Arv dem i det Mindste fra deres Bedsteforældre, lappe lasede og saaledes bødede, at ikke en Klud kan finde større end en Haandsbred. Præsterne i Stæderne besidde stor Jndflydelse og deres Sognefolk og ere i Almindelighed meget agte og dette i en langt høiere Grad end Munkene Klosterbrødrene, hvis Credit just ikke er stor. En ske Officerer, hvilke i dette sidste Aarhundrede, ofte have besøgt Halven, forsikkre, at de af et Erfaring have fundet iblandt hine mange Mænd gode moralske Principer, og som opførte sig paa priisværdig Maade i deres Menighed. Undtagel kunne vel ogsaa her møde, men langt fra ikke iblagde verdslige Geistlige eller Sognepræsterne saamesom man i Almindelighed troer.