Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-11-25
Som Referent oplæste Holm Comiteens Betænkning. Man var enig i, at Udkastet paa en tilfredsstillende Maade har løst dets Opgave og fandt kun adskillige Redactionsforandringer og Jndstillinger tilraadelige. Dernæst foretoges til foreløbig Behandling Sagen betr. Udkast til en Anordning indeh. Forandr. af Best. i Pl. 7de Marts 1827 ang. Salarium for Høiesteretsadvocaterne og Overretsprocuratorerne i Justitssager. Bruun foredrog, som Referent, Comiteens Betænkning, hvori indstilles, at Udkastet, med nogen Modification, emanerer som Lov. Syttende Møde, den 3die Novbr. Præsidenten havde, blandt andre private Andragender, modtaget følgende: Otterstrøm - Petition fra 172 Borgere og Jndv. i Viborg om at Stænderne maatte tilstedes Control med Skatte= og Afgiftsvæsenet, saavelsom besluttende Deeltagelse i Lovgivningen i Almindelighed. – Petitionen afgaves til ved. Comitee. Hald oplæste dernæst et Forslag til en Petition om nogle Forandringer i Trykkefrihedslovgivningen. Forslaget gaaer ud paa Ophævelsen af Pl. 2den Oct 1810 og Pl. 13de Mai 1814; det indeholder altsaa de samme Jndstillinger, som findes i den roeskildske Petition. De mod denne anførte Grunde anfægtedes stærkt af Proponenten. Han udhævede, at de for Ubetimeligheden anførte Grunde ere langt mindre urgerede af Commissarius, end af enkelte Deputerede. "Jeg vil her ikke tale omde ubeviste og ubeviislige Tendentser hos Journalisterne, som et Par Medlemmer have vovet at anføre, saasom: at Journalisternes "Attraae kun gaaer ud paa at fortrædige og kaste alt det Bestaaende tilgrunde, for at opbygge deres egne Luftkasteller;" at Pressens Ordførere have sat sig til Formaal, at ophidse ethvert Gemyt," "at virke paa Lidenskaberne, ikke paa Fornuften, det er det Haab, som driver dem; "deres hele Tragten gaaer ud paa, at vinde nogle usle Skillinger." Thi ligesom denne Skildring, ikke finder Bestyrkelse i Journalliteraturens virkelige Beskaffenhed; ligesom det er i høieste Grad letsindigt, at ville med apodiktisk Vished yttre sig over det, som hviler i Hjertets skjulteste Dyb, saaledes kunde man forud vide, at den kgl. Commissarius ikke vilde, ikke kunde nedværdige sig til at bruge slige Yttringer." Proponenten imo degik derpaa endeel af de i Roeskilde fremførte Jndvendinger, mod hvilke han tildeels argumenterede af selve Commissarii Yttringer sammesteds. Endelig har en Deputeret opstillet vort Forhold til de udenlandske Magter som et Skrækkebillede. Jeg vil ikke citere de hidhørende Ord. Jeg oprøres i min Siels Jnderste ved den Tanke, at en saadan Grund kunde have nogen Sandhed i sig. Jeg blues ved at tænke mig, at det skulde være kommet saa vidt med Danmark, at en udenlandsk Minister, en charge d'assaires, der ikke kjender vort Sprog, ikke kan læse vore Journaler, skulde kunne banlyse lovbunden Trykkefrihed fra vore Grændser. Skulde en engelsk Minister forlange et fremmed Lands Undersaat straffet for Yttringer og Engellands Politik, som i hans eget Land vilde være ikke blot ikke strafbare, men aldeles lovlige? Han vil, han kan det ikke. Proponenten paaviste, hvor betydeligt dette Skrækkebilled træder i Baggrunden, naar man efterlæser den kgl. Commissarii Yttringer. Jngerslev anbefalte Forslaget. Han indrømmede at den periodiske Presse gjorde sig skyldig i Misbrug, men tillige at man har den at takke for en stor Deel af den Jnteresse, der er bleven vakt for offentlige Anliggender, især i Jylland. Ere endog Journalisterne gaaede forvidt, have de dog herved neppe skadet den Sag, som de vilde bestride. – Det maa desuden betænkes, at det vistnok stedse er i den bedste Hensigt og for at gavne Fædrelandet, at Journalisten virker, hans Stilling til de høiere Auctoriteter er ikke behagelig, og troede han, at han, ved at vælge en mildere Vei, end den, han følger, kunde ligesaa godt opnaae sit Øiemed, vilde han vist ogsaa gjøre det. Feiler han da i Valget, bør han heller ikke bøde altfor haardt, thi feile kan jo ethvert Menneske." Lüttichau. "Det har overrasket mig, at høre Proponenten paa en saadan Maade, som skeet, angribe dem af de roeskildske Deputerede, som have været af en anden Mening end han, om Dagens Gienstand, og det forekommer mig aldeles ikke i sin Orden, paa den Maade her at underkaste den anden Stænderforsamlings Deputerede en Critik, og det en meget stræng Critik. Naar f. Ex. Proponenten, om jeg ellers ikke maatte have misforstaaet ham, har sagt, at den kgl. Commissarius ikke har nedværdiget sig til at bruge saadanne Yttringer, som flere Deputerede, da ligger heri en meget haard Beskyldning mod disse, og jeg maa for mit Vedkommende protestere mod Sligt i denne Forsamling." Hald. Eet er at angribe en Deputeret, et Andet, at man, naar man behandler en Sag, som tidligere har været foretaget, da underkaster de Grunde, der ere blevne anførte, en Critik. Denne Critik maa falde ud efter Grundenes indvortes Beskaffenhed, og der gjælder Person, ligheden aldeles Jntet. Saameget mere har jeg maattet kunne anstille en saadan Critik, som jeg personlig er aldeles ubekjendt med de Talere, hvis Ord jeg har citeret, og jeg har heller ikke nævnet deres Navne, thi disse gjøre slet Jntet til Sagen. Jeg har vel brugt Udtrykket nedværdigende, og den foregaaende Taler har aldeles ikke misforstaaet mig i denne Henseende, men de fremkomne Paastande have vistnok maattet gjøre et saadant Jndtryk paa Enhver, som har læst dem, at han ikke har kunnet Andet, end finde dem meget nedværdigende." Lüttichau. "Jeg har aldeles Jntet imod, at man her henter Grunde, fra hvad der i den r. Forsamling er forhandlet, men det forekommer mig kun, at dette bør skee paa en sømmelig Maade, og naar man om andre Deputerede betjener sig af Udtryk som nedværdigende, da finder jeg det ikke sømmeligt." Hald. "Sommeligheden bør vistnok altid iagttages; men Begrebet herom er noget forskjelligt og jeg har aldrig kunnet troe, at overskride Sømmelighedens Grændser ved at kalde det nedværdigende, at Nogen med en saadan Bestemthed, som de Ord, jeg nys citerede, vise, tør træde frem og læse, hvad der staaer skrevet i Hjerterne; thi hvilken Dødelig kan dog det?" Commissarius skulde ikke opholde sig ved de haarde Udladelser om enkelte Deputerede i Østifternes Forsamling, hvis Yttringer maaskee kunne have været noget overdrevne, men ingenlunde have den Betydning, som Proponenten har tillagt samme. Commissarius antog, at get var Forsamlingen bekjendt, at det ikke er nu og da, Pressen misbruges, men at der gives Blade, som gjøre en Profession af at sætte Regjeringens Foranstaltninger i et forhadt Lys ved Hielp af usande eller halv sande Fremstillingur . . . Han gjorde opmærksom paa de særdels Betænkeligheder, der møde ved Ophævelsen af Pl. 2den Octbr. 1810, hvorefter politiske Nyheder og Efterretninger ei maa meddeles af andre end de dertil priviligerede Blade. Denne Jndskrænkning har saa godt som ingen Indflydelse paa Behandlingen af de inden. Anliggender; det sees daglig, hvorledes Bladene med stor Frihed, ofte paa en høist anstødelig Maade, omtale Regjeringens Foranstaltninger, ja endog Statens Forfatning. Commissarius søgte at vise, hvorledes det var at vente, at Pressen, naar hiint Baand blev løst, vilde misbruge den givne Frihed paa en for fremmede Magter fornærmelig Maade. Men han nævnte derhos en anden vigtigere Grund, den politiske Presse vilde, naar den blev frigivet, udtale sig med Uvillie mod adskillige Stater og Regjeringer og med Styrke yttre sig for, at vor Regjering burde slutte sig til de Magter, med hvilke hine Stater ikke staae i god Forstaaelse. Slige Yttringer vilde af fremmede Regjeringer blive anseete som Udtryk for Regjeringens Stemning, og dette kunde under critiske Forhold have en meget betænkelig Indflydelse. "Naar man læser om den Stemning, der hersker i Frankrig, kan man vistnok blive noget ængstelig ved at give den politiske Presse en større Frihed."Med 43 Stemmer mod 1 vedtoges en Comitee, hvis Medlemmers Valg udsattes, indtil det næste Andragende var foretaget. (fortsættes.)