Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-06-15
Stockholm d. I Junii. Da der paa Wermdøen blev holdet Sognestevne i Anledning af Forstærkningsmandskabets Tilveiebringelse, viste nogle af Øens Jndvaanere en uventet Uvillighed, der foranledigede, at de hastigste Foranstaltninger maatte træffes, for at overtyde de vildledte om det Utilbørlige i denne deres Fremfærd og den sikkre Straf samme kunde have til Følge. Disse Forestillinger have virket og Søndagen den 26de f. M. indfandt sig en Deputation af Øens Jndvaanere hos H. K. H. Kronprindsen, til hvem H. M. Kongen havde øverdraget at imodtage den. Deputationen anførtes af Kgl. Notarius Publicus Bjørling, som i en Tale til Kongen forestillede Hs. Majestæt, at det dog ikkuns var den mindste Deel af Wermdøens Beboere, der, forledte ved fremmed Jndflydelse eller endnu smertende Erindringer, havde gjort sig skyldige i hiint strafværdige Optrin, forsikkrede Høistsamme om fremtidig Lydighed og Jver for at fremme Hs. Majestæts Hensigter, og bønfaldt Hs. Majestæt at dog ikke Wermdøens Jndvaanere, for denne afskyelige Hændelses Skyld, maatte være udelukte fra Hs. Kgl. Naade. - Hs. K. H. Kronprindsen behagede derpaa i Naade at svare følgende paa Fransk, som paa Stedet oversattes paa Svensk for Deputationen: "Kongen har med Smerte erfaret de forbryderske Uordener, der ere forefaldne paa Wermdøen. Hvis ikke Hs. Majestæt havde raadspurgt den Mildhed, som udmærker ham, havde han i Øieblikket kunne sætte Eders Øe uden for Constitutionens Beskyttelse og stemplet dens Jndbyggere med den almene Stemmes Afskye. Kongen har intet lovstridigt befalet. Han har blot iværksat en Beslutning af Rigsstænderne, som Hs. Majestæt selv har bekræftet. Hs. Majestæt havde følgelig Ret til at vente en uvilkaarlig Lydighed. Uordenens Epoke er forbi. Lovenes Kraft maae vise sig. - Kongen, som, overeensstemmende med Rigstændernes Beslutning, lovligen havde kunne udskrive 50,000 Mand til Armeens Recrutering, har alligevel ikke fordret mere end 15,000 Mand, da han ansaae dette Antal for at være tilstrækkeligt til Rigets Forsvar. - Alligevel have J kunne miskjende Hs. Majestæts faderlige Hensigter. Havde Eders Fædre havt lige saa lidet Fædrelandskjerlighed som J, saa havde Sverrigs Sønner nu været Slaver under fremmed Aag. Jeg spørger Eder, Ville J forblive hvad J ere, Svenske, frie og uafhængige? – Jeg bærer alle redelige Svenske i mit Hjerte. Jeg kaldtes hid af Kongens og Folkets forenede Røst. Jeg kom, fuld af Tillid, for at forsvare og beskytte Eder, men vover man at imodsætte sig de givne befalinger, da skal den lovlige Magt træffe den Ulydige, ligesaa sikkert og hastig som Himmelens Lyn øvrigt sætter jeg mig i Eders Sted. J have endnu et smertende Minde af det forrige Landeværns Behandling. Den, som da saae sin ene Søn ynkelig omkomme, kan frygte for at overgive den anden til en lige saa frygtelig Skjebne. Men, jeg igjentager det – hvis Statens Vel skulde kræve, hvilket jeg endnu ikke troer, at Eders Sønner skulle rykke ud til dens Forsvar, da bliver jeg den, som gaaer i Spidsen for dem, og de skulle blive behandlede som mine egne Sønner. - Lader derfor disse barnagtige Bekymringer fare, og betænker, at det eneste Middel til Selvstændighedens Vedligeholdelse. er at være forberedte mod ethvert fiendtligt Forsøg. - Med Fornøielse har jeg erfaret den Anger J nu vise. Ved Erfaringen er det bleven mig let at læse i Menneskers Ansigter. Jeg seer at Eders Hjerter erkiende deres Vildfarelse. Jeg er viis paa, at det ikke var Ondskab, men fremmed Jndflydelse, som i det Øieblik forførte Edder. - Jeg skal bede Kongen tilgive Eder og glemme Alt, for Eders betimelige Angers Skyld, men vider med Eders Opførsel herefter at fortjene og paaskiønne denne Naade. - Jeg vil ei kjende deres Navne, som deeltoge i Uordenerne, men jeg skal altid beholde Mindet om de Wermdøeboere, der viste sig som redelige Svenske, og lykkeligviis er deres Antal det største. - For at vise Eder at jeg vil drage et Dække over det Skete, vil jeg een af disse Dage besøge Eder paa Eders Øe tilligemed min Søn. Jeg skal komme uden Vagt, i det jeg ingen anden vil have, end den jeg altid bør finde i Eders Hjerter. - Derefter begav H. K. H. Kronprindsen, ledsaget af H. K. H. Hertugen af Sødermanland, og de til D. K. H. Opvartning henhørende Personer, samt Deputationen, til H. M. Kongen, for hvem H. K. H. i en lige saa skjøn Tale tolkede Wermdøeboernes Følelser og nedlagde sin Forbøn. - Hs. Kgl. Majestæt behagede derpaa i Naade at erklære, at Hs. Majestæt, paa H. K. H. Kronprindsens Forbøn, vilde glemme hvad der var passeret; men at Hs. Majestæt med Tillid ventede at denne hans nu beviste Skaansomhed ogsaa skulde vorde erkjendt med underdanig Taknemmelighed af Wermdøeboerne, samt at deres lydige Opførsel i Fremtiden burde, i den Henseende, baade retfærdiggjøre Hs. Kgl. Majestæts Naade og blive en Borgen for deres udviste Angers Oprigtighed, Deputationen havde derefter den Naade at kysse Kongens og H. K. H. Kronprindsens Haand, hvorefter den aftraadte. (Efter Jnr. T.)J Verona beskjæftiger man sig med at fabrikere indenlandsk Peber af Planten Polygonum hydropper, der voxer ved denne Stad paa fugtige Steder. Neue Zeit.) Cap Løvenørn. - J den nyligen udkomne anden Deel af Capitain Krusensterns interessante Opdagelses Reise, er en nøiagtig nautisk Beskrivelse af den hidindtil næsten ubekiendte Halvøe, Sachalin eller Tschoka, Norden for Japan, der paa de fleste Kort er ansat som en stor Øe ved Siden af det Chinesiske Tartarie. Den første Russiske Verdens Omseiler har ved denne Undersøgelse havt og benyttet Leilighed til at hædre flere i Søefarten berømte Mænd, ved at give de nye opdagede Egne Benævnelser efter disse for Søefarende saa dyrebare Navne. Det maa være den danske Læser kjært, at finde i disse fjerne Egne for en af vore Medborgere oprettet et Minde, der er varigt. Vel vilde Commandeur Løvenørn aldrig kunne forglemmes i Navigationens Annaler; men det maae fryde hans Medborgere at see denne Mands Fortjenester saaledes hædrede af en saa udmærket Fremmed. Denne i sig selv mærkelige Egn faaer derved for os en særdeles Jnteresse. - Neppe befandt vi os, siger Capitain Krusenstern, efter at have beskrevet Farten igjennem Strædet laPerouse, i Parallelen ved Cap Anma, da vi mistede vor meget gunstige Vind og fik Havblik, der vedblev 24 Timer afvexlende med lader Kuling fra Norden. Om Middagen laae Cap Aniwa i S. V. 817 og et andet Cap, hvilket jeg i Begyndelsen urigtigen ansaae for Cap Tounyn, laae i N. V. 32. Jeg har kaldet dette Cap Løvenørn efter min Ven, den fortiente Commandeur i den danske Sø-Etat. Jndtil dette Forbjerg tager Vestsiden af Patience Bugten en Retning til N. N. O., og bestaar af høie med Skov bedækkede Fielde. Kysten bestaar af steile Klipper, uden Bugter, en ubetydelig Fordybning undtagen, der danner en aaben Fjord, og en anden noget længere mod Nord, hvis syndre Spidse Cap Løvenørn er. Cap Løvenørn ligger paa 46 107 N. og 10 Miil meer til Østen, end CapAntwa; d. c. 216. 20 oc V. *). Det bestaaer af steile Klipper, der udmærke sig meget fra den øvrige Steenkyst ved deres gule Farve. Herfra tager Kysten en meer vestlig Retning, og bestaaer, ligesom den sydlige, af en temmelig høi Bjergkjæde, hvilken i denne Aarstid **) var endnu paa nogle Steder bedækket med Snee. En stor Mængde Hvalfisk og Sælhunde, hvis Roe vel aldrig var bleven forstyrret, legte omkring Skibet.