Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-11-04
Aarhuus. Den høitidelige Jubelsest, Sandhedens og den 6 stelige Friheds Fest er nu tilbagelagt, og hvilken Pritestant har vel kunnet bivaane den uden at giennen trænges af den dybeste Ærbødighed for den Mand Minde, hvis Daad den tilbagekalder i Erindringen men især af den meest levende Taknemmelighed moden Algode, i hvis Haand hiin Mand var et herliRedskab, og som ved denne Sandhedens Herold kal te os fra Trældom til Frihed, fra Vankundigheder, Nat til Kundskabens klare Dag. - Ogsaa heri Bye helligholdtes denne Fest i Overeensstemmelse me Landsfaderens Villie. Den 30te Oct. om Aften Kl. 5 bebudede Klokkernes Lyd Festdagens Nærmelse. og derpaa udførtes med blæsende Jnstrumenter adskilige Palmetoner fra Domkirkens Taarn. De gam ærværdige Melodier, som i Skumringen løde ned fra de ved Ælde ligesaa ærværdige gothiske Mure, maatte opvække fremme Følelser hos enhver der havde Sand for den forestaaende Fests Anledning og Hensigt. Festens Begyndelse forkyndtes den 31te Oct. ved Morgen gry med 27 Kanenskud. Til Høimesse prædikede H. H. Biskop Birch over den anordnede Text, og udvilede ved denne Leilighed: den christelige Religions Skjebne gjennem dens forskiellig Tidsaldre. Talerens hiertelige og grundige Foredrog der, her som altid udmærkede sig ved den ædteste Simplicitet, fængslede aldeles den talrige Forsamling. Opmærksomhed. Da efter Prædiken Psalmen: Oste re Gud vi love Dig, var afsiungen, opførtes fra Orgelet en Cantate, med Musik af Cantor Kabell i hvi Udførelse han blev understøttet af Cathedralskolens Disciple og endeel af Musikens Dyrkere her i Byen, som af H. H. Biskoppen vare anmodede om at bidrage til Festens Høitidelighed. Festens anden Dag høitidelige holdtes i Cathedralskolen paa den befalede Maade, efter foregaaende Jndbydelse, ved et, af Hr. Overlærer Touber forfattet, Program hvis Jndhold var Grundtræk til Aarhuus Skoles Historie r fra dens første Begyndelse indtil nærvædrende Tid. Hr. Professor og Rector Stougaard holde derpaa for en talrig Forsamling, bestaaende af Stiftets høie Øvrighed, Byens og endeel af Omegnens Præster, samt andre Videnskabsmænd, en skiøn latinsk e Tale hvis Hensigt var, at fremstille Europas Forfatning saaledes som den rimeligviis vilde være bleven, hvis Luther ei havde iværksat Reformationen, samt vise at vi paa ingen anden, end den af ham betraate Vei, kunde have opnaaet den religiense. og borgerlige Frihed hvoraf vi nu ere i Besiddelse. For Rettorens Tale blev den gamle, latinske Sang: Veni fancte spiritus, med sin herlige Melodie afsiungen, og efter Talen opførtes en dansk Cantate hvortil Texten var af Adjunct Blacht og Musiken af Cantor Kabell. Skolens Disciple udførte Syngepartierne og understøttedes ligesom i Kirken af adskillige Musikens Dyrkere. Festens tredie Dag opførtes Cantate i Fruekirke. Ved Solens Nedgang forkyndtes ved Kanenskud Enden paa denne sieldne Fest, en Fest som kun saare faae af den nulevende Slægt forhen have oplevet og hvis Gienkomst kun saare faae ville opleve. Dog vi ere Tidens Børn, og her er ikke vort Hiem, men vi kunne sikkert stole paa at den Gud som giennem trende Aarhundreder har værnet om Sandhed og Frihed ogsaa fremdeles vil beskierme dem iblandt os og den Slægt som skal fødes at Vantroe og Overtroe mere og meere vil forsvinde, og at den sande Oplysning engang vil gaae Haand i Haand med den christelige Fromhed og lede Menneskeslægten med sikre skiønt langsomme Skridt stedse nærmere til sit evige Maal! Domkirkens største Klokke, som har været revnet, er nu bleven omstøbt, og lod sig første Gang høre Aftenen for Reformationsfesten. Den er omstøbt af Klokkestober Reimer i Randers, en 70 aarig Olding, som i sin Levetid skal have støbt over 200 Klokker. Dette vistnok vanskelige Arbeide er udført med megen Held. Mellem det sielige Løvværk staaer, In festum seculare, anno MDEXVII ob religionem a Luthero reformatam, habitum. han campanam fudit Daniel Reimer Randrusii. og paa Siden: Sanda at er flammis, totum moventibus orhen, Effluxit populo pura verenda fides, Congesto pridem somiti cum subdere facemLutheri strenu haud timuere manus, Sic ego per flammas, cum fracta et raucjacerem, Lapo ter secule, inde sonora exi, Qvæ jubilent reformati prolatura per auras, Mente reformandos nec monitura minus.