Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-07-11
Skulde dette Brev falde visse Berniske Fruentimmerne i Hænderne, saa ville de sikkert holde mig for at være en melancholsk Pedant, eller dersom de ikke vilde bedømme mig saa ubilligt, for en latterlig streng Moralist, som ikke kiender Verden, eller som vil reformere den efter sin Stuemoral. Selv ifald jeg endog var sikker for at ingen skulde faae at vide, at jeg har skrevet dette Stykke maatte det dog giøre mig ondt, at jeg ikke kan sige lutter skiønne og gode Ting, om det smukke Kiøn i Bern, som dog i en saa høi Grad fortiener denne Titel. Men for en Philosoph, og især for en gift Philosoph, vilde det dog være en Skam at opoffre Sandhed for Skiønheden eller at mangle Mod til at sige, at de vilde blive endnu skiønnere, naar de med deres udvortes Tillokkelser for band deres Mødres og Bestemødres Dyder, uden hvilke de hverken selv kunne blive virkelig lykkelige eller giøre endre lykkelige. Jeg vilde slet ikke bebreide de smukke Bernerinder at de sminke sig (her er kun Talen om Damer af første Rang; thi Fruentimmer af vor Stand sminke sig sædvanligen ikke) naar jeg ikke maatte beklage, at de fordærve den friske og blomstrende Farve, som Naturen har skiænket dem med elendige Paaklininger, hvorved de hentærede blege Pariserinder søge med Konstens Hielp at forskaffe sig de Roser Naturen har nægtet dem. Man distingverer forresten her imellem at paalægge rødt og at sminke, hvorunder man allene forstaaer den Skik, at overklistre Huden med en hvid Firnis, som for det meeste forvolder kræftagtige Saar eller en uhelbredelig Tæring, og her allene eller dog fornemmelig bliver holdet for et Beviis paa Forfængelighed og Koketterie. Men fornuftige Reisende vilde dog gierne pardonnere de Berniske Fruentimmer Brugen af den røde, og selv i visse Tilfælde af den hvide Sminke, naar de ikke tillige med denne Skik havde optaget andre af de Franske Fruentimmer. Man kan nu ikke længere sige med Stanian, at Love og Moder modsætte sig alt Galanterie, og at de huuslige Sagers Besørgelse beskiæftige hele Bernerindernes Tid og alle deres Tanker fra deres tidlige Barndom af, og at der gives kun faae Fruentimmer, som ere indviklede i Kiærligheds-Forstaaelser, hvilke i alle Lande pleie at være en Virkning af Fruentimmernes Lyst til Pynt og Lediggang. Der gives vel endnu Damer af første Rang, som sætte meere Priis paa deres Dyd end paa deres Skiønhed, som elske deres Mænd og Børn høiere end deres Tilbedere, og som bekymre sig mere om deres Huusvæsen end om de unge Herrers Biefald; men disse Exempler blive stedse sieldnere, som Antallet af de Schweitseriske Fransøsinder bliver hvert Aar større. Man seer efterhaanden i Bern, at en omhyggelig Børneopdragelse og Bestyrelse af Huusholdningen ikke blive længere regnede iblandt de fornemme Fruentimmers Pligter; men blive regnede iblandt Jnformatorers, Huusholderskes og andre tienende Personers Forretninger, og at man er allerede tilbøielig til at holde dem for en Skam for en fornem Fødsel og Stand. De fleste Berniske Damer tilbringe Morgenen ved Toilettet, eller dog i de unge Herrers Selskab, og Eftermiddagen og Aftenen i Assembleer eller ved Gjæstebudde og paa Baller. J en saadan Tummel af uophørlige Adspredelser, og ved en saadan Fiernelse fra alle alvorlige Arbeider og Tanker er det overmaade vanskeligt at bevare Hiertet ufordærvet, Dyden uplettet og den helligste af alle Forbindelser ukrænket.