Ribe Stifts Adresseaviser, 1797-05-05
Siden De nu er saa alvidende Hr. Byefoged, saa giør De vist Verden den Fornøielse at sige den, naar og hvorledes Enden vil blive paa den nuværende Krig, i Europa. - Af Vedkommende ville De vist kunde vente megen Forbindtlighed og Belønning, for saa skiøn Anvendelse af Deres dybe Jndsigter og vare Kundskaber. - Nu paa Deres vare og nye Maade at argumentere paa. - Hr. Byefogden siger videre: Jndtil jeg Beviser, at det hverken haver været mig physisk eller moralsk mueligt, at forfatte eller medvirke i de forbemeldte Anonyme Bekiendtgiørelser, er det baade mueligt og kan efter rigtig Raisonnement være virkeligt, at jeg er Forfatter eller Deeltager i Bekiendtgiørelserne. Hvilken lærd Slutning? – efter den bliver Christiani Qvinti gamle velgiørende Lovbud - at den den sigter, og ikke den Sigtede, skal det lovligen bevise unødvendig; og hvikken Lættelse er dette ikke i Processer; - hvor maa Parter, Dommerne og Skriverne, ikke være Hr. Byefogden forbundne for denne nye Lære, – Saaledes er det at have studeret, der hænger dog altid noget aparte ved. - Dog, jeg vil svare min Roes; thi af en Dommer der bygger sine Slutninger paa saa eelendige Grunde, kan for urettet Uskyld ikkun vente liden Beskyttelse og Erstatning. Om Hr. Byefogden har gjort vel udi, at udklække dette vanskabte Foster af Grundsætninger; - og om Frembringelsen deraf giør Deres Forstand og Hierte Ære, - uden at gjøre Deres Retskaffenhedtvendig, vedkommer ikke Sagen. - Jeg vil allene ved et Exempel bevise, hvor læt Hr. Byefogdens nye Sætning kan anvendes imod Dem Selv, nemlig saaledes : Da mine Vinduer til Gaden f. A. voldelig bleve indslagne, gik jeg med min ældste Søn til Hr. Byefogden, som Politiemmester, og anmeldte Voldsgierningen, hvorved den offentlige Ros var sat i Fare, - og, endskiønt dette var Kl. Et om Natten - fandtes dog Hr. Byefogedens Port - Dørrene til hans Værelse, lige ind til hans Sovekammer - alle aabne - og Hr. Byefogden selv, laae i Sengen med Frakken paa - Sagen overdrog jeg til Hr. Byefogden paa Justitiens Vegne, og for at lette denne i sine Undersøgelser, udlovede jeg, ved offentlige Placater og Trommeslag, 100 siger Et Hundrede Rigsdaler til Belønning, for hvem som kunde opdage Voldsmændene; - og denne Sum staaer endnu tilrede for samme Opdagelse. Hr. Byefogden afholdt og et Forhør derover, uden i denne vigtige Sag at tage Deponenterne i Fed; disses blotte Ney, maa have været Hr. Byefogden nok til at troe paa deres Uskyld og Uvidenhed, og ventede maaskee derfor, at om den skyldige eller Medviderne og Medhielperne i denne onde Handling vare deriblandt disse da strax skulle giøre Bekiendelse; - Men, da ved dette Forhør antet blev udfundet, har Sagen og siden henhvilet, uden at være videre fremmet af Justitien. Af alt dette, som er beviist Historisk Sandhed, kunde jeg jo og tage Anledning til at sige: Jndtil Hr. Byefoged Lange beviser, at det hverken har været ham physisk eller moralsk mueligt at indslaae mine Vinduer, eller at medvirke dertil, saa, da dette Beviis endnu ikke er fremkommet, er det baade mueligt, og kan efter rigtigt Raisonnement være virkeligt, at Hr. Byefoged Lange har indslaaet, eller været Deeltager udi at mine Vinduer voldeligen bleve indslagne. Hr. Byefoged Lange har derimod ikkun bygget sine Slutninger paa Luftbeviser. Hr. Byefogden gjorde derfor i mine Tanker ilde udi at føde denne nye Slutningsmaade. - J den Tid De udrugede den, havde De gjort bedre udi at holde Forelæsninger over Nørregaards System, eller i al Stilhed moeret Dem med Deres Otte Skillings Range. Hellere end saaledes at blotte Dem og Deres Tænkemaade, maatte De forbleven indsvøbet i den Slaabrok, De efter Hr. Malls Ord i f. A. traadde frem udi thi da var ingen i Verden bleven andet vaer hos Dem, end - Dyd og Retskaffenhed. - Videre finder Hr. Byefogden dette ved min Opfordring: at jeg ikke har tænkt, eller i det mindste ikke tænkt rigtig. Men derudi feiler De meget. - Jeg har forklaret hvad jeg tænkte derved - altsaa har jeg tænkt; - jeg tænkte som Læg Mand saa rigtig som jeg formaaede og forstod; - og, om jeg ikke alt havde gjort min Opfordring, ville jeg endnu affatte den uden Forandring; - og, da jeg ved dens Bekjendtgiørelse naaede mit Maal, troer jeg at have tænkt rigtig. Jeg og mine vare fornærmede, derfor skrev jeg som jeg skrev; - Hykkelsk Kryberie og Lumskhed, har jeg aldrig været vant til, eller givet mig af med.