Viborger Samler, 1848-06-27
Vor Jnteresse for Krigsbegivenhederne kan nu naturligviis kun yttre sig i Discuteren og Bedømmen, i Glæde, Sorg, Haab og Frygt. Pluraliteten hylder aldeles Fædrelandets værdige, noble og upartiske Betragtning af vore Troppers Forhold under dette Felttog (en Betragtning, der vist noget nær kan ansees som et Afpræg af Ministeriets) c: paa den ene Side Anerkjendelse, Taknemmelighed mod og Tillid til den danske Hær som en Heelhed betragtet, paa den anden Side en streng Bedømmelse af de enkelte hist og her begaaede Fadaiser og Conduiteløsheder, som næsten ere undeblivelige fra et saa mangfoldig combineret Maskineries Bevægelser. Men ikke Faa findes her baade af Dannede og Udannede, der eensidigen gaae til en af Yderlighederne. Jeg vilde kalde disse Yderligheder: den sentimental-godmodige og den rigoristiskespidsborgerlige. Hine besjæles eensidigt af Tillids- og Taknemmelighedsfølelsen, og ere døve for enhver Dadel, idet de meget stærkt urgere Faren for Liv og Lemmer, som vore tappre Krigere ere udsatte for, i Modsætning til vor fredelige Egns trygge og tamme Sysler, hvor man sagtens kan bevare Contenancen og føre det store Ord, naar det kommer an paa at bedømme og gjennemhegle de Andres virkelige eller formeentlige Feilgreb; - det er ingen Sag for dem, der blive hjemme i Kakkelovnskrogen, ved en Pibe Tobak at raisonnere og kritisere over dem, der ere dragne ned for med Liv og Blod (ikke i Talemaader, men i den bogstaveligste Virkelighed) at forsvare Dig og mig og os allesammen, som sidde hjemme i Slaabrok og Tøfler og stange vore Tænder ; og de finde da i alt dette en Undskyldning for enhver begaaet Feil, ja de ansee det halvveis for Synd, at disse gjøres til Gienstand for krigsretlig Undersøgelse og Straf. Sade nu disse gode og elskværdige, blot noget upraktiske, Mennesker ved Roret, saa kunde det jo see galt nok ud med Affairerne. Den modsatte Yderlighed forekommer mig ligesaa usand, men langt mindre elskværdig. Disse strenge Dommere have en særdeles fremherskende Tilbøielighed til at dvæle ved Skyggesiderne og ignorere Lyssiderne, baade betræffende Udsigten til Sagens heldige Udfald og betræffende vor Armees Forhold i det Hele. Sententser som: "ja det skulde bare være en af Napoleons Generaler der havde Overcommanden, han skulde forlænge siden have jaget dobbelt saamange tydske Forbundstropper baade ud af Slesvig og Holsteen, suffisante bemærkninger om det danske Militairs ægte danske Godtroenhed, Mangel paa Agtpaagivenhed, Fissighed og Omløb i Hovedet o. m. lign., udtales med en vis selvbehagelig Gavenhed og, som det næsten synes, apriorisk Forkjærlighed af de Stærke i Aanden; ja de finde saa stor Behag i disse Meninger, at de blive fast vrede og iltre udi Hu, naar man i sin og Nationens patriotiske Selvfølelses Navn modsiger dem. Med vidunderlig Kløgt og indbildt Sagkundskab vide de at udpille og udvikle enhver ved Armeen begaaet og ikke begaaet Fadaise, og skjære spodske eller fortrædelige Ansigter op af hver den, som finder en retfærdigere Tilfredsstillelse i at fremhæve de store, herlige, mindeværdige Gierninger, hvilke Hine affærdige meget flygtigt og om muligt reent omgaae. De gjøre stort Væsen af de uheldige eller uhæderlige Enkeltheder, som hist og her kunne eftervises ligesom de uden Omstændigheder sammenblande Begreberne uheldig og uhæderlig under den fælleds Synsvinkel uhæderlig"), men ville nødig indlade sig paa den store hæderlige Heelhed. De laane i samme Grad villige Øren til Rygter, som disse ere uheldvarslende eller nye militaire Feilgreb forkyndende, uagtet det i hele denne Bevægelsens Tid noksom har viist sig, at ufordeelagtige Rygter i Circulationens Fart bestandig ere voxede i odiøst Jndhold, og uagtet flere saadanne Rygter senere ere befundne ikke at have havt anden oprindelig Hjemmel end een eller anden frygtsom Spidsborger fra det sydlige Jylland, hvilken havde hørt det af sit Næstfødskendebarn, der atter havde hørt det af en gammel Kjælling; og naar da jeg eller Andre bede Vedkommende at opsætte Fordømmelsesdommen, til officiel Besked arriverer, ansees man for godtroende upraktiske Skeptikere. Ere foreløbige Efterretninger om virkelige Uheld indtrufne, som endnu ligesaa godt kunne forklares ved uberegnelige og utilregnelige Sammenstød, af ulykkelige Omstændigheder, som af militair Udygtighed eller Pligtforsømmelse, saa maa det nødvendigviis - ja Gud bevare's – strax forklares paa sidstnævnte Maader; og enhver nok saa sandsynlig Undskyldning, der foreløbig kan vise virkelige Misligheder i et formildende Lys, er naturligviis en absolut forkastelig Svaghed. Jeg tager ikke i Betænkning at kalde disse Godtfolk (hvis Antal dog er forholdsviis temmelig ringe) for maadelige Patrioter, skjøndt de selv maaskee troe at tale af lutter Patriotisme. Totalindtrykket af de danske Troppers Færd, Grund stemningen, som en alsidig og upartisk Betragtning heraf maa vække hos enhver ærekjær Dansk, forekommer mig at maatte være omtrent den, som er udtalt i de tvende Stænderforsamlingers ypperlige Adresser til Armeen. Vor lille, paa Grund af en mangeaarig Fred ukrigsvante, Hær kæmper nu alt i flere Maaneder med det tydske Forbunds i Antal langt overlegne krigsvante Tropper; og dog staaer indtil den Dag idag den lille danske Hær i det mindste ubeseiret, den lille Hær har aftvunget dens og vore Fjender Agtelse, og dens Tapperhed og Dygtighed har givet Gjenlyd i Europa. Den Opløftelse, der ligger i denne Tanke, i dette uafviselige Factum, vil enhver dansk Patriot fastholde, og var der end begaaet dobbelt saamange Feilgreb i det Enkelte, saa formaaede disse dog ikke at tilintetgjøre, men maatte selv blive forsvindende Størrelser i hiin storartede Totalitet. Lad de Enkelte, der befindes skyldige i graverende Forseelser, blive underkastede de strengeste Undersøgelser og Krigsrettens strengeste Kiendelser; det skyldes Landet, det skyldes vor store Sag, og det skyldes selve vor tappre Armee. Men ingen sand Patriot vil – det være sig af Feighed og Frygt for sit eget Jeg, hvis det skulde gaae galt, eller fordi han behager sig selv i rigoristisk Philister=Vigtighed, eller vel endog fordi han begynder at blive bange for, at der skal blive formegen Frihed og Lighed, og saaledes under en eens dig, spodsk og fortrædelig Betragtning af Krigsbegivenhederne skjuler en indirect, bevidst eller ubevidst, Opposition mod de Mænd i Nationen, der have bidraget til at fremskynde Krigen ingen sand Patriot vil af disse eller andre Grunde beklakkeDanmarks ved saamange Landsmænds Blod beseglede Krigs hæder. Hvad mig angaaer, den Dag jeg opgiver Tilliden til og emanciperer mig selv fra Taknemmeligheden mod den danske Armee, paa hvis Mod, Dygtighed og Conduite det store nationale Livsspørgsmaals bedst mulige Løsning saa væsentligt beroer, den Armee, hvis bedste Løn og Opmuntring bestaaer i Nationens Tillid og Anerkjendelse, – den Dag opgiver jeg ogsaa Troen paa Danmarks Lykke, Ære og Selvstændighed, da opgiver jeg mig selv og hele Kramkisten. Omendskjøndt de to her beskrevne Yderligheder (den sentimental-godmodige og den rigoristisk spidsborgerlige) afvige omtrent ligemeget fra den egentlige Sandhed, kan jeg dog oprigtigt talt meget bedre lide den første end den sidste; hiin har dog en vis poetisk Sandhed, imedens denne er baade poetisk og prosaisk usand. – Grunden, hvorfor jeg har holdt mig lidt omstændeligt op herved er maaskee den, at jeg igaar disputerede med En af hver Yderlighed og af den Ene næsten blev anseet for rigoristisk, af den Anden for sentimental. Det gaaer nemlig mig, som saamange Andre, at naar Baaden helder tilden ene Side, saa helder jeg mig til den anden, omendskjøndt jeg egentlig mener Midten og Ligevægten : Sandheden og Retfærdigheden saa nær muligt. Men da jeg som sagt mindste kan lide den sidst beskrevne Yderlighed, saa kan det nok være, at jeg her gjør et forholdsviis stærkere Ryk til den modsatte Side.