Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-11-26
Nogle Tanker om Almne Skolelærernes Dannelse, i Anledning af det Forslag, Collegialtidenden No. 48 indeholder. (Slutning, see forr. No.)At befale enkelte Præster, uden Betaling at undervise Seminarister, ikke blot for deres egne i Skoler, men ogsaa for andre Præsters Skoler, det synes alt for ubilligt, og at vente at dette vilde skee uden befaling, synes at overgaae den patriotiske, menneskekierlige Selvopofrelse, som man i Almindelighed finder hos Menneskene. Men, naar det antages, at de Præster, som undervise Seminarister, derfor skulde betales, da havde man jo strax nye Seminarier, og Spørgsmaalet blev da kun, om disse mange smaae Seminarier vare bedre end de større. Formodningen taler derfor, at de mange smaae Seminarier, som da bleve at oprette, vilde koste Staten mere, thi Bøger og Underviisnings Apparater behøves dog til ethvert nok saa lidet Seminarium, som paa de større Anstalter kunne afbenyttes til flere Læreres Dannelse paa een Gang. Jmidlertid kunde det nok være, at de mindre Seminarier havde adskillige Fordele forud for de større, thi Lærerne kunne uden Tvivl bedre lære at kiende enhver enkelt Elevs Characteer, og virke bedre paa dens Forædling, især naar han, som Junker, optager Seminaristen i hans Familie, og ved hans daglige Omgang og Exempel stemmer hans Gemyt for en trofast Opfyldelse af hans mange, ofte besværlige Pligter. Derimod er det for Statsbestyrelsen atter vanskeligere, at føre Opsyn over, om alle de mange smaae Seminarier arbeide for det foresatte Maal ved Folkelæreres Dannelse, saa vel som det kan skee, naar kun faa større Seminarier, existere, hvis Lærere udtrykkeligen til denne Bestemmelse udvælges, og hvilken skadelig Jndflydelse vilde det ei have, om iblandt mange smaae Seminarier et eller flere gik paa en urigtig Vei, og isteden for christelig Religion udbredte menneskelig Philosophie, eller faldt paa andre Afveie, hvoraf vor Tids og alle Tiders Historie afgiver saa mange Exempler. Det synes saaledes at være afgjort, at Almueskolelærernes Dannelse ikke kan ventes, uden at de, som skulle undervise og danne dem, derfor bleve lønnede, og at Staten altsaa maa tilveiebringe de fornødne Fonds dertil, uagtet disse ei burde udredes af de for Geistlighedens Underholdning bestemte Fonds, at denne Dannelse vil kunne opnaaes paa en mindre bekostelig Maade paa større Seminarier (efter de samme Regler, som tale for de Lancasterske Skolers mindre Kostbarhed), at Opsynet over de større Seminariers hensigtsmæssige Virksomhed er lettere, hvorimod det gjerne kan være Tilfældet, at mindre Seminarier virke med større Velsignelse, og den Grundsætning synes altsaa at maatte være den ledende: at mindre Seminarier, naar Staten kan føre det fornødne Overopsyn over samme, ingenlunde maa være forbudne, og i Særdeleshed da imodtages med Tak, naar de oprettes med en patriotisk Opoffrelse, der er Borgen for den Aand og Jver, hvormed Anstalten vil blive fremmet og udbrede Gavn, og Jndretningen iøvrigt findes at svare til Hensigten. Dog vil man mueligen indvende: De store Seminarier ere saa kostbare, fordi der skal vedligeholdes kostbare Bygninger. Men denne Jndvending er i flere Henseender intetsigende; thi man kan godt tænke sig store Seminarier, uden at dertil behøves store og kostbare Bygninger, da Eleverne kunne søge Qvarteer i Omegnen hos Bønderne, naar det er paa Landet, og hos Borgerne, om Seminariet er i en Kjøbstad, og derfor kunde ogsaa de nu existerende tvende store Seminarier meget let udvides derhen, at der blev dannet alle de Seminarister, som hele Danmark behøver, da Lærernes Antal og Underviisningsaparaterne ei trænge til at forøges betydeligen, og Eleverne gjerne, saavidt de nuværende Bygninger ei kunne optage dem, kunde boe i Omegnen, hvorved de dagligen kun kom til at gaae en lille Spadseretour til Seminariet, saaledes som det allerede er Tilfældet ved de mindre Seminarier. Maaskee kunde ogsaa Omgangen med de Familier, hos hvilke de kom til at boe og leve, være gavnligere for de unge erfarne Mennesker, end Opholdet paa selve Seminariet, hvor de ofte ikke kunne nyde anden Omgang end den med deres Kammerater, hvilket ei altid er det bedste, eftersom den Aand, der altid vil existere i en Stiftelse, hvor mange Mennesker boe og leve sammen, vel ofte kan være en god Aand, der leder til Flid og Emolution, men ogsaa kan have en skadelig Retning, og i alle Tilfælde ikke har det Dannende, som Omgang med ældre Personer af begge Kjøn, hvorved de unge Mennesker oftere mindes om den Stilling, de det tilkommende Liv maa indtage, lære at deeltage i huuslig Glæde og Sorg, at erkiende den ægteskabelige Lykkes Vigtighed, og ikke at betragte sig som en isoleret Stand, men som en Deel af hele Borgersamfundet, der skal leve iblandt mange forskjellige Medmennesker, taale deres Svagheder, og ikke fristes, forføres eller opirres ved deres Uarter, men taalmodigen bære dem, og med stille Ydmyghed og Beskedenhed virke for deres Forbedring og Gavn. Fra den anden Side betragtet, kunne de store Bygninger ved de nuværende Seminarier eiheller afgive en Grund til at nedlægge disse; thi det er, under nærværende Conjuncturer, ei mueligt paa en fordeelagtig Maade at afbenytte disse Bygninger. Hvad kunde man vente, naar man nu vilde sælge eller bortleie dem, Det var aldeles umueligt at sælge disse Bygninger paa en Maade, at den paa samme hvilende Gield derved kunde afbetales, eller at bortleie dem saaledes, at Leien kunde afbetale Renterne af de deri staaende Capitaler. Saa mange smukke Herregaarde og Slotte staae ledige, uden at det har været mueligt at leie dem bort, hvor ofte de end vare averterede i Aviserne. Og hvad skulde da skee med de nu ansatte Lærere, De maatte dog vel beholde de hidtil nydte Fordele, altsaa ogsaa fri Bopæl, indtil de paa anden Maade vare blevne ansatte, og en Beregning vilde derfor letteligen bevise, at de nuværende store Seminariers Nedlægning og mindre smaa Seminariers Oprettelse vilde, især i Begyndelsen, koste Staten betydeligen mere, end Vedligeholdelsen af de nuværende Seminarier, hvorimod den før her omtalte Udvidelse af Seminarier let kunde skee uden betydelige Bekostninger hvorved da endeel af de mindre Seminarier, hvortil ingen Bygninger findes, og hvis Tilværelse ofte beroer paa en enkelt Mands Embedstid, som med Kierlighed opofrer sig for denne Sag, efterhaanden kunde indgaae, og Statscassen der nyde nogen Besparelse, da de tvende dertil fuldstændigere indrettede Seminarier letteligen kunde danne alle de Seminarister, der behøves, især efterat allerede saa mange Skolelærerembeder ere blevne besatte med yngre Mænd, og Vacancer ei saa ofte ville finde Sted som til en Tid, da Skolelærer embederne bleve bortgivne som et Forsørgelsesmiddel til ældre Personer. Som en ikke ganske uvigtig Sag burde det vel ogsaa bemærke, at det paa de mindre Seminarier vil have betydelige Vanskeligheder, ikke allene at foranstalte de Samlinger til Underviisningen i Naturhistorien og Naturlæren, som ere næsten uundværlige, naar Underviisningen skal være tydelig for Eleverne, men i Særdeleshed at forskaffe dem god Underviisning i Sang og Musik, som dog er den eneste Vei, hvorved vi tør haabe engang igjen at opnaae en forbedret Kirkesang til sand Opbyggelse, hvortil vor Gudstjeneste er saa høilig trængende. Ligesom ogsaa en passende Underviisning i Gymnastik ei letteligen paa flere smaa Seminarier vil kunne opnaaes, der dog nu ved de større finder Sted. Dog, herved er kun den halve Deel af det fremsatte Spørgsmaal besvaret, og det staaer tilbage at omtale det Spørgsmaal, om der ikke skulde oprettes et Jnstitut eller Autoritet, hvor de som attraaede at blive Skolelærere, prøvedes og beviste deres Duelighed dertil, og i denne Henseende kunde man vist ikke andet end bifalde den foreslagne Jdee, og at give samme Fortrin for den hidtil brugte Fremgangsmaade, hvor hvert Seminarium har sin særskilte Examen, og Lærerne enten allene, eller dog fornemmeligen deeltage i og lede Examinationen. Denne Fremgangsmaade har ikke allene til følge, at ethvert ExaminationsCollegium har sin egen Fremgangsmaade, og Examenscharactererne derfor ikke kunne sammenlignes fra det ene Seminarium med de fra andre Seminarier; men da Seminarielærerne, ligesom andre Mennesker, maa antages ogsaa at have Ufuldkommenheder, saa ville disse lettere være skjulte for det Offentlige, naar Lærerne selv examinere og meddele Characterer, end naar et fjernt Examinations-Collegium sammenlignende prøver de forsamlede, i flere Seminarier dertil forberedede Elever. Saaledes vil det vist ei negtes, at de unge Studerendes første Examen ved Academiet er en meget gavnlig Control imod alle lærde Skoler, og uagtet det vist var høist uretfærdigt, fra nogle enkelte Elevers slette Vidnesbyrd ved deres første academiske Examen, at dømme over de Lærere, som have dimitteret dem, saa kan det dog neppe negtes, at en Række af umodne Elever fra en lærd Skole maa opvække en gavnlig Opmærksomhed paa Skolens Lærere. Samme Hensigt kunde og burde opnaaes med Skolelærernes Dannelsesanstalter, og da det vist ei i alle Provindser er let at finde saa og menneskekyndige Examinatorer, saa er et fælles Examinations-Collegium desmere nødvendigen, jo flere Seminarier der oprettes i Landet og jo længere disse ere borte fra Regjeringens umiddelbare Overopsyn. Man kan derfor ikke andet end inderligen ønske, at et Examinations-Collegium af de saakyndigste og erfarneste Mænd i Danmark maatte blive udnævnt, og at deri selv et Medlem af den høie Direction for Universitetet og de lærde Skoler, saavelsom et Medlem af Directionen for Borger= og Almueskolerne i Kjøbenhavn toge Sæde, som een Gang om Aaret paa en bestemt Tid forsamlede sig i en Kjøbstad, der var meest beqvem for Seminaristerne, for der at prøve deres Duelighed og Kundskab i alle Underviisningsgjenstande, baade ved en thesretisk mundtlig og skrivtlig Examen, og ved en practisk Prøve med Skoleungdommen, hvorved da naturligviis ogsaa Seminaristens musicalske og gymnastiske Duelighed vilde blive prøvet af kyndige Mænd, og hvorved det udstædte Vidnesbyrd vilde erholde en stor Autoritet og en almindelig Tillid. Maatte disse Tanker ikke findes uværdige til at overveies, og maatte en patriotisk Opoffrelse af Landets Borgere, især af Almuen, som nyder Frugterne, lette Staten Vedligeholdelsen af de vigtige Aftalter, som her ere omtalte. F. A. H. Gjæs. Maaskee har intet Dyr, i det mindste intet Huusdyr, siger en nyere Forfatter, en mærkværdigere Historie end Gaasen, intet andet Dyrs Historie kan opvise saa besynderlige Modsætninger. Hele Verden veed, hvor dyrebare Gjæssene vare Gudedronningen Juno; at de i hendes Tempel bleve underholdte og plejede, og at det var dem, der beskjæmmede de Romerske Riddere, og reddede Capitolet. Hvor uretfærdig, hvor utaknemmelig er ikke Efterverdenen mod disse ædle Skabninger, Symbolisk og virkeligen haanes de. Gaas er en gjængse Talemaade til at betegne gamle og unge Fruentimmers absolute Enfoldighed, og ganske overflødigt agtes det at tilføje Ordet dum. Ja, Utaknemmeligheden gaaer saavidt, at den berømte Asmus endog har villet anvende deres Lyd, hvorved de have erhvervet sig deres udødeligste Hæder, og som sætter ikke allene deres utrættelige Aarvaagenhed, men ogsaa deres Patriotismus, uden for al Tvivl, til, ved Fremstilling af en Sti fuld snaddrende Gjæs, at gjøre lærde Selskaber latterlige. Medens Digterne betjene sig af Svaner, Duer, Ørne, Falke, ja endog Haner til at udtrykke store poetiske Gjenstande, bliver Gaasen, som Capitolet skylder sin Redning, anseet af dem for alt for uædel til at bruges af en Digterpen. Levende agtes den næsten aldeles ikke, først naar den er stegt, kommer den, i det mindste hver Mortensaften, paa Skomagerens og Skræderens Bord, men paa andre Tider kun i Form af Posteier paa de Stores Taffel. Alligevel kan det ikke nægtes, at hvert Barn kjender til Mortensgaasen, og at ingen Haandværksvend vil arbeide ved Lys, førend den har indfundet sig paa Mesterens Bord. Dog, Gjæssene hevne sig, men ikke førend de ere døde, og hvor ædel og høimodig er ikke deres Hevn, deres Fjerbeklædning giver vore Sengeklæder Fyld, og vore Fingre Penne, gjør vor Hvile fød og vor Aandsvirksomhed almeenudbredt. Hvorledes vilde det see ud med vore Aandsvinger, dersom der ei gaves Gaasevinger! En Gaasepen er i Grunden af ringe Værdie, for een eller to Skilling kan den kjøbes i hver Urtebod, men hvilken Tryllestav til at fremkogle Guld bliver den ikke i hver dens Haand, der veed at bruge den rigtigen, Hvor mange Mennesker leve ei ofte i hele otte Dage blot af en eneste Pen Forfatter, Kludesamler, Papirmager og Papirhandler, Sætter, Trykker, Bogtrykker, Bogbinder, Ombærer, Procurator, og nu alle dem, der igjen leve af disse brave Folk, Bager, Slagter, Skomager, Hyrekudsk, Viintapper, Brændevinsbrænder. Dersom det var mueligt, med commerciel occonomisk Nøiagtighed, at kunne bringe under den i vore Dage saa yndede tabellariske Oversigt Alt hvad allene Gjæssenes Vinger, der saa uædelt og utaknemmeligt kaldes Fjerviske, og af inhumane Stue= og Kokkepiger bruges istedetfor Støvkoste, saa vilde Facit blive uhyre. Hvad vilde den Leipziger Messe være uden Gjæs, Hvilket Middel til ikke allene Aands, men ogsaa Handelsvirksomhed blive ikke disse i Livet saa miskjendte, saa haanede Skabninger, Jndbringe ikke ti Gjæs Staten hundrede Tusinde Gange saa meget, som alle Duer, Paradisfugle, Nattergale, Svaner, Lerker og Ørne tilsammentagne, der uophørligen besynges af alle Digtere uden Forskjel? Hvor utaknemmeligt, at give Minerva en Ugle til Attribut, nei, en Gaas, som Symbolet paa alt Skriverie, fortjente at staae ved Visdomsgudindens Side. Var det da med en Ugle eller Gaasepen, at Hommerider bleve skrevne. - Men saaledes gaaer det saa tidt med Æresbeviisninger og Æresbelønninger, sjeldent faaer den dem, som fortjener samme. Uglen, den dummeste, lysskye, Ulykke spaaende Fugl, skal være Minervas Attribut, og Gaasen, hvis ældste Stammefædre bleve hædrede af det meest oplyste Folk i den gamle Verden, hvis Hervismus kun kan gaae under med Latiniteten, eller hvad der maaskee er endnu mere, med Classikerne, fra hvilke al Visdom og Videnskab udgaaer, haanes, ringeagtes og bespottes!