Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-06-18
Jndsendt. Til V. L. i Aarhuus Stiftstidende No. 88 for 1836. De har, min Herre, haardt angrebet et Medlem af den Viborgske Stænderforsamling. De har ei betænkt, at De derved har gjort alt hvad der staaer i Deres Magt for at indskrænke Stænderforsamlingens Yttringsfrihed; thi skjøndt det er enhver Deputerets Pligt at udsige med Frimodighed alt hvad der efter hans Overbeviisning er rigtigt og sandt, indsees det let, at det er en stor Fristelse for de Deputerede til at tie, naar de maae befrygte, at deres Yttringer ville blive forvanskede og derefter uden Skaansel stillede i Gabestokken. Hvis De havde erindret, at det altid er uforsvarligt at underlægge Trediemands Ord forkastelige Meninger, naar disse ikke saa tydelig indeholdes i Ordene, at ingen anden Mening fornutigviis kan tænkes, da havde De neppe saa grovelig fornærmet en Stænderdeputeret og i ham den hele Stænderforsamling, ja det Danske Folk. De siger, at den Deputeredes Ord ikke kan modtage nogen anden Mening, end den af Dem fremsatte. Der feiler De meget. Har den Deputerede sagt, at den Danske Borger ei skal bidrage til Landets Forsvar, fordi han paastaaer, at Væbnings-Udgivterne bør rette sig efter Landets Kræfter, Har han sagt, at vi skal lægge Hænderne i Skjødet, naar Fjenden rykker frem, Og kan ikke det tapreste, meest anstrængte Forsvar harmonere med hans Ord: Har han ved blot den mindste Hentydning talt om at kald sig Undersaat af en fremmed Potentat, Eller mener De, min Herre, at et Lands Occupation af Fjenden er det samme som en Forandring af Dynastie? De seer altsaa, at den Mening De har tillagt den Deputerede, aldeles ikke findes i hans Ord, og kan ei engang lægges der ved de kunstigste Sophismer, end mindre er den, som De antager, saa klar som Dagen. Der bør ei, mener den Deputerede: "anvendes større Udgivter paa Landets Væbning, end Landets Kræfter kan taale; at anvende Mere af Frygt for en mulig Fiende, vil være uklogt, saa meget mere, som de Potentater, af hvem vi kan frygte Angreb, ere saa meget stærkere end vi, at vi ikke med al vor Anstrængelse vil kunne undgaae Occupation." Denne Mening kan udledes af den Deputeredes Ord, og den være rigtig eller urigtig, hvorom jeg ei vil tvistes, saa meget er dog vist, at den hverken er ussel eller kræmmeragtig, med mindre at Alt, hvad der sigter til Besparelse, skal belægges med hin Benævnelser. De lægge ogsaa Mærke til, min Herre, at den Deputerede har brugt Ordet Væbning, hvorved han forstaaer Landets staaende Forsvarsmidler; De bruger derimod Ordet Forsvar, nemlig Forsvar mod den angribende Fjende. At der i sidste Tilfælde udfordres extraordinair Anstrængelse er sikkert ligesaa indlysende for den Deputerede, som for enhver Anden. Den Deputerede har saaledes ikke tænkt paa at Fienden var for Døren; den danske Heros, Niels Ebbesen, har derfor ingen Anledning havt til at fremstille sig for ham i en truende Skikkelse. De vil nu, haaber jeg, erkjende, at den forkastelige Mening, De har tillagt den Deputerede, ikke med Nødvendighed ligger i hans Ord, ved hvilken Erkjendelse Deres hele Angreb bliver til Intet; og er De nu den retsindige Mand, som Yttringerne i Deres Artikel iøvrigt lade formode, saa veed De hvad De skylder den høit betroede Mand, hvem De saa uforskyldt har givet til Priis for de Uforstandiges Domme, og lad for Fremtiden de Deputerede i Fred røgte deres vigtige Kald. Den 10de Juni 1836. C. C. S.