Aarhuus Stifts-Tidende, 1827-04-03
Løverdagen den 24de Martii bare de Thorsenger Mænd paa deres Arme deres mere end halvtrediesindstyveaarige Ven, Generallieutenant Frederik Juel, fra sit Fædrene Slot til sit selvvalgte Hvilested, Bregninge Kirkegaard, et Sted, hvorfra hans glade Blikke og varme Ønsker saa ofte strømmede ud over den hele skjønne Øe. - Fra det herlige Waldemar Slot, valede betydningsfuldt det sorte Sørgeflag, og Alle strømmede derhen, hvor Adgangen altid stod dem aaben, hvor de altid fandt en Fader, Ven og Raadgiver; men at, dennegang kun for grædende at trænge sig om deres Vens den sorte Baare. - Et saare talrigt uindbudet Følge forsamlede sig tause fra Morgen Kl. 9 i Slottets store Haller, hvor der i den Hjemgangnes Aand blev viist hver Mødende, Bonde eller Herre, al muelig Opmærksomhed. - Tidligere mødte, aldeles efter eget Ønske og Forlangende, tolv Troenser Søemænd, hver med sit danske Flag paa halv Stang, og tolv hvidklædte Søemænds Døttre med Vintergrønt og Krandse. J Slotskapellet stod ved Alterets Fod, omgivet af tolv brændende Lys, den sørgelige Kiste, ved Hovedet af samme laae paa 2de sort overtrukne Borde den Afdødes udvortes Hæders Tegn, og ved de brændende Alterlys, Juelernes med Krep omvundne Vaaben; i Kapellets store Lysekrone brændte ligeledes Lys. - Det Hele syntes at være ordnet i nøie Overeensstemmelse med den Afdødes Aand, idet at Alt var uden bekostelig Pragt, dog smukt, passende, frivilligt og hierteligt. - Klokken 10; samledes alle Tilstædeværende i Kapellet, hvor 2 af Naboe=Kjøbstadens kongelige Embedsmænd, der udbade sig den Ære, stillede sig ved Kisten, for at bære den Afdødes Ordener, og En af Øens Præster besteeg Prædikestolen. Saavel under Sangen som under Talen, der hjerteligen skildrede den Afdødes ædle Bestræbelser, Talenter og velgjørende Foretagender, vare rørte Taarer den Hylding, derbragtes den Afdødes Minde, af Venners, Bekjendteres, meenige Mands og gamle, troe Tjeneres dybt rystede Hjerter. - Af Søemænd fra Troense blev derpaa Kisten baaren ud af Kapellet, medens de, der bare Ordenerne, gik foran denne; Kirkelysene med Vaabnene bleve baarne forrest, dernæst kom: Skolernes Lærere, de 12 Søemænd med Flag, og ovennævnte 12 Piger strøede Grønt. - Slotsklokkerne: ringede, og i Gaarden holdt Liiqvognen med 4 fortbehængte Heste; men de Thorsenger sagde: "Hvi maa Vi ei selv bære vor General Og skjøndt man frygtede, at Føret, Veiret, og den betydelig lange Vei ei vilde tillade det, kunde den hjertelige Begjæring dog ei afslaaes. Toget drog derpaa langsomt ud af Slotsgaarden, hele Følget tilfods, efter fulgt af 55 Vogne. Paa Veien til Bregninge Kirke, hvor ogsaa det sorte Flag vande, vare opreiste mange Buer af Vintergrønt, hvorigjennem Toget gik, og i Landsbyen Bregninge sluttede sig til hine 12 Søemænds Døttre, 8 i deres Nationaldragt klædte Bønderpige, holdende 2 og 2 Buer af Grønt, bestemt til at sættes over den Ædles Grav. Paa den hele Vei kappedes alle de Thorsenger om at bære, og den Ene vilde hellere end den Anden have Haand i den faderlige Vens i Kiste. Opad den høie Bregninge Kirkegaard bare ogsaa Slottets Beboere og satte Kisten ved Alteret i Bregninge Kirke, der ei kunde rumme den tilstrømmende Mængde 8 Bønderkoner stode ved Kirkedøren. og strøede Blomster derfra til Alteret. Efterat her ligeledes Sørgensalmer vare afsjungne, holdt en Anden af Øens Præster, en Sørgetale, der fandt Gjenlyd i Alles Hjerter. Dernæst bares Kisten ud af Kirken, og ledsaget af mangt gjennem Taarer stirkende Blik, sænkedes den, ved Foden af Bregninge Kirke, var lig i Jordens Skjød, hædret af 12 over Graven skraae stillede danske Flag, prydet med Krandse og Grønt, der af Pigerne strøedes i den rolige Grav. Den tredie af Landets Præster foretog dernæst Jordspaakastelsen, og Graven blev snarligen høinet ved Hielp af Grønsvær, i og de nævnte grønne Buer bleve af Bønderpigerne anbragte over samme, hvorpaa Følget dybt bevæget skildtes ad.