Viborger Samler, 1848-01-04
Et indviklet Retstilfælde vækker Publicums Deeltagelse saa meget mere, som Klagen er rettet mod Kronen. Denne tilfalder nemlig Eiendelene efter de Personer, som døe uden at efterlade Slægtninge eller betegne Arvinger Sammel Troutbeck, en Skibsdreng, strandede i Jndien, blev tagen tilfange af de Jndfødte, fik siden sin Frihed og nedsatte sig som Kjøbmand i Madras. Som en riig Mand døde han i Aaret 1786 og testamenterede sin store Formue til Skolen i Wapping, hvor han var opdragen. Denne hans sidste Villie annulleredes, fordi han havde forseet sig imod den bestaaende Lov. De lovlige Arvinger opfordredes til at melde sig, og da Jngen fyldest gjørende kunde bevise sit Slægtskab med den Afdøde, saa tilkjendtes omsider i Aaret 1816 Kronen den store Arv, der – efter hvad man fortæller – anvendtes til at ud zire hiin selsomme Pavillon, som Georg IV, hvis Smag ikke gik gik ud over hans egen Paaklædning, lod opbygge i Brighton. Senere meldte sig to gamle Koner, der fordrede Arven som Slægtninge efter Sammel Troutbeck fra dennes Oldefader. Men deres Sag tabtes paa Grund af en Feil i Formen, og den har senere forgjeves verseret for begge Parlementshuse. Omsider tillader Kronen en ny Undersøgelse af Petitionen; thi imod den regierende Dronning kan ingen Klage føres. Dronningen skriver egenhændig paa Petitionen: "Let right he done!"(Lad Retten have sin Gang!), og Sagen kommer paa nye for Domstolene. - J disse Dage have de Eedsvorne i Guldhall tilkjendt Klagerinderne hele Arven, der udgjør 373,000 Lstl. – Efter en for kort Tid siden afdød Mr. Saxel ere 70 a 80,000 Lstl. atter tilfaldne Kronen. Jblandt de i den sidste Tid med Døden truede irske Grundbesiddere befinder sig Sir Richard O'Donnell. Denne beskæftigede flere Hundreder af de til hans store Godser hørende Jrere, og var reist til Dublin for at optage 12000 Lstl., for at han fremdeles kunde give sine Fattige nogen Beskæftigelse. J hans Fraværelse indløbe 2 TerryAlt Breve, hvori han opfordres til at forhøie Lønnen, i modsat Tilfælde vilde de stikke Jld paa hans Hørforraad og myrde ham. J Fredsrettens næste Møde tiltalede han uforfærdet det forsamlede Folk saaledes: "J kjende mig i 19 Aar som Eders Godsherre og Eders Øvrighed, og J. burde vide, at Truselsbreve ikke skrække mig. Vi lide Alle under den Ulykke, som Guds Viisdom har tilskikket os. Men lader os fatte Tillid til os selv og vore Bestræbelser. Graver, for at J kunne saae, lader os hjælpe hverandre, og Gud vil velsigne os. For Eders Trusels breve er jeg ikke ræd, jeg vil ikke undersøge hvo der har afsendt dem, men hvo som for Fremtiden vil beære mig med saadanne Smørerier, han være saa god at betale Postpengene. Molly Maguire skal ikke drive mig ud af Landet, Ville J maaskee lægge Eder hen for at crepere, saaledes som Tilfældet var med Mange i sidste Vinter, saa fortjene I i Sandhed ingen bedre Skjebne. Jngen Mand i Berrishoole arbeider med saadan Anstrengelse som jeg - baade Dag og Nat. J have nok at gjøre forat dyrke Eders Jordlod, for at kunne, naar Foraaret kommer, saae Havre og lægge Kartofler, Mod, siger jeg, og Anstrengelse. Men kommer ikke til mig med Trusler, dem leer jeg af." - Derimod synes Lord Clements ikke at ringeagte Truslerne; thi han har forladt sin Bopæl ved Mohill.