Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-10-14
Forlangt Jndrykkelse. Brav Hr. X. De strider tappert for Herlighedseiernes Rettigheder. Tillad mig derfor, som beslægtet Navner, at kalde Dig Ven, og at bruge det fortroelige Du, især da jeg finder Dit Navn blottet for det adelige Von, og altsaa veed Du er af borgerlig Herkomst saavelsom jeg selv; thi det fortroligvenskabelige Du ret ligesom sammensmelter Jdeer og Følelser i skjønneste Harmonie. O, min Ven! det skal være min Ære og Fryd, ved Din Side troligen at forsvare de gamle privilegerede Rettigheder. Jagten og Hoveriet; thi jeg seer allerede i Tankerne, hvorledes de hensovede Ahrherrer ville skue med naadigt Velbehag ned paa os og vor djerve Kamp, efter at deres smuldrende Been i Gravhvælvingerne have maattet vende sig af Ærgrelse over alle de umodne Raisonnements af de nymodens Liberale, der ville snakke med om Sagen, og bilde Verden ind, at menige Mand har Lov til, at anholde og Jndskrænkning i deslige Rettigheder, saasnart disse staae i Veien for deres Velvære og borgerlige Næring. Mig synes virkelig, at min Ven lægger vel megen Vægt paa alt det Vrøvl om de 600 Tønder Byg og de 600 Dyr, naar Du indlader Dig i Argumentation derimod vid. Følgebladet til No. 155 af Aarhuus Stiftstidende for 1836, thi fra Arildstid af haver dog Herlighedseierne haft Ret til, at lade sit Vildt, saasom Dyr, Harer, Ræve &c. æde og gaae, løbe og ligge fri og frank i Mark og Skov, Eng og Vænge, Toft og Jndlukke, Sommer og Vinter, Dag og Nat, saavidt hans Vildbane naaede, og slige ældgamle Rettigheder bør være uforkrænkelige. Hvad bekymre vi os om alle de Veeklager, der lyde rundtomkring over Skaden, som Vildtet tilføier de Jkkelagtberettigede De kunne aldeles ikke komme i Betragtning, og ere ikke engang værd at nævne imod den Fornøielse, som Jagten for skaffer Herlighedseieren, Hine have jo dog desuden den Fornøielse, at komme med som Klappere, og skulde der endog engang imellem vanke Klaps af Jægere og Jæger drenge, da ere slige Bagateller ikke engang værd at nævne, især om den naadige Herre derved kunde forskaffes nogen Moroe og Tidsfordriv. O, min Ven, havde blot vi To været til, medens saa mange ældgamle Rettigheder annulleredes for Herlighedseierne, da havde de maaske endnu været gjeldende. Tænk Dig blot Stavnsbaandet, der tilveiebragte saa mangt et naadigt Smiil ved Realiteten af de blanke Dalere for Frihedspasser, og nu Vornedrettigheden. - Hvilke kostelige Fornøielser forskaffede dog ikke Haand og Hals over Tienere eller Vordnede den naadige Herre, Hvilken Fryd kan lignes ved Skuet, naar Vordnede rede Træhest, stode i Gabestok, kukulurede i Hullet eller dandsede for Hundepidsken? – Sandelig det er ikke til at beskrive! - Hvor vilde det dog kunnet convenere den naadige Herre, efter Behag at kunne jage Fæstere fra Gaard og Grund, fra Kone og Børn, og ligesom fordum at sætte dem til de Gevorbne; især om de efterlode kjønne Koner og deslige friske Døttre, eller ogsaa, om der manglede Plads til en Yndling, eller der attraaedes baade Ægtemand og Næringsvei for en udtjent Dulcinea? Ak, hvilke kostelige Fornøielser ere dog ikke gangne forlorne for Herlighedseierne, Lad os nu, min Ven! dog holde Ørene stive, og ret for Alvor af alle Kræfter søge at værne om de endnu gieldende Rettigheder: Jagten og Hoveriet, at ikke ogsaa de Fornøielser, som dermed ere forbundne, skulle rives de naadige Herrer ud af Hænderne! Vale!