Aalborg Stiftstidende, 1837-06-03
Blandede Efterretninger. Det kan ikke - hedder det i Kbhposten af 22de Ds. være undgaaet nogen opmærksom Jagttager, at det danske Folk i den senere Tid har gjort høist betydelige Fremskridt i aandelig Henseende, at der selv i den simplere Classe, findes Spor til en Aandsudvikling, der tilstrækkeligen godtgiør, at det, der fra forskjellige Sider er virket i denne Retning, ikke har været uden glædelige Resultater, at Folket har begyndt at fatte og dagligen tiltager i Kundskab om sine naturlige Rettigheder, dem vi ikke mindre gjøre os til en Pligt, end til en Glæde at deducere ved alle Leiligheder, hvor vi finde, det nødvendigt, enten i Almindelighed eller i det enkelte Tilfælde, og at det endeligt vel veed, hvad det vil, baade hvor der er Spørgsmaal om dets private og dets politiske Rettigheder; kort sagt, det er soleklart, at Folket i det Hele har emanciperet sig og fortjener at være emanciperet fra at ligge i Vilkaarlighedens Lænker. Det maa derfor frappere Enhver, der, deler vore Anskuelser, og af dem er der heldigviis ikke Faa at høre saadanne Yttringer, som das Publicum weis nicht, mas es will, offentligen udtalte, en Yttring, hvormed vi nyligen skulle være blevne regalerede ved en given, eller rettere sagt tagen, Anledning og som vi saa meget mindre have havt Grund til at vente, som det endnu er i friskt Minde, hvorledes Uqvemsord af lignende Beskaffenhed ere blevne tilbageviste paa en Maade, der tilstrækkeligen viser, med hvor megen Ringeagt man behandler slige Mundheld, der mere passe sig for en tysk Underofficeer i Recrutskolen, lend for Folk, der ville giøre Fordring paa Dannelse, om de endog have reenunceret paa Agtelse for Humanitet. Man vil maaskee indvende os, at slige Udtryk bedst tjene til at loversees med taus Foragt, og at vi lægge for megen Vægt paa dem, naar vi værdige dem den Opmærksomhed, at omtale dem; men man overseer her, at det ikke mindre er Regjeringen selv end Folket, der fornærmes, og at den Konge, Alder har givet sit Folk Forordn. af otte og tyvende Mai 11831, og tilladt det at deeltage i Raadslagningen om Landets Anliggender, dog maa være gaaet ud fra en modsat Anskuelse af den, som udtales i ovennævnte Ord. Man kan og bor derfor ikke forholde sig rolig ved slige Yttringer, men med Kraft og Værdighed protestere imod dem, selv om man trues med det paafølgende: "das Publicum sol ruhig sein, sonst soll es Prügel haben; thi saa megen Selvbevidsthed om sin indre Kraft og Selvstændighed tør vidog forudsætte hos Nationen, at den ikke vil lade sig byde Prygl af Enhversomhelst, der falder paa at true den med sligt, og allermindst naar de kun ere vore Medborgere; lunder andre Forhold benytte vi naturligviis ikke Pressen til at protestere mod slige Jnvectiver. Berlingske polit. og Avert. Tidende af 23de Ds. meddeler Følgende: Fra Heidelberg skrives under 3die Ds.: "Langs med Bjergveien seer man i dette Øieblik atter mange Udvandrer=Familier, største Delen fra Kongeriget Würtemberg, overhovedet fra de forrige schwabiske Rigskredse. Det er paafaldende, med hvilken Resignation disse Folk forlade deres Fædreneland, for at drage over i en anden, dem ubekjendt Verden. Syv Mødre, siddende paa en Vogn, tildeels endnu med diende Børn, tildeels løbende ved Faderens Haand ved Siden af den Vogn, der bringer den faderlige Eiendom til fremmed Land, deriblandt Bedstemødre og Forfædre med graat Haar, hvilke ville deele Børns Børnebørns Skjæbne med lige Vished om en bedre Fremtid; i Sandhed, et saadant sig nu ofte gjentagende Skue vækker hos den tyske Mand en forunderlig Følelse, det vækker Deeltagelse i hvert Bryst." Allerede det, at 7 Mødre med deres diende Børn, al deres fædrene Eiendom, Bedstemødre og Forfædre kunne rummes paa een Vogn, maa vække vor Forundring, men lægges nu derhos Mærke til, at de 7 Mødre alle ere i Besiddelse af den Færdighed, at kunne sidde paa Vognen med deres diende Børn og paa samme Tid tildeels løbe ved Siden af den med deres Fader ved Haanden (det sees altsaa, at de alle 7 ere Sødskende, og bemærkes endelig, at Brevskriveren i det Øieblik, han skreve Brevet, saae flere saadanne Familier langs af Bjergveien, saa kan man vel ikke finde det forunderligt, at et saadant Skue, der desuden siges ofte at gjentage sig, vækker hos den tyske Mand en forunderlig Følelse. Os vilde det i Sandhed ogsaa fylde med Forundring. Det synes iøvrigt, at Forfatteren henregner Bedstemødre og Forfædre til Eiendom; med Forfædrene ville vi endda lade det passere, thi da de ere de diende Børns Tipolde, og maaske langt længere tilbage=Fædre, ere de rimeligviis døde; men at behandle Bedstemødre som Eiendom, synes at være noget vel stærkt, og dette sidste kan vist heller ikke være Forfatterens Mening; Artiklen synes i denne Henseende at indeholde noget Uklart.