Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1825-01-07
J det Følgende lader Du Publikum vide, at Enhver, som holder Dig, kan faae et Avertissement, Proklama eller Plakat indført uden Betaling, da (NB. efter Dinegen Formening) offentlige Bekjendtgjørelser ikke bedre kan komme til meenige Mands Vidende, end ved Dig. Dette maa endnu ikke have hjulpet, thi ellers behøvede Du ei i No. 5 af Journalen at opdække, at den blev læst af mere end et Tusinde, men paa hvad Grund, fordi Enhver, som holder de almeennyttige Samlinger, faaer Avisen for Jntet. Siden deklarerede Du, at Du, for Kjedsommeligheds Skyld ikke kunde indføre noget uden Betaling, naar det havde staaet forhen i nogen anden Avis. - Hvor findrigt. Hvorfor skal der og være nogen Anden i Verden? Hvor Du dog altid har været rund paa Dine Gaver, lille Broer, hvorom Vi siden endnu faae Leilighed til at snakke et Par Ord, da jeg ikke vil forstyrre Din Opmærksomhed. Vi slap da ved Titelen, Jndledningen og Planen til Din første Fremtræden, ikke som en Avis, men som, en Miskmask. Siden slog Du dig under smaae Forpostfægtninger igjennem og vandt stedse mere Terrain ifølge de anførte og lignende Bajazspring, indtil Du fornam Uraad, og først i Aarene nogle og Halvfems om sider fandt det raadeligst at forsyne Dig med et lovligt Pas eller Firma, det Du da opnaaede - Gud veed med hvilken Møie - i den saa idelig og saa ofte af Dig paaberaabte Authorisation, der dog nok ikke er ganske det samme som Privilegium, ligesaalidet som en Frimester er Laugsmester. Senere kom den ulykkelige Krigsperiode, som paalagde Os Begge at forsyne os med et nyt Avis=Privilegium, ved hvilken Leilighed Du da først i Aaret 18111) uventet slap til Noget, du aldrig før havde havt. Nu kun et Øiebliks Taalmodighed (Du er jo selv Skyld i det Alt.), medens jeg endnu lyser for Dig, og lader Dig see Din Faders Navn i Nyerups Dansk norsk Litteraturlerikou, Første Halvdeel, S. 285, hvor jeg tør formode, at det er Din Fader selv, der som en Litteratus fortæller: Efterat han (Jversen i en Deel Aar havde været udenlands, blev han 1779 forundt Privilegium paa at oprette et nyt Bogtrykkerie i Odense, ved Siden af Adressecontoirets. Seer Du nu bitte Broer, at Du først er udgaaet fra et nyt Bogtrykkerie, der er oprettet ved Siden af og længe efter Adressecontoirets. Jeg tænker derfor ikke heller, at Du behover flere Grunde, for at komme til aldeles soleklar Overbeviisning om: at jeg er ældre end du, og som priviligeret Avis lige fra min første Tilværelse tjeg giør mi sandelig slet ikke til af dette Ord; men havde det tilkommet Dig tilforn, havde Du sikkert ikke tiet dermed) har et officielt Præg, hvilket i flere Aar fattedes Dig, som et fra Begyndelsen aldeles privat og uhjemlet Foretagende, hvorfor Du og krøb ind i Verden som en løierlig Patron, ikke som nogen Avis, men som en Journal, en Miskmask, ved hvis Hielp Du allene vilde spare dine den Gang unge Been fra at gaae omkring og gratulere Nytaar. Er det nu ikke, som sagt, en kostelig Ting med det littera scripta manet! Dig havde jeg for Skam, ellers aldrig faaet til at gaae til Bekjendelse. Dog halvt Arbeide lider jeg ikke gjerne. Derfor vil jeg nu i Korthed re kapitulere for Din svage Hukommelse et Par Sætninger, som meget naturligt udledes af det Sagte: 1) At sal. Bogtrykker Brandt (der levede i første Halvdeel af forrige Aarhundrede) nogensinde har havt Bevilling til at fremholde noget Avis=Contoir, er aldrig beviist, og endnu mindre, at saadan Bevilling - om den og imod al Sandsynlighed havde existeret - er gaaet over paa Jversen, der efter hans egne Ord først anlagde et nyt Bogtrykkerie 1779. a) at hvis det virkelig forholdt sig saa, at her i Odense nogensinde før har existeret et ordentligt Avis, og Avertissements-Contoir, og Æren for at have restitueret et saadant dengang ophævet eller nedlagt Værk, endelig skal tilregnes Nogen, maatte den unægtelig blive Adressecomtoirets, som beviislig blev stiftet og sat i Gang 8 Aar, førend Jversen nogensinde tænkte paa at optage den afbrudt Traad, og da det slet ikke mere behøvedes. Følgelig maa Du, lille Broer, smukt blive den yngre Avis, og naar Spørgsmaalet er om hvilken af Os, der har de meest overveiende Grunde for sig, som hjemle den Ret til at ansees for officier Stifts-Avis for Fyen, kan dette ikke blive andre end mig. Jeg har aldrig sagt Dig dette saa tydeligt før, skjøndt jeg ofte havde havt Grund dertil, og Du aldrig har villet ændse min Kongl. privilegerede Titel at være Fyens Stifts Adresse-Avis og Avertissementstidende, men altid ladet det blive ved, blot at nævne mig efter Byen Odense, hvorved jeg da heller ikke skammer mig, da jeg her har havt mit længste og kjæreste Ophold. Læs nu kjønt over herpaa, saa faaer Du det nok i Hovedet, og er der noget, Du ikke kan begribe, da sig mig det kun reent ud, saa skal jeg hielpe dig tilrette. Overbeviis mig, hvis jeg har frembragt et usandt Ord eller fordulgt noget, som kunde give et andet Resultat; men det maa være med koldt Blod, bygget paa Fornuft og uden Fordreielser eller Udflugter; thi deri indlader jeg mig nødig. Gjerne tilstaaer jeg Dig, at Du havde gjort klogere i at huske tilbage og tie, men det kan jeg jo ikke for, hvorfor vil Du da aldrig lade dig sige, naar Du har en forudfattet eller rettere fordeelagtig Mening: Vi maae begge have Bestyrere, uden de kunne Vi ikke komme frem i Verden. Min Stifter sank kun for tidlig i Graven, i sit Livs blomstrende Vaar. Af Leveaar har Din Fader flere end min nærværende; det nægter jeg jo ikke, og en Lykke for Dig, at Du har beholdt ham saalænge, skjøndt ikke saa meget et langt, som egentlig et vel tilbragt Liv er hæderligt. Men hvorfor vil Du da just see Tingen anderledes end den er, Du har dog før taget imod Raison, og at Du forsætlig skulde lukke Øiet for Sandheden, eller at Du skulde høre til Klassen af dem, som enten ikke kunne eller ikke ville overbevises, kan jeg aldrig troe. Din omtalte Jubilæums-Forkyndelse kunde endnu give mig Anledning til flere bemærkninger, som jeg kun løselig vil berøre, før Vi denne Gang skilles ad. Stundom taler jeg Alvorsproget, og jeg kunde saa ofte havt Aarsag dertil, i Anledning af Dine smaae Henpegninger, naar en eller anden Nyhed fremstilles af mig før af Dig. Saa ofte har jeg anmodet Dig om at lade disse og lignende Smaadrillerier fare, uden at benytte mig af de hundrede Leiligheder til Gjengjeld(Husker Du f. Ex. endnu den smukke Skrædder=Anekdote &c. &c.) Jeg veed ret vel, at Du altid har været meget for at lege, skjøndt jeg ogsaa er for meget Elsker af anstændig Spøg, til at jeg nogensinde kunde ønske at forstyrre dit gode Lune. Du har begyndt og du ender med Kuriositeter. Derpaa finder jeg et talende Beviis i Din Journal No. 4 for 1780, hvor Du i fuld Alvor fortæller fra Nyborg om en Matros, der var gaaer fra Forstanden, og løb, saa nogen som han var født til Verden omkring i Stadens Gader, og derefter af Din egen Fabrik tilføier følgende, i et saa alvorligt Anliggende lidet passende Anmærkning: Man skulle dog vel aldrig tænke, at denne Ulykkelige var bleven gal over denne Avises første Numer, Fy, lille Broer, hvor kunde Du nogentid undfange slig en Tanke? Men det var endelig i Patte aarene, og et Par Aar efter fralægger Du Dig selv Udtrykket om gen skumlende Pen; thi jeg har altid sagt min Mening temmelig aabenlyst." Vi burde nu dog Begge have traadt vore Børneskoe; men hvad vil Du saa egentlig sige med, at Man faaer Dit Moerskabsblad med Curiosa uden videre betaling. Her er Du atter lidt uforsigtig i Valget af Udtryk. Kom hid og lad Os gjøre Afregning! For 1824 er af Dig, med samt alle dine Curiosa, udgaaet 181 halve Ark, af mig derimod 185 halve Ark, ) foruden 2 Halvark med Titel og et kompres Sag-Register, der koster mere Tid og Arbeide end nogle Jndfald af andre Blade. Hvad Du kalder Curiosa giver jeg under Benævnelse af Torsdags-Avis, See! hvor bliver nu Forskjellen, undtagen i den finere Stiil; men den maa du for mig gjerne beholde, og oprettes desuden ved destørre Arketal. Det gjelder overalt ikke om Multa, men om Mulkum, og jeg stoler paa, Du ikke skal vise mig meget fyldekalk paa mit Arbeide. Men aldrig kunde jeg blive saa kuriøsk, at lade mine Læsere høre, de fik noget af mig uden Betaling. Dem skylder jeg Alt, og Publikum trænger ikke til Almisse, hverker af Dig eller mig. Begge have Vi Aarsag at takke Forsynet for dets Velsignelse; men derfor bør Man aldrig gjøre sig vigtig eller bronte af en forgjængelig Lykke. At gavne og fornøie, Os stadigt staae for Øie! Jeg har altid havt for Vane at sige saa temmelig hvad jeg tænker. Du indsvøber derimod mere din Meninger. Skader ikke det er saa intet ualmindeligt at finde Brødre af ulige Temperamenter. Jmidlertid har Du uden Jndklædning fortalt, og vore fleste Blade have trolig eftersagt Dig, at Du gaaer til Paris. Vilde jeg prale, kunde jeg lade Dig vide, at jeg seiler ligge til Vest- og Ostindien. Du fortæller, at Du har afsat halvfjerde tusinde Exemplarer. En Lykke for Dig, skjøndt Folk bryde sig meere om hvad vi ere, end have været, at der i 46 Aar hos Dig er trykt flere Værker, store og smaae, end en heel Avis spalte kan rumme. Vilde jeg prale, kunde jeg lade Dig vide, at der i 28 Aar, siden Du fandt det raadeligt at ophøre, er trykt flere Forlagsskrivter hos min Hosbond, og betalt Honorar for, uden fremmed Understøttelse, end Du i et heelt Nummer kunde opregne. Men nei, det er kun mit Spøg, for at stemme mig efter Dit Sprog(Jeg byder Broer ingen Priis, af Mangel paa Daase, helst da jeg troer, Jngen af Os To snuser. Og nu et Slutningsord! Tag nu dette for hvad det er: et velmeent broderligt Raad til, ikke at ville hovere eller jubillere paa min Bekostning, eller nøde mig til at samle flere Dokumenter af det store Arkiv. Lad Os ikke klamres, Det klæder saa godt, naar Sødskende enes, hvorfor jeg og, som den Ældre, beder Dig derom, lille Broder, Jøvrigt skal Du vist aldrig faae Leilighed til at klage over nogen Superioritet fra min Side, naar Du ikke tvinger mig dertil. Vi have nu levet vor længste Tid sammen, og Begge havt vort Udkomme. Hvorfor skulle Vi forsure Hinandens sidste Dage, Ogsaa Vi kunne være Verdens Lys, men saa maae Vi ingen Forargelse give. Det er blevet som en fix Idee hos Dig, at Du vil ansees for den ældste; men om nu ogsaa en Enkelt kunde lade sig det binde paa Ærmet, gives der Andre, som see dybere i Tingen. Lad mig derfor see, Du stræber at undertvinge den, hvergang den vil opstige, at du flittig bruger min Haandlygte, og derved sparer baade Dig og Mig for at gribe til de nymodens Argantiske Lamper, som jeg frygter ville skjære Dig i Øinene. Jeg forbliver Din ældre Broers el Odense den 1 Januar 1825. Fyens Stifts Kongl. allene privilegerede Adresse-Avis og Avertissementstidende. 2) Det maanedlige Kirkenyt for os Begge ikke iberegnet, er et Roses et foraaret. Følgeblad til Fyens Stifts Adresse-Avis No. 4.