Viborger Samler, 1841-05-13
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Greven af Winchelsen holdt i Overhuset en meget heftig Tale imod Ministeriet i Anledning af den af Lord John Russell foreslaaede Nedsættelse af Tolden paa fremmed Korn. Lad Huset, udbrød Greven, "opfylde sin Pligt imod de arbeidende Classer, og beskatte de høiere Classer, naar det er nødvendigt; men lad det for Himlens Skyld ikke betynge Brødet, hine arbeidende Classers Hovednæringsmiddel, med nogen Afgift. Overalt i hele Landet høres der et Raab om Brød til billig Priis. Ministrene vide, at deres indne ydre, commercielle og finantsielle Politik fordømmes overalt, og desaarsag, søge de atter at gjøre sig populaire ved denne Plan, – den lumpneste (wicked), som et stort Lands Regjering nogensinde har foreslaaet. De haabe at drage Fordeel af Folkets Raa ved en mulig stedfindende Opløsning af Parlementet; men Nationen har alt for megen sund Forstand til at lade sig forlede af hiint Raab; thi den veed, at "Brød til billig Priis er synonymt med lav Arbeidsløn. Hvad sagde Folket i sin Tid, Det sagde: Hvilken Fordeel have vi vel deraf, at vi kunne erholde Brød for godt Kjøb, naar vi ikke have Penge til at kjøbe Brødet, Ved dette Forsøg, og derved, at de berøve de nylig emanciperede Colonier deres beskyttende Toldsystem, og derimod begunstige udenlandske (ostindiske) Sukkere, have Ministrene gjort sig mere forhadte end nogensinde før, og paaskyndt deres Fald." - Ogsaa i Underhuset blev Ministeriet angrebet af flere af de meest anseete Torier, isærdeleshed af Gouldburn, Lorderne F. Egerton og Sandon, samt Sin Robert Peel, hvorimod det understøttedes af Hume, Lord Howick, Philips, Chapman og Villiers, denne ufortrødne Forfegter af den frie Kornhandel. Gouldburn, der under de tidligere Toryministerier havde staaet i Spidsen for Finantserne, ankede især over det af det nuværende Ministerium etablerede Finantssystem, der kun gik ud paa Nedsættelse i Afgifterne. Saaledes havde Ministrene for ikke længe siden formindsket Jndtægterne med en Sum af 1,500,000 Lstl., blot for at kunne prale med at have nedsat Portoen. – Hume beklagede sig kun over, at Finantsministeren ikke saae sig istand til at nedsætte de trykkende Paalæg. Torierne frakiendte han al Ret til at anke over de store Udgifter, saalænge de havde staaet ved Statsroret, vare Statens Penge skammelig forødte; Gouldburn havde aldrig villet beqvemme sig til nogensomhelst Nedsættelse i Statsudgifterne. At Staten i de sidste 5 Aar havde et Deficit af 5 Mill. Lstl., og at Udgifterne vare forøgede med 9 Mill. Lstl., der var Huset Skyld, hvilket, uagtet alle hans Advarsler, havde tilstaaet Ministrene de af dem forlangte Summer, ja man maatte endog ønske sig til Lykke dermed, at det Onde nu var steget til en saadan Høide, at endog Regjeringen fandt det nødvendigt at tage Jnitiativet. Jøvrigt maatte han billige Skatkammercantslerens Forslag, der kun sigtede til Landets sande Tarv, og hvis Antagelse sikkert vilde forøge Landets Velstand. Jntet Folk i Verden arbeidede saameget og med saadan Kraft, som Englænderne, og det var derfor saare haardt, at Fliden ikke skulde nyde den Løn, der tilkom den. Han haabede, at Torierne vilde behandle dette Anliggende ikke som et Partispørgsmaal, men som et sandtNationalspørgsmaal. Sir Robert Peel fordrede, at Lord John Russell nærmere skulde forklare sig angaaende Korntoldens Beløb. Han søgte at begrunde sin Fordring derved, at Meddelelsen om den tilsigtede Forandring i Kornlovene ikke stod isoleret, men i Forbindelse med det fremlagte Budget; han søgte at forsvare Torierne imod Humes Angreb, yttrede, at Ministrene maatte være ansvarlige for det store Deficit, der, nøie regnet, vilde ved Aarets Udgang beløbe sig til 7 1/2 Mill. Lstl., – et Deficit, der tildeels var en Følge af Grundlaget for den ministerielle Politik i Besparelse og Nedsættelse i Udgifterne. Lykkedes det endog ved de foreslaaede nye Forholdsregler at bestride Udgifterne, saa maatte man desuagtet gjøre Regning paa eventuelle overordentlige Udtællinger, der da igjen vilde forstyrre Ligevægten. Lord John Russell, tirret ved N. Peels Angreb, tog atter Ordet, isærdeleshed forat retfærdiggjøre Udgifternes Forøgelse i de sidste Aar. Han omtalte Toriernes uafladelige Klager over Hærens og Flaadens mangelfulde Tilstand, hvilke berøvede dem enhver Ret til at fremkomme med Jeremiader over de til hine vigtige Grene af Statsforvaltningen anvendte Summer, – en Ret, der saa meget mere var dem afskaaren, som Torierne ved Sir Roberts Organ flere Gange havde billiget Ministeriets Politik, der havde foranlediget hine Udgifter, navnligen Regjeringens Politik i Anliggendet angaaende Canada og China. "Naar J altsaa, udbrød Ministeren med Varme, hverken kunne fordømme Overslagssummerne, ei heller den Politik, der har dicteret dem; - hvad Ret have J da til at fremkomme med Jndvendinger imod Totalbeløbet? – Men jeg er desuden bered, til at forsvare Udgifterne i og for sig selv, og den Poli til, der foranledigede disse. Naar fremmede Magter for- oge deres Flaader, da sømmer det sig for os, som en stor Sømagt, at holde Skridt med dem, det koste hvad det vil, for at vi kunne vise dem, at vi endnu ere i Besiddelse af vor gamle Kraft, at vi ere tilsinds at hævde vort Navns Berømmelse og vor ophøiede Plads iblandt Nationerne Verden. Hvad jeg oprigtig ønsker, er, at det vigtige Statsanliggende maa vorde discuteret med Besindighed og billigt Hensyn til Omstændighederne. Det gjør mig ondt at bemærke, at en Deel af Herrerne ligeoverfor mig ere utilbøielige til at føre Discussionen i denne Aand Jeg kan ikke tænke mig, at denne overvættes Harme, man har lagt for Dagen i hiin Egn af Huset, kun grunder sig paa den Omstændighed, om Spørgsmaalet drøftes nogle Uger tidligere eller sildigere. Jeg kan ikke undlade at troe, at denne Harme maa tilskrives den Omstændighed, at det nu er Regjeringen, fra hvilken Forslaget til Korn lovenes Forandring udgaaer. Det gjør mig ondt, at et saadant Sindelag kan være det fremherskende hos ikke faa Medlemmer, men det vil ikke gjøre nogen Forandring i den Fremgangsmaade, som jeg holder mig forpligtet til at følge! Ogsaa Lord Howick talte Ministeriets Sag, og erklærede, at enhver fordeelagtig Handelstractat med Udlandet vilde være umulig, saalænge England ikke opgaProhibitivsystemet. Præsidenten i Handelsbureauet, Labouchere rklærede sig enig med Finantsministeren, og Villiers udtalte sig ligeledes til Fordeel for de ministerielle Forslag.