Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-11-23
Af de kongelige Lovudkast, som ved den sidst afholdte Stænderforsamling i Roeskilde, bleve forhandlede, er der vel neppe noget, som for alle Classer af Samfundet kan siges at være af saadan Vigtighed og betydning, som det om almindelig Værnepligts Jndførelse, og dette er ligesaa meget begrundet i de Forventninger, som man gjør sig om dets Virkninger til at betrygge Fædrelandet i Farens Stund, som i en saadan Lovs overordentlige Jndgriben i alle deres Livsforhold, der hidtil have været fritagne for Udskrivning. Med Hensyn til det Haab man gjør sig om, at Landets Forsvar vil bringes til en høiere Grad af Sikkerhed, naar alle Vaabendygtige paa den Maade, som Lovudkastet tilsigter, ere underkastede Værnepligten, da tør vi herom ikke nære nogen bestemt Mening; dog forekommer det os, at naar Armeens effective Styrke ikke derved vil blive forøget, eller i det Hele ikke større Stridskræfter blive tilveiebragte, da kan den Omstændighed, at Udskrivningen skeer af en større Masse, og at af de Classer, som for have været fritagne, nogle ganske Faa nu medtages, hvis Skjæbne ved den maaskee nødvendige Lodtrækning dette bliver, – vist neppe bidrage noget Særdeles til dette Øiemeds Opnaaelse. Saameget vissere stiller det sig derimod for os, at denne nye Lov for deres Vedkommende, som hidtil have været fritagne for Krigstjeneste, og hvem Loddet nu træffer, personlig at maatte underkaste sig denne ved at gjennemgaae Exerceerskole, ligge i Garnison, deeltage i de aarlige Mønstringer o. s. v., vil have høist indgribende Virkninger paa deres hele fremtidige Livstilling, og blandt disse vil denne Byrde især komme til at hvile meget trykkende paa Kjøbstadborgerens Sønner. J Regelen vil det nemlig findes, at disse, med Undtagelse af de Fag, som ved Forældrenes Velstand kunne anbringes til Studeringer eller høiere Underviisningsanstalter, oplæres til forskjellige Haandværker, sjelden bliver en saadan for det 21de Aar, da almindelig hans Læretid (som kun temmelig uegentlig kaldes saaledes) er udløbet, udskrevet som Svend, og nu er det, at han paa en meere selvstændig Maade skulde uddanne sig til det Fag, han har valgt, deels ved at søge Arbeide hos de dueligste Mestere i Landet selv, deels fornemmelig ved Vandringer i Udlandet. Men Udskrivningen træffer ham, i flere Aar sysselsættes han udelukkende med militaire Øvelser, han glemmer det Lidet, han i Læreaarene har lært, bliver vant til en heel ny Levemaade, vender omsider efter Tjenestetidens Udløb tilbage, og maa da enten, hvis han kan overtale sig dertil, begynde ganske forfra paa sin Profession, eller vil maaskee, med Hovedet fuldt af Soldaternykker og efterat have tabt al Sands for det simple, kun lidet glimrende Haandværkerliv, blive et unyttigt Lem af Samfundet. Hvad der her er sagt om Haandværkeren, gjælder sikkert ogsaa om Fabrikanten og Handelsmanden, engang udrevne af deres Livstilling, og det netop i de Aar, da den egentlige Udvikling til selvstændig Tænkning og Livsvirksomhed foregaaer, og da vel Characteren endnu kun hos de Færreste har Fasthed til at modstaae Jndvirkningen af de nye Forhold og Omgivelser, ville de senere vist yderst sjeldent vende tilbage til deres tidligere Virksomhed med den samme Lyst og Dygtighed, som forhen. Man kunde vel spørge, om da ikke den Classe, paa hvilken hidtil Værnepligten udelukkende har hvilet, har Grund til at klage over de samme Ulemper, Vi troe at kunne besvare dette Spørgsmaal med Nei. Agerdyrkningen er nemlig en Syssel, hvortil Landmandens Sønner fra den tidligste Barndom af ere vante, og hvori de saa at sige ere opvoxne; om de endog i nogle Aar ere borte fra denne Beskjæftigelse, har Erfaringen dog lært, at de efter endt Tjenestetid med lige saa stor Jver og Lyst vende tilbage dertil, og langt fra at denne Fraværelse skulde have gjort dem mindre brugbare, vil man tvertimod finde, at den Bondekarl, der har gjennemgaaet Exerceerskolen og Militairtjenesteen, i Rasthed, god Holdning og Væsen almindelig staaer langt over dem af hans Stand, med hvem dette ikke har været Tilfældet, og derfor ogsaa efter sin Hjemkomst søges mere og finder bedre Tjenester, end den Sidstnævnte. Jdet vi saaledes have søgt at fremhæve, hvorledes det for Kjøbstadboerne med Hensyn til deres Udvikling til de forskjellige Livsstillinger, vil blive en forholdsviis langt sværere Byrde, personlig at opfylde deres Værnepligt, end det nogensinde ved det nu Bestaaende har kunne være det for Landmændene, have vi ved Siden heraf ikke kunnet miskjende, at det er en Pligt, og en hellig Pligt for alle Stænder, i Farens Stund at værne om det os Alle lige dyrebare Fædreland. Naar derfor, uden at der var Tale om Lodtrækning eller Stilling, enhver vaabenfør Mand forsynedes med Vaaben og indøvedes i Brugen af dem, naar det var en almindelig Væbning, som Lovudkastet tilsigtede, og ikke en ny Rekrutteringslov alene, da vilde ikke blot derved Alt hvad der for vort elskede Fødelands Forsvar kunde giøres være gjort, men da vilde heller ikke nogen ærlig Dansk kunne træde tilbage, naar det gjaldt herom. Kan imidlertid en saadan Almeenvæbning maaskee for Tiden ikke gjennemføres, deels paa Grund af de store, uoverkommelige Udgifter, som den vilde medføre, deels fordi man vilde mangle de fornødne befalingsmænd til en saadan Masse, som Armeen da vilde udgjøre, er maaskee derhos en almindelig Udskrivningslov det Gjennemgangspunct, hvorigjennem Veien til en Almeenvæbning nødvendig maa gaa, og som nøvendig maa være ordnet og realiseret, førend der kan tænkes paa denne, - og dette synes os omtrent at være Resultatet af Forhandlingerne i Roeskilde Stændersal om denne Sag, da troe vi dog, at de, som efter de bestaaende Indretninger hidtil have været fritagne for denne Byrde, med fuld Føie kunne fordre, at den kommer til at hvile paa dem saalidet trykkende, som det almindelige Princips Gjennemførelse tillader det.