Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-06-12
Georg Canning er født i Aaret 1770 og ned stammer fra en gammel men ikke fornem Jrlandsk Familie. Cambden omtaler i sin Brittania en Vilhelm Canning, som 5 Gange har været udvalgt til Major i Bristol. Den ældste Green af den Canningske Familie, men hvorfra Georg Canning ikke nedstammer, fører Tilnavnet Garvag- og har i forrige Aar erholdet den Jrlandske Pairs Titel. Georg Cannings Fader forlod tidlig Fr land og giftede sig i England med en smuk, aandrig, men uformuende Pige; men blev derved ueenig med sin Familie, og maatte leve af 150 Pd. St. aarlig og af en Advocat=Post, som ikke engang indbragte ham saameget. Han skrev politiske Pamphlets, tilsidst Poesier, og døde den 11te April 1771, et Aar efter sin Søns Fødsel, at Sorg og i Mangel. Hans Enke besluttede at blive Actrise, debuterede under Garricks Bestyrelse som Jane Shøre; men besad ikke Talenter, nok for at blive antaget i London, og maatte lade sig engagere hos et Selskab af omtrækkende Comoediantere og forbandt sig med en Acteur ved Navn Huun. Sin Søn forskaffe de hun imidlertid bedre Udsigter ved at overlade ham til Familien Canning; han har heller aldrig forglemt dette Offer, som hans Moder bragde hans Vel, og udmærkede sig saavel i hans yngre som i hans ældre Aar ved Ærefrygt og barnlig Kiærlighed imod hende. Han blev sat i Skolen i Eton, og der udmærkede han sig allerede som Dreng ved de store Fremskridt han gjorde. Da han var 16 Aar gammel lod han aftrykke flere Poesser i Ugebladet The Mierocosme, og deriblandt et om Grækenlands Befrielse, som er fuld af Jld og digterisk Aand. Siden begav han sig til Universitetet i Oxford for at tilendebringe sine Studier, og han beskjæftigede sig der meget med Veltalenhed og Poesie, hvorved især hans latinske Vers bleve fortrinlig beundrede. Han havde Lyst til at føre et roeligt Liv, da han besad en stor Tilbøieleghed til Litteraturen; men da han var uformuende saa blev han nødt til at give sig af med Forretninger. Advocaternes Stand, som i England kan føre til de høieste Æresposter er den, som unge Mennesker, som forbinde Ærgierrighed med Følelsen af deres Kraft, sædvanligen vælge. Hr. Canning valgte ogsaa denne Løbebane, og bestræbte sig ogsaa for at erhverve sig Færdighed i at tale frit og uden Forberedelse. Hans vedholdne Studier hindrede ham dog ikke fra at omgaaes med flere unge Personer af de første Familier, som vare hans Skolevenner og som allerede dengang stræbte efter de vigtigste Embeder. Understøttet af deres Anseelse avancerede han hurtigt, og opnaaede allerede da han var 23 Aar gammel den Ære at erholde Plads i Underhuset som Deputeret for Flekken Newton paa Øen Vight. Da Hr. Sheridan havde anmeldt ham for Huset som en ung Mand, der var begavet med de sieldneste Talenter, saa vare Alles Blikke henvendte paa ham. Hr. Canning holdt det imidlertid for rigtigt i nogen Tid at forholde sig taus og holdt den 31te Januar 1794 sin første Tale, som var til Fordeel for den Traktat der skulde sluttes med Kongen af Sardinien. Fra denne Tid tog han Deel i alle de Debatter, som vare af nogen Viig tighed; men var langt fra som de unge Talere pleie at giøre, at slaae sig til Folkepartiet, tvert imod slog han sig meere til Pitts Partie, og overgik alle sine Colleger i at tale med Heftighed imod den Franske Regiering. J Aaret 1796 blev han atter udvalgt til Parlamentslem for Wendømer. Da han derpaa blev udnævnt til Under statssecretair i Departementet for de udenlandske Anliggender, som dengang blev dirigeret af Lord Greenville, talte han endnu med meere Heftighed. Da han ikke havde reist udenlands, saa var han smittet af de sædvanlige Fordomme, hvormed alle gamle Englændere ere befængte og erhvervede sig et Slags Popularitet ved den temmelig haanende Maade hvorpaa han omtalte alle Fastlandets Nationer. En Mand af dette Sindelag kunde heller ikke skaane Frankeriges første Consul, og Oppositionens Talere bebreidede ham derfor ogsaa disse Personligheder, saa at han saae sig nødt til at forsvare sit Forhold i en Tale som han holdt den 18de Juli 1800. Han erklærede der høitidelig: at han hverken følte Anger eller Skam over den Maade, hvorpaa han havde udeladt sig om Bonaparte, at han holdt Consularregieringen for uskikket til at kunne vedvare, og at han ikke havde ifinde at bøie sig foren Afgud med 3 Hoveder. Ved Qvæstionen om Slavehandelens Afskaffelse understøttede han med Hr. Pitt Vilberforces Bestræbelser for at giøre en Ende paa denne Handel. Oppositionspartiet, blev imidlertid hver Dag stærkere, da de Franske Vaabens Fremgang giorde et stærkt Jndtryk paa Majoriteten i Parlamentet, og i 1801 forlod Pitt Statsbestyrelsen. Hr. Canning resignerede nu ogsaa tilligemed sine Venner. Han misbilligede Freden til Amiens og erklærede, at en Fred med Frankerige maatte betragtes som et Selvmord dervar begaaet imod England. J Aaret 1802 talte Hr. Canning som Deputeret fra Flekken Tralen, i Jrland høit imod den nye Skatkammerkanzlers Hr. Addingtons (nu Lord Sidmouths) Administration. Efterat Pitt var igien sat i Spidsen for Forretningerne i Aaret 1803, saa afløste Canning Hr. Tierne som Skatmester, men nedlagde igien denne Post efter Pitts Død. Som Parlamentslem bekæmpede han nu Hr. Vindhams militaire Forsvarsplan, og søgte at giøre Ministeren, For latterlig. J Januar 180, bestræbe han sig for at vise de Feil, som Ministeriet havde begaaet i de nye Krige, som det havde begyndt paa; to Maaneder derefter, da det Greenvilliske Ministerium blev styrtet og det Percevalske Ministerium kom i dets Sted, blev Hr. Canning Minister for de udenlandske Anliggender. Han begyndte sin Løbebane med Expeditionen imod Kiøbenhavn og holdt den 21de Jan. 1808 en lang Tale for at retfærdiggiøre Borttagelsen af den Danske Flaade. Dengang Englændernes Expedition imod Vlissingen og Øen Valchern blev foretaget i August 1809, forlod han London tilligemed Lord Mulgrave for at være overværende ved Troppernes Jndskibning. Ved Forhandlingerne om denne Gienstand kom han i en Trætte med Lord Castlelereagh, som endtes med en Duel paa Pistoler, hvori Hr. Canning blev saaret i Laaret, og hvorpaa han nedlagde sit Embede. 1812 blev han udnævnt til Repræsentant for Liverpool og talte varmt til Katholikernes Fordeel, som han forlangte skulde indrømmes alle de Rettigheder, som de Engelske Borgere besidde. Septbr. blev han udnævnet til Ambassadeur i Portugal, og denne Udnævnelse gav Anledning til at flere Medlemmer af Underhuset spottede over at han vilde modtage denne ufornødne Post. J Mai 1816 kom han tilbage fra Lissabon over Frankerige, og bivaanede i Bordeaux et Giæstebud, som Kiøbmændene der gave ham; efterat der var bleven drukket paa Kongen af Frankerigs Sundhed, udbragte han en Togst paa Handelens Fremblomstren i Bordeaux, holdt ved denne Leilighed en Tale, hvori han beviiste, at Enigheden imellem Frankerige og England udkrævedes aldeles til Legitimiteten og til det politiske System i Europa, som var bygget paa at undertrykke det revolutionaire Partie. Da han var kommen tilbage til England begav han sig til Liverpool for at lade sig paanye vælge til Parlamentet; men han havde imidlertid paadraget sig mægtige Fiender. Han havde nemlig tilforn ladet sig see i Oppositionens Rækker, hvorfra han havde angrebet nogle Ministre, med megen Heftighed. Cheferne for den daværende Opposition kunde derfor ikke afholde sig derfra at udvise en bitter Foragt imod ham fordi han havde nu udsonet sig med Ministeriet med hvilket han tilforn havde levet i den største Strid. Siden den Tid traadte Hr. Canning, som nu var bleven fastere i sine Grundsætninger med alle de Midler, som stode i hans Magt op imod Oppositionen, som frygtede hans Talenter, og hans uforanderlige Vedholdenhed. Ogsaa hørte man ikke op med at bagtale ham og indtage Nationen imod ham. Modpartiet opstilte imod ham Hr. Scheppert som Candidat for Liverpool, og Hr. Canning var flere Gange paa Veien til at blive giennempryglet af Folket; endelig traadte hans Modstander til Siden, Hr. Canning blev valgt paa nye, og holdt nu en lang Tale, hvori han viste, at han kun havde været Ministeriet imod fordi det ikke var gaaet kraftfuld nok til Værks men nu havde han forenet sig med det igien, fordi det gjorde alt hvad der nu stod i dets Magt for at bringe Europas Befrielse og den sande Frieheds Grundsætninger til at triumphere overden Franske Revolutions Maximer. Det var den 12te Juni 1816 at dette stormende Parlaments valg blev tilendebragt. Om Aftenen blev Hr. Canning baaret omkring i Triumph og ønsket tillykke af sine Venner. Nogle Dage derpaa blev han forestillet Kongen, som Præsident for det Jndiske Bureaux, een af de vigtigste Poster i Ministeriet; i Aaret 1819 reiste han til Jtalien for at forberede og samle de Beviser, som han brugte i Processen imod Dronningen. Den 16de September 182 blev han Minister for de udenlandske Anliggender i Marqvien af LondonderrysSted. J 1810 havde han giftet sig med en Dat. ter af General Scot som havde tilbragt ham en betydelig Formue. – Man indrømmer ham i Almindelig et meget udmærket Talent for Parlamentsforhandlingerne. Han forbinder med et behageligt Udvortes en sielden Livfuldhed. Hans Samtaler ere fulde af Sarcasmer, og denne Hang til Satire bemærker man ogsaa i hans offentlige Taler. Han er aldrig mere veltalende end naar han kan angribe sin Modstander med directe Personligheder. Den pludselige Lykke, som han har gjort har paadraget ham en Mængde Fiender. - Han var tilligemed Dhrr. Frere, og Ellis engang Hovedredacteur for Bladet Antijacobineren, som blev begyndt i Aaret 1798 og fandt stort bifald; en caustisk Vittighed bemærkes tydelig i en stor Mængde saare pikante Afhandlinger af ham. Som Parlamentstaler besidder Hr. Canning, en udmærket Rang: han besidder en beundringsværdig Færdighed i at argumentere, en uudtømmelig Rigdom i sindrige Vendinger, og en stor Magt over Sproget; men Burke, Pitt og For vare ham dog overlegne. Han begeistrer ikke og overvælder ikke saaledes som Burke, han imponerer og sønderknuser ikke saaledes som Pitt, og henriver ikke saaledes som For.