Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-03-10
Sammenhængen med de i Warschau prægede Ti Gyldenstykker, der have til Paaskrift: Af indenlandsk Sølv. (s. No. 15), er denne. det polske Bjergværk Sielce, det eneste i dette Rige, er der bleven opdaget en liden Sølvaare. Fyrst Statholderen befalede at lade præge af det ubetydelige Udbytte af samme, Ti Gyldenstykker med den anførte Paaskrift. Der gives ialt kun 800 Stykker deraf. Ellers findes der i hele Polen ingen andre Ti Gyldenstykker end disse, der egentligen maa betragtes som Medailler. Noget Lignende fandt Sted i Danmark i den første Halvdeel af det 17de Aarhundrede. Da Kong Christian den Fierde var i Begreb med at gjøre en Reise til Norge, tilskrev ham en Adelsmand, som var betroet et Lehn Søndenfields, at man havde fundet en Mine, som, efter hans Skjønnende, indbefattede Guld=Erts, uagtet andre Bjergkyndige bare Tvivl derom. Da Kongen siden kom til Norge, reiste han til Stedet, hvor dette Gulderts fandtes, og medtog nogle Stykker deraf til Aggershuus, hvor han lod det forsøge af Vardinen, Bjergfolk og Myntmestere, men alle nægtede Mueligheden i at kunne faae Guld deraf. Christian lod sig imidlertid ikke afskrække ved det, disse Folk i deres Ukyndighed saa haardnakket paastode. J et Brev fra Kongen til hans Cantsler, skrevet paa Gaarden Arnedal, d. 1 Aug. 1646, hedder det: "Mand hafver her i Landet fundet Guld mod alle Folks Mening. Thi Dagen førend jeg begaf mig fra Aggershuus, da hafde jeg Myntmesteren og Vardinen i Christiania hos mig, og vilde vide deres Mening om Ertzen, som her findes. De svarede mig begge, at saafremt jeg fik Guld her af dette Ertz, da vilde de lade sig hænge. Udi hvilken Mening nogle Berggeseller ogsaa vare, som jeg lod hente fra Sølværket, og som længe hafde tjent i Ungern paa Guldbergværket. Og fast ingen, enten Adel eller Uadel, var jo i samme Tanke, af Aarsage at de meente, at de ganske diverse Materier intet kunde være sammen. Dette altsammen uagtet, da gaf jeg mig i Tag med samme Ertz, og lod her bygge en Offuen; hvorpaa Gud gaf sin Naade, at jeg fandt paa en ganske fremmedt Maneer at smelte samme Ertz paa, saa at jeg fik Guldet derud." - Kongen kjøbte derpaa Stedet, hvor Minen var, af Christopher Giøe. Jkke langt derfra fandtes endnu en anden Mine af samme Slags Erts, og denne lod til at være endnu rigere. Den Bonde, som aabenbarede dette, gav Kongen Skattefrihed for sin Gaard hele sin Levetid, og Minen blev sat under Kæy Kruse, en bjergkyndig Adelsmands Bestyrelse. J Kjøbenhavn var man paa den Tid saa langt tilbage i Mineralogien, at der ikke fandtes en Eneste, der kunde sige, hvorledes hiint Erts tilbørligen skulde behandles. Kongen maatte sende Simon Wibe til Sverrig med nogle Stykker deraf, for hos den Svenske Overberghauptmand, Oberst D. F. v. Sigerot og andre derværende Bjergkyndige at indhente Betænkning derom. Overberghauptmanden turde imidlertid ikke foretage sig noget, førend han havde faaet Dronning Christinas udtrykkelige Tilladelse dertil, for hvilken Villighed Kongen siden i et Brev takkede Dronningen. Men da det norske Guld var flygtigt, saa lod Kongen, efter i Forveien at have overdraget sin Resident i Holland, Martin Tanke, det Hverv, at forskaffe ham en saakyndig Mand, der forstod at gjøre hiint Erts fast og bestandigt, den bekjendte Caspar Herbach komme til Kjøbenhavn. Her bach bragte af dette Erts en god Deel Guld tilveje, hvoraf deels de saakaldte Brilleducater bleve slaaede, og adskillige flere Mynter siden under Kong Frederik III. første Regjeringsaar. Dog, da Frederik, som bekiendt, var en stor Elsker af Guldmagerkonsten, saa er det vanskeligt at bestemme, hvor meget Lysten til denne Konst havde Deel i Operationen. Men at denne Monark ikke lod sig føre bag Lyset af snedige Adepter, det sees tydeligst deraf, at han svarede den berygtede Konst Caspar: "betreffend das Werk von 100 Ducaten zu bekommen, hielte ich viel besser, wenn er konne aus einem Ducat 100 machen. Nogle Fremmede nægtede, at disse Ducater var af norsk Guld, paastaaende, at der i Norge intet Guld fandtes, og Hollænderne havde ladet slaae Ducater, paa hvis ene Side stod paa Hollandsk: "fra Norden kommer Guld og paa den anden: "maar wenig, (men kun lidt). Kongen lod derpaa 1647 slaae de saakaldte Brilleducater, med Paaskrift: vide mira demi, og en Brille derover, som skulde betegne, at hvo, som ikke vilde troe, eller kunde see, maatte betjene sig af Briller. Christian den 4de var fuld af saadanne Jndfald. Dette beviser blandt andet ogsaa de forgyldte Børneskoe, han lod anbringe paa Frederiksborg Slot, for at tilkjendegive, at han havde traadt sine Børneskoe.