Københavns Adresseavis, 1775-02-14
Nogle sædvanlige Tallemaader udtrykker han med Lethed, f. Ex. How do Pou do, (Hvorledes befinde de sig J. Denne Tiltale brugte han og til Kongen, da han blev præsenteret for ham. Da det hele otaheitiske Sprog, som er ligedant med det i Ulatriah, har ikke meget over tusinde Ord, saa finder Omiah sig ofte i stor Forlegenhed, at udtrykke de nye Jdeer og Ting, som fremstille sig for ham i vort Land. Da f. Ex, de sydlige Jnsulaner ingen andre firefødte Dyr have, end Hunde, Sviin og Rotter, saa finder han i sit Sprog heller intet andet Udtryk til at beskrive en Hest med, end - et stort Sviin, hvorpaa Mennesker En Koe kalder han - et stort Sviin, sidde. giver Melk. Frugterne paa de sydlige Øer ere næsten ligesaa lidet mangfoldige. Jntet gjør derfor Omiah meer Fornøyelse, end de her værende Hauger, og Frugterne paa Espalier. Træerne. De Planter og Busker, som tiene til Zirat alene, siger han vilde han rykke op, og sette andre i Stedet. derfor, af hvilke man kunde spise. Da han først saae et Huus, faldt han i saa stor en Forundring, som det er naturligt for et Menneske, der i sin Livstid intet har seet, uden Løvhytter og lave Cajuter. Forespændte og fremtrakte Vogne forekom ham ligesaa selsomme. Nu seer han allerede begge Deele med Ligegyldighed. Paa forbemeldte Øer i det sydlige Hav blive de Afdøde ey begravne i Jorden, men lagte oven paa samme i frie Luft i et Giemmested, kaldet Moral. Omtah saae nylig paa en Begravelse i Hertfordshire, men han var ikke i Stand, til at holde det ud indtil Enden; han græd, og flyede bort fra dette sørgelige Skuespil. Da han første gang saae Kirkegaarden i Hertford, og man sagde ham, at Folk bleve her begravne: saa spurte han, om alle de her Begravne vare døde af Koppernes Jndpodning? Han er aabenbare af et fromt og venligt Sindelav, besidder derhos god Forstand og en hastig Resolution. Et Beviis paa hans Ømhed gav han for nylig. Han saae nogle, som fiskede med Krog, og underrettede sig med Fornøyelse, hvorledes Fiskene paa denne Maade bleve fangne; men da han saae, at en levende Regnorm blev stukket paa Krogen, vendte han sig om, for ikke at see paa et saa ubehageligt Syn, og bevidnede tillige sin Afskye, nogentid at spise af Fisk, som var fangen paa en saa grusom Maade. Til Beviis paa hans Forstand kan f. Ex, følgende tiene: Da han blev præsenteret for Hertuginden af Glocester, og hun havde just ingen Foræring ved Haanden, som passede sig for Omiah, faldt hun paa, at hendes Silke Lommetørklæde med en Vaabenkrone paa torde ikke være ubehageligt for ham. Omiah kyste strax paa Kronen, og gjorde, Hertuginden en dyb Compliment. Jo mindre man havde formodet dette Beviis paa hans Opmerksomhed, og hastige Resolution, desto meere forhvervede han sig derved alle de Tilstædeværendes bifald. Da han var hos den første Lord i Admiralitetet, Greve, Sandwich, gjorde han følgende Compliment, først pægte han til Tieneren ved Skienkebordet og sagde: han var Konge over Flaskerne: Capitain Fourneaux er Konge over Skibet; men Lord Sandwich var Konge over alle Skibe. Jeg har mældt forhen, at han har adskillige Koner, hvoraf han dog har forladt nogle formedelst deres Ufrugtbarhed. Nogle har han endnu i sit Fædderneland. Han til stod ogsaa, at omendskiønt han var meget lykkelig i Engeland, saa skulde han dog endnu være mere lykkelig, om han ogsaa i dette Land kunde have en Kone. Capitain Fourneaux tog Omith med sig i Ulatriah, hvor hans Fader staaer i stor Anseelse. Han eyer ogsaa anseelige Godser paa Otaheste, hvor Omah er født, hvor han ogsaa havde seet D. Banks og Solander, som han endnu kiendte, da han kom her. Han var bestemt til Præstedom met, og hans Venner, fremsøgte alle Bevæggrunde, for at afholde ham fra hans forvovne Reyse: de forestillede ham, at ingen af deres Venner, som havde allerede gaaet bort med Europæerne, var kommen tilbage igien; at de vist vare blevne slagtede og opædte af dem; at Skibene ikkun seylede fra et Sted til et andet, og Folkene ernærede sig af Øerne og havde egentlig slet intet Fæderneland o. s. v. Men alle disse skrekkelige Argumenter havde slet ingen Virkning paa Omian; han havde besluttet at døe, eller selv at erfare hvad deraf var sandt. Naar vi overveye hvorledes hans Landsmænd nødvendig maatte betragte Europæerne, og denne Reyse, og hvor stor Formodningen maae have været hos ham, at hans Fo tagende skulde løbe ulykkeligt af, og at han desuagtet forlod sin Rigdom, sin Frihed, sin Familie, og en ham elsken de Nation, saa have vi Aarsag at betragte ham som et stort Exempel paa Mod og Begiærlighed efter Kundskab.