Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-02-09
Den Vest-Sjællandske Avis. No. 23. W. den 9 Februar. Torsdagen 882. Forlagt af Peter Magnus Redigeret af Adjunct C. P. Andersen. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdommene, Angaaende den nuvarende Pengecrisis i Engelland. (Oversat af det Tyske.) Uden at indlade os paa at bedømme andre Nationers Pengeforhold, endskjøndt disse ogsaa ere vigtige, ville vi meddele nogle almindelige Synspunkter, der ere laante af Engellands tidligere Historie, for derved at komme efter den sande Grund til den nærværende Crisis i Engelland. Men for rigtigen at kunne bedømme denne Sag, maae vi kaste et Blik tilbage paa Krigens Tid; thi Engellands Tilstand dreier sig stedse om en Axel, nemlig Statsgjelden, der naaed dens nuværende Høide under den sidste Krig, og fornemmelig dengang, da Banken blev fritaget for at betale med rede Penge, og kun Papiirspencirculerede. Dengang bleve 3 pCt. Laan afsluttede til 60, men i Papiir, en Unge Guld var i hiin Tid stegen til 5 Pf. 10 Sk., uagtet den efter den egentlige engelske Møntfod kun var 3 Pd. 17 Sk. 10 1/2 P. værd. Hine 60 Pf. vare altsaa efter denne Montfod kun omtrent 37 værd i Guld. J Aare 1819 kom man tilbage til den gamle Møntfod, Laanene paa 3 pCt. stege til 90, og saaledes maatte Nationen anerkjende en Gjeld af 90 Pd. i Guld, hvorfor de kun havde modtaget omtrent 37. Dette vistnok frygtelige Tab havde man endnu kunnet bære, hvis ikke til samme Tid ved den igjen aabnede Forbindelse med det faste Land og en Tilstrømmen af en Mængde Engellændere til samme efterhaanden en større ligevægt i Prisen paa alle Levnetsmidler havde ind undet sig. Saalænge Engelland var i Krig næsten med hele Verden, betod den høie Priis paa alle levnetsmidler i Engelland selv kun lidet, da Sagen stedse jevnede sig ud; men saasnart Forbindelsen med det faste Land igien blev aabnet, og man maatte concurrere med Varepriserne paa det faste Land, da viste Følgerne af denne Ulykke sig stedse tydeligere. Engelland saae sig nødt til, fornemmelig at holde Kornpriserne iveiret, fordi de umaadelige Afgifter ellers ikke kunde tilveiebringes; men paa den anden Side gjorde Concurrencen med det faste Land en Nedsættelse i Prisen nødvendig. Man fik ikke Øinene rigtigen op, før i 1825, da en stor Handelscrisis indtraf ved Tabet formedelst de sydamericanske Speculationer, og da man derved paa en meget ubehagelig Maade, blev sat i Skræk. Nu erkjendte man den usikkre Tilstand, og lagde med Alvor Haand paa Værket, for saameget som muligt at komme ud af den umaadelige Gield, de høie Afgifter, de høie Priser paa alle Livsfornødenheder, og saaledes ogsaa det, at være ude af Stand til at concurrere med det faste Land. Siden 1826 har Regjeringen bestræbt sig for, at lette Afgifterne, og har ogsaa ved usædvanlige Anstrængelser bragt det dertil, at kunne nedsætte samme fra 55 til 45 Millioner; hvilket sikker, hører til det Usædvanlige i de nyere Tiders Finants væsens Historie i Løbet af kun 10 Aar. Men Virkningen selv af denne Anstrængelse tilintetgjordes ved den bestandige Synken af Priserne, der især blev frembragt ved den Mængde Korn, som indførtes fra Jrland, og af hvilken Aarsag den formindskede Sum var ligesaa svær at tilveiebringe, som forhen den hele Tyngde. Saaledes faldt man omsider paa den Jnd bildning, at Feilen laae væsentligen i Mangelen paa lettere Omløbsmidler, og Nogle foresloge endog at vende igjen tilbage til Papiirspenge, som i Krigstiden. Troede nu maaskee de Klogere paa denne tomme Jnd bildning, eller søgte de kun et temporairt Udflugt middel, saaledes som den nuværende Regjering i Engelland mange Gange har gjort, nok, for tre Aar siden gik et Forslag igjennem i Parlamentet, hvorved Landbankerne fik Lov til for Fremtiden selv at udstæde Sedler, og at de maatte indløse disse ikke alene som før med Guld, men ogsaa med Sedler af den engelske Bank. Dette var en Middelvei, hvorved man vel ikke hævede Betaling i rede Penge, men dog gav Papiirspengenes Circulation en meget større Udvidelse, end dette i den sidste Tid havde været i Brug. Men dette Middel var lige saa slet, som om man havde slaaet falske Penge, og Følgen deraf blev ogsaa den samme. J Førstningen gik Alt godt. Land bankerne og den engelske Bank selv formerede deres Circulation ualmindelig; Penge bleve lette at erholde, følgelig stege Varerne i Prisen, og næsten med hvert Fjerdingaar viste sig en Forøgelse i Jndtægterne, hvilket Regjeringen eller i det Ringeste dens Venner ikke manglede at tilskrive den fortræffelige Bestyrelse.