Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-07-25
Udenlandske Efterretninger. Storbrittannien og Jrland. Efterat Ministrene i flere Dage havde holdt hyppige Raadslagninger, for det Meste enten i Grev Greys Huus eller i hans Nærværelse; efterat dernæst Kongen d. 16de havde holdt et Cabinetsraad, i hvilket Grey nedlagde sit Embede, saa bleve om Eftermiddagen de nye Ministerforandringer bekjendtgjorte i offentlige Blade, og Rigtigheden af disses Angivelse blev samme Aften stadfæstet i Underhuset af Lord Althorp, af hvis Meddelelse man seer, at Forandringerne indskrænke sig til følgende: Jndenrigsministeren, Melbourne, er traadt i Grev Greys Sted, som Premierminister og første Skatkammerlord; den hidtilværende Overintendant for Forstvæsenet, Viscount Duncannon, har faaet Jndenrigsministeriet, og Duncannens Plads er igjen befat med Sir John Cam Hobhouse, der tillige har erholdt Sæde og Stemme i Cabinettet. Lord Althorp bliver altsaa i Ministeriet, som han selv erklærede, ifølge Kongens Forlangende og Grev Grevs indstændige Opfordring. Budskabet derom blev i Underhuset modtager med bifald; Toryerne, som intet Haab havde forsig selv, vare tilfredse dermed, og Radicalerne, hvis Tid endnu ikke er kommen, havde endog i en med talrige Underskrifter forsynet Addresse opfordret Lorden til at beholde sit Embede; ligesom og Hr. O'Connel forud havde erklæret, at kun saaledes vilde det nye Cabinet erholde Landets Tiltro. Efterat Lord Althorp havde givet Underhuset ovenstaaende Efterretning, begyndtes temmelig lange Debatter om det greyske Ministerium, som blev dadlet af Oberst Evans, der haabede, at det nye Cabinet vilde giøre det bedre, samt af Sir R. Peel og Hr. Baring. Hr. Attwood angreb baade det gamle og nye Ministerium med Heftighed; men de øvrige Talere erklærede sig tilfredse med det nærværende Cabinets Sammensætning. De offentlige Blade yttre ogsaa deres Tilfredshed, paa Times nær, som slet ikke lover sig noget Godt af dette Ministerium, men spager, at det ikke en Gang vil holde sig til den nærværende Parlamentsessions Ende. Nogen betydelig Forandring i Regjeringens System lader sig naturligviis ikke vente af en saa ubetydelig Forandring i Ministeriets Personale; men forsaavidt nogen Forandring kan ventes, vil den, haaber man, bestaae deri, at Liberalismen giør et Skridt fremad. At dette Haab ikke er uden Grund, seer man deraf, at Lord Melbourne allerede d. 18de kundgjorde i Overhuset, at Regjeringen havde besluttet at tilbagetage den af Lord Grev om den irlandske Tvangslons Fornyelse indbragte Bil, som allerede havde overstaaet den anden Læsning, og derimod indføre en ny bil om denne Gjenstand, sandsynligviis affattet efter Althorps og Little tons mildere Anskuelser, der, som bekjendt fandt Bifald i Underhuset, medens derimod Overhuset var enigt med Grev om strengere Forholdsregler. - Da nu denne Erklæring i Grunden ikke betydede Andet, end at Regjeringen i den irlandske Sag vilde skille sig fra Overhuset og slutte sig til Underhuset: saa er det begribeligt, at Lorderne forbittredes derover i høieste Grad. Næppe havde Lord Melbourne udtalt, førend Grev Wicklow tog Ordet og erklærede, at, saalænge han havde nydt den Ære, at være Medlem af Huset, havde han aldrig hørt nogen Ministers Erklæring med større Forhauselse; at en saadan Jnconseqvents, en saadan Pligtforglemmelse, en saa nedrig Fremfærd aldrig var oplevet i Landet siden Revolutionstiden; at det under saadanne Omstændigheder var umuligt at vedligeholde Rolighed i Staten; at han ikke kunde skienke Ministrene Tiltro i nogen Verdens Ting ofv. Paa samme Maade talede Lord Wharneliffe, Hertugen af Wellington og Andre, medens Brougham og Melbourne søgte at forsvare Regjeringens Forhold. Da Lord Melbourne havde endt sit Forsvar under det ministerielle Parties lydelige Bifaldsyttringer, faldt Hertugen af Buckingham ind over Ministrene og brugte saa nærgaaende Udtryk imod dem, at Lord Bronghamskom i Harnisk og erklærede, at den ædle Hertug maatte have lært saadanne Talemaader i en eller anden Øikippe. Nu blev der en gruelig Allarm, og hver Gang Brougham aabnede Munden, blev han afbrudt og raabt til Orden. Tilsidst vidste han dog at skaffe sig Gehør, da han henvendte sig til de skrigende Herrer med det Spørgsmaal, om det nu var blevet Skik og Brug i Overhuset, Rigets høieste Ret, at den Angrebne ikke skulde have Lov til at forsvare sig. Han erklærede da fremdeles, at, dersom Hertugens Tale skulde være et alvorligt Angreb, da var dette saa grøyt, saa uforsvarligt, saa blottet for at mulig fornuftig Grund, som nogensinde en uforskammet, løgne agtig Paastand havde været det; var det derimod sagt for Spøg, var han villig til at optage det som Spøg, og han tvivlede ikke om at det jo var Spøg. Denne Udvei kom Hertugen af Burkingham tilpas, han erklærede, at det anstødelige Sted var taget af Hamlet, og at slet intet Ondt dermed var meent.