Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-02-23
J No. 24 af d. T. er gjort opmærksom paa Biskop Faber's Afhandling om det kirkelige Sognebaands Løsning." Vi skylde endnu at angive Hovedindholdet af denne fortræffelige Afhandling. Forfatteren opstiller den Sætning: "det kirkelige Sognebaands universelle Løsning i vort Fædreland hverken kan eller bør tilstædes." Denne Sætning godtgjør og befæster han saaledes, at han derved selv vinder sikkert Fodfæste. Det vilde være i høieste Grad betænkeligt, at løse Sognebaandet; thi Følgen vilde blive, at den Velvillie, som Baandet med en vis Nødvendighed hidtil paalagde enhver af Parterne, vilde tabe sig; en større Modstand vilde ofte gjøre sig gjældende; Tilsidesættelse vilde ramme mangen Præst og Lærer, og hvor den udsprang af Lidenskabelighed eller egennyttige Hensigter, vilde den ramme uforskyldt; den vilde krænke den Retsindige, nedbryde Mod og Kraft til saaledes at virke gjennem Kirke og Skole, som før. Det er aldeles ikke at vente, at Hjerterne ere saa rene, Jdrætterne saa ædle, at ikke Mange skulde benytte en saadan Løsning paa uværdige Maader, som den Duelige og Redelige maatte foragte; den Frihed, som paa saadan Maade vandtes, vilde kjøbes uendelig dyrt; Staten vilde tilføie utallige redelige Embedsmænd forhen uhørte Krænkelser paa den ene Side, medens den paa den anden Side aabnede Døren for uværdige Jdrætter og Lidenskaber; den ophævede saaledes vigtige Betingelser for sin egen indvortes Fred, for Nærelsen af de Følelser, af den Tillid og Agtelse, hvorpaa Folkets Tilfredshed med Regjeringen og Kjærlighed til den i saa høi Grad beroer, den arbeidede saaledes paa at forstyrre sin egen Grundvold." – Fra disse Yttringer, der ere Resultatet af en høist skarpsindig Undersøgelse, gaaer Forf. over til at drøfte Spørgsmaalet om Sognebaandets partielle Løsning. som i vore Dage er fremsat. Herved skulde forstaaes, den Handling, ved hvilken Regjeringen giver Christne Frihed til, deels at høre Guds Ord forkyndt af hvilken Præst de ville, deels til at faae de ministerielle Handlinger forvaltede og foretagne af hvilken Præst de ønske og som dertil er villig, hvad enten de boe i hans Sogn eller ikke, saa at det altsaa bliver en friSag, at lade sine Børn døbes og confirmeres hvor man vil, at lade sig ægtevies, meddeles Nadverens Sakrament og at lade Begravelsesceremonierne over Afdøde forrette af hvilkensomhelst Præst som dertil kan formaaes. Denne Frihed maatte være gjensidig. Forf. gjennemgaaer alle de Deele, i hvilke et Sogns Beboere, i Regelen ere bundne til Sognets Kirke og Skole, Præst og Lærere, idet han deels viser, at Tvangen ikke er saa stor, som der stundom paastaaes, deels for reslaaer, at formindske den endnu meere, dog saaledes, at ikke det kirkelige Sognebaands universelle Ophævelse deraf vil blive en nødvendig Følge. Videre troer han ei, at de, der mene Fødeland og Kirke det vel, bør forlange. Vi slutte denne Anmeldelse med følgende Citation: "Jndrømmes der enhver Præst Ret til at fungere i hvilketsomhelst Sogn, hvorhen han kaldes saa ville vi maaskee opleve den Tid, da Præst og Degn, ansatte i smaae Kald, gjøre Udvandringer gjennem alle Landets Sogne, prædike, forrette Ministeriglig o. s. v., og derved, paa en aldeles lovlig Maade, forøge deres ringe Jndtægter. Falde Flere paa den samme Jdee, kan deres Sammenstød i eet og samme Sogn maaskee give Anledning til en virkelig Licitation i geistlige Forretninger; kort, ingen Grændse er at øine for de forargelige Machinationer og Optrin, for hvilke det Kirkelige da vilde gives til Priis."J flyvende Post har der alt hævet sig een Stemme mod ovenmeldte Biskop Fabers Afhandling. Det er især i Spørgsmaalet om en geistlig Stænderforsamling at Hr. 1116 (saaledes er den anonyme Modstanders Mærke) er i Uenighed med Biskoppen, idet han formener, at det er en ligefrem Jndbildning at antage, at Lærerstanden som saadan repræsenterer Menigheden, naar der spørges om fælleds Sagers Indretning: men skulde der være Tale om en Stænderforsamling, for Kirken, da burde dens Medlemmer netop ikke vælges af og i den geistlige Stand, men af og i Menigheden. Unyttigt vilde det være – antages der – at have en stadig Stænderforsamling for kirkelige Anliggender, der allermindst hører til dem, der aarlig forandres; men skal Kirken have sine saakaldte Stænder, da maa Menigheden gjøre sin Ret gjeldende og protestere imod, at Lærerstanden skal herske over den; thi der er ogsaa et geistligt Herredømme, som ikke er Hierarchie.