Berlingske Tidende, 1832-03-08
Fra den Aussiske Grændse, den 3de Februar, Plaraliteten af de udenlandske Aviser paadigter vor Regjering, Hensigter, der ere den aldeles fremmede og stridende mod vor Monarchs ligestemme, oprigtige Charatteer. Man skildrer vor Politik, som underfundig og lysesky, der gjerne vil fiske i rørte Vande, medens man i Petersborg handler maaskee altfor aabenhjertigen og har sat altfor stor Tillid til fremmede Cabinetters Tilsagn. - Man skal ikke være i Stand til at bevise, at den mindste Tvetydighed har fundet Sted i hele vort Cabinets Færd siden Keiser Nicolaus tiltraadte Regjeringen; meget meere, blev ved alle store politiske Spørgsmaale vor Anskuelse uden Tilbageholdenhed udtalet, og den Adfærd, som Rusland ved denne Leilighed havde besluttet, at vælge, hartad formeligen proclameret. Det maa allerede være paafaldende, at udenlandske Blade skildre Ruslands Stilling i Henseende til det øvrige Enropa som fjendtlig og søge Baghold, hvor ingen ere. Thi man vil dog, med nogenlunde billighed og Sands for hvad Ret er, ingenlunde troe sig berettiget til at fordre af vor høimodige Keiser, at han, uden mindste Hensyn paa gieldende Tractater, vedtagne Grundsætninger og Slægtskabsbaand, skulde underskrive et under hele Europas Garantie oprettet Riges Sønderlemmelse og hans Frændes, en værdig Monarchs, tractatstridige Behandling: at han skulde uprøvet sanctionere en Tractat, som aldeles ikke kan bestaae med Folkerettens Bestemmelser, og i den Grad tilsidesætte Agtelse for Kongen af Nederlandene, at han skulde befale Ratificationens Udvexling, uden at have nøie overveiet de Grunde, der nu bestemme ham til at forkaste den ham forelagte Tractat. Der hører en meer end almindelig Haardhed til at kunne gaae saaledes tilværk, og man burde vente af dem, der trænge sig frem til at være den offentlige Menings Formynder i det vestlige Europa, at de forstode at agte de almindelige Convenientser: at de vilde lade Keiserens Følelser, vederfares Retfærdighed. Disse forkyndtes i det Hollandske Stridspørgsmaal, som altid, med Retsindighed og Aabenhjertighed, og tilkjendegave tydeligen hans Ønske, at bidrage til den almindelige Freds Opretholdelse, om de end ikke tillode ham at give sit Samtykke til at hellige Rettigheder traadtes under Fødder. Dog - denne Retfærdighed kan ikke ventes af Partiernes, af forudfattede Meninger hildede, Dom; de hylde blot deres Lidenskabers Jndflydelse; eller havde de maattet tilstaae for sig selv, at Rusland ingen Fordeel kunde vente af en stor Continentalkrig, og at dets politiske Jndflydelse paa Europa derved lettelig kan svækkes, men visselig ei forøges, og at det er Keiserens Jnteresse, at være i god Forstaaelse med alle Nationer; ligesom det Forhold, som han har lagttaget imod Holland, er en Følge af reen moralsk Hengivenhed, ingenlunde af en kold Beregning, af egen Fordeel. Man maa derfor ikke undre sig over, at alle med Julirevolutionen beslægtede Blade og Journaler i Særdeleshed sysselsætte sig med at vanskabe det Russiske Cabinets Hensigter og advare Nationerne for dets Overlegenhed; thi de redigeres enten under blinde Lidenskabers Herredømme eller higsefter, selv at optænde Krigsluen, som alle forstandige Regjeringer afskye, hvis Jld er at betrygge Nationerne en blidere Fremtid, uden voldsomme Rystelser. - Ved at sende Fyrst Orlow til Haag, giver vor Keiser et nyt Beviis paa sit fredelskende Sindelag; men man kan allerede forud skjønne, at Avisredacteurerne ville tillægge denne Mission hemmelige Hensigter.