Norske Intelligenssedler, 1800-05-28
Ved Hr. Kammerherre og Stiftbefalingsmand v. Kaas's Skrivelse af 15de hujus, er Magistraten tilstillet følgende: Anviisning for Almuen til at forekomme Sygdomme af fugtige Kornvares Brug til Brød. Den sugtige Sommer og vanskelige Høst i afvigte Aar foraarsagede, at Sæden paa mange Steder, blev indhøstet meget fugtig, paa andre ej ganske moden; vel og meget ureen, især Vaar-Rugen. Man kan derfor befrygte, at betydelige Sygdomme, som Forraadnelsesfebre, Sprinkler, Kribelsygdom og deslige kunde foraarsages derved, naar man ei er meer agtsom, især paa sin Rugs Beskaffenhed, og paa Brødets Tillavning deraf, end almindelig behøves. Om man end ej strax faaer ont deraf, eller ej saa farlige Sygdomme, saa kan dog Helbreden svækkes, og Skaden komme nogen Tid derefter. Den Fattige, hvis meeste Føde er Drød og Meelspiser, er meget udsat for saadanne slemme Følger, da han ofte maa tage til Takke med hvad Rug, Meel eller Brød han kan faae. Det er dog mulige ved adskillig Forsigtighed at undgaae disse Sygdomme, om man endog er nødt til at bruge saadant vaadt indhøstet eller ej fuldmødent Korn til Brød og anden Føde. Man vil derfor herved advare Almuen om det Skadelige, og tilraade at lagttage følgende Regler, saa meget muligt. 1. Udi Laden skal man skaffe saa megen Trækvind som mulig, for at faae den der liggende Sæd til at svede eller dunste saa meget muligt; dog vogte, at det ej sneer eller regner paa den. 2. Den tærskede Rug skal man nøie rense fra al Ureenlighed, især fra Brandkorn og Svingeleller Klinte. Brandkorn kiendes let fra den gode Rug, da Brandfornet har en fortagtig, blaalig, rødagtig eller stolet Farve, baade indvendig i Kiernen og udvendig paa Skallen, en styg og bidende Smag og en modbydelig Lugt. Klinten kiender enhver; den er skadelig, om der er Mængde af den; men Brandkornet er altid skadeligt. Begge Deele renses let fra Rugen ved Kastningen paa Loen, da de ere lettere end Rugen, eller ved Sollet. Det umodne Korn er og lettere end de modne Kierner, da der er mindre Kierne i det. Det ureene Korn, som og de frarensede Brandkorn, Klinte, Heire og desl. bør helst anvendes til Brændeviin, der skade de ej3. Naar den aftærskede Rug er reen, eller vel renset fra saadan Ureenlighed, men fugtig eller blødere, end vel moden og tør høstet Rug bør være, da skal den lægges paa et Loft, tyndt udspredt, at den kan tørres godt igiennem af Luften; ofte kastes der, at det underst liggende kan komme op ad og ogsaa tørres. Jo længere man kan lade den saaledes ligge paa Loftet, inden den males, jo bedre. 4. Er man nødt til snart at bruge saadan vaad eller ej ganske moden indhøstet Rug, eller hvori har været Brandkorn og des., da skal man tørre den først, inden man lader den male. Tørringen kan skee i en Bagerovn, hvor man nylig har taget Brødet ud, eller paa en Kølle. Vasker man Rugen først ud i reent Vand, og saa strax derpaa tørver den, er det bedre, da alt skadeligt vedhængende kan derved blive afskyllet. Man maa male saadan Rug finere end ellers, thi den er overhovedet meer tykskallet og rigers paa Klid. Derfor bør den, som sagt, være got tørret i Forveien. Man giør vel udi, ej at male stor Forraad paa eengang, og hvad man ei bruger strax, bør omtøres et Par Gange om Ugen. 6. Det Meel, som ej bruges strax, maa giemmes paa et ret tørt Sted, eller bliver det snart ret. Og got er det, om man tørrer det noget paa en Kølle eller en Ovn, inden man bager det Hvad det derved svinder i Vægten, er dog ej tabt. 7. Naar man vil lægge De, deraf, skal man tage mindre Vand dertil, end til andet Meel. Kan man blande Meelet med endeel, saasom Halvdelen eller henimod, af Meel af vel modent eller ved høstet Rug, eller af det forrige Aars Grøde, da giør det Brødet meget bedre. Det er og got at blande dem; hvilket følger ei allene af D. L. 119-1 og N. L. 1 - 17 - 1 saavelsom De Trediedeel got Bygmeel deri, det giver bedre og lettere Brød. 8. Man skal tage god skarp Suurde dertil, og noget meer end ellers. Man bør og tage dob bele saa meget Sal som ellers, paa hver Skieppe Meel en god Haandfuld. Man kan og i det Vand, man vil bruge til Deien, medens man varmer det, hænge en Pose med Bøgaske, en god Haandfuld for hver Skieppe Meel, og naar Vandet skal bruges, tage Posen bort, og hælde noget Brændeviin i Vandet. At ælte Kommen i Deyen, giør den og sund, og mindre opblæsende. 9. Naar Deyen er lagt, dækker man den vel til, for at holde den varm; lader den og være længer tildækket end ellers, for got at raskes, 10. Naar man skal æt Deyen op igien, giør man vil udi, at tage ret tørt Meel, helst af forrige Aars Grøde, eller Meel som igien er tørret paa Køllen eller Ovnen, og saa giennemarbeider Deyen stærkt, og saa stiv som mulig; lade den saa faae nogen Tiid at løfte sig, og ej ile dermed til Bagerovnen. 11. Brødene maae ej slaaes meget store eller tykke op, thi de bages da sielden ret igiennem, og siden mulne de let Man skal ej heller bage for mange hver Gang, thi de vil let skimle, og blive derved endnu usundere. 12. Oven maae ej være for heed, thi ellers skoldes Brødene uden paa, faae en haard Skorpe, og blive raae inden i, ved det at Fugtigheden bliver i dem. Den maae ej heller være for lidet varm, thi ellers bages Brødene ej igiennem. Dens Heede prøves best ved at lægge en Haandfuld Meel i Mundingen. Bliver det strax ført, da er Ovnen for heed; bliver det ved at være hvidt, er den er varm nok, bliver det brunt, da er den tilpas varm. 13. Saadant Brød maa ej spises varmt; thi intet Brød er sundt, naar det er nysbagt, og saa meget mindre dette. Bedre at lade det ligge een, to eller tre Dage, inden man skiærer Hul paa det. 14. Hvo som maa spise Brød af saadan daarlig Rug, skal saavidt muligt ikke spise det bare Brød, men dertil helst Flæsk, Smør og deslige feede Ting. Jligemaade Melkemad, Grød, Kaal, Erter, Bønner, Røer, Kartofler, og alle Slags Havesager, især Løg. Klumper af saadant Meel skal man ei spise mange af J Kager deraf, saasom Pandekager, skal kommes noget meer Emør end ellers. Øllet i de Huusholdninger, som maae bruge saadant Korn, skal være got kaagt og got giæret, og noget huulestærkere end ellers. Frisk Øl, eller saadant, som har kastet sig, eller blevet fyrligt, maae rikkes derved. Man har den Tillid til Øvrighederne, Præsterne og Lægerne i de Egne, hvor saadanne Advarseler, ere fornødne, at de søge at faae Almuen til at iagttage dem saa meget muligt. Skulde desuagtet Sygdommen opkomme deraf, da stræbe de at forekomme deres Udbredelse. De første onde Virkninger, som vise sig af saadan fordervet Korn, ere Qvalme, Brækning, Trykken i Underlivet, især under Hiertet, og Hovedsvingel, undertiden Durkløb. Det beste er strax at bruge Brækmiddel, saasom Brækviinsteen, i Pulver eller Vand, eet, to eller tre Gran efter den Syges Alder og Beskaffenhed; og naar man got har kastet og deraf, da tage fire Gran Kamser i en Spiseskee fuld Hyllefirop. J et Par Dage derefter maae ej nydes andet end Vandgrød eller Gryn suppe. Skulde de anførte Tilfælde ej hæves ved det første Brækmiddel, da kan dette gientages to Dage derefter, og synes Tilstanden alvorlig, da maa søges til Distriktets Læge. Hvilket herved til fornøden Underretning bekiendtgiøres. Christiania Raadstue den 19de Maji 1800. in fidem. Arbin.