Viborger Samler, 1840-06-02
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn. 28de Maifesten paa Skydebanen. Den 1ste Skaal for Hs. Majestæt Kongen indlededes med en af H. P. Holst forfattet Sang, til hvilken Grosserer Hansen knyttede en Tale. Skaalen for Hs. Majestæt optoges med almindeligt bifald. Den næste Skaal udbragtes af Justitsraad Guldberg med nedenstaaende Ord: "Mine Herrer, Det er ikke blot en Erindringens, men det er ogsaa en Haabets, det er en Forventningens Fest vi ere samlede for at høitideligholde. Med dybtfølt Erkjendtlighed ville vi stedse mindes den Dag, paa hvilken Danmarks Sjette Frederik kaldte sit Folk til en raad givende Stemme i Landets Anliggender, og Grundlæggelsen af den af ham saaledes indstiftede Stænder=Jnstitution skal være den skjønneste Mindesteen for den Konge, der som Yngling tidligen følte varmt for Menneskeværd og Menneskerettighed, og der, skjøndt Olding af Aar, dog har viist, at han ikke var fremmed for rigtigen at vurdere den nye Tids Stræben. Men see vi hen til hvorledes den endnu saa unge Jnstitution allerede har fæstet Rod i Folkets Hjerte, kaste vi et Blik tilbage i over det svundne Aarti og bemærke de Fremskridt, Folket imidlertid har gjort i politisk Dannelse, saa maae vi sige os selv, at vor Fest vinder en forhøiet Betydning ved det levende Haab, der besjeler os, ved den Forventning, der fylder hver dansk Borgers Bryst og Jnstitutionens fremtidige Udvikling. – Dog, mine Herrer, saaledes endte Taleren, denne vor Konge har allerede forlængst viist Verden, at han erkjendte det høie Værd, der tilkommer de friere, af lovbundne Garantier beskyttede Statsformer, og vi kunne derfor nære det tillidsfulde Haab, at Han, Danmarks Ottende Christian, vil skjænke de Andragender, vi imødesee fra Stænderne og Jnstitutionens Udvikling, et villigt Øre, og at han saaledes vil tage den skjønne Arv, der er falden i hans Lod, ved at fuldkomne hvad hans Forgænger tilsigtede, idet han besluttede at føre sit Folk Tidens Oplysning imode. Lader os altsaa, mine Herrer, idag tømme Haabets og Forventningens Skaal for Stænder Jnstitutionen og dens fremtidige Udvikling Efterat denne var optaget med Acclamation, reiste Taleren sig atter og sagde: "Vi have tømt Haabets og Forventningens Skaal for Stænderinstitutionen, og vi bør ogsaa mindes, hvad vi skylde Erkjendtligheden. Jeg foreslaaer derfor at afsynge følgende (af Hr. Overskou forfattede) Sang til Minde og Stænderinstitutionens Giver, vor afdøde uforglemmelige Konge, Sjette Frederik. Hvorfor i Morgen gjøre det, Som man i Dag kan gjøre? Jeg, naar det gjælder Folkets Ret, Vil strax mit Hjerte høre. Saa talte Sjette Frederik, Og Bonden fromt husvalte. Thi det var altid Frederiks Skik At handle som han talte. og som han Lænken sønderrev, Der lammed Armod Haanden, Den Sløvheds=Taage han fordrev, Der havde svækked Aanden, Han udsprang fra en gammel Tid, Men, det skal Sandhed sige, En ny, for Folket meere blid, Han skabte i sit Rige. Ei svag han har sit Offer bragt, For sin Tid kun at vinde; Hans sidste Daad har Grundsteen, Ham til et evigt Minde; Thi giver Frihed Danmark Bod For Seelers Savn og Smerte, Da skal det vidnes, at dens Rod Var Sjette Fredriks Hjerte. Var Sjette Fredriks Hiert Hvis ei, ved sindig Kraft og Mod. Vi samled Frugt af Gaven, Som Frederik Danmark efterlod Til Arvelod ved Graven, Da hviled er paa os hans Aand; Thi han kun higed efter, At løse hvert forældet Baand Og styrke Folkets Kræfter. Ved ham vi har vort Ønskes Tolk Mænd, vi selv har kaaret. Som Ordet mellem ham og Folk Med Værdighed har baaret, Ved dem forædles Folkets Raad Til klog og kraftfuld Tale. Ja, Danmarks Røst og Danmarks Er i dets Stændersale. Fra Tronen lyde Fredrik Ord, Vor Bøn fra Folkets Gjæve, Og Friheds Tempel skal i Nord Sig uden Tvedragt hæve; Da Kjærlighedens stærke Baand Skal Folk til Fyrste binde, Og Fredriks rene, milde Aand. Fremgaae af Fredriks Minde, Fremgaae af Fredriks Minde Da sidste Vers af denne blev sjunget, reiste hele Selstabet sig og efter Afsyngelsen herskede en almindelig Taushed, der vidnede om det Jndtryk, den havde efterladt. Den 3die Skaal udbragtes af Commandeur M. Lutken for Kronprindsen. Af Skaalen for Fande og værdige Folkestemmer til Konge og Stænder, indledet af Professor Clausen, udhæves Følgende: "Hvor er Folkets Stemme, og hvorledes skal den Enkeltes Stemme lyde, for at kunne gjælde som Gienklang af den danske Folkestemme, Mindst er det Folkets Stemme, der klinger gjennem de vilde, af Mørke omhyllede Skrig, der kalde Loven frem imod sig, ja endogsaa - med Ret eller Skin af Ret - væbne en Magt imod sig, hvis Udøvelse er Skjændsel for enhver fribaaren Mand. Saadanne Udbrud af Raahed, der kun ere stikkede til at kaste Vanære eller Mistanke paa den Sag, i hvis Navn de udføres, vil Jngen for Alvor ansee som Yttring af Foltets Stemning; og det forekommer mig derfor at være en lav og fornedrende Tanke, naar det er blevet yttret om Regjeringen, hvad der vilde være Fornærmelse mod enhver Mand af ædlere Art: at uge Optrin skulde kunne have Jndflydelse paa Regjeringens Handlemaade, at de mueligen skulde kunde holde den tilbage paa den Vei, den engang havde betraadt til at fremme Folkets Vel. Men naar enhver Forsamling i Folkets Midte paa Folkets Festdag kan gjelde som en Repræsentation af Folket, da sømmer det sig i denne Forsamling udtrykkeligt at forvare Folket imod at sammenblandes med Pøbelen. Heller ikke er det Folkets Stemme, der træder frem i Tale og Skrift med buldrende Raab, med skjærende Overdrivelser eller tomtklingende Declamation. Folket er sig ret vel bevidst, at, hvad det trænger til, er klar og grundig Kundskab om de vigtige Anliggender, der ere Gjenstand for Dagens Forhandling; Folket søger Belærelse og erkjender, med med hvilken Omsigt der maa gaaes frem ved at omdanne de vigtigste Forhold. Det hører ikke til vor Folkecharacteer at nøies med Ord uden tilsvarende Gierning, og ligesaa lidet at give Ord uden klare Tanker." – Vi vide intet Øieblik at have været Vidne til en større Enthusiasme - hedder det i "Dagen" – end da Justitsraad Guldberg underrettede Forsamlingen om, at Assessor Algreen-Ussing havde Ordet. Med flere Gange lydeligen gjentagne Bravos modtoges denne dygtige og indsigtsfulde Folkerepræsentant da han reiste sig og de hyppige bifaldsyttringer, hvormed hans djærve og frimodige Tale (hvilken skal blive meddeelt i d. Bl. næste Nr. næsten hvert Øieblik afbrødes, viste at han, ved at udbringe en Skaal for en kraftfuld Finantsforvaltning, havde truffet en Streng, der fandt Gienklang i mange Hjerter. Hr. Magister Monrad, som i et ligesaa genialt som djærvt Foredrag til den sidstnævnte Tale knyttede en Skaal for den fuldstændige Skattebevilgningsret, modtoges ligeledes med stort Bifald. – Efter et tre Gange gientaget Hurraraab for Hs. Majestæt, opløste Forsamlingen sig i Ro og Orden.