Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1814-12-17
Herr Redacteur, Med megen Forundring læser jeg ud i forrige Adresseavis, No. 48, at en Philosophus af Neptuns Rige, Hr. PekelHaring, har fremfor den øvrige vide Verden beæret os med sin Nærværelse, og vil hans Lærdhed oppebie et hertil forventende lærd Selskab. Jordens Lærde og Oplyste vil vel langt fra ikke gjøre denne Havmand og saakaldede Philosoph Rangen stridig; kjærkomment vil det tvertimod være dem, om denne uventede Fremmede vilde underrette os om de forsjellige Skikke og Brug, Lov og Anordninger m.m., som lagttages i Havets store og vidtløftige Riger, Kun dette maatte vi udbede os, at de ikke vil gjøre alt formeget Væsen af ham og hans tilsyneladende Galimathias, førend han ved lovlige Adkomster har documenteret sin lærde Adel med Mai gister eller Doctor Diploma, samt at de ikke indvilger ham større Fordeele end de, vi tillige maatte deelagtiggjøres i; thi imellem os sagt, min Herre! saa have vi Jordbeboere gjort alt formeget af fremmede Narre, Storpralere og Vindmagere; derfor have de og bagefter ret hierteligen udleet os forden os medfødte Svaghed; at ophøie al fremmed, og ringeagte al egen Fortjeneste. Kort: at Hr. Packel-Haring faaer lige Ret med os, det vil vi tillade, men ikke en Fingerbred mere, ellers skulle vi Kritisere denne Philosoph saaledes, at hans Sille Skind skal ryste, Behageligt vilde det være om han fortællede os noget om Hav-Numpherne, om de ere fuldad saa tækkelig og let klæd, som vore Smukke; i om de plages af Kathedral-Febere, Reumatiome, Krampetræk, Kolik, Forstoppelse og deslige mere; om derimod bruges nogle Preservativer, eller om disse nysselige Væsener ere saa ufornuftige at klæde sig efter Aarets Tid og Klimat. Da Deres Velædelhed formogentlig ei vil nægte os lige Ret med Hr. Peckele Hæring; saa tillades os at spørge om Aarsagen, at der nu forlanges 90 Rdlr. d. C. ver Favn af Jordens Brænde, og om der ingen Middel gives at tvinge denne uhyre Stigen for Almuen og Fattige, Her vil man formodentlig strax istemme Basunen: Taxt! Tart! nei, bi lide, det er nu ikke Høstens Tid, Embedsmændene og Politiet har flere Gang erfarer Nytten af denne Taxt, de vil Nok vogte sig. Et brandt Barn er bange for Jlden. Nei, Plakater, Plakater, disse flittig udtrømte paa Torver og Almendinger, vil være en Stræk imod al Misbrug og ulovlig Handel. Men propos! der falder mig noget ind: Er der en Afgift til Politi pr. Faun af Brænde, som udgaaende Skibe maae erlægges Kan de lade udføre af denne NødvendighedsAvkikkel efter eget Behag og paa meget de lyster i Hvem har Jnspection herover, En Sveadsk Tremaster, som ligger udenfor Nykirken, synes at have sværke forsynet sig hermed, og flere Skibsførere har og vil formodentlig følge dette gode Exempel. Her kunde maaskee Hr. Pekel-Haring veilede os til et vidende Politi paa de ofte omtalte, men endnu ikke hos os sendte Havheste, som til Brug af en faadan, Patrul vilde være meget passende, hvorved de tillige vilde forekomme de uhørte grove Tyverier at skjæle, dels for nogle Dage sloges Ravel om en snedig Arbestant; han skal nu, ifølge en Dues Beretning, hels Trosser, medens Skibsfolk ere i Arbeide med at indhale samme, uden at saadant opsvares. Om For være kommen paa Gibralter. En meget underlig, Drøm fortælles herom. Der drømtes, at tanlede ning af denne Person var gjort et Veddemaal om forud at bestemme Dag og Time, naar han vilde giøre sig usynlig af Arvesten. Veddemaalet, der foreskeltes i Drømmen at være 4000 Rdlr. d. C., samt 4 Tønder Ruug, sagdes at skulle være vundet. Ærbødigst Michel Suræble. Dettredobbelte Savn. S. T. Kammerherre og General-KrigscommissaiA. Vibes Død. indhale samme, uden at saadant opsvares. Om For dels for nogle Dage sloges Ravel om en snedig Ar hels Trosser, medens Skibsfolk ere i Arbeide med at restant; han skal nu, ifølge en Dues Beretning, være Lommen paa Gibralter. En meget underlig Drøm fortælles herom. Der drømtes, at tanlede ning af denne Person var gjort et Veddemaal om forud at bestemme Dag og Time, naar han vilde giøre sig usynlig af Arresten. Veddemaalet, der foreskeltes i Drømmen at være 4000 Rdlr. d. C., samt 4 Tønder Ruug, sagdes at skulle være vundet. Ærbødigst Michel Suræble. Dettredobbelte Savn. S. T. Kammenhavns og General Graa varmen 24de, A. Vibes Død. September 1814. Norge du, som ædel Daad paaskjønnes, (Bautastenen derom Vidne bær) Vibe, en af blandt dine bedste Sønner, Ofor ham ei nogen opreist er. Han, som huld vidt om i dine Egne Med en stor og fri og oprømt Siel Elsket ømt og signed allevegne, Virked Brødres Held og Landets Vel. Ae! han er ei meer - Du Aasyn rynker, Paa dit gamle Kind tung Taarer gled. Af, med Tid saa efterhaanden synker Trykt hos A: Dahls Enke og Søn Mod og Vid og Kraft i Anmage ved talte Norge, mens dit Hoved neisen Og det bukker først ved Verdens Fald) Hver din Søn i trofast Hjerte reiser, Mandens Minde, som adløb dit Kald. Norge bliv paa slige Sønner riig, om vil gavne - hædres - hædre dig! Beaskab ja dit Tab, din bittre Smerte ingen Skiald tilbørlig folker ud, For dig slog hans rene vare Hjorte Til det brast i sidste Suk til Gud. Naar han i din høitidefulde Klynge Øged Glæden ved sin Munterhed, Ved at skjæmte, klinke, drikke, synge, Sanded du er Jordens Sallighed; Da bortveeg enhver uværdig Tanke, Skyldfri hver en Broder følge sig, Aldrig overskred man Dydens Skranke, Alt var helliget kun den og dig. Dine Ynglinge, ja de begræde Ham din Zir, men trøstes; thi han er J det Hjem, hvor evig evig Glæde, Samler dem, som var dig Venskab kjær. Venskab, til Erstatning for dit Savn Opbevar som Helligdom hans Navn! Nu min Aand indholler dig et Mørke, Qvælsom Sorg i Nattens tause Dragt. Kan du med dit Udtryk qvæge, styrke Børn, Viv, som han Farvel har sagt? Enkers Værge, Faderløses Fader, Almagts Gud! antag dig Vibes Æt Naar de dig sin Fremtid overlader Skal de see, at du har bydet ret. Enkens Suk skal du i Naade høre, Lindre Sorgen, jevne Livets Kaar Børneflok paa Ærens Bane føre, At den fro i Faders Fodspor gaaer. Vibes Æt! dig ynder Fædreland, Det bør lønne Tab af Fader, Mand. Etne-Præstegaard, November 1814. B. Børretzen. NB. Vil og kan De S. T. Hr. Pastor Wulsberg give Ovenstaaende et Rum i Blade Tiden, bliver Forfatteren Dem megen Efkjendtlighed skyldig.