Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-08-12
Det for nylig udkomne Skrift af Hr. Capitain Müller: "Jntet Stridsskrift mod Etatsraad Ørsted a., har med Rette vakt en almindelig Opmærksomhed her i Provindserne, hvilken det unægtelig baade ved sin Grundighed og Frimodighed fortjener. Skade, at det ikke endnu var bleven bekjendt i Kjøbenhavn inden 2den Deel af Ørsteds interessante Ennomia udkom, saa at det i dette Skrift intet Hensyn er blevet taget paa hiints Jndhold, som udentvivl qvalificerer sig til grundig og moden Eftertanke. - Hvad Landskat terne angaaer, tiltroer Jndsenderen sig ikke de fornødne Kundskaber til at dømme imellem Ø. og M.;men hvad Jndulten og Sølvværdiesystemet angaaer, da har Müller, som Jnds. synes, imodsigelig godtgjort og med tabellarisk Oversyn endvidere oplyst, at Den, som skylder omskrevne Sølvværdie-Capitaler, kan ved disses Opsigelse under den nærværende Cours komme til at betale langt mere, en det var Lovgiverens Villie, ved Forordning af 8 Januar 1813, at han skulde betale. Man veed nemlig, at det er Lovgiverens bestemte Villie, som anførte Forordning og Rigsbankens Fundats udviser, og som Rigsbankens rerskafne og oplyste Bestyrelse ufortrøden arbeider paa, at Rigsbankens Sedler skulle efterhaanden bringes til Pari eller være lige med Sølv, saa at Fædrelandet engang igjen kan faae et fast og stadigt Pengevæsen; at dette Maal ogsaa vil naaes, kan der - næst Guds Hjelp - heller ingen Tvivl være om, efterdi Seddelmassen bestandig formindskes, hvorved den tilbageblivende Deel faaer en saa meget større Værdie, og det desuden er bekjendt, at Rigsbanken har en anseelig Beholdning af rede Valuta liggende. Men naar den lykkelige Tidspunkt vil indtræde, da vore Sedler blive lige med Sølv, det kan ikke vides, ja det var vel ei engang gavnligt at Overgangen altfor pludselig indtraadte. Jmidlertid maae Enhver, som har Navneværdie, sikkert haabe, at dette, naar han giver Tid, bliver lige med Sølv. Nu sees det ei mindre tydelig af Lovgivningen 1813, at Lovgiveren, da han bestemte Jndulten indtil 6 Aar efter Freden, stod i den Formening, at Pengevæsenet omtrent til den Tid vilde have naaet Fasthed, og altsaa Sedlerne være i det mindste ikke langt fra Pari. Men, desværre, er dette endnu langt fra at være Tilfældet, og det er ei allene rimeligt, men maaskee endog ønskeligt, at nogle Aar hengaae inden vi naae denne Lykke. Jmidlertid udløber Jndulten, og er det tildeels alt til næste Termin. Skal nu Nogen (og det skal Mange) i de nærmeste Terminer udbetale omskreven og senere opsagt Sølvværdie-Gield, kommer han altsaa efter den nuværende Cours til at betale omtrent dobbelt saa meget som han skulde og burde, ja under visse Omstændigheder endog mere; efterdi hvad der udbetales i Navneværdie vil engang blive til Sølvværdie. Skal nu Nogen (og det skal vist de Fleste) gjøre Laan for at betale denne opsagte Sølvværdie-Gield, og maa laane i Navneværdie (hvilket efter nogen Tid bliver lige med Sølvværdie), saa bliver han for Fremtiden gjeldbunden for en dobbelt saa stor Sum, som han forhen skyldte, og er da vel som tiest en ruineret Mand. Dette er udførligere og med Lys fremstillet i Müllers Skrift. Da nu Ørsted i Eunomia 2den Deel Pag. 524 erkjender dettes Rigtighed, og i den Anledning anmærker, at Lovgiveren, hvis han havde tænkt sig denne Muelighed, sikkert og havde gjort en forandret Bestemmelse, for at Debitorerne ei skulde komme til at udbetale mere end de virkelig skylde, saa maa det nu næsten ansees uden for Tvivl, at der og vil blive gjort Noget fra Regjeringens Side til at sikkre disse Debitorer mod Forurettelse. Dette kan iværksættes paa en af 2 Maader, enten ved at forlænge Jndulten indtil Navneværdie og Sølvværdie blive lige, eller, hvis Man maatte finde dette betænkeligt som stridende mod det udtrykkelige Tilsagn i Forordningen af 5 Jan. 1813, ved et Lovbud, at Creditor, naar han opsiger omskreven Sølvværdie-Gield, skal lade sig nøie med Beløbet i Navneværdie (hvorved han nemlig i Tiden alligevel faaer fuld Valuta) et Lovbud, som og aldeles har Retfærdighed, og billighed paa sin Side, samt Analogien af Forordn. af 14 Septbr. 1813, der ligeledes raadede Bod paa en i Forordn. af 5 Jan. 1813 ikke forudseet Ulempe. Men foruden det, at Retfærdighed saaledes synes at være paa Sølvværdie-Debitorernes Side i Henseende til Ønsket om et saadant Lovbud, saa anbefaler endog Klogskab Regjeringen at gjøre dette Skridt. Jndsenderen er nemlig af den bestemte Formening, at de Debitorer, som i de kommende Terminer ville være i den største Forlegenhed, ere dem, som efter 5 Januar 1813 have, ved at kjøbe Eiendomme til de urimeligste Priser og for Pengesummer, som de aldrig eiede, paadraget sig en stor Navneværdiegield, som de vanskelig ere istand til at udrede. At nu disse der have bragt sig selv i en uheldig Stilling ved at ringeagte Kongens Ord og den for Rigsbank sedlerne givne Sikkerhed (thi heraf Eiendommenes Opdrivelse i Priis, da Man troede at skulle begynde hvor Man var sluppet den 5 Jan.), ikke kunne saaledes være Gienstand for Medlidenhed, som hine, der ved et afvendeligt Lovbud ere satte i den Stilling, hvori de befinde sig, er naturligviis klart. (Forfatteren ønsker til Slutningen et Lovbud, som sikkrede de Sølv-Værdie-Debitorer, der ere ældre end 5 Jan. 1813, for at skulle betale mere, end de skylde.)Med Hensyn til, hvad som i dette Blad, No. 61, er fortalt om det indtrufne Uheld den 29de f. M. efter at Linieskibet Danmark var løbet af Stabelen paa Nyholm, da Træværket, paa den faste Bro nærmest Hovedvagten, gik i Stykker og, som det hedder i den paaberaabte Fortælling "imellem 20 til 30 Personer faldt i Vandet endeel ere nævnte som de der have be stræbet sig for at have ræddet – vil man her, end videre, henleder for det Offentliges Opmærksomhed Navnene paa efternævnte 3de, hvilke, med uforfærdet Mod, forige og raske, have iværksat Alt, for at tilveiebringe Redning og Hielp. Henrik Pederssen Snydstrup, nu Tømmermand paa Krøyers Plads, boende i Diderik Badskjærs Gang, No. 202 har i Farens skrækfulde Øieblikke, overantvordet sit eget Barn til en Ven imedens at Han sprang ud i Søen for at redde, en Mand af Stand, som stod paa Broen og saae denne kjække Adfærd, spurgte om Hans Navn, tegnede det op, lovede: at anbefale Ham. Snydsstrup har berget 2de Fruentimmer; Jakob Christian Krusning, Tømmermand ved Holmen, har reddet et Fruentimmer. Morten Kønig, Matros ved Baadekompagniet og nu paa tre Kroners Batterie, har, i Forening med en anden, berget 2de Personer. Til hvilken Tid det fordres, kan Sandheden af det her Anførte med Vidner beviislig gjøres.