Viborger Samler, 1785-01-10
Fortsættelse af No. 1. Til andet. ette er ei let at indsee, thi vel kan Jyllands vestre Kyst afsætte noget til Holland; men dermed er det og gjort. Kom Landmanden i Vane med at tørre endeel af sit Korn, da kunde de nordenfieldske Stifter forsynes dermed, naar Priserne vare i Forhold med de Østersøiske og Arkangels; og nogen Afslag i Prisen ville Tørringen hielpe til, ved at spare noget i Pakhuusleie og Fragt, og ved at lette Oplagene i de frugtbare Aar. Maaskee og dette kunde forhielpe noget til meere stadige Priser. Maaskee og Jisland, og Grønland kunde forsynes med vor Rug, naar vi faaer meer dyrket af vor Jord, og dyrker den bedre til flere Folds Frembringelse. Til tredie At Agerdyrkninger i forrige Aarhundrede er kunde giøre nogen Fremgang, vare vel tildeels de mange store og for Landet fordervelige Krige Skyld udi, da baade Venner og Fiender overstrømmede Landene; hvorved og Landet blev blottet for Folk. Andre Aarsager kunde vel og opgives, men den anførte har til 1720. været den vigtigste. Fra 1720 behøvedes der endnu Tid til at erhverve Formue og Folk; men at Agerdyrkningen nu i meer end 60 tildeels lykkelige Aar, dem vi have oplevet i den roligste Fred, ei har optaget sig meer, maae have sine Hovedaarsager; thi at nogle enkelte Herregaarde, Præste= og Selveiergaarde have tiltaget og udvidet sig i Jordens bedre Dyrkning, gjør intet Udslag, saa lenge man ei kan sige det samme om den store Jordstrækning Hoveriebonden besider, der efter Wedells Forsikring vist udgiør de ni tiende Deele af Landets Overflade; og at denne Deel i Almindelighed drives og dyrkes uselt og ringe, kan ingen Kyndig nægte, og den vil vel aldrig blive bedre, saalenge han er Slave. At han er det, staaer ikke til at nægte, og umuelig umuelig kan en ond Oberst, Amtmand, Landsdommer, Borgemester, Byefoged, Herredsfoged eller Præst skade saameget, som en ond Proprietær, at forstaae, naar dette Ord tages i den rette Meening. En Soldat staaer ikke hver Øieblik under en ond Oberstes Øie denne har desuden, om han er hvervet, solgt sin Krop til en Stand, som ikke kan bestaae uden Despotisme; hans Qval faaer Ende, naar hans Tid er ude, eller hans Alder forbyder ham at tiene, og har han da tient vel, da sørges der for ham i hans Alderdom. Hvad ont kan en Amtmand giøre, han kan vel medtage Selveierbonden og andre ved Skifters Holdelse, men derimod kan Selveierbonden sætte sig i Sikkerhed, naar han efter Forordningen af 14 Maji 1769 opretter de lidet bekostelige Testamenter. Amtmanden maae nok hytte sig for at komme Proprietærerne og deres Bønder for nær, om han vil vel fare; overalt er det Onde, han kan giøre, ikkun i enkelte Tilfælde og mod enkelte Personer, der nok finde Forsvar. En ond Landsdommer staaer for sin Oberdommer, og den Skade han kan giøre, er og enkelt. Øvrighederne i Stæderne og Herredsfogderne paa Landet skal ingen Ulykke kunde giøre, thi deels ere de saaledes lønnede, at de maae see og ikke see, om de ei vil hungre, deels er Forholdet mellem dennem og Borgeren og Bonden ei af den Beskaffenhed, som mellem Proprietæren og Bonden. Det samme kan og siges om en Præst. Jkke er hermed sagt, at slette Mennesker i alle Stænder jo ere skadelige for det almindelige, og at der desværre findes formange af disse, men at en ond Proprietær jo kan uindskrænket og upaatalt giøre meer ont, uanseet det skader ham selv, er ustridigt; thi a. Kan han opskrue Landgilden og Hoveriet til det utaalelige. Bondekarlen skal tage Gaarden, eller staae som Soldat sine beste Leveaar, eller overlades til et gevorden Regiment, enten for Penge, eller som en anden Præsent, og siden høre Godset til b. Forbedrer han ikke Gaarden, da sættes han fra den, og er underkastet den omtalte Skjebne. c. Han kaldes til Herregaarden, og for indbildte Forseelser maa pryde Træehesten, fornøie sig i det saakaldte Tyvehul, eller faaer sin Ryg banket, eller sin Pung lettet, om han har noget til Beste. d. Det beroer paa Proprietæren, om Karlen skal nogen finde sætte Foden under sit eget Bord, eller ikke. Karlens Lykke henger blot af Proprietærens Naade.