Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-05-02
J det Øieblik, da den provisoriske Regjering dannede sig i Slesvig, og da den skamløseste Rebellion aabenbar viste sig, henvendte Kongen af Danmark sig til sit Folk, og nu viste det sig, hvor viis den Konges Politik er, som uden Tvang af fri Overbeviisning tilstaaer sit Folk frie Jnstitutioner. Tidligere var Danmark deelt i mange hinanden modsatte Partier; den var et aristokratisk og et demokratisk Parti, som i Aarhun dreder havde ligget i Strid, der var et tydsk og et nationalt Parti, mellem hvilke de hæftigste Lidenskaber vare satte i Bevægelse. Men Kongens Opførsel havde bragt alle Partistridigheder til Taushed (Hør, Hør!), der fandtes nu kun een Følelse, Kjærlighed til Fædreland og Stolthed over en Konge som tillidsfuldt havde betroet sig til sit Folks Loyalitet og til Frihedens Aand. Aldrig er en Fyrstes Opraab saaledes blevet besvaret; aldrig er en Konge saaledes understøttet af sit Folk Fra den første Adelsmand og ned til den ringeste Høker have Alle og Enhver forenet sig omkring ham (bifald). Magt efter Udstrækningen af hans Rige eller Antallet af dets Befolkning. Maaskee De tænker, at det med Alt det dog kun er 1 1/2 Million troe Undersaatter, hvorover han byder. Men jeg gad dog vidst, hvor der i Europa findes en Fyrste, undtagen vor egen naadigste Dronning, som har 1 1/2 Million troe Undersaatter (Latter og bifaldsraab). Kongen af Danmark, baaret af hans Kongeriges eendrægtige Folk, der høit er udmærket baade aandigt og fysisk ved Dyder, ved Kraft, er maaskee en mægtigere Fyrste, end mangen en af dem, som efterat have krænket deres Folks Rettigheder, nu søge en Erstatning for deres taabelige Tyranni ved at gjøre en Diversion med deres Tropper, som efter at have lidt et Nederlag i en lidet hæderlig Kamp, nu skulle misbruges til et endnu mindre hæderligt Overfald (Stærkt bifald). Da derfor Kongen af Danmark i Spidsen for sin Hær og understøttet af sin Flaade rykkede ind i Slesvig, slog han Rebellerne, og i tre Dage vilde han have kunne tilveiebringe Orden og Fred hvis ikke Preusserne havde besat Holsteen og vare faldne indi Slesvig. Derfor maa vi, min Herre, ikke beregne Kongen af Danmarks For denne Berliner Hoffets feilagtige Opførsel er der lige indtil dette Øieblik ikke bleven anført en eneste fornuftig Grund. Den eneste Maade, hve saa et Slags Forsvar var bleven forsøgt, bestod i en blødagtig Lempelse efter nogle af de taagede Drømmerier, hvormed tydske Professorer alt i Aaringer havde sat deres Land i Bevægelse, og som i denne Uordenens og Forstyrrelsens Tid synes at skulle bringes til praktisk Anvendelse inden en allieret Nabostats Grændser, Vi maae her skjelne mellem Paaskud og Grunde. Det eneste Paaskud til denne Jnvasion har Man søgt i - den tydske Nationalitet (Hør, Hør!). Mænd, som nu have Sæde europæiske Cabinetter, have opstillet det som en Grundsætning at hvor tydsk Sprog tales, der skal tydsk Flag vare (Hør!). Dette er det Paaskud hvorunder Man har gjort Jndfald i Slesvig. Alt Dette kan nu være meget smukt, meget nationalt og overmaade modigt; men Huset vilde gjøre vel i, ved at henvende sin Opmærksomhed paa denne Gienstand, at tage i Betragtning, om det ikke vilde anstaae det tydske Folk vel hvis Saadant er dets Mening, da at handle med lidt mere Conseqvens, Hvis tydske Flag skal vare overalt hvor tydsk Tunge tales - hvorfor falde Preusserne da ikke ind i Elsas, (Hør, Hør,) Hvorfor besætte de da ikke de Provindser mod Vesten, hvor tydsk Sprog tales, og hvor de vild møde Frankeriges stolte Kraft, Eller hvorfor vende de ikke Blikket mod Øst, hvorfor rykke de ikke ind i Lifland, hvo ogsaa tydsk Sprog tales, hvorfor udæske de ikke Rusland colossale Styrke, (Hør, Hør,). Det vilde i Sandhed være baade nationalt og conseqvent. Men hvorfor skal hiint Paaskud ene have Gyldighed lige overfor Norden, Undersøg kun hvad Virkningen vil blive hvis Man paa dette Sted seirer og Man skal see, at Paaskudet forsvinder og den sande Grund kommer tilsyne. Tydskland ligger i Europas Centrum; og det har skulde jeg mene, ingen Grund til at klage over de territoriale Grændser, der ere faldne i dets Lod. Dets udstrakte og rige Lande gjennemstrømmes af tre af de betydeligste Floder i Europa, Rhinen, Elben og Donauen. Men Tydskland, som besidder alle andre Fordeele, er ingen stor Sømagt (Hør!); det Tydskland stræber efter, er en større Søkyst (Hør, Hør, Hør!). Det er den sande Grund, hvorfor Danmark, der betragtes som den svagere Deel, skal overfaldes i denne Frihedens Tidsalder under Nationalitetens Paaskud (Høit bifald). Det er, for at opnaae Herredømme over Østersøens Havne; det er, for at sikkre sig Elbens Mundinger, at her den tydske Nationalitets Flag skal heises. Hidtil har Ruslands og Skandinaviens Politik hindret denne Udvilling af Tydskland i Østersøen, medens Holland og Storbrittannien have behersket Nordsøen. Men nu vil man benytte Begivenhederne i Slesvig, for under Nationalitetsværmeriets Beskyttelse at overfalde Kongen af Danmarks Besiddelser, nu haaber Man trods dette modige, men lille Folks tappre Modstand der at kunne gjøre Erobringer, som pludseligen kunne lade Preussen optræde som en stor Sømagt. (Bifald). Jeg vil ikke drøfte dette Spørgsmaal med Hensyn til Engellands Jnteresser. Jeg skal ikke sige et Ord om, hvorvidt det stemmer eller ikke stemmer med Engellands Jnteresser at der reiser sig en ny Sømagt ved Østersøen eller Nordsøen. Men denne Grundsætning vil jeg udtale, at det maa være magtpaaliggende for Engelland, og ikke for Engelland alene men for hele Europa, at Freden bliver opretholdt (Bifald) og Fred kan ikke blive opretholdt, hvis Man ubemærket og uforstyrret lader denne Tydsklands Politik gaae sin Gang (høit og længe vedvarende bifald).Man vil spørge mig, hvad andre Midler vi da have, end det, at gaae i Krig, til at stoppe denne Preussens uforsvarlige Fremgangsmaade. Efter min Mening gives der Midler som fortjene at tages i Betragtning. Vi ere forbundne med Danmark netop med Hensyn til det Territorium, hvorom de nærværende Spørgsmaal dreier sig. Vi ere forbundne med Danmark ved Traktater af en høist mærkelig og bindende Karakteer, og det er af stor Vigtighed, at vi klart opfatte de Forpligtelser, vi derved have paadraget os. Jeg veed mege vel, at det er let at sige, - skjøndt jeg ingenlunde venter er saadant Svar af den ædle Lord, Statsekretairen for de udenlandske Anliggender; thi jeg veed, at han er besjælet af ganske andre Følelser - men det vilde være let at sige, at Underhandlingerne ere i Værk, at det derfor vilde være bedst af forbigaae alle disse Ting med Taushed, bedst at lade Folke forblive i fuldkommen Uvidenhed endog om Tilværelsen af de Forpligtelser, til hvis Opfyldelse det pludseligen kunde blive kaldet. Man kunde sige, at det ikke var ønskeligt her at udtale sig over Regjeringens Politik med Hensyn til udenlandske Anliggender, fordi denne maa forudsættes at være i Besiddelse af Oplysninger og Alt hvad der hænder sig, hvilke Parlamentet ikke kan besidde. Men alligevel troer jeg ikke det vilde være viist, om Parlamentet skulde blive uvidende om Overeenskomster, ved hvilke dette Land er bundet. Allehaande Oplysninger, forbigaaende Omstændigheder, en Times Begivenheder, Meddelelser fra fremmede Ministre, - Alt saadant kan ikke forandre den faste Charakteer af saadanne Overeenskomster. Og hvad hændes, hvis vi forsømme at gjøre os selv bekjendte med deres Jndhold og Betydning? Dette, at vi tidligere eller sildigere opfordres til at handle i Overeensstemmelse dermed (Hør, Hør,). Vi finde da en Appel ligeoverfor en forvirret og uvidende Forsamling, som da nødvendigviis maa give sig den Minister i Vold, som den Dag har Magten og er i Besiddelse af de fornødne Oplysninger. Da maa vi handle efter en saadan Mands Anviisning, og først efterat dette Resultat er indtraadt, finde vi os indviklede i forøgede Udgifter og voxende Gjæld. Vi føle stor Utaalmodighed over vore nuværende Skatter, og ofte høre vi Klageover vor Nationalgjælds Størrelse; men Man troer vel, at hvis Underhuset kun altid havde været velbekjendt med Beskaffenheden af de Traktater, hvori det indlod sig under Revolutionskrigene, vor Gjæld da vilde have beløbet sig til Halvdelen af den Sum, hvortil den er løben op, Hør, Hør,). Hvis Underhuset vedbørligen havde kjendt Europas sande Tilstand, troer De da, de vilde have ladet sig drage ind i Forpligtelser, der vare lige saa fordærvelige i politisk Henseende, som sørgelige i deres finanstelle Conseqvenser, (Hør, Hør,).