Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-07-09
C. C. C. C. C. egen den 9 Julii. No. 3. 83. J. J. J. 23: et Udsigter i Evigheden. Den er forbigangen, den Herrens Dag, en salig Dag At nærme sig til din Herlighed; at kaste et Blik i din Helligdom; at betragte dine Under; at overtænke dine Forjættelser, hvad er det ikke allerede her for Henrykkelser, og hvad skal det først hisset være, og Gud! naar din Herlighed er aabenbaret, naar din Magtes og Majestets Throne er aabnet, naar dine Under ere opklarede, og dine Forsættelser opfyldte, Ol flyer ikke for mig, J hulde Billeder af mit bedre Liv. Naar nu dette Liv er forsvunden, naar ikke mere nogen ufuldkommen Sabbath holdes, naar min Lod nu er bestemt, og min befriede Aand nu henrykkes i Himmelens Efne, naar Verdens Tider nu ere afløbne, og deres Arbeider ere fuldendede, naar da en frommere Verden forsamler sigtilemrevig Hviledag; og, hvad bliver da en renere Tieneste den Allerhøieste given, en fyrigere Lovsang ham siungen og den Allerhelligste værdig tilbedet. Da skal jeg ogsaa være det, som ieg paa denne Dag lovede at være. Min Aand skal ingen Tvang meere føle, at kiende det mest ophøiede og beste af alle Væsener. Hvilken Henrykkelse, at udforske den guddommelige Viisdoms Dybheder, hvilken Fryd, at udgrunde den Kiærlighed, hvilken vi have en salig Evighed at takke! Neden for mig skal jeg nu beske Guds vise Godheds Veie, som igiennem Livets Omvexlinger førte mig til disse Rolighedens Egne, og for ved mig skal jeg blive et umaaleligt Tidsrum var, som Almagten vil opfylde med min Lyksalighed. Da skal ingen Lidenskaber mere formørke min Forstand, eller lade mig søge min Tilfredsstillelse andensteds, end i dens Udspring. O! beroliggende Vished, da evig at behage min Skaber og Herre, J søde Fortrøstninger om et evigt Liv, som skal tilfredsstilles alle mine Ønsker. Hvor meget hæfte mig endnu her mine Ønsker til Jorden: Enhver Dag opvækker nye, og endnu ingen har tilfredsstillet dem. Hisset skal den Evige uophørlig tilfredsstille og igien opvække dem. Begierlighederne, min Roligheds Fiender, som indtil Graven forfulgte mig, paa hinSide ere samme forsvundne. Jeg skal kiende, at det høieste Ønske, min Skabers Velbehag, er bleven mig tilovers. Detterskal jeg da allene begiere; Gud skal beroelige mig. Verden skal forsvinde for mig. Jeg skal see dens Herlighed forgaae, og takke den Høieste, at jeg over samme er saa høit ophøiet. Hvilken Rigdom af Glæde skal han bestemme mig! Jeg skal ikke meere stride med mig selv; nu for evig skal jeg overgive mig ham; og hvor tilfreds skal min Aand ikke blive, jo mere den kan nærme sig en Engels lysende Aand, Med en reen Siæl, med Overvinderens Krone, nu indtraad i den helligste Forsamling, hvor ærbødig, men og hvor glad, skal jeg hilse de ophøiede Aanders Selskab om Guds Throne, Ol fuldendede Retfærdige, J mine Selskabs=Brødre, fra Trængselens Dal, eder alle skal jeg nu kiende, og glæde mig ved eders Lidelser, og eders Dyd. Iblandt eder skal nogle med et himmelsk Venskabs alvorlige Øiekasteile mig i Møde, og velsigne mig, at jeg er hos dem. Ja jeg kiender ham. Dette er min fromme Faders milde Ansigt Ak! han synes at afbryde sine allerede begyndte Lovsange, for at takke den Høieste, at jeg nu kan følge samme. O hvor vil jeg ved Siden af ham falde ned for Lammets Stoel, hvor vil jeg fuld af Kiærlighed og Lov, istemme med ham hans Tak, og hans Sange! ledsaget af ham, vil jeg opnaae eder, I Hellige fra alle Tider, den Allerhøiestes store Venner, Af eder skal jeg lære det enige Livs Lyksalighed, og i Davids nu høiere Psalter siunge, om den evige Søns Kiærlighed og Himmelens Rolighed. Men endnu maa jeg igien forlade eder, J hulde glindsende billeder af min tilkommende Lykke. Jkkun Nattens Mørke og Gravens billede blive mig tilbage. Lær du mig, min store Lærer, paa denne Dag Verdens Foragt, Himmelens Viisdom. Har Haab om dens Glæder, har her en Dag helliget til denne Viisdom allerede saa megen Sallighed; hvad skal hisset Besiddelsen, hvad skal en Evighed, fuld af himmelsk Fryd, da ikke give mig. En saadan Salighed maatte være skiult for mit Øie, uhørt for mit Øre, og ubekiendt af mit Hierte. En saadan Sallighed kunde ikkun du, alt Godes Giver, berede mig, paa det ogsaa mine Dages Aften ikke skal synes mig forrigfuld, da efter samme mit høiere Lives evige Morgen tilstunder. Fra Jordens Støv, Gud at ophøie, Min Aand til Himlen svinger sig. Jeg har et bedre Liv for Øie; Hvor jeg Gud evig at ophøie, Blandt Englene er Engle lig. O! Trøst, dit Billed jeg fornemmer; Af Dødens strænge Øieblik Adsplittes Aanden Baand; - J Lemmer, Blir Støv, hvoraf I Væsen fik Historisk.