Politivennen, 1809-01-01
Et Par Ord om Kaperfarten i Anledning af Togene til Hveen. Man har i disse Dage, i Anledning af nogle uforsagte Kaperes Tog flere Dage i Rad til Hveen, hørt meget forskjællige Meninger, i det nogle fandt dette en rask Daad, der udbredte Hæder over vor Kapermagt, medens andre formente, at saadanne Foretagender vare fuldkommen de samme som Norins Bedrivter paa Sejerø ja der har været de, der forunderligen troede Kaperne at laste mere end at rose, og hvis Mening det syntes at være, at en Kaper ikke maae gjøre det mindste uden paa Vandet. Det synes ikke af Vejen at drøfte disse Meninger lidet, da man ellers ikke kan vide hvorvidt de kunde gaae med saadan skjæv Dømmemaade, som man ene bør tilstaae den Fremmedhed alt hvad Krig angaaer har for Mængden af vor Nation, der saalænge var fri for Krig, at den maaske tilsidst troede Krig rent umulig. Thi af Upatriotiskhed, eller nogen utilbørlig Kjærlighed for Landets Fjender, eller af Misundelse over vore Kaperes Hæld og Vinding, kan vel ingen dansk Mand lade sig lede i sine Slutninger. Man kan vel aldrig bedre bedømme en Sag, end ved at tage Hensyn til Hensigten, hvorfor den blev til, saavelsom til Sagens egen Natur. Hvad er, bør man spørge sig, en Kaper? En Privatmand, der uden at staae i Kongens Militærtjeneste, udreder en lille Krigsmagt for sin egen Pung, og dermed vover Liv, Lemmer og Ejendom ligesaafuldt som den lønnede Kriger, naarsom helst han troer at kunne gjøre Fjenden Skade. Skede saadan Udrustning tillands og bruges den blot paa Landet, da kalder man saadan frivillig Kriger en privat Partigænger, og er hans Udrustning et Skib eller Baad kaldes han en Kaper. Staten modtager begges Tjeneste, og ved sit Brev gjør Dem til erkjendte lovlige Krigere. Nu vil vel dog ingen paastaae, at dersom Kongen havde tilladt en Privatmand at oprette et Korps og dermed skade Fjenden, og denne paa sine Tog forefandt Vand og Baade besteg disse og fægtede mod Fjenden paa dette Vand, han da havde handlet ilde. Sikkert ikke, men saa kan jo den Kaper der finder Lejlighed at bestige Fjendens Land, benytter den og skader Fjenden saaledes paa Landet, ej have handlet utilbørligt. Hensigten, hvi en Sigt tillader Private at udruste Kapere, er at Fjenden derved kan tilføjes al Skade, der stemmer med ærlig Krig. Dette er dog vel unægteligt; men nu maatte vel dog enhver finde selsomt, om man forudsatte, at Staten vilde deles ikke have Nytte af Kaperstyrken iden paa Vandet, som om Fjenden ikke ar Fjende paa Landet som paa Vandet, og endtlig Forraads og Ejendoms Borttagelse ligesaavel svækkende for Fjenden, naar den skeer paa Landet, som naar den udrettes paa Vandet! Kaperreglementet taler vel ej om Landgang, men det forbyder den ej heller, hvilket sikkert vilde været Tilfælde, hvis Kongen vilde have Kaperne Landgang forbuden. At sammenligne vore Kapperes Landgange med Norins er ligesaa taabeligt som uretfærdigt. Norin havde ej været en Røver om han havde indskrænket sig til at borttage Beboernes Vaaben, eller hvad Penge Forraad o. dl., der tilhørte Kongen af Danmark, eller Magasiner tilhørende Købmænd. Norin var en Røver, fordi han fratog Beboerne Sengeklæder, Gangklæder, Husgeraad og andre Fornødenheder, og fordi han mishandlede dem. Den Engelske Kaper, Baron Hompesch, der landsteg paa Færs, blev af den Engelske Regjering fratagen sit Kaperbrev, ej fordi han gjorde Landgang, og maaske til egen Forbavselse med en lille Kaperbrigblev Erobrer af et Land, der har 5000 Jndbyggere, men fordi han plyndrede Kirker, Skoler og Fattige. Troer nogen, at en engelsk eller svensk Kaper agter sig bunden allene til Bølgen? Troer nogen, at en fransk Kaper vilde fraholde sig at gjøre Landgang, naar og hvor han troede det gjørligt? Men hvad behøve vi at gaae til andre Nationer. Vor egen Historie har Bevis nok for, at hvad ovenfor er sagt, stemmer med hvad Danske Konger forhen have tænkt i denne Sag. J Holbergs Danmarks Historie 3die Bind S. 280 findes at Kong Fredrik II. i 1657 gav en Henrik Carlof Commission at gaae ud paa Fribytrerie aldet vil sige gav ham Kaperbrev. Han gik derpaa i Søen med et Skib førende 18 Stykker, sejlede lige til Guinea, og ankom til de Kyster, hvor det Svenske Compagnie havde sine Loger. Efterat han æder havde udspeidet Tilstanden af de Svenaskes Hoved Fæstning Cabo Corso, og havude faaet Undsætning hos Hollænderne af i store Baade, nogle Matroser og Negros, gjorde han Landgang ved Castellet de Mieng, og derfra rykte lige mod den svenske Hoved Skandse, hvilken han om Morgeenen ganske tilligen i Faveur af et taagagtigt Veir angreb, og gjorde sig Mester derover, fik ogsaa udi Hænder Guvernøeren Johan Philipp Crusenstjerna, tilligemed alle Societetets Vahrer og Oplage, citem et Skib, som laae for Anker. Derpaa lod han paa det overste af Skandsen opsætte et Dansk Flag, og efter Dansk Maade løse 3 Skudd. Efterat dette lykkeligen var forrettet, bemægtigede han sig de andre mindre Skandser, Compagniet tilhørende, saasom Johannesborg, Anamabo, item den Loge Aleang, saa at den Skade det Svenuske Societet da leed, blev beregned af de Svenske til 300000 Rd. Derpaa rejsede Carlof tilbage, overladende de erobrede Fæstninger til Samuel Smiths Direction, og med sit Skib rigeligen ladet, ankom til lykstad o. s. v. - Man seer heraf ikke allene hvad Skade en dristig Kaper kan gjøre Fjenden paa Landforden, men og, at et Kaperbrev, eller som det da kaldtes, en Kommission paa Fribytteri, ansaaes at give Ret til at gjøre Fjenden Afbræk, uden Hensyn til, om det skede paa Land eller Vand. Kong Fredrik fandt at hans Commissarer (det vil sige Kaper) Carlof havde handlet vakkert og satte stor Pris paa ham. Jeg troer saaledes, at have forsvaret vore Kapere imod deres Dadlere, at der ikke behøvedes eet Ord mere, hvis ej disse anførte en Grund, der maaske kunde vildføre deres Tilhørere, og som derfor ogsaa bør gjendrives, det er denne: at man ikke kan forebygge at Kapere som gaae i Land hes Fjenden at ved Røverier vanædle en Krig, som Kongen vil skal føres med saamegen Menneskelighed som Krigs Natur kan tillade. Dette lader som noget, men er dog intet. Kan man da mere kontrollere Kaperes Opførsel mod fjendtligt Skibmandskab før de bringe deres Prise i Havn? Overalt vil det jo ikke undlades at holde Forhør naar en Kaper kommer i Havn fra et Landgangstog, over ham og hans Mandskab, og det som er skeet vil da let udforskes. Desuden vil man af Kaperens medbragte Sager let see om han har været ærlig Kriger eller om han har spillet Norins Rolle. Thi ligesaafuldt som opbragt Skib maa underkastes Rettens Kjendelse, bør dette joskee med hvad der fra et Landgangstog hjembringes. Overalt er det ærgerligt med den Foragt, hvormed visse Klasser saa gjerne omtale vore Kapere. Det var at ønske i Almindelighed, at der ikke i Krig ofte skede værre Ting i fjendtligt Land ved regulære Tropper end ved Kapere. Men Tingen er ligefrem: den Aand der ivrede saa stærkt i Begyndelsen af Krigen mod alt Kaperi, som en Ting det ikke anstod honette Folk at give sig af med, nødtes vel til at tie, men er endnu ikke uddød. Ved denne Lejlighed er den vaagnet igjen af Ovale. Hæld vore Kapere. Hvad de alt have udrettet, under ugunstige Omstændighederer meget, og mere tør vi vente os af dem. Jkke blot paa Havet, men paa Landet, tør vi vente at see dem gavne Fædrelandet, hævne dets retfærdige Sag, og nærme os Freden.