Berlingske Tidende, 1790-05-28
Paris, den 17de Maji. J Nationalforsamlingens Session den 14de hujus blev følgende høist mærkværdige Brev fra den Kongel. Minister for de udenlandske Anliggender, Grev Montmorin, forelagt Forsamlingens Præsident: Hr. Præsident De Rustninger, som giøres hos en af vore Naboemagter, den sammesteds anbefalede Matrospresning, der udføres med største Virksomhed, og endelig de Grunde, man angiver til saa udmærkede Bevægelser, have tildraget sig Kongens deie Opmærksomhed. Hs. Majestæt har troet, at da hans fornemste Pligt bestod i at vaage for sine Staters Sikkerhed, saa burde han uden Opsættelse anvende alle Midler til Opfyldelsen af denne Forbindtlighed. Han vil derfore strax sætte sig i Stand til at have 14 udrustede Linieskibe i Occanets og Middelhavets Havne, samt tillige give Commandanterne ved Marinen i disse Havne, den Forskrivt, at holde Midlerne til endnu større Søerustninger i Beredskab, dersom Omstændighederne skulde udkræve det. Ved denne Hs. Majestæts Ordre til mig om at give Nationalforsamlingen Efterretning om disse Dispositioner ved Dem, H. Lasident, har Høist samme tillige ønskeet, at samme maatte vedbørlig blive underrettet om, at disse Foranstaltninger ere kun Virkningen af en klog Forsigtighed. Kongen har det meest grundede Haab om at Freden ikke skal blive afbrudt. Hertil er han befuldmægtiget ved det Londonske Hoffes Forsikringer om, at disse Til rustninger havde kun en imellem Spanien og denne Magt opkommen Tvistighed til Gienstand; en Tvistighed, som Hs. Storbrittanniske Majestæt ønskede bilagt ved en Underhandling. Den Engelske Ambassadeur i Spanien, Hr. vorFitherbert er og virkelig underveis til Madrit. Denne Hs. Storbrittanniske Majestæts Erklæring er tillige bleven ledsaget med Forsikringen om hans Attraae til Vedligeholdelsen af den gode Forstaaelse med Frankrige. Enhver er overbeviist om, at naar Engeland er tilrustet, kan og bør Frankrig ikke være urustet, og det er os magt paaliggende at vise hele Europa at Oprettelsen af vor Constitution er langt fra at lægge nogen Hindring i Veien for vore Kræfters Udvikling. Jmidlertid kunne vi ikke dølge, at Erkiendtligheden og vor egen Jnteresse foreskriver os i disse Omstændigheder et Skridt, hvortil Spanien har givet os Exempler ved alle de Leiligheder, som interesserede os. Hs. Majestæt vil anvende alle de Midler, der ere i hans Magt, for at udvirke imellem det Spanske og Engelske Hof et Forliig, som hans Hierte ønsker. Hs. Majestæt er alt for nøie bekiendt med Kongen af Spaniens billige og sindige Tænkemaade, at Han ikke skulde være overbeviis om Hans Tilbøielighed til at antage alle de Forligsmidler, som kunne bestaae med Hans Krones Værdighed og sande Jnteresse. Det Londonske Hoffes Dispositioner give ogsaa Haab om, at det fra sin Side ikke vil forlange andet, end hvad Billighed medfører til fælleds Enighed. Hs. Majestæt har befalet mig, at bevidne Hs. Storbrittanniske Majestæt, hvor meget Han er rørt over den venskabelige Erklæring, der er bleven gjort Høistsamme ved Hans herværende Minister, og at give Ham de udtrykkeligste og stærkeste Forsikringer og Hans Ønske, at den gode Harmonie imellem begge Nationerne hverken ved denne eller nogen anden Leilighed maatte blive brudt. Saa meget Hs. M. forlader sig paa Anvendelsen af en stor Nations Kræfter, der visselig ikke vilde tillade, at de første Øieblikke af dens nye Liv bleve plettede ved et Forhold, som National=Æren maatte misbillige, saa har dog Overbeviisningen om de mangfoldige med Krigen følgende Ulykker flere Bevæggrunde for Ham, til ikke at spare Fliid eller Midler til dens Forebyggelse. At see Nationen indviklet i samme, vilde koste Hs. Majestæt en ubeskrivelig Smerte, hvorfore Han og til dens Afvendelse fornemmelig har troet, at burde sende de Ordrer til sine Havne, hvorom jeg i Begyndelsen af dette Brev har havt den Ære, at give Dem Efterretning. Udførelsen af samme vil nødvendig fordre nogle overordentlige Subsidier, for Søe=Departementet, og Hs. Majestæts Overbeviisning om National=Repræsentanternes Patriotisme giør Ham allerede forud vis om Deres Redebønhed i at bevilge dem, saasnart Listen derover bliver Dem forelagt. Dette Brev blev i Sessionen om Aftenen taget i Overveielse. En af Medlemmerne gjorde den Jndsigelse, at Kongen hverken maatte eller kunde tage saadanne Forholdsregler, og Grev de la Meth spurgte: "om den forsamlede Nation burde indrømme Kongen Ret til at beslutte Krig og at tage Penge af Skatkammeret til dens Førelse?" Efter mange Debatter blev decreteret: at Nationalforsamlingens Præsident skulde begive sig til Kongen og takke ham for de Forholdsregler, han havde taget til Fredens Vedligeholdelse, og at der den 16de Maji skulde raadslaaes om det Spørsmaal: "Skal Nationen overdrage Udøvelsen af Freds= og Krigens Ret til Kongen, Dette Spørsmaal blev og samme Dag foretaget. Nogle paastode, at Kongen burde overdrages Ret til Krig og Fred; andre igien det Modsatte. Jblandt andre sagde Grev de laMeth. "Hvorfore skulle vi indvikle os i Krig og giøre Spanien Bistand. Erklære vi Krig, ligger Constitutionen i Gruset og Riget bløder. De Misfornøiede ville forene sig med Armeen, de udvortes Uroligheder ophøre og Armeen forblive. Forsigtigheden fordrer, at Nationen udøver Krigens Ret. Man vil tale om Familie pagt. Enhver Fransk vil være villig til at understøtte sin Konges Paarørende, saalænge det Spanske Slægtskab ikke strider imod National-Jnteressen. Men bør man blive Familiepagten troe, paa det at Assignationerne kunne blive uden Credit, de geistlige Godser solgte, vi spille Banqverot og faae en borgerlig Krig." - Sessionen blev omsider hævet, uden at Spørsmaalet blev afgjort.