Berlingske Tidende, 1764-07-01
Den 26de Julii er ved det Holsteenske Curasseer-Rehiment den caracteriserede Ritmester Eiler Petersen efter Ansøgning udi Naade dimitteret med Caracter som Ma for af Cavalleriet. Ved det Jydske gevorbne Dragon-Rehiment er den tredie Major Carl Leopold von Paulsen bestilt til Seconde=Major. Ligeledes er Proprietair Peter ParDerup paa Synderwang i Riber=Stift benaadet med Caracser som virkelig Krigs=Raad. en Fortsættelse om Convocations=Rigsdagen m.m., hlen angaaende. Junii 1764. (See de lige Tidender, og sidst Uge=Tidenden Nr. 60. ene 7de tog den Franske Ambassadeur i Warschau, Hr. Marquis Paulm d'Argenson, Afskeed fra Hans Durchl. Fyrsten Primas, sigende: At hans Konge havde befalet ham at begive sig bort, saa længe Republiquen var tvedrægtig, og holdt fremmede Tropper tilstæde. De bleve ved denne Samtale ganske koldsindige imod hinanden, og Fyrsten erklærede, at Republiquen, hvilken de forsamlede Stænder forestillede, erkiendte ham, Marquis d'Argenson, ikke heller for Gesandt, gav og strax Ordre til Vagten, ikke at præsentere Gevæhr for ham, ey heller at røre Trommen, naar han drog forbi. Ambassadeuren begav sig og Dagen derpaa paa Reysen over Wien til Frankrige. Over denne, og den Sag angaaende Curland, læser man følgende Extract af en Skrivelse fra Warschau under 9de Junii, "Siden mit Sidste, kan jeg melde Dem nye vigtige Tildragelser, indfaldene imidlertid, Jblant mange vigtige Forretninger, som Rigsdagen har haft, saasom den tilkommende Konges Klædedragt, en Post, som især er Fabrikanterne i Lyon angelegen, saa og Erke=Biskoppens af Cracau Forseelse, at have brugt det Romerske Purpur til endeel af sin Klædedragt, da dette Purpur dog ikke tilkommer andre end Cardinaler, og vores Primas; Har den Sag angaaende Curland især opvakt Opmærksomhed, ligesom den hidindtil har paa nogle Aar givet Materie til denne Republiques Berandslagninger. Fyrsten Primas har vidst at giøre Ende paa denne Sag paa een Dag: Hele Europa erindrer sig hvad som er gaaet for, og fulgt efter Prinds Carls af Sachsen Jndsættelse, og især Senatus Concilii Resultat 1763, i hvilket er afgjort: At Hertug Biron var civiliter død, havde følgelig tabt sin Ret til Curland, og at Prinds Carl va den eneste lovmæssige Hertug til Curland. Denne Beslutning er underskreven af Primas og mange flere. Hvem skulle nu tvivle paa at denne Fyrste ikke havde troet sig forbunden til at forsvare det nu, som han for et Aar siden har erkiendt for Ret, og overeensstemmende med Lovene? Mendet er ikke svage Begreber medgiven, at forudsee, hvor vid hans Apartiskhed gaaer: Efterat de Baand ere opløste, som kunde forbinde ham til den afdøde Konge, og hvilke maaske have hiulpet til (Lader os tilstaae dette, i det at vi have Medlidenhed med den menneskelige Skrøbelighed) at formørke hans Øyne over den sande Retfærdighed, tør han nu tilstaa sin Feyl; thi han bekiender offentlig: "At Hykleri havde indtaget og forgiftet ham, og glæder sig over: At have erholdt denne Leylighed, for at lade den sande Retfærdighed nyde sin Fortgang." Ord, som maaskee ikke ville være efter Alles Smag: Hvorom alting er, have dog de fleste af dem, som have underskrevet bemelte Senatus Concilii Resultat. fulgt Primatis Exempel. Man voterer ikke; Man samler ikke Stemmer; Hele Salen skingrer af Frydeskriig, og Hertugen af Biron erklæres for eeneste retmæssige Hertutil Curland. Saaledes er dette store Foretagende faldet ud, hvilket, som en deylig Soel, har fordeelt de Skyer af Fordomme og falske Skrupler, som havde overskygget Gemytterne. Nogle hovedsvimlende Sophister have vel ville finde det at udsætte paa denne Kiendelse, at den underkiender det, som har været besluttet i den afdøde Konges Tid, som ulovlig, formedelst en af Rigets 3 Stænders, nemlig Ridder, standens Fraværelse, hvilken ikke har været spurgt til Raads og just nu, ved denne Kiendelse, fattes lige saavel en af de 2 Stænder, nemlig Kongen, hvis Nærværelse synes at udfordres, især hvor der handles om Lehn; Men til Lykke at man ikke har rækket Dre til dem, ikke engang villet spilde Tiden ved at igiendrive deres Grunde. En anden Tildragelse, som man anseer for vigtig, er den Franske Ambassadeurs hovedkulds Bortreyse: Hans Excell. har i Forgaars indfundet sig hos Fyrsten Primas, at tilkiendegive ham : "A. han havde erholdt Ordre fra sit Hof at reyse tilbage, saasom Republiqven er usamdrægtig, og Staden Warschau overgiven til fremmede Tropper. Primas, som ikke seer nogen. Usandrægtighed i Republiken, ey heller fremmede Tropper, andre end Frihedens Forsvarere, svarede Ambassadeuren At dersom ham ikke erkiendte Republiken, kunde han gaae hen at søge efter den hvor han ville. Ambassadeuren blev stødt over dette Svar, hvilket, sandt at sige, var ikke ganske indrettet efter den iblant regierende Magter brugelige Stelemaade; Han reyste og inden 24 Timer derpaa, nemlig: Gaar Gaar. Fyrsten Primas har dog søgt at opholde ham, og til den Ende ladet forbyde Postmesterne, at forsyne ham med Heste; Men Ambassadeuren betiente sig hellere af sine egne Heste, end at forblive her længere. Til Svar paa den første Post af denne Skrivelse, eller paa flere af samme Natur, blev kort derefter følgende indført i en Warschauer offentlig Tibende: "Saasom man, ikke uden Forundring, har læst i udenlandske Tidender en Skrivelse, dateret fra denne Stad, hvilken indeholder en omstændelig Efterretning om den Restitution som Convocations=Rigsdagen har givet Hertug Ernst Johan Biron af Hertugdommet Curland, og i hvilken iblant andet paastaaes at Senatet og Ridderskabet ikke kunde befatte sig med denne Sag, just af samme Aarsage, som de have taget til at anke paa, at den Høystsalige Konge med Senatet, har, ved at forlehne Hertugdommet til den Kongel. Prinds Carl, forbigaaet, at tage Adelstanden i Raad med. Altsaa holder man fornøden, at udrede Forfatteren af dette Brev, saavelsom Publicum i Almindelighed, af denne Jrring. Da Republiken i Aaret 1736 gav (dog blot for den samme Gang, Kongen Fuldmagt til at disponere over Hertugdømmerne Curland og Semigallien, og Hans Majestæt betiente sig af den Fuldmagt til Hertug Ernst Johan Birons Fordeel, saa kunde han ikke bortgive Lehnet til andre. Jmidlertid har den høystsalige Konge med Senatet anmasset sig en Ret, til hvis Udøvelse uden Adelstandens Tiltrædelse, han ingen Adkomst havde. J Følge disse Grundsætninger kunde Adelstanden nu ikke vegre Hertug Ernst Johan Biron sin Ret til Hertugdommerne Curland og Semigallen, efter at han forhen har erholdet Forlehningen med dens Bevilling. Og hvem andre end Adelstanden paaligger det vel, at kiende paa den Uret, som Hertug Ernst Johan Biron er tilføyet, og at for hielpe ham til den Ret han har til bemelte Hertugdømmer, Ligeledes blev og over den Sag med den Franske Ambassadeur offentlig bekiendtgjort følgende: "Omendskiønt at den Franske Ambassadeur Marquis de Paulmy har ved sin Tilbagekomst fra Dresden til Warschau, efter H. M. Kong August den Tredies dødelige Afgang, været den eneste af alle her tilstædeværende Ministre, som ikke har indhændiget Fyrsten Primas nye Credentiaales for ham og Republiquen; Omendskiønt at Ambassadeuren har for adskillige Personer yttret Tanker, som ikke kunde være behagelige for en Nation, hvis ivrigste Bestræbelser gaae ud paa at bevare den indvortes Urolighed under Jnterregno; Omendskiønt og at han, i de med Primas hafte Samtaler, har søgt at giøre Primatis Canceller mistænkt, hvilket har maattet gaae Hans Durchlauchtighed nær til Hierte, samt har overgivet sig til deres Tænkemaade, hvis Anslag var at styrte Republiquen i Urolighed; Endelig, omendskiønt at han for nogle Dage siden havde udspredet, at hans Hof havde kaldet ham tilbage, saasom Kongen af Frankrige ikke billigede Rigsdagens Forhold, og ikke erkiendte den for en Repsblik; Saa har Fyrsten Primas dog ikke efterladt at udvisset imod Marquis de Paulm den Agt, som hans Caracter tilkommer. Det var ikke Marquisen ubekiendt, at, imedens Rigsdagen varet, da Fyrsten Primas er immer betagen at Forretninger, er det en Sædvane, hvilken alle Ambassaden rerne, ja Marquisen selv, have iagttaget, at de, naar de har de noget at handle om, have forud erkyndiget sig om det Klosse keslet da det kunde skee beqvemmest og paa en Maade som bes stemmede overeens med den Agt som hans Caracter tilkommer. Jkke desmindre kom han, tilligemed den Franske Redsident Hr. Hennin, ganske uformodentlig til Fyrsten Primat den 7 Junii. Han forefandt der et stort Antal Lemmer af Senatet og Adelen, som havde Sager at beraadslaae med Fyrsten Primas over, hvilke imodtoge Marquis de Paulmsaa anstændig, som hans pludselige Ankomst tillod det. Primas førte ham derpaa ind i det Cabinet, hvor han sædvanlig samtaler med de fremmede Ministere, og blev geleydet derhen af de Herrer som vare tilstæde. Saasom Podagra forhindrede Fyrsten Primas at sætte sig saa strax, blev han, saavel som Marquisen staaende. Denne tog Ordet, og sagde At Kongen hans Herre, som havde faaet Efterretning om den Splidagtighed, som herskede i Republiken, havde af den Aarsage befalet ham at vende tilbage til Frankrige, og at blive fraværende saa længe Jnterregnum varede, saasom Hans Majestæt ikke fandt for godt at lade sin Ambassadeur residere hos et Partie, i Steden for hos hele Republikens Corpus. Til Beviis for det han sagde, trakte han Brevene fra sit Ho op af Lommen, og læste deraf nogle Ord, hvilke ginge ud paa de Russiske Tropper. Da Fyrsten Primas saaledes saae, at Marquisen ikke erkiendte den paa Rigsdagen lovmæssig og fri forsamlede Republikes, for hvilken Primas er Hovedet, dens Gyldighed eller Tilværelse, hvilket maatte paa det høyeste fornærme alle de Lemmer som den bestaaer af, og af hvilk, et anseeligt Antal var nærværende; fandt Primas for Got at svare ham. Det gik ham til Hierte, at han ikke længere skulle have Leylighed til at betegne Hr. Ambassadeuren sin Høyagtelse; eller at udvise paa hans Person sin skyldige Consideration for Hans Allerchristeligste Majestæt. Og føyede til: "Det gjorde ham meest Ont at høre Hr. Ambassadeuren erklære, ikke at kunde forblive længere, blot derfor, at hans Herre Konge ikke ville erkiende Republikens lovlige og fuldkomne Gyldighed, hvilket var den største Fornærmelse og Uretfærdighed som kunde tilføyes ham. Det stod til Hr. Ambassadeuren at efterleve hans Ordre, og forlade Warschau. Og min Herre (sagde han i det han pegede paa Hr. Hennin) torde vel, som det lader til, følge Deres Exempel." Hvorpaa Marquis de Paulm svarede: Han skal reyse naar han erholder befaling. Fyrste Cartorisky, Woywod af Reussen, som var tilstæde, sagde derpaa: "Det er at haabe, at Hans Allerchristel. Majestæt vil fatte bedre Tanker. stanker om Republiken, naar han bliver nøyere underret Et. Hvorpaa Hr. Paulm svarede: "Kongen behøver ingen videre Underretning, han veed nøye hvad som her gaar br sig. Fyrsten Primas tog her Svaret: "Dersom Deikke erkiende Republiken for en Republik, saa kan den ikke mere handle med Dem, og saa erkiender den lige saa lidet Dem for en Ambassadeur. Altsaa Farvel min Hr. Marquis de Paulm. Marquisen svarede, i det han gik bort Deres Tiener min Hr. Erkebiskop." Hvorpaa Fyrsten Primas trinte nogle Skridt frem, for at følge ham, og blev derpaa staaendes. Marquisens saa hastige Bortgang efter denne Samtale, som neppe varede et halvt Qvarteer, gav Vagten neppe Stunder til at komme i Gevær, og endnu mindre at bevise ham de andre Ærestegn, som man giver Ambassadeurerne.