Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1848-05-09
følgende Artikel: "Svenske Mænd og Medborgere af alle Stænder og Classer, af enhver Mening og Anskuelse, til Vaaben for Danmark, Svenske Mænd, til Vaaben, til Vaaben; – Sundets og Ostersøens skinnende Bølger bringe hver Postdag bevingede Bud. Preussen, og det tydske Forbund have erklæret Danmark Krig. Tydskerne styrte i rovgjerrige Masser ind over Skandnaviens Grændser. Man vil lemlæste det skandinaviske Samfundslegeme, rive en Deel af det bort, bortrøve Slesvig, ligesom man gjorde ved en endnu skjønnere Deel, ved Finland, Naar vore skandinaviske Brødre, ile til Kamp i Syd – see, hvor de da vende sig om og skue tilbage, Hvad mon de mene dermed, Er det af Omsorg for Tilbagetoget, Er det af Vaklen eller afFrygt, Nei, nei, tusinde Gange nei, Det er os, det er det øvrige Norden de speide efter, Forgiæves, vor Plads staaer aaben i den skandinaviske Kæmperække! Lader os derfor ile med at handle – til Vaaben, Endnu engang til Vaaben. – Det er ikke længer nok med at sende fromme Forbønner og gode Ønsker at mene det godt. Er det aldeles glemt, hvad hele Sverrigs Ungdom lovede og besvoer ved den store Fest i Ridehuset i Kjøbenhavn 1845 – Orla Lehmann, han, som nu reiser Verden rundt fra Land til Land for at bede og bønfalde om Hjælp af fremmede Nationers Retfærdighedsfølelse – en Hjælp som vi fremfor Alle forlænge siden burde have sendt vore skandinaviske Brødre – han, netop han, modtog denne Gang vort Løvte, den svenske Ungdoms Løvte og i Farens, i Nødens Stund, at staae eller falde for Skandinavien. - Skam Dig Sverrig, Danmark bliver maaskee frelst af russiske Hære, medens Du selv mageligt lægger Armene overkors. – Slaa da dine Dine ned og vov aldrig at skue ind i Danmarks blaa, tro, faste Blik, Forsøg da et paa at aftvætte de øvrige, efter Nationalitetseenhed stræbende europæiske Folkestammers retfærdige Foragt, Gives der da Jngen, som nu mindes Orla Lehmanns Ord og hvad man svarede ham, Saa bør da Og jeg spørger dem Alle, som her ere tilstede, jeg spørger Dem med al den Alvor, som fylder min Sjæl og som lyser mig imøde fra deres Øine – jeg spørger Dem, om De med os ville indgaae et saadant Fostbroderskab (Ja, ja !) Jeg spørger Dem, om dette Ja er mere, end et begeistret Øiebliks flygtige Ruus, om det er Deres inderste Sjæls dybeste Tanke og sande Udtryk, saa at det ikke skal henvisne, naar Livets møisommelige Arbeide tungt sænker sig over Deres Hoveder, (Jal) Jeg spor ger Dem, om de veed, at et saadant Ja er et helligt Lovte, hvormed ingen Mand letsindigen tør lege – et belligt Løvte, hvorfor De sætte i Pant – Deres Manddoms Ære og Deres Sjæls Fred, (Ja, ja!) Ru, saa spørger jeg Dem da, om de som ærlige Mænd ville holde hvad De af et oprigtigt Hjerte have lovet 2 Om de ville blive tro tro indtil Enden - tro i Liv og Død, (Disse Spørgsmaale besvaredes med det meest eenstemmige rungende Ja, som tilsidst voxede til en saa stormende Høide, at Taleren en Tid lang blev aldeles afbrudt.) Nu vel, hvorfor tøve vi da nu Der skal gives Noget, som har faaet Navn af Statskunst, hvis Raad først maa indhentes, førend man bestemmer sig. Nu vel, hvad siger da dette Noget, Sverrigs Konge og Raad! Førend J besvare dette, hele det svenske Folks Spørgsmaal: "Hvorfor tøve saa lægger vel Mærke til et andet Noget!" Lægger Mærke til, at Nutidens Statskunst bliver simplere fra Dag til Dag; den begynder nemlig at støtte sig paa Ret og paa Sandhed, Nu vel! Hører nu, hvorledes hele Landet raaber, hvorledes dette Raab bliver høiere, bestemtere, klangfuldere længere nede i det sydlige Sverrig! Høyer, hvorledes det svenske Folk med een Mund opfordrer Eder til at gribe til Vaaben. Det er vor Ære, det gjælder, Sverrigs nationale Ære! Skandinaviens Ret, som maa beskyttes, Sverrigs Løvter, som maa holdes. – Hvad foraarsagede Omvæltningen i Paris i Wien. Ja, hine spidsfindige, underfundige Anskuelser, som havde stillet Statskunstens Grundlag paa alt Andet, end Hæder og Ære! Derfor havde Folkene i Aar selv begyndt at tage sig af Diplomatien, Provelsens Time er kommen. Den unge skandinaviske Jdee skal hævdes! J Verdensbegivenhedernes voxende Kampe skal den vorde en selvstændig Mand. Bort derfor med al Kleinmodighed, al Vaklen, at Uvished, al Svaghed, men fremfor Alt bort med alle politiske Hensyn af det gamle smaalige Slags, Sverrigs Konge og Raad! Føler Vingeslaget af Skandinaviens Genius, den svæver over alle vore Hoveder og raaber: Til Vaaben, til Vaaben. - Kommer i Hu, at Sverrigs Fremtid dømmer Eder i dette Ru, at Kistorien staaer med Griften i Haanden for i det næste Oieblik billiggende eller forkastende at riste Eders Navne paa erige Tavler. - Og J svenske Mænd og Medborgere, Her gjelder det Handling store, gjennemgribende Handlinger. Det sydlige Sverrig har allerede begyndt at vise skandinavisk Følelse i skandinavisk Handlen. Helsingborg har sendt Vaaben og Penge, Malmø sender Penge til de Faldnes Enker og Børn, Bønderne i Skaane og Halland sende ligeledes Vaaben og Penge, kort sagt, det sydlige Sverrig brænder af Utaalmodighed, Sverrig venter blot paa et Tegn for med bevingede Skridt at ile til Hjælp og Bistand! - Lader og derfor nu, medens vi endnu ere langt borte, raabe, saaat det giver Gjenlyd i vore gamle Fielde: Vi komme, vi komme." – Ja, til Vaaben, Vort Ord maa staal hærdes til Handling, vore Løvter hærdes til Virkelighed. - Jngen hule Talemaader. – Hvert Ord, vitale – vort fælleds Sprog – minder es jo om, at det er vore Brødre, som myrdes og forurettes. – Jngen trælbunden Statskunst, der gives kun en Vei til fremtidig Ære og Lykke for Skandinavien, det er Hæderens og Ærens. – Jngen lav Egenkjærlighed! Enhver Tids, ethert Lands Historie viser, at det tilsyneladende Ubetænksomme, det, som de Statskloge have stemplet som naragtigt, uegennyttigt og ædelmodigt, først og fremmest her seiret og derpaa ere Fordeel og Velvære og Verdens Berømmelse faldne i disse Ubetænksommes Lod. - Skynder Eder derfor, svenske Mænd og Medborgere, at gribe til Vaaben, ikke i Morgen, eller i Overmorgen, men strax, ja strax. - Sverrigs Regjering! See, see, hvorledes Folket iler med fra de yderste Rev paa vore Strande, fra de høieste Toppe af vore Fjelde at følge Dannebrogs vaiende Fane. -To Ord! Vi bønfalde derom for Eders, for vor Æres Skyld, To Ord – ikkun to Ord! - Til Vaaben, til Vaaben!" – Fjenden skal gjenkjende det nordiske Kæmpesind og vige tilbage; Fremtiden skal adlyde Klangen og anstrænge Vingerne til hurtigere Flugmod Skandinaviens Strand!