Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-10-26
Man fandt Frimurere i alle Statsembeder, saavel i Residentsen, som i Provindserne, i Hæren, i Klosterne, og selv i Domcapitlerne. Deres Hensigt var, at indføre i Spanien en Statsbestyrelse, der svarede til vort Aarhundredes Forhaabninger, bandlyse hiin Fanatismens og Forfølgelsens Aand, der har fornedret Spanien, og paa denne Maade bringe den spanske Nation paa samme Trin, som andre oplyste og blomstrende Folkeslag i Europa. Frimurerne vare saare langt fra, at attraae Attentater paa Monarken eller at ville indskrænke hans legitime Regjering; tvertimod var det deres sande Hensigt, at sætte Monarkiet tryggere og høiere mod ethvert truende Fald end hidtil Tilfældet har været. Maatte det behage Hs. Majestæt, efter andre europæiske Monarkers Exempel, i vanskelige Stillinger af sin Regjering at benytte sig af Frimurerordenen og omgaaes med de af ham udvalgte Frimurere. Skulde, tilføiede van Ha lem, Monarkens Religion staae i Modsigelse til Frimureriets Cultus, formedelst den pavelige Band mod Ordenen, saa vilde det være let at bevirke hos den nuværende Pave og Cardinal Consalva Afskaffelsen af saadanne nu ikke mere passende Buller. Med den fortsatte Forfølgelse af Frimureriet vilde derimod Ordenens Magt voxe, ligesom dens Stræben til det foresatte politiske Maal. - Kongen hørte opmærksomt paa hans Foredrag, maaskee det havde gjort et dybt Jndtryk paa Monarken, hvis ikke de ham omgivende Cammerillas Mænd havde forsikkret ham, at Frimureriet ikke var istand til at sætte saadanne Hensigter igjennem. - Endnu strængere behandlede Autoriteterne, efter hiin Audience, den Fangne. Han blev piint, ophængt ved een Arm og den anden indpræssede man i en huul Jernarm, for at faae ham til at nævne sine Medskyldige og deres Hensigter mod Staten; dog, intet Ord undslap den Pinte; han bekiendte intet eller vidste intet at bekiende, men Armen kom sig aldrig meere igjen. Sandsynligviis vilde hans Dommeres Raserie have tilladt sig endnu mere imod ham, men Forsynet gav ham Leilighed til Flugt. Fængslet var saaledes indrettet, at eet eneste Menneske kunde bevogte samme. Gallerierne og Gangene vare mørke og alle førte til Udgangen gjennem Fangevogterens Værelse til Gaden. Den daværende Fangevogter troede sig ganske sikker mod Overfald af nogen af sine Fanger og havde i sin Tieneste et tretten Aars Barn, der var enten meget nysgjerrigt eller godlidende. Det listede sig, saa ofte det kunde, hen til Lufthullet ved van Halems Fængsel. Snart blev han vaer, at et Væsen følte Medlidenhed med ham. Han talte derfor til den ham usynlige Skabning og bad den lille Pige i hans forladte Tilstand om Hjelp, som hun siden virkeligen ydede ham; thi hun forsynede ham med Skrivematerialier og afleverede hans Breve efter Adressen. Længe brevvexlede han med Fri murerne i Madrid. Ved sin unge Veninde blev han underrettet om alle Udgangene i den Labyrinth, hvori han har indelukket, alle Gade gange, for at hielpe sig, naar han var undsluppen fra Fængslet, lærte han at kjende af en Grundtegning over Madrid, som var bleven ham meddeelt. – Et Tilfælde bidrog til hans Redning, da Fangevogteren bad ham om at lære ham Fransk, hvilket han ogsaa paatog sig. Slutteren modtog Undervisningen i Fængslet for aabne Dørre. En Vinteraften, medens dette fandt Sted, tager Fangen fat i ham, kaster ham med Magt paa Sengen, lukker Fængslet i, gaaer igjennem Gangene, og finder i Udgangsværelset, som Fangevogteren beboer, dennes Kone og Pige. Begge troe, at der er tilstødt Slutteren en Ulykke, og ile ham til Hjelp. Van Halem forlader Fængslet, og træffer paa Gaden sine Venner. Nogle Maaneder derefter anførte han en russisk Rytter escadron paa Grændserne af Caucasus.