Københavns Adresseavis, 1763-02-04
Fundne Sager. En Asistence=Sedel af No. 79327, er funden i Stuen hos Spisemesteren, boende lige for Trinitatis Kirke. Historisk Moralsk Fortæling for Børn. S. Nr. 8. Der ere jo nu omstunder meere end 6000 Mennesker i Byen, som ikke eye en Rdlr., og alligevel bære de deres Skjebne med Taalmodighed, men denne Rige tager Livet af sig. O Rigdom, O! Begierlighed til Rigdom, hvor mange styrter du dog i den timelige og evige Fordervelse. Den fromme Enke bad Pigen, at hun vilde tillade, at hun, naar dette døde Legeme var borttaget, med hendes Børn maatte boe paa dette Loft, Pigen svarede: Det staaer ikke i min Magt, hun maa søge Øvrighedens Tilladelse dertil. Enken blev meget bedrøvet, da hun tvi lede om at faae Tilladelse. Hvorfor hun gik endnu i mange Huuse og søgte og Værelser, men ingen vilde huuse hende, Hun kom paa det Jndfald at begive sig paa Landet; men da hun eftertænkte, at hun paa Landet mindre end i Staden kunde fortiene noget til hendes Børns Underholdning, saa besluttede hun, at blive i Byen. Endelig kom hun ogsaa til hendes afbrændte Huus. Hun saae paa det med Suk og Graad. Det laae i Aske, og var forvandlet til en Steen=Hob. Min Gud! sagde hun, Du gav mig det, du tog det igien. Herrens Navn være lovet. Da hun havde udøset mange Taarer, saa saae hun sig allevegne omkring, om ikke nogle Bræder af Jlden vare blevne forskaanede, af hvilke hun kunde oprette en liden Hytte, men der var ingen. Paa Naboens Plads laae mange Bielker og Bræder, af hvilke meere end ti Hytter kunde oprettes. Hun blev vaer, at hendes Naboe, som var en bemidlet Mand, og som uden for Byen havde et prægtigt Huus, Hauge og Marker, stoed paa denne afbrændte Plads. Hun gik til ham og bad, at han vilde være saa barmhiertig og laane hende nogle gamle Bræder til en Hytte, efterdi hun ingensteds kunde taae Værelser til hendes smaa Børn; men han svarede: alt dette gamle Tøy behører jeg selv. J Morgen begynder jeg at bygge igien paa denne Plads. Jeg bygger et Huus, som stal være tvende Etager høyere end det forrige. Jeg var kied af det forrige Huus, det var bygget efter den gamle Mode, Vinduerne og Dørrene vare for smaa, Værelserne for mørke og for lave, og den hele Bygning ikke efter mit Hoved; men lever hun et Aar endnu, saa skal hun see et langt anderledes Huus, end det forrige var. Jeg vil ved denne Bygning, forskaffe denne Gade en Anseelse; Da jeg nu begynder i Morgen, saa kand hun let tænke, at jeg behøver alle disse Bielker og gamle Bræder selv, saavel til Kalk. gravene, som til andre Ting, som ved en Bygning forefalder. Jeg kand ikke overlade hende et eneste, hun maa see til, at hun sælger denne Plads. Hun har dog ikke den Forme at bygge et Huus. Jeg vil give hende 20 Rdlr. Anviisninger om alt hvad herudi er bekiendtgjort dog ikke Søner for Pladsen, men Bræder laaner jeg hende ikke. Betænk sig ikke længe, Man kand i disse Dage faae Pladse not, thi Borgerne ere blevne fattige, og der ere kun faa, som kand bygge. - Nu, vil hun tage imod 20 Rdlr. Betænk, hver et Pund Brød koster 3 Mk., og endskiønt man vilde give 3 Mk. for Pundet, saa kand man dog ikke faae det, derfor tag imod disse Penge, og kjøb Brød til Børnene, førend det bliver dyrere og førend de forsmægte af Gult. Den dyre Tid kand endnu vare længe; thi Fienden tager al den Proviant til sig, som kommer til Byen. Enten svarede ikke derpaa. den hvad siger hun, Veian, sagde han, Jeg forlanger ikke hendes øde Plads. Farigel, han gik med en stolt Mine fra hende. Hun tænkte i det samme paa hendes sultne og nødlidende Børn, hun kaldte ham tilbage og bad, at han vilde give hende 20 Rigsdaler og 200 Pund Brød for Pladsen; men denne Stolt i svarede ikke derpaa. J det hun stoed og tænkte paa hendes Gienbordigheder, saa blev hun nogle Bielker og Bræder, paa Naboens Plads vaer, som hun kiendte paa Maleriet, at de havde været i hendes Huus og følgelig hørte hende til. At sagde hun, af disse Bielker og Bræder kunde jeg til mig og Børnene oprette en Hytte; men jeg tør ikke tale derom til denne Stolte, uden at komme i Trætte med ham; thi det vilde blive vanskeligt, om jeg som en fattig Enke skulde vinde Processen, om jeg søgte Rettergang med denne Rige, derfor kand han beholde dem. Jeg veed: at end- ogsaa en Spurre finder et Huus, og en Svale en Rede for sig, hvor den kand legge sine Unger; altsaa haaber jeg, at den Almægtige ligeledes sørger for mig og mine Børn, at vi ikke omkomme af Kuld. Derefter gik hun nogle Gader igiennem, for at kjøbe Brød; men der var ikke Brød at faae. Bagerne svarede: Kom igien i Morgen, saa kand J faae Brød, som er blandet med Klie- og Bark af Træerne, Pundet for 3 Mk., men af andet got Rug=Brød, Pundet for 1 Rdlr. Hun forskrekkedes, fordi hun vidste, at hendes hele Formue kun bestod i halvfemte Rigsdaler. - J disse bedrøvede Tanker gik hun i Kirken til hendet Børn. Klokken var allerede over Eet. Disse stakkels Børn gik hende med grædende Taare i Møde, og beklagede, at en stor Dreng med Magt hvode taget det Stykke Brød, fra dem, som de skulde have til Middags Maaltidet. Moderen vreed sine Hænder og sagde: Hvad skal vi spise? hvormed skal vi klæde os, i samme Øyeblik svarede nogen: Sørger ikke, Eders Skaber veed, at J behøve det. Enken saae sig om og blev vaer, at Daniel havde svaret hende. Børnene bleve glade, da de saae ham, og forglemte derover, at de vare fultne. (Fortsettelsen følger.)et, men ey ved Tryk henviist, skeer her fra Contoiret, eller Hellige Dage.