Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-10-04
Udenlandske Efterretninger. De fredelige Efterretninger, som den sidste Post bragte, ere tilbagekaldte, og man begynder atter at ansee en Krig for uundgaaelig. Vicekongen af Ægypten skal vel have givet det af os forrige Gang meddeelte Svar, men da de fire Magters Consuler tillige forlangte, at han som et Beviis paa sin Oprigtighed, strax skulde afsende den tyrkiske Flaade, og da han vægrede sig herfor, erklærede samtlige Consuler, at de ansaae hans Svar som en Nægtelse af at opfylde Tractaten af 15de Juli, og at de vilde nedlægge Protest mod at Portens Gesandt Rifaat Bei, indlod sig i speciel Underhandling med ham. Det synes heller ikke, at Sultanen har modtaget Mehemed Alis Forslag, thi den har udnævnt Paschaer i de Districter af Syrien, som holdes besat af Ægypterne, og tillige har de i et Divan forsamlede Ulemaer erklæret Mehemed Ali for en Rebel, der er Loven hjemfalden. Saaledes staaer nu Alt paa det Punkt, at Tvangs-Forholdsreglerne mod Mehemed Al skal begynde, dersom man vil følge Londoner Tractatens Bestemmelser, og det eneste Haab man endnu nærer og Fredens Vedligeholdelse, grunder sig paa en hemmelig Artikel i Tractaten, efter hvilken Sultanen er tilstaaet Ret til, efter Udløbet af den Mehemed Ali forundte Frist, at træffe saadanne Foranstaltninger, som stemme med Portens Jnteresser. og hans Medforbundnes Raad. Megen Tillid nærer man, som det synes, dog ikke til Freden; thi overalt hører man Tale og Rustninger, og det ikke blot i Frankrig og England, men nu og i Tydskland. Saaledes tales der fra Østerrig om, at alle Grændsefæstningerne ere satte i Forsvarstand, og i Preussen ere de indkaldte Reserver ikke igjenhjempermitterede. Mangfoldige Rygter ere under disse Omstændigheder i Omløb, hvoraf nogle dog ere aabenbar urigtige. Saaledes beretter et hollandsk Blad, at det fra London er bleven underrettet om, at man har signaliseret en russisk Flaade ud af de roligt fremskridende Udviklinger, at navnlig Stænder-Jnstitutionen ingenlunde afgiver et Holdingspunct, som det, hvortil der er Trang, at den ingenlunde er det Organ, hvilket Folkets Stemme kan vente at finde fuld Gjenklang, og ved hvilket den kan komme for Thronen i sin naturlige Styrke, at derfor slige Udviklinger heller maae ønskes stillede i Bero, indtil Tidens Fylde er der, der vil komme som Tyven omNatten om Saadanne findes, veed jeg ikke; men dersom de findes, da vil en saadan Retning just finde sin Næring i den absolutistiske Modsætning; og jeg spørger: Hvad vilde vel være mere forønsket for et saadant Partii, og Hvorpaa vilde man med større Skin af Ret kunne beraabe sig, end naar Borgere – efter at have oppebiet Stændernes Sammentræden, og derpaa henvendt sig til dem med deres Ønske og Begjæring. skulde see sig, uden at Regjeringen traadte hindrende imellem, tilbageviste af Folkets egne Repræsentanter, med Uvillie og Ringeagt. Det er dette, jeg maa ønske taget i Forsamlingens alvorligste Overveielse, og saaledes skal jeg endnu kun tillade mig et tredie Spørgsmaal: Hvem der vel vilde finde sig tilfredsstillet, naar Forsamlingen besluttede sig til at indsende de indkomne Petitioner, og at anbefale - ikke disse Petitioner, men den Aand og Stemning, hvorom de vidne, til Regjeringens Opmærksomhed, Paaagten og vise Imødekommen, Jeg skulle troe, det vilde blive det store Fleertal af Borgere, som tør siges at staae i den rette Midte: som paa den ene Side mene, at der ikke skal lægges Dølgsmaal paa, at den danske Statsforfatning, som enhver anden menneskelig Form, kan trænge til Forandring, og at Danmarks Fortid og Fremtid minder om, netop nu at tage denne Sandhed til Eftertanke, men som paa den anden Side mene, at enhver Omdannelse af Statsformen, der skal blive til sand Velsignelse, maa fremgaae af Samvirken af Regjering og Folk, og at derfor ethvert Middel bør blive benyttet til at knytte denne Forbindelse og Samvirken fastere. Skulde ikke denne Aand og Stemning være den, der maa ønskes repræsenteret i denne Forsamling? Men er det saaledes, da vilde der heller ikke gives noget mere tilforladeligt practisk Beviis for, at Forsamlingen havde fyldestgjort sit Hverv i dette Anliggende, det vigtigste af alle, end om den fandt Sympathi hos Borgere, som ere besjællede af denne Aand og Stemning."