Berlingske Tidende, 1829-11-17
Den 5te April 1826 overleverede Hr. von Minciaky Reis Effendi en officiel Note, i hvilken erklæredes, at Keiseren af Rusland, som Garant for de Moldau, Wallachiet og Servien, at Porten tilstaaede Privilegier, efterat hans Langmodighed nu i fem Aar var bleven sat paa en haard Prøve, allerede nu var berettiget til strænge Forholdsregler, men alligevel først vilde forsøge lemfældigere, og til den Ende indbød Divanet til at sende Befuldmægtigede, der med nogle Mænd, som Keiseren vilde udnævne, kunde i Mindelighed bilægge de Misforstaaelser, der siden vare opkomne mellem begge disse Magter. Porten, som aldeles ikke havde svaret paa Protestationen af 13de October 1825, yttrede den største Forundring over denne Notes Jndhold, forsikkrede, at den nøiagtigen havde opfyldt Tractaten, der var sluttet i Bucharest, og forlangte derfor, at man skulde paavise de specielle Tilfælde, i hvilke dette ikke var skeet, før kunde den ikke beqvemme sig til at sende Befuldmægtigede. De fremmede Gesandter, hvilke det var særdeles magtpaaliggende, at bilægge Tvisten og afværge en Krig, gjorde imidlertid Porten saa eftertrykkelige Forestillinger, at Reis-Effendi, efter 6 Ugers Forløb, den 14de Mai i en Note, der tillige var et Slags Gjendrivelse af de russiske Besværinger, yttrede sin Beredvillighed til at samtykke en Congress. Nu holdtes den bekjendte Congress i Akierman. Tractaten, som den 7de October 1826 sluttedes i Akierman, saae man med spændt Forventning imøde, thi man troede, at mange Forandringer og Reductioner i Henseende til Tyrkiet vilde blive dens Resultater. Men i Hovedsagen stadfæstede den bloBucharester Freden. De sex første af de otte Artikler, som den indeholder, angaae blot angivne Artikler i den Bucharester Fredstractat, der kunne betragtes som ratificerede paa nyt. Jkkun den Bestemmelse, at Grændserne i Asien skulle blive de samme, som de vare paa den Tid, da Tractaten sluttedes, indeholdt en Forandring i de Bucharester Stipulationer, thi derved bleve de Fæstninger ved Fasch, der 1812 skulle tilbagegives Tyrkerne, nu definitivt Russernes Eiendom. Det uden forpligtede Porten sig i den 7de Artikel til at erstatte al den Skade, som Barbareskstaaterne Algier, Tunis og Tripolis maatte tilføje russiske Undersaatter, og at tilstæde de russiske Handelskibe aldeles fri Hande med russiske Varer og Producter, og især fri Fart gjennem Canalen ved Constantinopel. Da Tractaten var bleven ratificeret af begge Magter, haabede man en langvarig Fred. Men faa Maaneder derefter tog Alt en anden Vending. Den russiske Hær, som havde trukket sig sammen i Bessarabien, blev ei allene ikke opløst, men fik Forstærkning, og i Odessa anlagdes Magaziner og Militærhospitaler. J Sebastopel udrustedes femten Krigskibe. Derimod forøgede Tyrkerne deres Garnisoner i Donaufæstningerne og anlagde der og saa Magaziner. Porten afslog paa den bestemteste Maade de allierede Magters Forlangende, at den skulde fuldbyrde Tractater, af 6te Juli 1827. Den russiske Minister førte i Constantinopee, lydelige Klager over at Tractaten, der var sluttet i Akierman, ikke blev overholdt af Tyrkiet. Under disse Demonstrationer og diplommatiske Forhandlinger forløimidlertid Aaret 1827, indtil Sultanen, henimod dets Ende, den 20de December, lod udgaae et Hatticherif til Paschaerne i det tyrkiske Rige, der inden føje Tid læstes i alle Europas Aviser Dette Hatticherif indeholdt fornærmelige Udladelser og Rusland, disse, hvorom ingen diplomatiske Forhandlinger fandt Sted, bleve een af de væsentlige Anledninger til den Krig, som nu er endt Forgiæves søgde Reis-Effendi at undskylde sig hos de i Constantinopel tilstædeværende fremmede Gesandter med det Foregivende, at hiine ublue Yttringer og uærbødige Udtryk om Ruslands Keiser ikke fandtes i Originalen.