Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1832-07-27
Frankerig. Saavel den 14 som 15 Juli (Henrichsfesten) blev Roligheden i Paris uforstyrret, uagtet Carlisterne om Natten havde udspredt flere Proklamationer og Trudselsbreve. Af de Hæftede fra 5 og 6 Juni blive efterhaanden flere løsladte, da Man dog finder det for vidtløftigt, at dømme over tu finde Personer som Oprørere. En Forordning befaler den Lyoner Nationalgardes Oprettelse paa ny, som Man vil vide paa Kronprindsens Forbøn. Ogsaa ere Krigsretterne i Vendeen, efter Koureren, nu ophørte. Derimod hjemsøges Generaler, Deputerede og Journalister med Trudsels breve (en General har paa een Dag allene faaet 40), og der forgaaer næsten ingen Dag, at jo Oppositionsbladenes Udgivere trues med Døden. Den 16 Juli gjorde Politiet, Eftersøgning i Bladet Nationals Bureau, og skulde have hæftet baade Udgiver og Trykker, hvis de ikke Begge havde været fraværende. Deres Brøde er ventelig de Betragtninger, som de med alle liberale Blade anstille over den tydske Forbunds=Protokol, hvori de, som den vigtigste Tildragelse siden Warschaus Fald, see en høitidelig Sanction af det i Troppan, Laybach og Verona proklamerede og med hundredtusinder Bajonetter understøttede Princip, imod hvilket de formene, at Frankerig, ifølge Theorien af dets nærværende System, burde protestere, eller i andet Fald proklamere Kon ere trarevolutionen. Denne Protest maa Frankerig - udbryder Konstitutionel - understøtte med 700,000 Bajonetter, og en ligesaa stærk Reserve. Krig eller Fred (d. c. almindelig Afvæbning) inden 3 Maaneder være vort Ultimatum, hvis Vi ikke ville see den nye Koalitions Armeer paa vore Grændser; men Hvo tør vente slig en Kraft af vore nærværende Ministre?" Temps troer i Forbundsbeslutningerne at opdage en Anarkronisme af flere Aarhundreder, og spørger: om Man skal blive taalmodig Tilskuer til at Nabofolkene bukke under for fremmed Jndflydelse? Dennegang - siger Messager - gielder det ikke Pohlakkerne, Jtalienerne, Belgierne, eller Algierne, Nei, det er vore Brødre, vore Naboer, Tydskerne, hvilke forstaae og forlange Friheden ligesom vi. Vor Minister for de udenlandske Anliggender er svag, meget svag; men saa kraftløs er han dog ikke, at han skulde kunne afholde sig fra en energisk Protestation ved Synet af hiint diplomatiske Actstykke. De ministerielle Blade føre et ganske andet Sprog og ansee hiin Akt for et "Nødværge imod de terroristiske Grundsætninger, som kom for Lyset paa Hambacher=Festen." Selv Moniteuren har den 17 d. brudt Tausheden i denne Sag; men dens Yttringer ere, som sædvanligt, satte saaledes paa Skruer, at intet bestemt Resultat deraf kan udledes. Først modsiger den nogle tydske Blades Foregivende: "at Thuilleriernes Kabinet forud skulde have givet sit Samtykke til de hæmmende Forholdsregler, som nylig ere besluttede af den Frankfurter Forbundsdag;" dernæst siger den, at Paastanden i Temps: "at de tydske Stater af anden Rang, med Hensyn til hine Beslutninger, have gjort Regjeringen Meddelelser, som denne skyndsomst har denunceret Hofferne i Wien og Berlin, behøver ingen Gjendrivelse. J en senere Artikel erindrer Moniteuren ved Oppositionsbladenes bemærkning om Principerne: at ligesom Ministrene meere end een Gang i Kamrenes Møde have viist Nødvendigheden, af "Taushed om diplomatiske Spørgsmaal, som endnu vare uafgjorte, saa meget mere Grund har Regjeringen til at betjene sig af samme Ret, naar der kun handles om Opfordringer, som ikke udgaae fra de parlamentariske Magterene. Gazetten betragter hiin Forbundsbeslutning fra en ny Synspunkt som Vand paa sin Mølle, da den deri finder et Naadestød for Protestantismen, efter følgende Raisonnement: Protestantismen beroer paa frie Undersøgelse; denne er nu proskriberet af Tydsklands protestantiske Fyrster, ligesom Juli-Revolutionen af 1850 i Frihedens Navn nu har vendt sig imod Friheden. De have altsaa ødelagt Protestantismens Princip, og Jngen formaaer at overleve sit Livs-Princip."