Aalborg Stiftstidende, 1839-07-26
Udlandet. Tyrkiet. Efterat den nye Sultan i Palaiet Beyler be paa den asiatiske Bredde af Bosporus havde modtaget sit Folks Hylding, blev hans Faders Liig under Kanonernes Torden fra Beylerbei bragt ind til Constantinopel i det gamle Serail. En talløs Mængde af Sørgende og Nysgjerrige strømmede fra alle Forstæderne til Staden for at bivaanLiigbegjængelses-Høitidelighederne. En Mængde af Skibe trængte sig forbi hinanden paa Overfarten til Constantinopel. hvilken, da Havet var temmelig oprørt af Stormen, ikke var uden Fare. Portens Palai og Myntbygningen vare lukkede, Bazarerne forladte, Vagterne paa alle Puncter fordoblede, og talrige Patrouiller droge gjennem Gaderne. Fra det gamle Serails Port indtil Sultan Achmed's Moskee vare alle Gader og Pladse propfyldte af Tilskuere. Den Rolighed og Orden, med hvilken Fruentimmerne opstillede sig paa den ene Side og Mændene paa den anden, var isandhed beundringsværdig. Man hørte fra alle Sider kun Sorgens Toner, Deeltagelsens og Klagens Ord. 10 Minutter efter Kl. 4 forkyndte et almindeligt Klageskrig af Qvinderne Liigtogets Nærmelse; Alt trængte sig mod Spalieret for at være nærmere ved den hensovede Herskers Liig. Samtlige Hoffembedsmænds Tjenerskaber aabnede Toget, herpaa fulgte Mustascharerne og de høieste Statsembedsmænds Tienere, efter disse Ulemaerne, der i Masse vare tilstede, derpaa kom de høieste Statsembedsmænd, Finantsministeren Hafiz Pascha, begge den afdøde Sultans Svigersønner, Halil Pascha og Said Pascha, Præsidenten for det øverste Rigsraad, Chosrew Pascha, tilsidst Basch-Wekill, Rauf Pascha, med ScheichUl-islamen eller den øverste Mufti, Alle tilhest og i ganske simple Costumer. Endelig nærmede Kisten sig, der indesluttede Sultanens jordiske Levninger, forfærdiget af simpelt, blødt ufarvet Træ og behængt med 5 til 6 af de rigeste Shawler; paa Hoved Enden, der blev baaren forrest, var Sultanens Hovedsmykke med Fjerbusken og Diamantagraffen befæstet. Kisten selv hvilede paa to simple Tværtræer, som, understøttede af tusinde Hænder, ligesom svævende i Luften, bleve holdte i Veiret. Enhver, der kun et Øieblik havde baaret Sultanen, var stolt og lykkelig; man var tilfreds, naar man kun kunde berøre Tværtræerne. Medens Mændene saaledes trængte sig om Kisten, naaede Klageskriget den høieste Grad. J en ringe Afstand fra Kisten fulgte nogle Embedsmænd og derpaa en Morian tilhest, som kastede Penge ud blandt Folket. Hvo, som havde seet den bølgende Folkemasse og den uoverskuelige Mængdes uhyre Trængsel om Kisten, kunde neppe ansee det muligt, at nogle faa Kavasser vare istand til at holde Roligheden og Orden vedlige, naar man desforuden tænker tilbage paa de Optrin, der næsten ved enhver Thronbestigelse hidtil have fundet Sted, saa maatte man fristes til at troe, at den Hensovedes Aand som Ordens og Re ligheds Genius usynligt svævede over Hovederne af hans Folk, som, i taknemmelig Erindring om den høie Afdødes rastløse og kraftige Virksomhed, lod Lovpriisningens og Velsignelsens Ord følge Kisten, der efterhaanden forsvandt for dets Blikke. – Saaledes skildrer et Øievidne den store Osmannides Liigbegjængelse, Mahmuds jordiske Levninger bleve bragte til Hvile paa den samme Plads, hvor han paa samme Dag nogle Aar tilbage, henrykt af Egnens yndige Trylleri, i en næsten sværmerisk Tone udraabte: "Her gad jeg hvile, naar jeg engang forlader dette Liv.