Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-01-14
Nizzam Ally var en stor Elsker af forblommede Taler og heldige Lignelser. Han lod derfor kundgjøre i hele sit vidtløftige Rige, at den, som kunde udfinde noget, der havde meest Liighed med Diamanten, skulde have til Belønning den uskatteerlige Ædelsteen, som den fattige Fisker havde bragt ham. Hoffinderne studsede. Alle tænkde de, at Monarken her vilde give dem Leilighed til at sige ham honningsød Smiger. Fra Rigets fjerneste Grændser fremkom man med Lignelser i bunden og ubunden Stiil, deels for at vinde den store Belønning, deels for at kunne smigre Hindostans mægtigste Mand. Den ene sammenlignede Diamanten med Monarkens straalende Viisdom, den anden med hans uovervindelige Magt, den tredie med hans ubestikkelige Retfærdighed; alle valgte de hans Kongelige Person til Gienstand for Lignelsen, Men fjern fra Hovedstaden i en lav Hytte midt i en skyggefuld Lund boede den vise Saib. af Fødsel en af de fornemste Mænd i Staten. J sin Ungdom og Manddom havde han beklædt de vigtigste Poster ved Hoffet og Krigshæren, men som en afsagt Fiende af al Smiger havde han, som Olding, trukket sig tilbage fra den store Verdens Tummel, og levede nu i sin Eensomhed ene for sin Datters Opdragelse. Hyklere havde tusinde Gange søgt at sværte ham hos Monarken, men denne yndede Sandheden, som han saa sjelden fik at høre ved sit Hof, alt for høit, til at han ikke skulde afvise dem med den dybeste Foragt, Rygtet om den udsatte Belønning naaede ogsaa den vise Sals Øren. Han lod sig af sin Datter føre hen til Monarken, og udbad sig Tilladelse at fremtræde for hans Trone. Efterat han tre Gange havde bukket sig dybt ned til Jorden og kysset Tronens nederste Trin, begyndte han at tale saaledes: "Stormægtigste Herre, Denne glatte Jsse, bekrandset med Alderens Syre, denne rynkede Pande, som Gjenvordigheden har furet med sine hvasse Pile, denne matte skielvende Haand, som neppe formaaer mere at holde den Stave, der skal støtte den faldende Leerhytte, disse indfaldne Øine, der ligne Maanen, som indhylles af mørke Skyer, alt dette vidner tilfulde om, at jeg ikke er kommen her for at vinde Jordens forfængelige Glimmer. Men inden dette graa Hoved lægges ned i den kolde Grav, inden disse matte Læber ganske ophøre at staae Tingen bi, hør, store Nigam Ally, hvad den gamle Saib har at fremføre. Jntet paa Jorden har større Lighed med Din Diamant, end Sandheden; denne Engel fra Himlen, der har været, er og vil være den samme fra Evighed til Evighed. Ligesom Diamanten fandtes den hidtil aldrig og raktes den Dig hidtil aldrig af Dine Hoffinder, men det var en fattig Fisker forbeholdt, at bringe Dig denne uskatteerlige Gave. Ligesom Diamanten bliver den sig selv altid lig, og trodser Jld, Vand og Luft. Ligesom Diamanten kan den trykkes og presses og bliver dog altid den samme. Ligesom Diamanten kan den efterlignes af Falsknere og forblinde Mængden, men Du behøver kun at aande paa den og Bedrageriet er opdaget. Ligesom Diamanten kan intet, uden et Væsen af dens eget Væsen fremkalde dens Glands. Ligesom Diamanten har den ingen andre oprindelige Farver end den klare hvide, og de brogede og blændende Farver paatrænges den kun af fremmede Gienstande. Ligesom Diamanten seer Du den under tusinde spillende Farver, men dens Hovedfarve er og bliver Uskyldighedens - Lad Sandheden, stormægtigste Herre, derfor være den uskatteerlige Ædelsteen, der evig straaler i Din Krone, Lad den veilede Dig som en trofast Polarstjerne paa Livets stormende Hav, Lad den være den Skytsengel, der advarer Dig for Hykleriets blinde Skiær og farlige Banker, Lad den være det Blylod, hvormed Du udgrunder det menneskelige Hjertes Dybder! Lad den, ligesom Diamanten, udholde enhver Prøve, trodse enhver Magt. Dette, og Nizam Ally, er den gamle Saibs Raad - det sidste og eneste Offer, han kan nedlægge for Foden af Din mægtige Trone, Henrykt steg Monarken ned fra sin Trone og omfavnede Oldingen. er, vise Saib - raabte han - tag denne uskatteerlige Diamant, Du har fortjent den. Ædle Ally, svarede Oldingen, - og en taknemmelig Taare trillede ned af hans blege Kind - for mig har denne Steen intet jordisk Værd mere. Disse maatte Øine, som neppe skimte meere den store Jldkugle i det blaa Himmelrum, hvorfra alt Liv og alt Lys udflyder, kunne heller ikke see mert, Din Diamants Farvespil. Men jo mindre jeg er istand til at beundre dens udvortes Glands, desmere føler jeg dens indvortes Værd. Hvad Diamanten er for den gamle blinde Saib, det være Sandheden for Dig, store Ally, Bedøm den altid efter dens indvortes Værd, men aldrig efter dens udvortes Skin."