Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-07-18
Allerede i lang Tid har Stormske Sal været et Slags Nat af amling, en renden vous, som enhver Stands dannede Medlemmer aarligen give hverandre efter en Art Overeenskomst, og som i Almindelighed bliver kronet ved det kongelige Huses Nærværelse. Til den, vistnok roesværdige Attraae, i Nærheden at betragte disse dyrebare Gjenstande for alle svenske Borgeres og Borgerinders Kjærlig, hed, samt at forlyste sig i det levende Panoramas brogede Vrimmel, kommer naturligviis og saa den Lyst, selv at bidrage til det Heles Glands, saavidt som man kan, og at blive seet, iagttaget, ja maaskee endogsaa bemærket. Dette Sammenstød af Tragten og Ønsker foranlediger, i en Forsamling af 7 til 800 Personer, Scener, som vare Jouis Skildring værdige, dog ere de tillige i sig selv saa komiske, at de endog ved en mindre talentfuld Behandling stedse ville beholde Interesse. Man kan inddele denne Af J Børs-Assemblee i tvende Klasser, i dem, som ville see, og i dem, som ville sees. Den første kan man snart opregne, nylig fra Provindserne ankomne Reisende, ærlige Borgerfolk, og ogle unge Abekatte fra Kramboderne eller Kjøbmændenes Kontorer. For ikke at træde Damerne for nær, vil jeg ogsaa antage, at denne Klasse, som kun kommer for at see, tildeels bliver forstærket ved dem, det vil sige, ved Mødrene af en vis Alder, og ved Tanter tilaars, men ogsaa kun ved disse respectable Damer. Denne Klasse giver iøvrigt kun lidet Stof til bemærkninger. Man kjender dem ved første Øjekast, de Reisende især paa deres Forlegenhed over at befinde sig i deres beskedne sorte Klæder midt iblandt saamange og forskjellige glimrende Uniformer, paa deres forhausende Blikke og halvaabne Mund. Damerne af en modnere Alder give, sig tilkjende ved den selvtilfredse Mine, som forkynder, at de ved denne Leilighed beskytte deres unge Ledsagerinder. - Den anden Klasse, som er kommen for at sees, er langt talrigere, og ikke saa let at beskrive. Musiken har begyndt. Alle Bænke, lige indtil Vinduerne, ere besatte med Damer. Det øvrige Rum indtage de meest forskjelligen costumerede Herrer, saasom Militaire og civile Embedsmænd, fremmede Gesandter og Officierer, Præster med og uden lange Silkekapper, Herrer i broderede og ubroderede Klæder, christelige og uchristelige Jøder, det vil sige: de, som forbarme sig over deres Medmennesker, for 9 Pro rent indtil 25, ja endog til 33 1/2 Procent. Fornemme Personers Ankomst forkynder, at ogsaa den kongelige Familie snart vil indfinde sig. Mængden trykker sig sammen, thi det Øjeblik nærmer sig, efter hvilket Forfængelighed, Uroe og Ærgjærrighed saa længe have sukket. Nu først troe de, at torde overlade sig til deres Jndbildningskrafts glimrende Drømme, uden Frygt for at blive bemærket. Der seer man en ung Mand, som ved den selvtilfredse Mine, hvormed han beskuer sig fra øverst til nederst, og ved det nedladende Smiil, hvormed han hilser Bekjendte og Ubekjendte, tydelig viser, at det er første Gang, han har Leilighed til at vise sig i sin nye Uniforms fulde Glands. Man kunde vædde paa, at det er en til Fændrik avanceret Kadet, eller en Skriver, som er bleven Kopiist, eller en Kancellist, som er bleven ophøiet til Protokollist, der nu, smykket med den store Kancellie=Uniform, ikke er lidet stolt af, ei ved denne Leilighed at staae Fare for, at blive sat i Klasse med dem, som maae lade sig nøie med den lille Uniform. Det er dog kun hos de Unge, at man seer en saadan Stolthed, hos de Ældre og Fornemme finder man i samme Grad mere Blidhed, Popularitet og Høflighed, som deres Uniformer ere mere glimrende, deres Ordensbaand bredere, deres Storkors talrigere, saa at det næsten seer ud, som om de, ved disse elskværdige Egenskaber, vilde bede om Forlades for deres glimrende Prydelser. - Her seer ma en Lykkejæger, med Læberne trukne til Smi og krummende sig næsten ved hvert et eneste Ord, at samtale med sin Beskytter; hist en Anden, som i samme Hensigt følger en Excellence som en Skygge, eller bryder sig Vei igjennem Mængden, for at møde ham, naar han vender sig om, og lykkes denne Maneuvre, hvo kan da male den Glæde, som kundgjør sig i alle den unge Mands Træk, – Jmidlertid tiltager Mængden endnu stedse. Det ene Partie følge, det andet, endnu mere glimrende og talrigere end de foregaaende. Damerne straale af egne og laante Juveler. Herrerne glimre i betalte eller paa Credit tagne Uniformer. Man begriber ikke, hvor disse Damer, som komme saa seent, endnu kunne finde Plads, og man skulde næsten sværge paa, at de havde en Anviisninpaa Salonen, naar man seer dem drage hen til en Bænk, der ikke synes at kunne rumme flere Personer, end dem, som allerede befinde sig den paa, men de have allerede brugt den Forsigtighed, at forudskikke nogle af sine Connexioner (naturligviis saadanne, som kunne hæve deres An digheder ved Contrastens Virkninger) med tilbørlig Anviisning angaaende Valget af Pladsen, som er beregnet paa at gjøre den største Effect, og hvor man, fremfor alt, ugeneret og utrænge, kan stille sine Klæders Rigdom til Skue. De foruden har man endnu, hvis man ikke hører til den priviligerede Klasse, men kun til de Store Slæb, som Digteren Gyllenborg kalder det, er Post ved Døren, hvem man med lydelig Stemme kan spørge om denne Grevindes eller Baronesses Plads, for at imponere den menige Hob, og bringe den til at troe, at man, langt fra at høre til denne Klasse, som trænger sig ind, i det mindste bør regnes til de Stigendes, hvilken i vore Dage er langt talrigere og mere anseet.