Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-10-10
Blandede Efterretninger. Om de første Aarsager til Dronningen af Engellands Anklagelse, og Vidneforhøret imod hende. Vidneforhøret mod Dronningen af Engelland er nu sluttet, og Europas Opmærksomhed ganske spændt paa Sagdens Udfald. Uagtet vi allerede tilforn have leveret i nærværende Blad en kort Skildring af Dronningens Levnetsløb og de Omstændigheder, der have givet Anledning til hendes Anklagelse, troe vi dog, at nogle mindre bekiendte Efterretninger saavel om hendes Ophold udenlands, hvor hendes formeentlige Forseelser skulle være begaaede, som om de Vidner, der fremstilledes imod hende, og de Mænd, som paatoge sig hendes Forsvar, ikke ville være vore Læsere ukierkomne. En italiensk Advocat ved Navn Marocco, udgav 1817 paa italiensk et Skrift, der fører Titel af "En brittisk Reisendes Dagbog eller Mindeværdigheder om H. K. H. Prindsesse af Wallis, født Prindsesse af Brunsvig, i Aarene 1812-17." Originalen kom ikke i Boghandel, men blev uddeelt næsten som Haandskrift. En Tydsk Oversætter fik fat paa den og oversatte den. Forfatterens Skrifter en lovprisende, uden Tvivl høist partisk Fremstilling af Prindsessens Adfærd, og vilde være ganske uden historisk Værd, dersom ikke en deri haardt angreben Hr. Ot var fremkommen med berigtigende Noter derimod, hvori siges hvad der er Sandt og Usandt i Forfatterens Beretninger. Vi anføre altsaa her af Bogen det, som Berigtigeren enten selv har tilstaaet at være Sandhed eller og stiltiende forbigaaet, og derved indrømmet, at det ikke kunde modsiges. - Det var en aldeles frivillig Handling af Prindsessen, at hun bestemte sig til at forlade Hoffet og giøre en Udenlandsreise. Hun tilskrev den 23 Juli 1814 Lord Liverpool, Prindsregentens første Minister, et Brev, hvori hun søger at gjøre Prindsen bekiendt med dets Jndhold, som var at hun, for at skaffe ham og sig selv Sindsro, havde besluttet at begive sig til Fastlandet. Denne Beslutning kunde saa meget mindre overraske ham, efter alle de Plager og Ubehageligheder, som Prindsessen allerede i endeel Aar troer at have maattet taale, hine Uværdigheder og Krænkelser, som hun var udsat for, i det man endog nægtede hende, at see sin nærmeste Paarørende, den afdøde Hertug af Brunsvig, hendes Fader. Det var hende magt paaliggende, at Prindsregenten klart vilde indsee saavel hendes Bevæggrunde, som hendes tidligere Adfærd, politisk betragtede. For at forsvare sine Rettigheder og sin Ære forlangte hun en Retfærdiggjørelse hos hiint ædle Folk, der siden Kongens ulykkelige Sygdom har været hendes eneste Støtte. Hun havde allerede længe foretaget denne Reise, dersom ei den ophævede Formæling mellem Prindsesse Charlotte og Prindsen, af Oranien havde bevæget hende til, ikke at forlade sin Datter i saa betænkelig en Forfatning, uden Beskyttelse. Jstedet for de 50,000 Pund St., Nationen igjennem Parlamentet havde tilstaaet hende, forlangte hun kun 36,000, da det er Nationens Hensigt, at hun skal leve overen stemmende med sin Rang. Hun agtede iøvrigt ikke at vende tilbage til London. Den 26 Julii 1814 skrev hun et Brev til Hr. Withbread, hvormed hun tillige lod følge en Gjenpart af Skrivelsen til Lord Liverpool. Hun melder deri, at hun er saa overbevist om Withbreads og Broughams Retskaffenhed, at hun aldrig kunde troe at de selv vilde foreslaaet hende en saadan Plan, da Delicatessen ikke vilde tillade dem det. Hun er dybt gjennemtrængt af Erkjendtlighed for al den Opmærksomhed, de altid have viist hende. Hendes Beslutning at ville reise, er Frugten af modent Overlæg, og allerede siden 1806 havde hun næret det Ønske. Hun vilde ikke længer falde sine Venner besværlig, saa meget mindre, som Withbread, fra den Kongel. Families Side, har for hendes Skyld tildraget sig Ubehageligheder.