Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-04-05
Jblant de Opfindelser, der ere det menneskelige Kiøn til ligesaa megen Ære, som Nytte, fortiener vist Bogtrykker=Kunsten med en af de øverste Pladser. Det er ei min Hensigt at udføre denne Opfindelses Nytte heri vitløftig. En anden Gang kunde jeg mueligen foretage mig dette Arbeide for sig selv alene og videre derom. Jeg vil kunn til almindelig Efterretning, i Sammenligning med de ældste Tiders Mørke og Besværligheder, her vise, hvor lykkelig vi ere, og hvor meget vi har samme at takke for Af de Gamles Beretninger veed vi, at de i de ældste (Folium) et Blad i en Bog kaldes. - Siden brugtes den Tider skrev paa Blade af Urter og Træer, og hvoraf endnu indre tynde Bark af adskillige Træer, hvortil især Linde Bark var den beste, hvilken Grækerne kaldte Philpræ og Latinerne Libri, som Bøger endnu kaldes. - Men som a 211 Rdlr. disse Materier vare saa skrøbelige og Forraadnelsen saa hastig udsadt, kom smaae Træe=Tavler i Brug Codices kaldet, hvorpaa indskreves, hvad der skulle læses og bevares for Eftertiden. De overtrak ogsaa disse Tavler med Vox og udgravede deri, hvad de, som vi sige, skrive, hvortil de brugte et spids Jnstrument af Been eller Jern, som kaldtes Stylus, hvoraf den Tallemaade kommer endnu, at føre en god eller slet Stiil, og hvorom Horatius siger: Sæpe Stylum vertere, disse Tavler kaldte de Tabulæ, TabelæCeratæ og undertiden alene Cera. Efter Svetonii Beretning kaldte de deres Testammenter, Cera og Codicilli, deres Regnskabs Bøger over Udgift og Jndtægt Tabulæexpens. & accept., deres Kladde=Bøger Tabulæ tumultuarie, deres Hovedbog Code Justus, Debet & Credito Expensum & acceptum, Byens Protocoller Tabulæ publicæ, Tegnebøger Tabulæ pugillares, o. s. v. Denne saa besværlige Skrivemaade anledigede imidlertid adskillige Forsøg, saa med et, og saa med et andet, for at udfinde en bedre Maade; Ægypterne fandt endelig ved Nilfloden en Plante, Papprus kaldet, som var en Slags stor Løg, med Hinder paa, der med en Naal lagviis kunde afpilles; med disse arbeidede de saa længe, at de ved Hielp af Liim satte dem tilsammen, og præparerede dem, samt tørrede dem saaledes i Solen at de tilsidst havde deraf store, lange og brede Stykker, dem de kaldte Charta, derefter nogles Mening siges af Grækerne, en Hilsen, hvormed de gjerne almindelig begyndte deres Skrifter, men af andre henledes fra den Bye Charta ved Tyrus, hvor denne Kunst tilskrives at være opfunden, ligesom de og opfandt med Rør og Fuglefiedre at skrive paa dette deres Charta, som vi nu paa vores Papiir. De bragte det og endelig hermed saa vidt, at Ptolomæus Philladelphus, Konge i Ægypten, lod indrette det bekiendte store Bibliotheqve, hvori vare 700000 Bøger. Han forbød og at Papprus ei maatte udføres, for dermed at betage Gu menes, Konge af Pergamus, den Ære, at samle et større Bibliotheqve, som han og bestræbede sig for, og vilde kappes om med hinanden. Dette Forbud gav da den sidste, som æmulerede saa liv rig med den første, Anledning til Opfindelsen af den Konst, at berede Skind af Dyr saaledes at derpaa kunde skrives, hvoraf Pergamment har sin Oprindelse og sit Navn af Byen, Pergamus, hvor samme først opfandtes, og hvorom Plinius anfører saaledes: Æmulatione circa Bibliothecas, supprimente Chartas Ptolommer, Membranæ Pergamt repertæ sun ab Eumene. Latinerne brugte ikke de Figurer af Bogstaver, som nu, men saadanne, som sees paa gammel Mynt. De skreve ikke heller fra den venstre til den høire Haand, som vi, men øverst fra og ned. De deelte ikke heller deres Ark (Plagulæ, Tabulæ) i saadanne smaae Ark, som vi, eller bandt dem tilsammen paa den nu brugelige Maade som vore Bøger, men de skreve kun paa den ene Side paa et meget stort Ark og rullede samme paa en Stok, ligesom Landcharter endnu, hvoraf og det Ord Volumen har sit Navn. Vi seer heraf kortelig altsaa de ældre Tiders Besværlig, heder i Betragtning af vore Tiders herlige Indretninger med Bogtrykkerierne og Papiret, der nu omstunder saa kunstig beredes af gamle Klude, stampet og udblødt i Vand og præpareret til saadan Matrie, uden nogen Lighed med de Gamles Charta eller Papirus, som det dog endnu kaldes. Efter Spengels Efterretninger skal Papiret først være opfunden i de orientalske Lande i det 9de og 10de Aarhundrede at giøres af Bomuld, og siden i 12te Aarhundrede i Europa af linnede Klude, som under det Navn Lumpen nu overalt samles og føres som en Handels Artikel til Pa 213 ere, pier=Møllerne. Det ældste Bomulds=Papier man har i Europa, er efter von Justi Beretning i det Parisiske lærde Selskabs Samlingers Bevaring, hvor et Skrift af Aar 1050 bevares der, som en stor Naritet. Der strides ellers meget om den rette Opfinderes Navn til Papiret i Europa; v. Justi vil imidlertid efter Montsoucons Beretning tilskrive først Grækerne samme, siden Jtalienerne og endeligen Thomas Demster, en Tydsker, man finder og at det engelske Lærde Selskab har alt i det 12te Aarhundrede ud, sadt anseelige Premier paa Papiir=Magariet efter Peter Mourizii Beretning. J hvorom nu er, saa er og bliver samme en af de ypperligste Opfindelser med, til Ære for den menneskelige Forstand. Aldrig saasnart var i alt dette ikke denne, saavelsom Bogtrykker=Konsten, imidlertid opfunden, for den vankundige Almue udraabte Opfinderen deraf for Troldmand, der maatte staae i hemmelig Samfund med Dievelen, og havde ikke kundet finde herpaa, hvis ikke denne Aand havde gaaet ham tilhaande og lært ham det. Det er og at formode, at Dievelen, der saae hvor stor Afbræk hans Rige vilde lide, om denne Kunst kom til Fuldkommenhed, havde gierne seet, at den var bleven antagen for en Troldoms Kunst, og qvælet udi Fødselen. Af hvor stor Nytte den er, er saa bekiendt, at det er ufornødent med mange Lovsange at ophøye den. Man betænke kunn, hvor besværligt og kostbart der paa de Tider var for dem, der vilde vide meere, end den gemeene Pøbel, at faae de Skrifter, de behøvede til de Videnskaber, de lagde sig efter, da en haandskreven Bog kunde, førende Bogtrykkeriet blev opfundet, koste saa meget, som et maadeligt Bibliotheqve nu omstunder; ja man finder, at et eneste Manuscript af Platonis Verker har kostet 2000 Malandske Ducater. Hvilken fattig Karl var den Tid i Stand til at kunne forskaffe sig Bøger. Det var og Aarsagen til, at bog R. 214 s. lige Kunster og Videnskaber laae saa got som i Dvale, i det ringeste ikke blev dyrket uden af dem, der havde Formue eller Leilighed til, at betiene sig af de Riges Bibliotheqver. Saa kostbart, som det var, saa rart var det og at faae gode Manuscripter; thi, som der vare visse, der levede af at afskrive Bøger, saa kom Bøgernes Godhed og Slethed an paa, ligesom Afskriverne vare meere eller mindre accurate; da man kan tænke, at mange, da de havde intet andet at leve af, end det samme, have sluddret meget dermed, hvilket er Aarsag til de forskiellige Læsemaader, man finder i de gamle haandskrevne Bøger, da en Afskrivers Sludder agtighed har spildt mangen en Dag for en og anden lærd Mand, ja sat mange Partier i Haar paa hinanden. Som nu denne vare Opfindelse har befordret Kunsternes og Videnskabernes Opkomst, Fremvert og videre Fuldkommenhed, saa har den og været et Middel til Reformationens Befordring, hvilket og en falsk Theologus i Paris, ved Navn Natalis Beda, har selv i de følgende Tider tilstaaet med disse Ord: At denne Faction og Partie er alene opkommen i Kirken ved de Mænd, der havde lagt sig efter Videnskaber. Aldrig havde Reformationen saa hastigen kundet saa vidt og bredt udbrede sig, saafremt denne Kunst havde ikke været opfunden. Ved den er den hellige Skrift, der laae tilforn skiult i Klosterne, eller var ikkuns i nogle faa deres Hænder, kommen ud iblant alle. Ved den have de gamle Kirke Læreres Skrifter, som og deres, af hvilke Gud betiente sig til at forbedre sin Kirke, udbredet sig vidt og bredt over den hele Verden. Dette har givet en lærd Mand Anledning til at skrive: Ved dens, nemlig Bogtrykker=Kunstens Hielp har den liden Skye, af den ved D. Luther forbedrede Evangeliske Religion, hvilken i den Tørke og dyre Tid, som der var udi Kirken i Vankundighedens Tider, da Himlen var tillukket, og der var ingen a 215 A. Regn at haabe, saae paa den klare Himmel kun ud som en Haand, udi kort Tid overdraget den heele Himmel, og vidt og bredt udbredet den saliggiørende Kundskab. Det gaaer med det Sted, hvor den først er bleven opfunden, ligesom det i gamle Dage iblant Grækerne med Jupiters Grav, og den Grædske Poets Homeri Fødsel, at syv Stæder trættede med hinanden om, hos hvem af dem den ene vor begraven og den anden fød. Saaledes have adskillige Stæder vildet tilene sig Æren for, at Bogtrykker=Kunsten er opfunden i dem. De, som have længst tumlet og med hinanden, ere Harlem og Maynz; Meni hvor meget Hollænderne have gjort sig Umag for at staae paa deres Steds Ære, saa er dog Maynz af de fleeste bleven tilkiendt Prisen, og det er nu fast antagen som en almindelig Sandhed, at Maynz er dens Fødsels Sted. Aaret 1440 var den lykkelige Tid, da denne Opfindelse skeede, omendskiønt jeg veed meget vel, at andre ere af andre Meeninger. Man finder og adskillige Bøger trykte, paa hvilke der staaer et ældre Aars Tal trykket, som for Exempel Johannis de Tambaco Skrift de Consolationer Theologiæ, udi hvilket der staaer ved Slutningen bag udi, at det er fuldendet 1366. Men dette er ikke at forstaae om Trykkens Fuldendelse, men om Bogens, hvilken Forfatteren udi forommeldte Aar havde bragt i Stand; Thidet var Skik hos Bogtrykkerne, at de trykkede vek hen alt det, som de fandt i de haandskrevne Bøger. Som nu Skribenterne satte ofte ved Enden af deres Bøger det Aars Tal, udi hvilket de vare blevne færdige med dem, saa trykkede Bog, trykkeren det lige saadan bag efter; Og deraf er kommen en Vildfarelse iblant Efterkommerne, at de have forstaaet det Aars=Tal om Tiden, paa hvilken Bogen er bleven trykket, hvilket de skulde forstaae om Tiden, paa hvilken den var bleven forfærdiget. For Aaret 1440 findes der ingen Bog trykket, og før Aaret 1450 ingen trykket med Metal=Bogstaver. Man vil vel foregive en og anden før den Tid at have forladt Pressen; men deels ere de ikke at finde, som de Tydske Bibler, der skal være trykkede 1447 og 1449. Deels maae man kun forstaae det om saadanne Bøger, hvis Bogstaver have været skaarne i Træe=Tavler, som den Chi romantiske Bog, hvilken Jacob Scapf trykkede til Augsburg 1448. Deels er Aars=Tallet fortrykket; Saaledes staaer der paa Joach. Lampsii Speculo ConcientiæMCCCCLV. for MCCCCLV. Den Mening er almindelig, at en Adelmand ved Navn Je hann Guttenberg af den Familie zum Jungen, Johan Faust og Peder Schæffer, eller som han og kaldede sig Opilid, have været denne Kunstes Opfindere; Men hvem at disse den i Særdeleshed skal tilskrives, derom har man været uenige; thi nogle tillægge den den ene, andre den anden. Men udi Acterne af en Proces, som der 1455 opkom imellem Johan Guttenberg og Johan Faust, bliver udtrykkeligen Johan Guttenberg kaldet Opfinderen til BogtrykkerKunsten (der Erfinder der Buchbrucher=Kunst) og Johan Faust Forlægger udi hans Bogtrykkerie. Andre beraabe sig vel paa et Patent af Keiser Maximiliano, hvori Joh Faust nævnes som Opfinder. Nogle vil mene, at Guttenberg har ikke opfundet denne Kunst af sig selv, men har lært den af nogle tydske Kiøbmænd, der komme hiem fra China, hvor den havde været i Brug længe, førend den blev bekiendt i Europa. Men foruden at den chinesiske og europælske Bogtrykker=Kunst ere ganske forskiellige fra hinanden, saa det har kundet give Guttenberg Anledning til at eftertænke denne Sag. (Slutningen følger.) Jndfald. I det Første, efterat Pontoppidans Catechismus var indført i de offentlige Skoler, holdt en Præst paa Landet 217 Ar i Sielland, som var ivrig i sit Embede, meget over, at Land=Soldaterne, som i den Tid, hver Søndag maatte exercere ved Kirkerne, bleve tilstede efter Tienesteen, for at overhøres. Officeren, hvis Opsigt Exerceer=Pladsen var betroet, hvilken var en mindre ivrig for Kongens Tieneste, end Præsten for sit Embede, og desuden, som en Tydsker, hverken forstod Bogen eller dens Nytte, var meget ved paa Præsten for den Ophold derved skeede i Exercisen. Engang en Søndag, da han ved Kirken havde Mandskabet. opstillet under Gevær, kom Kongen just uformodentlig forbi, og Officeren lod Mandskabet, saa got som de kunde, sallutere og manøvrere for Majestæten. Kongen, som holdt stille, tog det meget naadigt op, og gjorde Officeren den Compliment, at han var ret vel fornøyet med hans udviste Flid. - Deres Majestæt, sagde Officeren paa Tydsk, det er ikke saa got, som de kunde og burde giøre det, men det kommer deraf, at Præsten her i Byen har en Bog, som han vil, at de skal lære udenad, og overhøres i, og derved spildes Tiden fra Exercisen. - Hvad er da det vel for en Bog, sagde Kongen. - Das ist, svarede Officeren i det han stammede, das ist, mann mir recht ist, des Pontius Piatus sein Catechismus. -