Københavns Adresseavis, 1771-12-17
Byefogden Johan Ludvig Lubeskeer i Niibe erindres anden Gang, med første at levere enten det Skrivt, kaldet: Applications og Henviisnings Register over Forordninger, Reskripter og andre til Loven benhørende Anordninger, eller og de den 8 April 17769 tagne Prænumerations=Penge. Tienden fremsatte Spørsmaal. (See Nr. 192. Aspørgerens Jndvendinger med den givne Besvareise, uddrager man, at han bygger sin Meening derpaa : At en Eiere, som skriftlig tillader en anden Brugen og Nytten a sin Ting forbindes ey til meere, end han har forskrevet sig til og at han af dette meere formoder, at Eieren i den Tid han saaledes har overladt sin Ting, ey kan paabyrdes, at have derom med en anden, end sin Navngivne Contrahent, at bestille. Man ved een, siger han, noget Fæste er arveligt, uden hvor det udtrykkelig fastsættes; og den, der giver Fæstet, leg ger han til, meener ingen anden, end den, det lyder paa, under det siliende Vil ar, om Personen lever. Hvoraf spøres, siden Eierene Meening i saa Fald ey paa anden Maade, bestemmes, end ved blot Præsumtion, at Tæste=Brevet alde les ey tilholder, at Fæste Tagerens Døde fald, naar det indtraf inden de 12 Aats Forløb, skulde ophæve Commiracten, hvad meener vel Spørgeren, naar han siger: Det, der ved Fæstet overlade, tilhører Fæste=Tageren ey videre end efter Samtykket. Høis saa var, at Contrahe terne havde ladet det blive ved deres under Fiire Øyne ingaaede Samtykke, og besluttet, at det skalde være nok til at fastlætte deres indbyrder Forliindelse, i stod man ham gierne, da de gode Menne skeer kuns ere faa Veider, at den Læ astlevende eller en anden, hvis Interesse det ogsaa a gik, vilde, naar han saae Ley ligheden ubehindret for sig, berlige sig paa den Afdødes Bekostning, og, for at halle til sig, foregive, hvad den Afdøde aldrig havde beiget eller forbundet sig til; men lovlig forfatte de triftige Contracter, som fortlarer med tyvrige Ord, hold som er samtykket i, kan ey rygges ved Formødninger eller ophitte de Jndvendinger, og forbinder paa en forskiellig Maade, alt efter sin Natur og Beskaffenhed. Hvad skulde da bevæge til at frafalde den fattede Meening, som er grundet paa Fæste=Contractens Natur, nævnlig: hvad enhver i FæsteBrevet udtrykkelig har forbindet sig til Thi Domins direcus, som her er en Tiende Eiere forbinder sig til at lade Fæste=Tageren beholde Dominium nile over sin Tiende i 12 Aar, og Dominis utilis nævnlig: Fæste Tageren forbinder sig derimod til, foruden at betale den stipulerede Fæsterpenge ogsaa at transferere det overdragne Domininin u i naar de 12 Aar ere forløbne. Her kan da en trive Fæste=Tageren i disse 12 Aar har en vindskra tion over Tienden, og, naar gaaer, kan lade sine andre Rettigheder, bleve sin Arving til Ba i tragtninger over adskillige Tilfælde, som kunde inde naar Fæste Tageren døde, førend Fæste Aarene vare forløbne giør Spørgeren meest forlægen, og rykker ham gandske fra at hensee til Contractens Natur, som den Rettesnoer, der burde veglede ham. At fortælle, som han forlanger, hvor ledes Arvingerne eller Creditorerne skulde skee lige Ret uder Fornærmelse for Tiende Eieren, er gandske giørligt, med overflødigt, da Erfarenhed nok vil virke den beste Overbeviisning, og desuden, saa i Relation til den endelige Slut ning, han affatter af alt sit forrebragte, troer man at have besvaret, hvad hans Tvivlsmaale fægter imod Svar paa Spørsmaalet i Addresse-Avisen No. 195.