Jyllandsposten, 1840-04-28
J det mindste lægger Bonifacius en Tilbeder af den falske Legitimation og Symbolik de Ord i Munden: Saagar en Oxe er en sand Konge, naar den blot bliver kronet." Kommer og kjøber, Her er en Bondegaard tilfals. Aldrig saasnart seer man et saadant Opraab fremsat i Aviserne, og det endog da Frosten bandt Jorderne, førend man seer ile afsted Til Fods og til Hest. Baade Bonde og Præst Fra Øst og til Vest. Men hvad tænke J paa: Mon J kunne forstaae, Under Frost og Snee At prøve Jordernes Bonite? Ovee, og vee Ville J da kjøbe Katten i Sækken; Nei, svare J kanskee der er en Gaard, som er bekjendt for dens gode Jorder, der er ikke ubetydelig Havl og Tørveskiær til den, Marken har en ret god Figur, er i usvækket Kraft, og Gaarden er i Nærheden af en ikke ubetydelig Handelstad. Men har J ogsaa betænkt, at saadanne Eiendomme neppe lade sig aftvinge et endnu høiere Product; at de holdes i en altfor høi Priis, at Eieren maaskee vil sælge, fordi han finder, at Gaarden ikke kan forrente sig. – Nu vel, saa see vi os om efter en anden! Der er f. Ex. een længere borte med et stort Areal, der ligger tildeels udyrket, kan kjøbes for ringere Priis - den er værd at see. - Men lægge J Mærke til de store Steen, der i Mængde ligge i Marken, og i Afstanden see ud som Faareflokke, Ja, hvad gjør det, tænke I Disse Steen kunne blive til Brød! Vel sandt, Men da maae de vædes med Eders Sved, og i den tidlige Morgenstund slaaes op med en rap og haard Haand. Kunne og ville J det? – Og saa er der ogsaa en stor uopdyrket Hedestrækning - sige J. Nu, hvad vil I gjøre ved den Opdyrke den, svare J. Det skal blive en indbringende Ejendom – den store Sø i Nærheden lede vi ved en Kanal langt op i Hedelodden. Ved Maskiner hæve vi Vandet op i en Rende, som udgyder Vandstrømme over store Strækninger. Den Alen lange Lyng gaaer ud. Vi spænde store Stude for en stærk Plov og omvælte det ene Stykke Hedejord efter det andet, vi saae og høste. – Nul hvad ville Jda høste? J mangle Bondens nerus rerum gerendarum, Gjødningen, hvor skal da den komme fra? O ikke andet, ville Jvel svare. Vi mergle, brakke, saae Spergel og Boghvede, som vi pløie ned, derpaa saae vi Rug med Kløver fro, og avle Korn til Fode, Halm og Kloverho til Foder og til Gjødning, og faae en Græssmark, hvor de græssende Køer glindse og deres Yvre strutte af Melk. Natmandens Jordhytte bryde vi ned og opføre i dens Sted af Steen, som vi selv have brændt, et Herresæde. – Ja det lader sig høre. Men have J en Gartner Kochs Jndsigt, Flid, Udholdenhed, Driftscapital og Tien efrihed i en Snees Aar, Kunne J med samme Lyst og Kraft svinge den svære Greeb i Møddingen og Hakke i Mergelgraven, som J i Dandsefale svinge lette Mo Synes J om at træde frem i Vadmel og Træsko, og sidde for Bordenden i Borgerstuen og nyde nærende brune Øllebrød med Folkene, istedet for i Kammeret at drikke den tærende brune Kaffe, Kunne I gjemme Skillingen, naar den indkommer, indtil J skulle udgive Daleren, naar den kræves til Skatter, Folkeløn, Renter &c. Renterne, ville J kanskee sige, blive ikke store, thi Manden er jo nødsaget til at sælge for hvad han kan faae, eftersom han er bleven pantet for Skatterne! Men har Eieren været dristig, sparsommelig og taget vare paa sine egne Sager, saa er dette jo et Varsel for Eder, som ville kjøbe - desuden ville J vel ikke benytte Eder af hans Forlegenhed og være Skyld i at han maa forlade sin Rede Hjælper ham hellere tilrette, at han kan blive ved den. Beklager ham i Aviserne og opfordrer Venner og Bekjendte til at gribe ham under Armeen. Er der paa denne Maade kommen Hjælp, har han at reise til den nærmeste Kjøbstad, hvor Jndsamlingen skeer, og finder han, at den indsamlede Sum for sig ikke er tilstrækkelig, da vil han nok faae Hold i en god Kradser, hvormed han tilgavns kan kradse Halsen ud, hvorpaa han lader et Par Snese Østers glide igjennem den og skylle efter med en Flaske Portviin eller Madeira, at han kan skraale, saa at Skraalet kan naae til Landets fjerneste Egne. - Og har han, baade i det Høie og Lave, som ovet Acteur givet adskillige Roller af Livets Drama, hvorved Publikums Opmærksomhed er bleven vakt, giver maaskee et omreisende Skuespillerselskab for ham en Beneficeforestilling, saa faaer han nok Mod og Hjælp til at synge, Fryd Dig ved Livet. – Og I Andre, som ere saa kjøbelystne, faae jo atter Anledning til at fare omkring, for at besee de mange Gaarde, som idelig falbydes i Aviserne. Et til alle mulige Markoperationer heldigere Veirlig, end det, der nu i et Fjerdingaar har fundet Sted over hele vor danske Himmel, erindres neppe, selv af den Ældre. Markerne, saavel i Jyllands fugtigste Dale, som paa Smaavernes side Jorder, ere ved Udgangen af indeværende Maaned saa tørre og beqvemme, som ellers kun er Tilfældet i Midtsommers Tid. Vaarsæden bestilles derfor i Danmark i dette Foraar under saa fortrinlige Udsigter, da ikke en Ager behøves at nedjaskes, som ellers ofte er Tilfældet i Landets frugtbareste Egne, at man med Føie kan vente sig en god Grøde, saafremt Regn i rette Tid vil indfinde sig. Uafbrudt Nattefrost har nu næsten i 3 Maaneder holdt Luften reen, dog uden at gjøre synderlig Skade paa Vintermarkerne, og et afgjørende Fortrin er det for Størstedelen af Danmarks Jorder, om Foraaret at kunne blive tørre besaaede. At der er al Udsigt til at Sommeren bliver tør, er der vistnok Grund til at antage, og i det Hele er, med Undtagelse af Jyllands bakkede og lettere Jorder, de tørre Sommere ogsaa de, som give Landet størst Jndtægt, deels som Følge af, at Massen af Kornet produceres paa de sidere og lavtliggende Vange, og deels da Sæden i Qvantitet bliver den bedste. Nu er den nærmeste Bøn henvendt paa en gylden Maimaanedsregn, - Theeplantning udbreder sig nu ogsaa stærkt udenfor China - Hele Overasien er nu alt som en eneste Thee have, og den eneste Grund, hvorfor Tingen ikke drives efter en endnu mere udvidet Maalestok, er Mangel paa Arbeidere.