Aalborg Stiftstidende, 1837-01-05
J Wien erholdt man ved en Coureer den 21de Decemver Efterretning om, at Kongen af Neapel den 6te Dennes indtræffer i Trient, hvor Vielsen da skal foregaae den 9de Erkehertuginden med sin Fader Erkehertug Carl afgaaer den 27de fra Wien til benævnte Stad. Vi have gjort Alt hvad Menneskemagt formaaer - hedder det i en Beretning fra Bona - idet mindste er Hærens Ære reddet. To Gange forsøgte vi at storme Staden, men ligesom vore Kræfter aftog, tiltog Arabernes Antal. Menneskene havde Intet at spise, Hestene havde i 3 Dage ikke faaet Fourage, og vi omsværmedes af 12,000 arabiske Ryttere. Og ligesom i Moskau vare alle Elementerne sammensvorne imod os. Tilbagetaget var uundgaaeligt og skrække uligt. Det gik over høi Snee, over Floder og oversvømmede Sletter, og ofte sank Mandskabet ned til op paa Lielvet i de iisfyldte Moradser. Det er et Mirakel, at ikke Alle satte Livet til, at dog saamange ere komne tilbage. Høvdingerne for Jndianerstammen Micmae paa Prinds Edwards- eller St. Johns=Øen i Lorenz Bugten), Alguiman og Thomas, have indgivet en Adresse til den engelske Gouverneur, Oberst J. Harvey, hvori de besvære sig er over Jndskrænkningerne af deres Stammes Rettigheder. De i vare blevne fattige, hedder det deri, men da de bade om et J Stykke Land, for at dyrke det, som de hvide Mænd, havde det store Raad, som aarlig forsamler sig (Colonial=Parlatimentet), svaret, at det ikke kunde give noget Land, da Alt tilhører de hvide Brødre. Store Høvding!" hedder det nu rividere, Landet var vort, vi solgte det aldrig, vore hvide Brø ældre betalte os aldrig derfor, det var for haardt, at negte os lidet af vore Fædres Land; men det er sandt, thi de forlange endnu en liden Ø af os, hvorpaa vi have bygget et ni Huus og et Capel; de ville ikke lade os beholde en Tomme Land, til at bygge en Wigvam derpaa, og de stride indbyrdes om at deele det Hele imellem sig. Det er ikke Ret Store Høvding! Vore hellige Fædre, Præsterne (de franske Missionairer paa den Tid, da Canada endnu var fransk, lærte vore hedenske Forfædre at kjende og elske den store Aand. De gjorde Bøger for dem, for at lære deres Børn noget Godt. Præsterne ere forviste og døde, og Jngen blev tilbage, som forstod vort Sprog; vore Bøger ere sønderrevne, og de gamle, Mænd, der talede med Præsterne, vore Fædre, ere døde, og vi frygte, snart at forglemme, hvad de lærte os. Store Høvding, man har sagt os, at de hvide Mænd bedre forstaae at skrive, end vi, at de kunne gjøre tusinde Bøger, første vi een, og at de aldrig forglemme, hvad de engang have lært. Vi vare glade derover. Vi bade det store Raad om Penge, for at gjøre Bøger, som deres. De gave os 50 Stykker, og sendte os Mænd, der ikke finde Behag i det, som Præsterne, vore Fædre, lærte os. De forlangte, vi skulde tage deres Bøger, det vilde vi ikke, thi vi ønskede de Bøger, som vore hellige Fædre havde efterladt os; men dem fik vi ikke. Store Høvding! vi høre, at Kongen, vor Fader, er god mod alle sine Børn og elsker dem; vi vide, at han vil ikke ladet os mishandle, naar han erfarer det. Vore Venner sige os, Du er god; det glæder os. See paa vor Elendighed, tal til Kongen, vor Fader over det store Vand, for os; han vil forbarme sig over os. Vor Tale er lang, Du er træt deraf. Vi ønske Dig Sundhed; vi hilse Dig med et Kys!" - Denne barnligt rørende, naive Besværing over Racernes Aristocrati og de engelske Missionairers Omvendelsessyge trænger, ikke til nogen Commentar.