Aalborg Stiftstidende, 1836-07-30
Norge. Den interimistiske Høistcommanderende over den norske Armee, Generallieutenant Baron Wedel-Jarlsberg, af fordrede Dagen efter Stortingets Oplysning Repræsentanterne, Oberstlieutenant Beichmann, Capt. Foss og Lieuten Overgaard, som efter Tilsigelse mødte hos ham, Forklaring om Aarsagen til, at de ved Stortingets Slutningsaclikke vare iførte Uniform. De svarede hver for sig, at de ved Stortingets Oplysning ikke mødte som Militaire, og at de som Medlemmer af Stortinget havde vedtaget, hvor de mødte i saadan Egenskab, ikke at bruge Embedsdragt. Dette Svar tilfredsstillede imidlertid ikke General=Lieutenanten. J sine bemærkninger desangaaende yttrer, den Constitutionelle liblandt andet: "Den her berørte Sag kunde vel i sig selv ikke synes betydelig, men den bliver det efter den Jntention, der i Generallieutenantens Fremgangsmaade synes at aabenbare sig. Jkke vedbørligen at skjælne imellem Embedsmanden som saadan og som Medlem af National-Repræsentationen, og at ville i Kraft af overordnet Embedsstilling indblande sig i Embedsmandens Færd i sidstnævnte Egenskab, røber sen saa misforstaaet Embedsiver og en saa fordærvelig Mangel paa den constitutionelle Aand, som desværre ikke ved nogen Eed til Constitutionen kan frembringes, at intet Skridt i berørte Retning bør hengaae uden offentlig Daddel."J Stortingets Adresse til Kongen i Anledning af dets pludselige Oplysning - der leveres in extenso i den Constitutionelle - søger man hovedsageligen at vise den Mangel paa Anledning og det Forstyrrende i Følgerne af nævnte Foranstaltning. - Med Hensyn til Attringerne i den kal Meddelelse af 2den Ds. om det Grundlovstridige i Behandlingen af Kongens Forslag til Grundlov=Forandringer, bemærker Stortinget der, skylder tillige sin egen Værdighed, som Statsmagt, underdanigst at protestere imod enhver Beskyldning for constitutionsstridig Fremgangsmaade. - at Grundloven ikke fordrer, at de Stortinget forelagte Sager gen for hiint kgl. Forslag) ved foregaaende Storting og ved offentlige Skrifter igjennem en Række af Aar saa aldeles oplyst og udtømt, at derom neppe noget Nyt lader sig anføre. - Om faa Gienstande maa Nationen antages at være mere oplyst og meere eenstemmig i sin Mening end om denne. - Der anføres dernæst, at nitten høist vigtige og i Adressen navngivne Sager ere endnu uafgjorte og at der foruden disse, hvoraf de fleste alt ere færdige til Behandling, og Afgjørelse i Tinget, ogsaa en stor Deel andre Sager, henligge; hvorpaa Adressen sluttes saaledes: "det Stortinget ved nærværende underdanigste Foredrag har opfyldt en hellig Pligt mod Konge og Folk, anraaber ethvert af dets Medlemmer, med rørt og alvorligt Sind, Forsynet om at afværge de skadelige og uberegnelige Følger Tingets Opløsning under saadanne Omstændigheder muligen kunde drages efter sig. - Gud bevare D. kgl. Majestæt og skjænket Dem blandt andre Goder ogsaa den Lykke stedse at omgives af retsindige og vise Raadgivere, ligesaavist som Dø Majestæt staaer i Spidsen for et trofast og Dem hengivent Folk. - Paa Stortingets Adresse har det behaget Kongen at give følgende Svar: At Stortinget med Bekymring har modtaget Meddelelsen af Hs. Majestæts Beslutning! angaaende det 18de ordentlige Stortings Oplysning, har ikke forundret Hs. Majestæt; thi Anledningen til denne Bekymring bør søges i den Omstændighed, at Stortinget ikke har anvendt den Tid af fem Maaneder, som har været forundt Samme, til at fuldende dets nødvendige Forretninger og især de af dem, som udgjorde det væsentligste Øiemed for dets Sammenkomst og med Hensyn til hvilket dets Medlemmer af deres Medborgere have været kaldede - Hvad der har tildraget sig viser, at, endskjøndt Grundloven blot bestemmer tre Maaneder for Stortingets Forhandlinger, ere dog fem Maaneder henrundne, af hvilket en lang Tid er anvendt paa mindre væsentlige Discussioner, istedet for mere hensigtsmæssigt at anvendes til at befæste Folkets nærværende Lykke og berede dets fremtidige Held. - Stortingets Forhandlinger have bestemt Hs. Majestæt til den Oplysning, som er skeet. De udgjøres Kjendsgierninger, som ligge for Øinene af enhver Medborgersk i Staten. - Hs. Majestæt har, uden at angive alle, havt gyldige Grunde for den tagne Beslutning. - Hs. Majestæt, har lagt Mærke til, at Enkelte have søgt i Erindringen at tilbagekalde en Tidspunct, da begge Nationerne stode bevæbnede og fjendtligtsindede ligeoverfor hinanden, og da der herskede en Uenighed, som, hvis den var bleven fortsat, vildes have bragt Sorg og Elendighed over begge Folk. - Forsk Resten har Hs. Majestæt ved sin Beslutning ladet sig lede af Grundloven; og da Hs. Majestæt fandt, at han ikke længere burde udsætte Stortingets Oplysning, befalede Hs. Majestæt at dens 800de 5 skulde anvendes. Loven er over Alle og det tilkommer Kongen at vaage over dens Haandthævelse. - Hs. Majestæt har med Tilfredshed bemærket Stortingets i Adressen yttrede Hengivenhed for Høistsammes Person. Stortinget har ved flere Leiligheder havt Anledning til at erfare Hans Majestæts Mening om dets Rettigheder, og Hs. Majestæts uafladelige Stræben efter, som Nationens trofaste Beskytter, at befæste dens Frihed og Selvstændighed. - Hs. M. har med Bekymring bemærket de Uenigheder, som ere opstaaede; thi Høistsamme fordrer blot Grundlovens nøiagtige Efterlevelse, eller grundlovmæssige Undersøgelser af de Forbedringer, som den kun ilde behøve. Nationen kan imidlertid kun haabe at opnaae saadanne, naar roligt Overlæg ledes af et redeligt Hensyn til Alles Retagtigheder og af en fuldkommen Upartiskhed fra Enhvers Side, som deeltager der. J alle constitutionelle Stater, hvilken Lovgivning man end vil raadspørge, erkiendes Fordelene at National=Repræsentationens Prorogering, og Hs. Majestæt har Grund til at vente, at den sande Fædrelandskjærlighed vil overbevise enhver af Stortingets Medlemmer om, at Handlinger, men ikke vedblivende Debatter derom, grundlægge et Folks Rolighed, Frihed og Lykke. - Det Forgangne tillintetgjør paa en tilfredsstillende Maade enhver Frygt for det Nærværende, hvis en saadan Frygt virkelig skulde findes. - Fem Maaneder ere henrundne, uden at Nationen har seet 3de fleste af de vigtigste Lovforslag, Regjeringen har fremsat, omhandlede, antagne eller forkastede af Stortinget. - De i Grundloven af 4de November 1814 foreslaaede Tillæg og Forbedringer have alene til Hensigt at forhindre Partinanden, fra at indsnige sig i et ædelt og trofast Folks Skjød. Disse Forslag bære alle Præget af Omhu for dets Selvstændighed, idet de søge at bevirke den Ligevægt i Statsmagternes Virskekreds, som udfordres til at afværge saadanne Ulykker, som dem, der i Løbet af Aarhundreder udtømte to Nationers Hjælpekilder, foraarsagede deres Svækkelse, og farvede Skandinaviens Jord med Blod. - Halvøens Fremtid og det norske Folks vedblivende Velgaaende ere uadskilleligen forenede med Nationens Repræsentanters Agtelse for Grundloven, af 4de November 1814 og for deres til den aflagte Eed. Enhver Afvigelse fra, eller enhver Forbrydelse imod dens Forskrifter, kunne letteligen udsætte Rigets Sikkerhed og de ved Rigsacten bestemte Garantier for Fare. Men det norske Folk skal altid hos Kongen finde den uafladelige Kjærlighed, den Opmærksomhed for dets Vel, og den hjertelige Hengivenhed, hvorpaa Hs. Majestæt har givet det saamange Be Aviser. De Rettigheder, Hs. Majestæt har stadfæstet, skulle fremdeles, under alle Omstændigheder, være Rettesnoren imellem Hs. Majestæt og den norske Nation. - Angaaende det, som Stortinget i dets Adresse har anført om de man lige høistvigtige Sager, der endnu ere uafgjorte, maa Hs. Majestæt anmærke, at, jo betydeligere deres Antal er, da Stortinget har været forsamlet to Maaneder længere end den i Grundloven forudsatte Tid, desto nødvendigere maa Hs. Majestæt finde det at slutte det ordentlige Stortings Forhandlinger. Et overordentligt Storting, som snart skal blive sammenkaldt, vil komme til at virke til Nationens Bedste, ved at foretage de kgl. Forslag som skulle blive det forelagt. Forresten kan Hs. Majestæt ikke deele den af Stortinget yttrede Frygt for de skadelige og uberegnelige Følger af Tin ligets Opløsning. Hs. Majestæt kjender det norske Folks Troskab. De Pligter, som denne Troskab paalægger Stortinliget, ere i enhver Henseende beroligende saavel for Folket som for Kongen. Kun de, som sætte sig over Lovene, ved at udvide deres Strænghed, have at frygte for uberegnelige Følger Carl Johan.