Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-07-01
Det Engelske Blad Coureren har begyndt at politicere, en Aandsfrihed, som den længe ikke har tilladt sig. Man forsikkrer os, siger den, at Planerne til et Jtaliensk Forbund, som i lang Tid have været nærede ere blevne udsatte, saa at den diplomatiske Sammenkomst i Mailand har været uden Virkning, og det ikke allene fordi England har vægret sig ved at tage Deel i denne Kongres; men tillige fordi de Hoffer, som høre til den Bourbonske Familie ikke yndede denne Plan, uagtet man ikke kan derfor paastaae, at man har isinde at fornye det siden 1814 suspenderede Familie=Forbund. Men skulde man have i Sinde under en stor Magts Biestand, som paa ingen Maade er bunden ved den hellige Alliance, at fornye Planen til et Forbund af det sydlige Europa, saa vil det sandsynligen blive overladt Bourbonnerne at udkaste en saadan Plan; hiin vil da blive dette Forbund naturlige Beskytter. Vi høre derfor med Fornøielse at Tingenes Tilstand er i Henseende til denne Punkt bleven uforandret og at Fremtiden ikke bliver forbunklet ved for tidlige Bestemmelser. (Den Bourbonske Familie Pakt blev sluttet den 15de August 1761 og var rettet dengang mod Storbrittannien, nu kunde der gives den en anden Retning, og den kunde ophøre at blive ubehagelig for denne Magt. Vinket er vigtigt og man kan ikke vide hvorfra det, ligesom dette heele Stykke er udsprunget). Kongressen i Mailand har da saaledes blot tilbage at forhandle og Erkiendelsen af de uafhængige Sydamerikanske Stater og om den Politik, som maatte være raadelig med Hensyn til Grækenland. Bolivars Seiervindinger, Englands Erkiendelse og Sir Charles Stuarts Mission synes at have afgjort det første af disse Anliggender. Østerrige kan ikke være i Tvivl og Resultaterne af den Engelske Ambassadeurs Underhandlinger i Rio Janeiro; Frankerigs og Preussens Handels Jnterresser maae bevæge dem til at følge i dette Stykke en mindre udelukkende Politik angaaende de nye Sydamerikanske Stater; hvilken vi ville betragt uden al Jalousie; thi England har i Begyndelsen, af dette Aar yttret aldeeles liberale Grundsætninger, som vi ikke kunne handle imod uden at compromittere det Brittiske Navns Værdighed. Saalænge Sydamerikanerne skulle klædes paa fra Ny af og fra Top til Taae, og saalænge de vedblive at forlange fleere Europæiske Artikler end man kan forskaffe dem, saa kan ikke heller en saadan Jalousie finde Sted.) Hvad Grækenland angaaer saa er Sagen mindre moden; vi kunne antage at Congressen i Mailand er ikke mindre competent til at decidere derom end Befordrerne af de liberale Subskriptioner i Europa. Dog kan man neppe omtvivle, at jo endnu et Feldtog udkræves for at sætte Sagen i et rigtigt Lys og at bringe Europas uresolverede Politik til at tage en Beslutning; en Politik hvori England tager Deel uagtet alt hvad man siger, for at overbevise sig derom behøver man blot at efterlæse Hr. Cannings Skrivelse til Hr. Rodios. Civilisationens Venners Ønsker ere agtværdige, men for at gavne maae de stemme overeens med den almindelige Fred og Europas Ligevægt. Grækenlands Anliggende vil blive afgjort, saasnart det bliver tilstrækkelig isoleret; nemlig saasnart alle Magter vise sig lige uegennyttige derved og ingen vil giøre en udelukkende Fordring paa at føre Protectoratet over dette Land. Saalænge maae Kampen betragtes som en afsondret Kamp imellem Grækerne og Tyrkerne. Saaledes vil dette Anliggende selv for medelst en Congres ikke give Anledning til en Strid imellem de store Europærske Magter. Vi formode at dette vil blive det herskende Princip ved Forhandlingerne i Mailand og vi tør uddrage den Slutning deraf, at denne ikke vil have Følger, som enten kunne formindske Storbrittanniens politiske Jndflydelse eller forstyrre Freden paa Fastlandet.