Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-03-02
Mandagen, den 2den Martii Slutning af den Christne Edda 5te Capitel. Hvor fød er ikke Søvnen, naar man slum rer ind i at tænke paa Gild og sin Monark, Neppe havde Mennon lagt sig, førend den søde Søvns omsvævende billeder forestillede de Retfærdiges himmelske Boliger for hans lyksalige JndbildningsKraft. Med de saligste Fornemmelser saa han her alle Helgene at mætte sig i den Æviges Beskuelse og besynderligen saa han Konger, som her i Verden havde været Guds Kirkes Foster Fædre, dem saa han, iførte med Herlighed, som et ævigt Diadem, at nærme sig frem for andre til den uindskrænkede Original, af hvilken deres Vælde her paa Jorden havde været en Skygge. Saa herligen som Nattens Dronning udbreder sin Glands blandt de øvrige gyldene Hægter, med hvilke Natten sammenhæfter sit mørke Tæppe, saa ypperligen saa han en iblandt disse overgaae alle de øvrige i Herlighed og Fryd, og fremfor de andre at nærme sig til den Almægtiges Trone. De himmelske Thyner, hvorved hans Harpe overgik de øvriges Cithar, rødede letteligen en Mand efter Guds eget Hierte. 6te Capitel. Den Føielighed, hvorved Søvnens Dunster fyldestgiøre vor nysgiærige Jndbildning, tillod Memnon at nærme sig denne kronede Prophete. - Hvo skulde troe det, Midt i hans ævige Triumpher var her ikke et Træk af den Helt, som fældede hin uhyre Phillister. En Slags nedslaget Blyfærdighed syntes, om ikke at blande sig i, saa dog at nærme sig til den uforrykkede Fryd, der herskede i hans Ansigt. - Endnu var Memnon henrykked af Forundring herover, da denne Salvede vendte sig til ham, og med en saa skaanende Sagtmodighed, som da han fordum raabte, farer varlig med Drengen "tiltalede han saaledes, See heraf, O Dødelige, Virkningen af en besmitted Samvittighed. Hin Guds Mand, som du hist seer glæde sig over min Sallighed, synes end og med denne Glæde selv, at bebreide mig ligesaa stærkt som fordum med sit "Du est Manden. - En uendelig Forsoning har bortkastet min Synd fra Retfærdighedens Aasyn; Min Sallighed er for reen til at taale noget Nag; Men selv denne min Sallighed synes at bebreide mig; O hvilken Lyksalighed venter paa de Regenter, hvis Hierter, ere rene for Herren! Men hvor kand vi vel i dette ufuldkomne Liv, spurgte Memnon, haabe at nogen kand opnaae en saadan Reenhed? Kiender du da ikke Bønnens Krafter, svarede David Ved Bønnen kand Moses mane Mørket ned over Ægypten; Ved den kand han giøre Dæmninger af det røde Havs Vande, Ved den kand han presse Vand af Klipperne. - Josva beder og hans Finger bestemmer en Punkt, hvor Solen maa standse; Elias paakalder, og hans Bøn udpresser Regn af Skyernes Svampe, Bodfærdiges Tilbedelse lukker Ninives Porte for Ødelæggelser. 7de og sidste Capitel. Saa stor, som Bønnens Kraft er, er den dog aldrig saa virksom, som naar en Regent paakalder Gud om Kraft til at opfylde hans Bud. De Aander, som ere udskikkede for at tiene dem, der skal arve den tilkommende Sallighed, samle disse omhyggeligen. J gyldene Røgelse Kar frembære Cheruber dem for den ævige. De ere saare dyrebare for ham; Han lader dem aldrig frugtesløse; Han bønhører dem ved at sende Mods og Styrkes Aand, Raads og Viisdoms Aand, Retfærdigheds og Mildheds Aand, og Reenheds og Helligheds Aand, hvilke i et him melsk Samfund forene sig med saadan en Regent for at bevare hans Hierte ubesmitted for Verden. Du har allerede oplevet Exempel herpaa; Dit lyksalige Fødeland seer Virkningen heraf i en Regent, hvis Gudsfrygt har imodstaaet den farligste Alders stærke Tilbøielser. Han har i sin Ungdom holdt sig nær til Herren, derfor har Herren høiet sit Øre til hans Bøn. Han har udbedet sig Naadens milde Styrelse, og denne har bevaret hans Hierte ubesmitted. Fra sin første Ungdom af haver han opofret sig Gud; Og langt henne i Evigheden haver GuD svaret, at, om han bliver ved at lade sig lede af Naadens Drivt, da skal han efter Dagenes Ende see Herrens Sallighed. Hvilke søde Følelser maatte ikke henrykke Memon ved denne Forestillelse; Ach, at du maatte føle det, hvo du er, som læser dette Ach, at den Norske Troeskab end og maatte yttre sig i brændende Bønner for Guds Styrelse over vor dyrebare Monarks velsignede Hierte. J Skrivelse fra Christiania af 14de i forrige Maaned meldes dette: "Her fik man ikke Snee førend kort for Juul. Siden har det vexelviis sneet stærk. Sneen ligger meget høi og dyb, da den ei har kundet synke sammen, siden der fra første Føre af ei har været tør Veir, men bestandig Kuld. Søe-Jsen er saaledes belagt med Snee at man undertiden ei har kundet føre derpaa, da Sneens Tyngde saaledes har undertrykket Jsen, at der mellem den og Sneen har været Vand. Kiøbenhavns Post, som her pleier at komme om Torsdagen, er ei endnu i Dag Klokken 10 Formiddag ankommen.