Norske Intelligenssedler, 1779-11-03
Nordske JntelligeCorer No 44. Onsdagen den 3 November 1779. Samtale imellem et Par Ægtefolk om Menneskekiærlighed. Hvor kand det dog komme sig, spurgte en vis Kone sin Mand forleden Dag, at det ene Menneske saa meget efterstræber det andet? – Jngen Dag gaaer forbi, at man jo enten hører, den bliver forfulgt af Bagtalelse, den af Misundelse, den af Hevn, den af Had, og jeg veed ikke alle de Ulykker, den ene stræber at styrte den anden i. Vi stamme dog alle af een Rod, og ere Børn af een Fader og Moder. - Jeg skal sige dig, min Hierte, svarede Manden, den Tid Eva nærmede sig det forbudne Træe, og Slangen rakte hende Æblet, saa aandede han først saa megen Ondskab paa Æblet, inden hun aad det, at det ganske forgiftede hendes Blod. Har du ikke læst, hvor avindsfuld og misundelig hendes første Søn var, Da blev Grunden lagt til det ene Menneskes Fiendskab mod det andet, og siden den Tid har det udbreedt sig over den heele Verden. Børn sætte sig op mod Forældre, Ægtefolk føre et Liv fuldt af Trætte og Kiv, Venner uden Skye overtræde Venskabs Love, og forraade hverandre. Ja min Hierte, Verden ligger i det Onde, og Lasterne føre Herredømmet. Men jeg forundrer mig meere over den fiine Maske, under hvilken man nu omstunder spiller saadanne Roller, som giør Menneskeslæglen saa liden Ære. Man er allerede kommen saa vidt i denne Maskeradekonst, og Vittigheden har lært os saa mange Kunstgreeb, at man nu fuldkommen kan øve Malige paa en galant Maade: forsikkre hinanden med det ligegyldigste Hierte om det beste Venskab; giøre de helligste Løfter med et Bryst fuldt af Svig overbevise Een i Dag om sin Redelighed, og i Morgen overtræde den med koldt Blod; tale Dydens Sprog i eet Selskab, og Lasternes i et andet; rose mine Handlinger i min Nærværelse, og dadle dem i min Fraværelse, snakke mig efter Munden om Formiddagen, og giennemhegle mig om Eftermiddagen. Ja, man forfølger og forfølges. Det gaaer rundt om som i en Jagt hvor Jægerne holde Frydshornet med den ene Haand, og Sværdet med den anden. Og hvor ere dog vore Følelser forsvundne af Medlidenhed, Kiærlighed, Redelighed og andre ædle Drifter, - Du har Ret, min Engel, de ere fordrevne af Letsindigheden, og ødelagte af Vanen. Jeg tænker paa vor Naboe, som saa ganske havde vundet vor Fortroelighed, og vi ligesom deelede vore Hierter med, og nu er bleven en Forræder af Troeskaben, og saa skammelig misbrugt vort Venskab. Hvad maae ikke hans Samvittighed hviske ham. - Den sover, min Hierte, og alle Følelser, af Dyd og Pligt med den. Hvad Følelse eller Samvittighed har vel den, som faaer en anden uskyldigviis i en Ulykke, og er ubekymret, hvorledes han redder sig ud af den Sempronius har Lyst at give et Forslag, og i Forslaget hemmelig at dadle; men han skiuler sig, og indklæder sine Dadletanker i sit eget Sprog. Han sender dem hemmelig til Antomus, som ikke veed, fra hvis Haand de kom Antonius er meget sysselsat, hans Tid tillader ham ikke at veye Forslaget; han tænker mindst paa, at der skiules en Dadel derunder Antonius føyer Sempronius, og dennes Ønske er opnaaet. Men Antonius tiltales, han bliver Manden, han straffes for hiins Feil. Hvor er Sempronius, Kommer han ikke og frikiender Antonius; Lader han ham i Stikken, Vil han ikke engang lige saa skiult bøde for sine egne Fejl, som han hemmelig fik Antonius til at lægge dem for Dagen, O! hvor sovende maae da ikke baade hans Følelser og Samvittighed være. - Du maae sige det, min Engel, det er ligesom al Menneskekiærlighed var uddød. - Nei, til Forsynets Ære, den lever vist, og den vil til alle Tider vidne om Menneskets Ypperlighed, for saa vidt som det har kundet bevare den ædle Sæds Dyd fra det forgiftede Æble. Næs Sogn paa Øvre Rommerige i Aggershuus Stift den 26de October 1779. Den 19de hujus tildrog sig her dette forgfulde: At Enkemanden Herman Houg med sin gamle Moder og Andre Anrørende Selv Tolvte til Baads ville reise fræsin Gaard Houg til Frøehoug Gaard i Udenæs Anex for at lade sig vie til Mandens Datter, den 20de, ved Udenæs Kirke, og de vare komne 1 Fierding Vei fra Frøehoug, kantet Baaden, saa at den tilstundende Brudgom med Moder og Slegtninger ynkelig druknede 10 i Talled, og ikkun tvende bleve reddede paa den omhvelvede Baad. De Druknede vare alle af de braveste Folk og Familier her i Sognet og de Æreværdigste: Ved dette haarde Slag savnes Ægtefæller og Forældre, samt Børn i de beste Huuse, og en højstsørgende Brud sin elskverdige Brudom, hvis efterladte 5 smaa Umyndige savne en om Fader. De 7 ere ved Søgning igien fundne, men de 3 Fruentimre ere ikke endnu fundne.