Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-06-05
Om Udgaven af den danske Riimkrønike, (J Anledning af Opfordringen til en udvidet Subskription paa dette Værk, i Dagen No. 127.) Jkke lettelig kunde en behageligere Opmuntring møde den, som har gjort det danske Sprog og dets Litteratur til en Hovedgienstand for sine Studier og Arbeider, end det al Forventning overgaaende Bifald, som er blevet den nye Udgave af Riimkrøniken til Deel. Ligesom dette Bifald paa den ene Side viste, at uagtet de Klager, som tildeels ei uden Grund føres over Tidens uheldige Vilkaar for Litteraturen, i Danmark, har den dog endnu Venner nok til at kunne haabe Understøttelse og virksom Deeltagelse i ethvert Tilfælde, hvor denne opfordres til at fremme et nationalt Foretagende, saaledes har det tillige overbeviist mig om, at skiøndt den glimrende Periode for Bogvæsenet i Danmark, hvorom det 18de Aarhundredes stolte Privat Bibliotheker i Kiøbenhavn har Vidne, er forbi, gives her dog endnu saamange Bog elskere, at selv det Slags literariske Foretagende, der fordre en meer end almindelig Jnteresse for dansk Nationallitteratur, om de skulle lykkes, ei tør mistvivle om et godt Udfald, naar de ikke overstige Landets Kræfter. Et Foretagende af det sidste Slags er Udgaven af den gamle Riimkrønike. Med al den Jnteresse, denne Bog, som et ærværdigt Sprog monument, har for den videnskabelige Elsker og Dyrker af Modersmaalet, for den i vor ældre Litteratur og dens Historie kyndige Grandsker, og for egentlige Bogelskere i Danmark (hvis sande Klenodie Udgaven af 1495 længe har været) er denne gamle Bog dog langt fra ikke af saadan Art og Jndhold, at den for Ex. som Holberg, nu et Aarhundrede gamle Digte og Skuespil, kunde siges at have en for danske Læsere af enhver Stand eller Folkeclasse lige tiltrækkende national Jnteresse. Den hører ganske og med Rette til vort Sprogs og vor Litteraturs Oldsager, og vi tør ei engang, med Hensyn til indvortes Fortrin, sætte den ved Siden af Vedels fordanskede Saxo, der, som Sprog monument, har en classisk Værdi, som aldrig ganske kan forældes. Dette hindrer dog ikke, at Riimkrøniken i historisk Henseende (jeg mener nemlig for Sprogets og Litteraturens Historie) har en betydelig Værdi og Mærkværdighed, som upaatvivlelig bedst vil paaskjønnes, naar den aldeles uforandret og i sin oprindelige Skikkelse træder for Lyset. - Denne Værdi har jeg, uden at være indtaget af nogen blind og forgudende Enthusiasme, uden at see i Riimkrøniken fra 1480 med dens Eventyr, Skiemt og Paafund, en Bog, der var passende til 1824 at blive en almindelig historisk Læsebog for Folket, erkiendt ved dette ærværdige danske Sprogværk, længe for det var kommen mig i Tanke, at besørge en ny Udgave af samme. Jeg tillader mig i den Anledning at afskrive følgende Stykke af en 1822 udarbeidet Forelæsning: Let forklarer man sig den Lykke, som Riimkrøniken i Danmark har gjort. Det var det første Skrift i Modersmaalet, som i Sammenhæng, med nogen Fuldstændighed, ja endog paa en underholdende Maade, fortalte Landets Historie, og var endog Fabel og Skiemt blandet med de mere paalidelige Sagn, saa forstod man dengang ikke at adskille begge. Den poetiske Jndklædning, det Nye i den rimede Form, som man seer ogsaa i andre Lande, Sverrige, England, Frankrige o. fl. har været lyndet og benyttet i Middelalderen til historisk Fortælling, skaffede denne Krønike et endnu større Publicum, end den vilde faaet, om den havde været skrevet i Prosa. Naar man tænker sig, hvad der ei blot er rimeligt, men meget sandsynligt, at det var i denne Krønike, det nyere danske Tungemaal første Gang benyttedes til et rimet Sprogværk af denne Størrelse og af en saa almindelig Fattelighed, kan man saare let forklare sig den Begierlighed, hvormed det i Slutningen af 15de Aarhundrede, da Gotfried af Ghemen valgte det til sin Presses første danske Product, er modtaget af Læsere af alle Folkeclasser.