Berlingske Tidende, 1833-08-09
Randers Avis No. 117 har en Anonym yttret den Mening, at Randers By burde reise et Æreminde for Niels Ebbesen. En Anden siger derimod, i samme Avis No. 119, at Ebbesen, ikke fortiener noget Æreminde, fordi han af personligt Fiendskab skal have dræbt Grev Geert, og været en Snigmorder. Modstanderen vil uden Tvivl fatte bedre Tanker om Danmarts Befrier, naar han faaer læst vor frimodige Historieskrivers, Dr. G. L. Badens sindige og upartiske Fortælling om Geerts Endeligt. Den findes i Danmarks Riges Historie, af G.L. Baden, 1ste Deel, Pag. 518, og lyder saaledes: - til Danmarks Redning havde Grev Geert faaet en ligesaa farlig som dristig Fiende i en jydsk Herremand, Niels Ebbesen til Nørreriis, der havde svoren Greven hans Undergang, da Ebbesen i en Sag med en anden jydsk Herremand, den bekiendte Stig Andersen, troede sig fornærmet ved den af Greven afsagte Dom. Thi undsagde Ebbesen efter den Tids Sæd sin grevelige Fiende, som han altsaa nu, uden at blive ærels Snigmorder, kunde dræbe, hvor han kunde overkomme ham, ifølge Samtidens Begreb om "Undsigelse eller Feides Forkyndelse. Geerts Hovedqvarteer var Randers Slot, hvor, og i Randers Bye og Omegne slaae de 400 Mand Tropper, han havde beholdt under sig egen Commando. Niels Ebbesen ifatter nu den dristig Beslutning, i Samling med flere Vovehalse, at gaae omNatten til Randers og lige op til Slottet. Da han med Følge, som af Nogle opgives at have været 47, af Andre 67, var kommen over Guden Aae, løser han Naglerne paa Broen, for at kunde, naar behøvedes, afkaste Bredderne, Med nogle faa af følget trænger han nu ind i Greven"Sovegemak, hvor den i Sengen liggende Greve strax dræbes, Pog med ham hans Capellan og hans Kammerjunker, et "Henrich v. Wietinghoff, der begge udentvivl have lagi Seng med deres Herre, som da var almindelig Brug, 6 en Førstes Fortroelige vare hans Contubernaler og Commensaler. Ebbesen skal derpaa være gaaen ud i Slotsgaarden, ladet Trommen røre og med sit Følge udraabt et lydelig Seierskrig, der bragte endeel af de sovende grevelige Tropper paa Benene. Men forskrækkede ved Tilkomst over Tidenden om Grevens Død, og da Ebbesen ved nogle af sit Følge desuden skal paa flere Stæder have ladet stikke Jld paa Randers Bye, undkom han lykkelig tilbage, med kun een Mands Tab, og lod, da han og Følge var kommen over Aaen, Broen afkaste, saa han ikke længer var udsat for at efter sættes. Sandan Ende tog da den lille holsteenske Grev Geert, Der, ved at undertvinge Danmark, og holde det flere Aar under sit Herredom, skaffede sig Tilnavnet Stor, der ifølge hans Mod og Forstand ikke er saa ufortient, naar han alene med sin Siæls udmærkede Talenter havde forbundet en mildere Tænkemaade; Danmark kunde da under hans Regiment have bleven ligesaa lykkelig som det blev ulykkelig under dets baade som Menneske og Regent slette Kong Christopher d. II. Om Niels Ebbesen af Hævn eller af Kiærlighed til sit Fædreneland dræbte Grev Geert, taaler ingen Undersøgelse, da den sande Menneskekiender, naar han vil være oprigtig og ikke hykke for sig og Medmennesker, dog maa tilstaae, at Egenfordeel er det store Hjul, hvorom alle Menneskets end de meest glimrende Handlinger dreie sig. Ubegribelig alene er det, hvorledes en saa klog og erfaren Herre som Grev Geert, der vidste hvor forhadt han var i det af han tyranniserede Land, ikke lod sig bedre bevogte, end at en Fiende saaledes uden Modstand kunde komme ind i Fæstningen, og saa trænge ind i hans Sovegemak. Ene forklarligt en dette saa heldigt udførte Drab at, at der i Grevens Omgivende maae have været Forrædere, som Ebbesen havde forstaaet at bestikke.