Aarhuus Stifts-Tidende, 1809-12-30
Separat-Artikel. Da begge høie contraherende Parter i den 9de Artitel af den i Dag undertegnede Fredstractat have forpligtet sig til, ved en Separat Artikel at bestemme de Grundsætninger, som skulle følges, i Henseende til den gienstdige Udlevering af Deserteurer og Forbrydere, som, efter at have krænket den ene af disse Staters Rolighed, offentlige Sikkerhed eller Credit, unddrage sig for Lovenes Strænghed, ved at flygte til den andens Gebeet, er man bleven enig om, at lade saadanne Forbrydere paagribe og respective lade dem udlevere til deres retmæssige Regiering, saasnart Reqvisitionen desangaaende er bleven giort, for at de kunne blive dømte og straffede efter det Lands Love, hvor Forbrydelserne ere begaaede; og paa det at ingen Tvivl eller Tvistighed maatte opstaae angaaende de Forbrydelsers Natur, som bemyndiger den ene af begge de høie Magter til at reclammere, og som forpligter den anden til at udlevere de undvegne Forbrydere og Deserteurer, saa have vi, Deres Befuldmægtigede, fastsat følgende Puncter: H. 1. Denne Udlevering skal finde Sted i Henseende til alle de Personer, som beskyldes for crimen læse Majestatis eller Landsforræderie, Mordere, Røvere, Mordbrændere, Falsknere, Tyve, svigagtige Fallentere, falske Vidner og Deserteurer. 5. 2. J Henseende til falske Myntere er man bleven enig om, at den, som, efter at have gjort sig skyldig i den Forbrydelse at eftergiøre den ene af disse Regieringers Mynt, enten virkelig eller repræsentativ, findes at være i den andens Stater, skal, hvilket endog Stedet maatte være, hvor Forbrydelsen er bleven begaaet, udleveres til den af disse Regieringer, hvis Mynt eller Papirer der gielde som Mynt, han maatte have efter gjort, det eneste Tilfælde undtagen, hvor det reclammerede Jndivid maatte befindes at være Undersaat af den Regiering, til hvilken Reqvisitionen skeer, i hvilket Tilfælde han bør vorde dømt af hans egen Souverain og straffes efter hans Lands Love. 5. 3. Enhver Person, som begiver sig fra det ene Land til det andet, uden at være forsynet med et anordningsmæssigt Pas fra det Steds Øvrighed, hvorfra han kommer, eller som ikke paa en authentisk Maade kan giøre Rede for Bevæggrunden til sin Ankomst, skal blive anholdt og fastsat saalænge, indtil tilstrækkelige Oplysninger i Henseende til ham kunne blive indhentede. Dog skal Virkningen af denne Bestemmelse ikke udstrækkes til de rolige og umistænkelige Beboere af de respective Grændser, da begge Regieringers Hensigt ingenlunde er, at underkaste den Handel eller Samfærsel, som finder Sted imellem disse, nogen Tvang eller Afbrydelse. H. 4. J de Tilfælde, hvor, i Kraft af de foregaaende Artikler, Personer, som enten ere Forbrydere eller mistænkte derfor, blive paagrebne, skal Øvrigheden paa det Sted, hvor Anholdelsen maatte være gjort, sørge for den Fanges Underholdning; men naar Udleveringen paafølger, skil Omkostningerne for den udleverede Persons Underhodning og Transport erstattes af den Regiering eller Øvrighed, som modtager ham. H. 5. Unde Benævnelsen af Deserteur forstaaes ethvert Jndivid, som tienende i den ene Souverains Armee eller Flaade gaaerover paa den andens Grund for at unddrage, sig fra sin Tienestes Pligter. H. 6. All de Love og Anordninger, som angaae Paagribelseng Anholdelsen af det ene Lands Deserteurer, skulle ligledes tiene til Regel for det andets Deserteurer. Føleligen skulle disse paagribes overalt, hvor de forefindes og blive udleverede med alt det, som de have taget med sig. De Civile eller Militaire Embedsmænd der hve Anholdelsen har fundet Sted, skulle derom i den muelig korte Tid underrette Øvrigheden eller den militaire Commandant i det nærmeste Sted i det Land, hvorfra Deseteuren kommer, og dertil føie de Efterretninger, de hve kunnet forskaffe sig, enten ved den An holdtes Forklæring eller paa andre Maader. H. 7. For at lette Udførelsen af Bestemmelserne angaaende deme Artikels Gienstand er det bleven fastsat, at begge Hoferne nærmere ville blive enige om at indrette en directe Coespondence imellem deres respective Staters civile og militire Øvrigheder, paa det, at det ikke maatte være nødvenligt, for at udvirke en Forbryders eller Deserteurs Paaribelse eller Udlevering, først at skride til ministertel Reqvisition, hvilken, med Hensyn til begge Landes geographiske Beliggenhed, ofte vilde foraarsage et stort Tidspilde. H. 8. Da de Grundsætninger, som ere fremsatte i de foregaaende Hs. kunne ved Tiden og Omstændighederne være at underfaste nogle Modificationer, saa skulle Bestemmelserne angaaende Forbryderes og Deserteurers Udlevering ikke forblive i Kraft længere end i et Tidsrum af 15 Aar, og mar dette Tidsrum er forløbet, skulle begge Regieringere atter blive enige om, enten at forlænge Virkningen af de nu antagne Bestemmelser, eller at modificere dem. H. 9. Eftersom dinne separate Artikel er at ansee som udgiørende en Deel af den i Dag afsluttede Fredstractat, og som om den deri var indført Ord til andet, saa skal den, i det Tidsrum som er bestemt for dens Vedvarelse, have samme Kraft og Styrke som Traktaten; den skal fra begge Sider vorde ratificeret, og dens Ratificationer være indbegrebne under selve Traktatens. Dets til Bekræftelse have vi, Befuldmægtigede af Hs. Majestæt Kongen af Danmark og Norge og af Hs. Majestæt Kongen af Sverrig, undertegnet nærværende Separat-Artikel, og ladet den forsyne med vores Segl. Skeet i Jønkøbing de tiende Dag i December Maaned, Aar efter Christi Byrd, et Tusinde, otte Hundrede og ni. Niels Rosenkrantz. Carl Gustav Adlerberg. (L. S.)(L. S.)