Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-02-27
Fra Hannover skriver Man, at den hidtilværende Krisis nu er lykkelig overstaaet. Ved en officiel Bekjendtgjørelse har Publikum faaet den beroligende Efterretning: at Diferenzerne imellem de store Magter om beeuropæiske og tydske Anliggender ere mindelig bilagte i Wien den 12te d. og at de for Kongeriget Hannover opnaaede Fordeele snarest muligt ville blive bekjendtgjorte. For Koureren indtraf var her givet befaling til hastig at proviantere Fæstningen Stade og at sammendrage de hannoverske Tropper, hvilket alt dog nu igjen er kontremanderet. Om den imellem Preussen og Hannover saaledes trufne Overeenskomst har Man allerede i Berliner Tidender en udførlig Beretning fra Wien. Det væsentligste deraf er, at Storbrittannien havde i sine med de Allierede sluttede Konventioner betingetsig en Udvidelse for Hannover, som efter Beliggenheden allene kunde opnaaes ved de preussiske Provindser imod fuldkommen Erstatning. De brittiske Subsidier og Leverancer af Krigsfornødenheder havde des uden gjort det muligt, i Slig en Hast at danne saa store og vel udrustede Hære, hvorfor saavel Tydskland overhovedet som Preussen isærdeleshed kunde tykke den Redelighed og Liberalitet, hvormed Engelland heri havde opfyldt sine Forpligtelser, for en stor Deel af Krigens seierrige Udfald. Preussen aftræder desaarsag, foruden Hildesheim, endnu Goslaar, 22,000 Mennesker i den nordlige Deel af Lingen og Münster, samt Ostfries, land til Hannover, og faaer igjen, foruden de nye Provindser ved Rhinen, det i Altnerk indsluttede Amt Kiøtze, Amtet Ellingtrode, Reckeberg og nogle Byer, ligesom Hannover desuden lover at anvende sin gode Tjeneste for at udvirke det en Tiltuskning af Calvorde Walkenried og andre brunsvigske Enclaver (Lande, som ere indsluttede i en anden Magts Bebeet). Seiladsen, paa Ems bliver fælleds for begge Lande, og preussiske Undersaatter kunne holde Pakhuse i Emden og herfra handle direkte paa Udlandet. Vinder Hannover herved Nordsøens Kyster i Ostfriesland og den umiddelbare Forbindelse med Holland da taber Preussen desuagtet Jntet i sin Handel, thi i Fredstider kan det, som meldt, benytte Havnen i Emden som om det endnu befad samme, og i Krigstid staaer det altid den største Søemagt frit for, at spærre enhver Havn hvem den end tilhører. Ostfrieslands Jndvianere har Preussen udtrykkelig forbeholdt deres Privilegier i Fremtiden, hvorimod Tiderne vilde have gjort det nødvendigt, at lade dem bære lige Byrder med deres forrige Landsmænd, hvis de vare forblevne under Preussen. Tilsidst gives dem, som beklage Skilsmissen fra deres Medborgere, at betænke, hvor yderst vigtigt det er for den store Masse af Preusser=Staten, at besidde Oderens dybeste Udløb, Penefloden og den vigtige Station Stralsund og Rugen (!), hvor Landgange ere saa let mulige, og hvis Erhvervelse blive saameget lettere ved Muligheden af at kunne tilbyde, foruden andre Fordele, i det mindste nogle passende Lande for dem. Videre maae de betænke, at Preussen nu igjen forener omtrent 100,000 Undersaatter imellem Rhin og Maas med sig, som det har besiddet to, ja tre Gange længere end Ostfriesland, at det ingen bestemt Ret havde til dem, da det allerede 1801 fik Gotgjørelse derfor, og at endelig Forsonlighedsaanden, der forener Stateraved gjensidig Eftergivenhed, langt vissere fremme Almeenvellet, end Egoismin, der saa gjerne vil tillyve sig Navn af den urigste Petrotisme, men paa Enden forspilder alle Fordeel just for i den ingen vil opofre.