Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-07-31
Frankerig. Man har nu Vished om, at General Tretzel har i Nærheden af Oran havt en ulykkelig Kamp med den arabiske Emir, Addel Kadet, som længe havde været de Franskes Allierede, men i den sidste Tid var kommen i Strid med Generalen, fordi han vilde tvinge to arabiske Stammer, der ved Algiers Erobring havde underkastet sig Franskmændene, til at erkjende ham for Overherre. Da han med Magt vilde sætte sine Fordringer igjennem, forlangte begge disse Stammer Hjælp af Gen. Tretzel, som ikke troede at burde afslaae deres Begjering. Der giver Moniteuren ham ogsaa Ret, men misbilliger, at han med en altfor ringe Styrke vovede sig mod Addel=Ka ders i høi Grad overlegne Magt. Af General Tret gels egen Rapport, dateret: Atzev d. 29de Juni, seer man, at Kampen begyndte d. 26de; at den paa den første Dag havde et ret heldigt Udfald; men at Generalen desuagtet, efterat d. 27de var hengaaet med frugtesløse Underhandlinger, besluttede, for de Saaredes Skyld, at marschere til Arzev og der indskibe disse til Oran. Paa denne Marich blev han d. 28de angreben af den overlegne Fiende; hans Folk kom i Uorden; Bagagen gik for Størstedelen tabt; dog lykkedes det Artilleriet at redde Skotset, og Artilleriets Tapperhed, tilskriver han især, at Tilbagetoget ikke udartede til en fuldstændig og uordentlig Flugt. Han tillægger ogsaa sine Adjutanter og Generalstabs-Officerer en særdeles Ros for deres Forhold under denne ulykkelige Fægtning. General Tretzel anslaaer dog kun det hele Taktil 262 Døde og 308 Saarede; blandt de Første nær ner han Oberst Ondinot, hvis Fald ikke var uden Jndflydelse paa Slagets Gang. Han slutter sin Rapport med Ord, der gjøre Manden Ære: han tilstaaer, at han har vurderet sine Kræftet for høit og Arabernes for lavt; han mener vel, at denne urigtige Vurdering kan noget undskyldes ved Udfaldet af alle de tidligere Kampe, hvori han har deeltaget i Aftika; men han erklærer tillige, at han dybt følet Vægten af det Ansvar, han har paadraget sig, og derfor, uden Knurren, underkaster sig Regjeringens Beslutninger; hvorimod han med Varme anbefalet de Tappre, som udmærkede sig i Kampen, til fortjent Belønning. Arabernes Tab skal dog være langt større, Moniteuten angiver det endog til 3000 Mk. og føier til, at ogsaa Abdel=Kader har fundet sig foranlediget til at trække sig tilbage. - Handelstidenden fortæller, at det nu er Alvor med Hr. Thiers's Udtrædelse af Cabinettet, da han ikke længere kan udholde der. Guizots og Broglios overvægtige Jndflydelse. Andre Blade benægte Rigtigheden heraf og paastaae tværtimod, at Hr. Thiers har netop for Øieblikket Mere at sige hos Kongen, end nogen af hans Colleger nogensinde har kunne tose sig af, og at han navnlig, da Cabinettet havde fundet det nødvendigt at festligholde Juliddagene iaar med en større Glands, end den af Deputeerikammeret tilstaaede tarvelige Sum kunde frembringe, har anvendt sin Jndflydelse til at formaae Kongen til at give et Tilskud af sin Civilliste. Forsvaret for Lyoneserne er blevet fortsat; men de andre Advocaters Foredrag falde igjennem i Sammenligning med Hr. Favres, ikke at tale om, at enkelte ved deres Smig ten for Pairsretten have paadraget sig almindelig Misfornøielse. Da saaledes Aprilsagen for Øieblikket ikke spændet Parisernes Opmærksomhed, er denne bleven henvendt paa en vistnok mærkelig Criminalsag. En 27 aarig Chirurg, Bancal, havde forelsket sig lidenskabelig i en Kjøbmand Priollands ægteviede Hustru, som han i Barndomsaarene havde kjendt, og hans Lidenskab blev, efter nogen Modstand fra hendes Side, gjengjældt. Begge disse forrykte Mennester besluttede at døe med hinanden, og i Ægtemandens Fraværelse reiste de til Paris, forat iværksætte denne Beslutning. Efterat de der havde levet med hinanden et Par Uger, skrede de til Udførelsen. Chirurgen aabnede nogle Aaret paa den Elskede, som vilde døe med fuld Bevidsthed; da dette gik for langsomt, gav han hende Gift, og selv en Portion deraf og lagde sig ved hendes Side; men da heller ikke Giften vilde virke hurtig nok, stødte han, efter hendes Begjering, sin Lancet i hendes Hjærte, og gav sig derpaa selv adskillige Saar. Disse vare imidlertid ikke dødelige; en Ven, som han skriftlig havde tilmældt sit gruelige Forrehavende, var ilet til Paris og fandt ham endnu levende; nu er han, efter at have gjort et nyt frugtesløst Forsøg paa at skille sig ved Livet, helbredet, og hans Sag svævet i denne Tid for Retten.