Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-06-27
Republikens oprigtige Tilhængere havde andre Tanker. Førend de sønderbrøde Verdens Lænker, vilde de sikkre deres eget Lands Frihed; førend de overfaldt udenlandske Despoter med Krig, vilde de føre Krig med den Tyrann, det forraadde dem; især da de vare overbeviiste om at en Konge er kun en slet Veyviser, naar det gielder om at anføre et Folk til at forskaffe sig almindelig Frihed, og at det tilkommer Fornuftens Magt, og ikke Vaabnenes, at forplante vor ærefulde Revolutions Grundsætninger. Frihedens Venner søgte fra første Tiid af de sikkerste Midler til at skaffe den Triumph. vore Fienders Agenter omfavne den kunn, for at dræbe den. De der i Slutningen af Aaret 1791 vilde sønderbryde alle Sceptere i Verden, og som vexelsviis ere snart udsvævende, snart sindige, prædike Svaghed og Søvn der, hvor der behøves Aarvaagenhed og Mod, og derimod Forvovenhed og Overdrivelse der, hvor det kommer an paa Klogskab og Varsomhed, de ere just de samme, der i August 1792 gjorde sig Umage for at afværge det Hug, der kastede Tyrannens Scepter til Jorden. Revo lutionsvognen ruller frem paa en gjevn Grund de have villet standse dem paa en god Vei; de drive den voldsom ud paa farlige Veie, og søge at slaae den i Stykker ved Maalet. Dette er de falske Patrioters Karakter, dette er de af de fremmede Hoffer besoldede Efmissariers Forretning. Paa disse Træk kan Folket kiende dem. Vi ville nu igien forfølge de res onde Anslag. Den Tidspunkt var kommet, da den Brittiske Regiering, efterat den havde opvakt saa mange Fiender imod os, havde besluttet selv offentlig at træde i Forbundet; men Nationens Villie og Oppositionspartiet vare dette Ministerens Foretagende imod. Brissot lod den forkynde Krig; man forkyndte og Holland den; man erklærede ligeledes Spanien Krig, siden vi vare aldes ikke færdige til at stride med disse nye Fiender, og den Spanske Flaade laae i Beredskab til at foreene sig med den Engelske. Med hvilket nedrigt Hyklerie udpyntede ikke Fyrræderne de foregivne Fornærmelser, der vare tilføiede vore Gesandter, der forud vare aftalte imellem dem og de forenede Magter, Med hvilken Driftighed opfordrede de ikke Nationens Værdighed, som de saa uforskammet dreve Spot med O de Nedrige, de havde reddet den Preussiske Despot og hans Armee, de havde giødet Belgien med Frantsosernes reene Blod; de talede kort tilforn om at municipalisere Enropa, og stødte de ulykkelige Belgier tilbage i deres Tyranners Arme; de havde overladt vore Fiender vore Skatte, vore Magaziner, vore Vaaben, vore Forsvarere; forvisset om deres Understyttelse, og stolt af saamange Forbrydelser havde den skarnagtige Dumourier vovet at true Frieheden endog i dens Helligdom. O Fædreneland, hvilken beskyttende Guddom har dog kunnet rive dig ud i disse Forbrydelsers og Ulykkes Dage af den umaalelige Afgrund, der var aabnet til at opsluge dig, da dine utaknemmelige Børn, forbundne med dine utallige Fiender, stødte deres mordiske Hænder, i din Barm, og syntes at rives om dine adspredte Lemmer, for at overlevere dem, dryppende af Blod, til de vilde imod dig sammensvorne Tyranner; i disse gyselige Dage, da Dyden var forviist, og Troløshed var kronet, da Bagtalelsen triumpherede, da dine Havne, dine Flaader, dine Krigshære, dine Fæstninger, dine Forvaltere, dine Befuldmægtigede, da alt var solgt til dine Fiender, Det var ikke nok, at man havde væbnet Tyrannerne imod os man vilde og paadrage os Nationernes Had, og giøre Revolutionen afskyelig i Verdens Øine. Vore Journalister stode i fremmede Hoffers Sold, ligesom vore Ministere og endeel af vore Lovgivere. Despotisme og Forræderie afmalede det Franske Folk for alle Nationer, som en ephemmerisk og foragtelig Hob, og Republikens Fødestad som en Røverhule; den herlige Frihed blev fremstillet, som en liderlig Hore. For at giøre Troeløsheden fuldkommen, søgte Forræderne at bevæge Patriotismen selv til ubesindige Skridt, og tillavede selv Materie til deres Bagtalelser. Skiulte med alle Laster, beskyldte de Dyden for dem, hvilken de kastede i Fængsel, og tilskreve Fædrenelandets Venner deres egen Udsvævelse, da de dog vare sammes Hevnere eller Offere. Foreningen i mellem de mange mægtige og bestukne Menneskeer, der tillige overlode alle Regieringens Springfiedre, alle Rigdomme i troløse Hænder, var Skyld i, at den Franske Republik ikke fandt een eneste Forsvarer meere i Europa, og den fængslede Sandhed kunde ikke finde nogen Ud ve til at komme uden for Frankeriges Grænde fer, eller Murene og Paris. De have især beflittet sig paa at sætte Parises Meening imod den øvrige Republik, og den heele Republiks Meening imod de fremmede Nationers Fordomme. Der gives to Midler til at forderve alting; det ene er, at giøre virkelig onde Ting. og det andet, at giøre Ting, der i sig selv ere gode, slet eller paa urette Tiid. De have vexelsviis betient sig af disse Midler. De have især ført Fanaticismens Dolk med ny Kunst. Man troede undertiden, at de vilde udrødde den; men de vilde kun bevæbne den, og ved Religionsfordomme drive dem tilbage, der ved Moralens og den offentlige Lyksaligheds Grundsætninger vare bragte over til vor Revolution. Dumourier opmuntrede vore Nationalfrivillige, i Belgien til at plyndre Kirkerne, og lege med de Sølvhelgene, og denne Forræder lod paa samme Tiid Religionsmanifester udgaae, der anstode Ypperstepræsten i Rom, og gjorde Frantsoserne afskyelige for Belgierne og det menne skelige Kiøn. Brissot deklammerede ligeledes i mod Præsterne, og fremmede Præsternes Oprør i Syden og Vesten. Hvor mange Ting har ikke Folkets sunde Forstand anvendt til Frihedens Beste, hvilke vore Fienders troløse Emissarier havde optænkt til dens Fordervelse!