Aalborg Stiftstidende, 1844-09-15
Fædrelandet. Aalborg, den 15de September. Stænderforhandlingerne om almindelig Værnepligt. (Sluttet fra igaar)."Jeg skal ikke bemærkede Ree fremdeles - videre indgaae paa at undersøge en saadan Militsindretnings indre Beskaffenhed; hertil mangler der mig vistnok aldeles Sagkundskab, men at en væbning paa denne Maade lader sig udføre, fremtræder af flere Data, og er udviklet af Forfattere, hvilke man dog vel ikke vil kunne nægte Sagkundskab og Ret til at tale i denne Sag, fordi de ei have indfuget de strængere militaire Begreber og kun villet følge en deri begrundet Retning. Derimod mangler der os her den fornødne Oversigt til at kunne bedømme de pecuniaire Kræfter, der udfordres til Militsindretningens Jndførelse. Naar man selv ved et flygtigt Øiekast seer hen til de overordentlige Pengendgifter, det nærværende Militairbudet udviser, skulde det jo rigtignok synes, som om en ny væbning ikke vilde absordere større Midler, imidlertid maatte hertil først haves oplysende Materialier for at kunne komme til en sikker Bedømmelse af de forskjellige væbningssystemer og deres Anvendelse paa vore Forhold. Dog at temporisere denne Sag saa meget eller stille den saa længe i Beto som foreslaaet er, fandt han ei aldeles rigtigt eller ønskeligt. Spørgsmaalet om almindelig Værnepligt er et af de første, der har beskjæftiget Folket og Stænderne fra disses første Indretning, uden at det endnu gjennem disse mange Drøftninger er kommet til noget Resultat, og uden at man endnu har faaet lettet det Aag der som en Tyngde har hvilet paa Bondestandens Skuldre, medens Landets Forsvarspligt burde være et Hædershverv for alle Samfundsclasser. Fra Regjeringens Side vil det nu vistnok heller ikke være vanskeligt, let og hurtigt at tilveiebringe de Materialier, der attraaes, da der nu i et langt Tidsrum har været forberedet, skrevet og udarbeidet saa meget, der dog maa give en beqvem Adgang hertil. Han ansaae det derfor ønskeligt, om man vidste et Middel til at afkorte den Tid, der nu atter stilles noget meer i det Fjerne, og dette vilde muligt kunne skee derved, at Regjeringen atter forelagde Sagen, med alle ønskelige Materialier til dens Bedømmelse, i den extraordinaire Stænderforsamling, som vi jo nu ikke kunne tvivle om, vil blive sammenkaldt i 1845. Denne Forsamling vil komme til at beskjæftige sig med de vigtigste Stats- og Samfnudsforholdes Ordning, altsaa give Forberedelsen til en national og politisk Regeneration, der som vi haabe, vil bære en constitutionel Udvikling i sit Skjød Et saa nationalt Anliggende, som det, der gjælder almindelig Væbning til hele Landets Forsvar, turde derfor vistnok passende kunne melde sig som Fadder ved Constitutionens Vugge At Militsindretningen, som Lüttichau sagde, ikke havde vakt nogen Jnteresse for sig i de tydske Stater, fandt han ganske naturligt, men kunde heri ikke see noget Argument for vore Forhold. En Militsindretning - sluttede han - maa nemlig have et nationalt Præg, men det kan den i Tydsklands sønderlemmede Stater, hvis Politik er repræsenteret i Forbundet, og som derfor hver for sig mangle den nationale Selvstændighed, aldrig erholde. Desuden har hver tydsk Stat allerede en militair Forbundspligt at yde, og et blandet Væbningselement vilde derfor neppe kunne tænkes. Hertil kommer vel endnu ogsaa, at man i de øvrige tydske Stater er bleven afskrækket af den Maade, hvorpaa den almindelige Værnepligt er bleven indført i Preussen, og som der har skabt en almindelig Soldateske, der neppe i Preussen selv har nogen Sympathie for sig eller i andre Stater, vil kunne vække nogen saadan, Forøvrigt er ogsaa Tydskland det Land, hvis Statsindretninger neppe staae i Samklang med hvad vi eftertragte, og hvorfra vi vel mindst skulle hente Mønstrene til Udvikling i vore indre Forhold." Tage Müller respecterede de Bevæggrunde, som havde ladet Benzon foreslaae Oprettelsen af særlige Corps, men kunde ei andet end ansee det Mislige ved Forslaget for overveiende, da Formuesomstændigheder skulde være Betingelse for Jndlemmelsen. Heller ikke troede han, at Forældre kunde siges at have nogen sikker moralsk Garanti for, at deres Børn netop da vilde komme i Selskab og Forbindelse med dem, som have den ægte Dannelse, og som ere isandhed moralsk og religieust opdragne, fordi de kom i Forbindelse med Børn af mere formuende Forældre; disse have nemlig ofte en vis Fernis eller Colorit uden egentlig Dannelse, og de kunne derfor ligesaa godt, som de Fattiges Børn, være besmittede af Udyder, og forfaldne til slette Sæder." Grønbed talte et Par Ord for sine Landvæsenselever og for de videnskabeligt (!) oplærte Landvæsensditto, for hvilke Jngerslev havde stillet et hjælpende Amendement. Boserup talte for en Militsindretning og for Nyholms Amendement og tillige for et af ham selv stillet billigt Amendement om, at det, da allerede 8 Aar ere hengaaede med Ventilationer om, paa hvad Maade almindelig Værnepligt lader sig indføre, og endnu 2 a 4 Aar ville medgaae inden den kan blive indført, maa blive kundgjort, "at almindelig Værnepligt erkjendes at skulle indføres, og at de hidtil befriede Personer, der den 1ste Januar 1845 er have opnaaet 18 Aars Alderen, skulle være de Regler underkastede, som den derom udkommende Lov vil indeholde." Køster bemærkede bl. A.: "Naar Udkastet hjemler en almindelig Værnepligt, som dog ialmindelighed ei skal fordres opfyldt, og det derhos søger at bringe en heel Deel Fritagelser ind, som grunde sig paa Livsstillinger og Fødselsforhold, saa har det endnu, foruden disse Fritagelser, hjemlet en Ulighed, som er grundet paa, at alle de, hvem Værnepligten hviler paa, ei kunne benyttes til actio Tjeneste, men at det ved et Lotteri skal afgjøres, hvem der skal udtages til Tjeneste; dette har jeg tilsigtet at afhjælpe ved et af mig stillet Amendement, idet jeg har foreslaaet, at den, som ved Lodtrækningen bliver fri for Byrden, skal erlægge noget derfor." Jngerslev talte for to af ham foreslaaede Classer Fritagelser, hvormed den almindelige Værnepligt skulde forøges, den ene til Fordeel for Studerende, der, efter at have været ansatte som Huuslærere eller deslige, atter vende tilbage til Hovedstaden, og den anden for de foromtalte videnskabeligt dannede Landvæsenselever (man kan trøste sig med at denne Classe neppe vil blive meget talrig). With talte for Milits og havde selv stillet særlige Amendements i denne Retning, noget forskjellige fra Minoritetens Forslag. Rosenkrantz ansaae det for indlysende, at en Militsindretning ikke kan være til Landets Bedste, men troede det dog rettest, at der for Udkastet emanerede forudskikkedes de Materialier, der maatte ansees nødvendige til Sagens Bedømmelse samt til at kjende Bekostningen ved en velorganiseret Landmilits. Black havde stillet Amendement om, at den Ret, Udkastet hjemler, Sognefogder og Lægdsmænd til at faae Sønner frie, maatte bortfalde. Sognefogder, sagde han, have flere Fordele i forskjellige Retninger ligesom der ogsaa er Andet, der kan bevæge dem til at blive i deres Bestilling idet der nemlig undertiden vanker Dannebrogskors; og Sligt kan gjøre, at de gaae deres Foresatte under Øinene, og at de, skjøndt uduelige, blive i deres Post. Forsaavidt Jngerslev har søgt at gjendrive en Yttring af Kirk, og sagt, at Bøndersønnerne ere bedre skikkede til Cavallerister end Kjøbstadmændenes Sønner, da maatte han paa det Bestemteste benægte dette. Den ærede Deputerede sagde han - har i denne Henseende alene holdt sig til Hestene; ja, hvis den kongelige Tjeneste blot bestod i at passe Heste, saa var det en anden Sag; men der skal jo baade springes og klat tres og meget Andet, og ved saadanne Leiligheder taler man jo altid om de klodsede Bønderdrenge. – Naar Oberst Brock, til Styrke for sit Amendement har sagt, at Bonden ikke har nogen Livstilling, som det kan gjøre Afbræk, at han forrettet Tjeneste ved den staaende Armee som hidtil, da synes det mig, at Enhver i hvilkensomhelst Livstilling, og af hvilken Classe han saa end er, lider Afbræk derved, da de i den Tid, de maae gjøre Tjeneste, ikke kunne erhverve sig Noget. Og det maa jeg især lægge de ærede Talere paa Hjerte, at der er et gammelt Ordsprog, som siger, at Spurven har ligesaa stor Smerte ved at faae sit Laar brækket itu som Staldoxen." Forøvrigt maatte han henholde sig til Ny holms Amendements, da det efter dette dog er tænkeligt, at Noget kan komme ud deraf, medens Committeens Majoritet synes at have gjort Sagens endelige Afgjørelse fjernere. "Jeg troer sagde han – at naar man stiller en Foranstaltning, der er et saa almindeligt Ønske, i Bero, og forlanger saa mange Ting, som først skulle ordnes, førend den udføres, saa bliver man heri Forsamlingen vist aldrig tilfreds, og der bliver vel saa aldrig Noget af det Hele. Den, som ikke vil gaae, han siger altid. Der er en Ulv iveien og en Løve paa Gaden, som først maa jages af Veien. Her ere i Forsamlingen 44 Medlemmer, hvis Børn ere frifødte – jeg vil nødig bruge dette forhadte Udtryk, men da det synes at være saa almindeligt iblandt Folk, troer jeg ogsaa, at jeg kan bruge det og hvis disse 44 Medlemmer nu i denne Sag gaae ind paa Majoritetens Forslag, vilde det isandhed være en iisnende Kulde ovenpaa den stærke Varme, som Stænderne i 1836 havde for almindelig Værnepligt, og jeg troer neppe, at der nogensinde kommer en større Humanitet tilstede i Forsamlingen end dengang." Disse Yttringer foranledigede Præsidenten, skjøndt det synes os uden tilstrækkelig Grund, tilat opstille det Spørgsmaal, om den Deputerede havde villet sigte Forsamlingens Medlemmer for ved Afstemningen at tage Hensyn til personlig Stilling og maatte han i saa Fald erklære de fremførte Yttringer for høist upassende. Hertil svarede Black: "Det er langtfra min Mening. Men jeg har følt mig pligtig at udtale min Overbeviisning, og den kan jeg ikke holde tilbage, om jeg end skulde rømme Salen. Jeg veed meget vel, at naar Nogen rører ved Forsamlingen, da en det den høitærede Præsidents Pligt at tage Ordet; men . . . . Præsidenten afbrød den Deputerede, som han ansaae ikke at have holdt sig til Spørgsmaalets Besvarelse, og erklærede gjentagende hans Yttringer for høist upassende. Dahlerup stemte for Blacks berørte Amendement og Vandborg erklærede sig for det af Nyholm stillede. Bøggild tog et Amendement, han havde stillet om ydende Erstatning for Frilodstrækning, tilbage og henholdt sig til det i lignende Retning, men noget hensigtsmæssigere, af Køster stillede. Committeens Majoritetsmedlem Friis udtalte sig om det Utilraadelige og Betænkelige i en Militsindretnings Jndførelse. Betzer fandt, at en Militsindretning er at anbefale, dog at det maatte blive Nødvendighed forud til dette Øiemed at nedsætte en Undersøgelsescommission; men tilføiede han med god Grund - det vil derved meget komme an paa, om denne Commission kommer til at bestaae ene af ældre Militaire, der vel kunne have fortrinlige Kundskaber til at ordne en Armee paa den nuværende Maade, men mulig ikke, maaskee endog med den bedste Villie, formaae at rive sig løs fra hvad de, fra den tidlige Ungdom have vant sig til at ansee som det ene Rette; eller og Commissionen, som de jydske Stænder allerede 1836 foreslog, kommer til at bestaae af kyndige baade Militaire og Civile, thi kun paa denne sidste Maade kan man vente Sagen belyst fra dens Hovedpunct: Landets Forsvars hensigtsmæssige Organisation paa den for Staten mindst bebyrdende Maade. Holst havde stillet det eneste subsidiaire Amendement, der kunde tilfredsstille Lighedsbegrebene, navnlig, at alle de i Udkastet nævnte Undtagelser for Tjenesten i Linien og Krigsreserven bortfalde. Han yttrede i denne Anledning: "Ved Sagens foreløbige Behandling yttrede jeg udtrykkelig, at ved mit Amendement blev ikke tilsigtet Forandring i Stillingsberettigelsen, eller i den Ret, at kunne opfylde Værnepligten ved de forskjellige Corps, som nu haves, eller herefter oprettes. Amendementet gaaer ud fra samme Anskuelse som Minoritetens Amendement under Nr. 1, og jeg seer sandelig ikke nogen afgjørende Grund imod dets Udfør barhed, imedens det derimod er aldeles afgjort, at Retfærdigheden bedst fyldestgjøres, naar Udskrivningen udstrækkes ligge til alle Classer. Den ærede Referent har anført, at ethvert Seed, hvor almindelig Værnepligt er indført, finde Undtagelser Sted. Jeg veed just ikke, om disse Undtagelser ere af saadan Omfang og Beskaffenhed som de, der indeholdes i det foreliggende Lovudkast, men der vilde vist være mindre derimod, naar Undtagelserne indskrænkede sig til det moralsk Tiltalende, om jeg saa tør udtrykke mig, eller til det som i alt Fald Pietetsfølelsen billigede, f. Ex. Fritagelse for en afdød Familie=Faders ældste Søn, da denne, uden Hensyn til Familiens Stand eller Stilling, maa ansees som dens Overhoved og Forsørger; men om saadanne Undtagelser handler kun Lovudkastets § 28, og denne har en anden og mere local Retning. Jeg har tidligere udtalt mig for, at Danmarks Forsvarsvæsen vil kun kunne fuldstændig opnaaes ved almindelig Værnepligt, grundet paa Folkevæbning, da derved fremgaaer det eneste Middel til, at bringe en mindre Stats Forsvarstyrke i tilstrækkeligt Forhold til en fremmed Angrebsmagt, og jeg behøver vist neppe at paapege, at i Farens Stund vil Statens Frelse væsentlig være afhængig af at ikke Mistilliden til vore Kræfter svækker Nationalfølelsen, Men jeg nærer den Fortrøstning, at et fuldstændigere og bedre Lovudkast vil blive Stænderne paany forelagt, og da haabe vi til et heldigt Resultat." Minoriteten, den dygtige og principfaste Sognefoged Jacobsen, talte endnu for sit Dissentsvotum. Ved første Øiekast - sagde han 4 kunde det maaskee synes at røbe en alt for høi Grad af Selvtillid, naar jeg fra mit Standpunct i Samfundet har tilladt mig at gjøre Forslag som de foreliggende; men ved at tage Forholdene under nøiere Overværelse, haaber jeg at en slig Anskuelse vil tabe sig. Jeg har troet – hvad ogsaa de mange til Forsamlingen indkomne Andragender bekræfte – at der er et vidt udbredt Ønske i Nationen om en Jndretning, som den af mig foreslaaede, og til et saadant virkeligt nationalt Ønske bør der dog vistnok tages noget Hensyn, saameget mere, som en saadan Indretning allerede tidligere af mange i Faget Kyndige, baade i Tale og Skrift, er bragt i Forslag, og erklæret for realisabel, ligesom den ogsaa skal være indført andetsteds. Dette maa vel og kunne tjene mig til Bestyrkelse eller Undskyldning, saa meget mere som jeg kun har givet et Omrids af det Attraaede, og ikke foreslaaet noget Bestemt. Saavidt jeg har forstaaet Forhandlingerne i den nærværende slesvigske og den sidste Roeskildske Forsamling, har man ogsaa disse Forsamlinger sympathiseret med en Jndretning af det af mig foreslaaede Slags. Den ærede Referent har vel formeent, at det af den Deputerede for Odense, Kammerherre Abrahamson, i sidste Roeskildske Stænderforsamling indbragte Andragende, ikke gik ud paa en saadan Indretning. Hvad Benævnelsen og Organisationen angaaer, da forholder dette sig vel og saa; men i Principet forekommer det af ham Foreslaaede mig at være det Samme, som det, jeg har bragt i Forslag, hvad der og synes mig at fremgaae af hans egne Yttringer. Han har saaledes sagt (Roesk. Stændert. for 1842, S. 882) at vi selv paa vort Bornholm have et herligt Exempel paa hvilken Kraft der i denne Retning kan udvikles, naar man vil, og sammesteds foreslaaer han i sin Jndstillingspost iblandt Andet, at Forsamlingen skal indgaae med en allerunderdanigst Petition om: "at det maatte behage Hs. Majestæt Kongen i 1844 allernaadigst at lade forelægge Provindsialstænderne et Lovudkast til Jndførelsen af almindelig Værnepligt, paa Grundlag af Underviisning i Vaabens Brug af enhver vaabenfor Mand. Disse Yttringer forekomme mig at indvolvere Begrebet af Almeenvæbning, og at ogsaa flere af de Deputerede have opfattet det nævnte Andragende paa den Maade, synes mig at fremgaae af hvad de have sagt. Saaledes har en Deputeret, der forresten stemte mod en Committee i den paagjældende Sag, yttret (cit. Tid. S. 889). "Men jeg troer, at Kongen er saa overtydet, om at ingen vil være mod en almindelig Væbning, at der i denne Henseende ikke behøves nogen yderligere Forsikkring af Forsamlingen", og en anden Deputeret, der stemte for en Committee, siger (S. 901) at han som Danmarks Søn kun i almindelig Væbning saae Frelse mod væbnet Vold, som uforudseet kunde bryde ind over Landet. Endnu flere Talere yttrede sig i lignende Retning. Rosenørn erklærede sig imod Ree's Yttringer om at intet fast Princip gik igjennem Lovudkastet, da han tvertimod troer, at Udkastet har fulgt et meget fast Princip, og saa fuldstændigt og conseqvent som muligt gjennemført dette. "Udkastet sagde han - indicerer sig som en Lov om en almindelig Værnepligt, og det har heller ikke undtaget nogen Stand, fra denne Pligt. At Udkastet har opstillet en heel Deel Undtagelser, er en naturlig (1) Følge af Beskaffenheden af flere Livsstillinger, der gjøre det umuligt for den Vedkommende, personlig at opfylde Værnepligten; men det er ingen Standslettelse, som Udkastet indrømmer, det er kun en conseqvent og lige for Alle gjennemført Lettelse for Jndivider, og Enhversomhelst, der har opdraget (eller, vi kunne maaskee tilføie, kunnet opdrage) sin Søn til en af bine Stillinger, faaer ham fri for Værnepligten." Commissarius fandt det uventet, at der under den endelige Behandling var fremkommet saadanne Yttringer om Udkastet som den foreløbige Behandling ikke havde ladet formode, og udtalte sig imod de af Schytte fremsatte Yttringer om den almindelige Utilfredshed med de Grundsætninger, hvorpaa Udkastet er bygget, og den Utilbøielighed, Regjeringen formeentlig havde viist mod at indgaae paa Folkets Ønsker. Han meente, at de fleste Sagkyndige havde yttret sig tilfredse med den nærværende Armeeorganisationsmaade og at kun et enkelt af Minoriteten paaberaabt Skrift (Capitain v. Müllens) havde udtalt sig i modsat Retning. Dette Skrift kjendte han og havde læst det med sand Tilfredsstillelse, thi, tilføiede han, efterat have seet, hvorledes Forfatteren, med den bedste Villie (!) til at finde Feil ved Udkastet. ikke har kunnet bringe det til Meer og hvorledes han under disse Bestræbelser er forfalden i de aabenbareste Modsigelser og Urimeligheder, er jeg langt meer, end jeg forhen var, bleven overbeviist om, at Udkastet paa en i det Væsentlige tilfredsstillende Maade har løst sin Opgave." Efter paa denne eiendommelige Maade at have udtalt sig om dette Skrift og dets Forfatter og beklaget den Grundvold, hvorpaa Oppositionen imod Udkastet stod, naar den, som det lod til, var støttet paa hin Forfatters Fremstilling, yttrede han, at han efter den Gang, Discussionen havde taget, nu neppe ansaae det tvivlsomt, at der vilde blive stillet Andragende om at Udkastet ikke fortiden maa udkomme og at Regjeringen derefter vel vilde være villig til paany at forelægge Sagen, men at han dog ikke troede, at man derved vilde komme Maalet nærmere. At den borgerlige Lighed var iagttaget ved det nærværende Udkast, fandt han aldeles indlysende og dette forekom ham at være aldeles principmæssigt saa at han fandt det fuldkommen ugrundet, naar den anden Deputerede fra Aalborg der havde savnet et saadant Princip. Han søgte derpaa at vise, hvorledes de Stillinger, der medføre Fritagelser, ere lige (!) tilgængelige for alle Classer og at den første Deel af Undtagelserne ere i umiddelbar Faveur af Bondestanden." Det var ham saaledes ubegribeligt, hvorledes Nogen kunde sigte Udkastet for endnu ikke at have villet nedrive den Skillevæg, der adskiller den personlige Bondestand, fra de øvrige Stænder og sluttede han dette Afsnit af sin Tale – naar en Forfatter har advaret Bondestanden, imod at gaae ind paa Udkastet, saa troer jeg ikke, at dette hidrører fra nogen sand (!) Kjærlighed til Bondestanden, hvorimod det kan have sine andre Grunde. Denne Forfatter, som Commissarius saaledes søger at charakterisere, skal nok være Tscherning i Anledning af dennes Yttringer imod Udkastet, men om Forfatterens naturlige Opponent end maatte have opfattet hin Advarsel paa den betegnede Maade, saa er det dog tilvisse at beklage, naar en kgl. Commissarius, selv i Harme over en Modstanders Yttringer, troer ikke at burde nøie sig med at angribe dennes Grunde, men ogsaa at mistænkeliggjøre ham for skjulte Grunde og saaledes gribe ind i anden Mands Motiver, som Jngen er berettiget til at dømme anderledes end de fremtræde.