Berlingske Tidende, 1752-06-19
No. 49. TS. Danske Kiøbenhavnske Hivender, Post Mandagen den 19 Junii. henge herved, derved er der hed de herdeSlutning paa Efterretningen om Hr. Paul Beck. saa skikkede han 12 Dage derefter sin Søn, Abbed Brenni at Beck skulde ikke nedgrave sit Talent, som han vel kiendte og 6 andre Personer til Churfyrsten af Mayntz, med Begiæring, at Beck maatte blive dem udleveret. Dog, da Beck alt forud havde faaet Nys om dette Gesandtskab, gav han sig den 29 Jan, paa Flugt igien, for at søge bedre Sikkerhed. Siden fik han at vide, at, da Churfyrsten havde givet hans Forfølgere den Tilladelse at maatte lede ham op, havde de randsaget heele Staden Maynz igiennem, og med fnysende Hæftighed søgt efter ham udi alle Klostere, Kirker og private Huuse, fornemmelig i den Vaaning, som han havde opholdt sig. Ja at de endogsaa havde gaaet uden for de ret sig ved at indgaae noget Forliig med ham. Men Beck. res Ordre, og foranstaltet ved alle Poster, at han maatte tages fast. Fienderne vare derforuden saa dumdristige, at for restille Churfyrsten og andre Stands-Personer, at Beck gik frugtsommelig med ende Anslag imod Hans Churfyrstel. Naade og Churførstendommet, som de tilforpligtede sig at gotgiøre saa snart som man fik Beck greben. Men all Randsag ning i Mayntz, Frankfurt Coblentz og den heele Egn ved Rhinstrømmen blev ilde spildt; thi Beck var imidlertid lykkelig sluppen til Holland. Den unge Prætor og Abbed Brenni udlovede 24000 Livres til hvem som alleneste kunde levere dem Beckes Skrifter. Da Prætoren fik at vide, at Beck opholdt sig i Amsterdam, kaldede han sit Gesandtskab hiem igien fra Maynz, som ogsaa adlydede hans naadige Ordre. Den 13 Mart. erholdt Beck et Brev under hans Kones Navn, men Abbeden havde med egen Haand skrevet det uden hendes Villie og Vidende, thi hans Skrift var Beck for længe siden bekiendt. Dette Brev var forseglet og paaskrevet ligesom Mad. Beckes plevede at være. J dette efterabede Brev blev Beck af sit formeente Hustrue eftertrykkelig advaret, at han ikke maatte publicere hans Facum. Abbed Brenni, hvi Veltalenhed syntes at blive gandske kraftes, lovede ogsaa i dette Brev, at, dersom Beck vilde skiøtte sig selv, saa vil de han under Haanden giøre ham all fornøden Tilstød, og bød ham sin Hyldest og Naade, med det Løfte, at han vilde hielpe ham til en Betiening igien, som skulde være minde Da nu denne Streg atter var slaaet feyl for Prætoren, besværlig end det Embede, han tilforn havde havt, paa de og efter saa megen Urolighed og Fortred vederqvæge sig igien Den 20 April fik Beck atter lige saa smigrefuldt et Brev fra Abbed Brenni, hvilket ogsaa den 21 Junii skeede. Copierne af disse Breve findes udi Anhanget til Beckes FartumSaaledes blev Skuepladsen af denne Tragvedie paa eengang forandret. Prætoren, hvis List og Practiker man havde tænkt der var ingen Ende paa, frygter nu for Beck, som var ellers en Brand i hans Næse, og tilbyder ham en honorable Fred, da han dog kort tilforn af Stolthed havde veg vilde ikke lide paa disse raadne Faldbroer, troende fuldt og fast, at man enten ved Tyrannie eller Forgift vilde sendt ham til de Dødes Rige. Derforuden var det ikke Prætoren, men Kongen allene, der kunde benaade ham, og hvor kunde Prætoren love ham en Betiening, da han var deserteret fra Galeierne, og derudover ey uden yderste Fare torde betræde den Franske Bund. Hvor kunde han meene det reedelig med ham, da han i de ovenmeldte Breve vilde giøre ham saa trorskytdig, at han skulde reyse enten til Wien eller til Bryssel, eller ogsaa til Engelland, for der at søge Hielp hos Ministrerne, paa det man deraf kunde taget Anledning til at udraabe ham for en Spion. Mon ikke Prætoren selv skulde været den første, som ved Forræderie vilde søgt at styrte ham ved disse Hoffer i den største Ulykke, Beck huskede nok, hvorledes Prætoren havde ladet ham tractere i Marseille. Ja paa den samme Tid, da han tilbød Beck Fred og Forligelsemaal, havde han atter sammenspundet et Forræderie imod Beck udi Amsterdam, hvor han vilde lade ham bortkapre og føre til Jndien. Her siger Beck, at den Skam og Tort, som Magistraten i Strasborg havde gjort ham, overgik alle de Velgierninger han af samme havde annammet, saasom han havde vederlagt godt nok hvad han haade nydt, i det hans Omhvagelighed og Arbeyd havde indrentet Magistraten hen ved giøre ved ham alt hvad hans Ære kunde tillade. Han til, en Million. Jkke at tale om hans Meriter imod Kongen, Staten og Staden. Jkke allene han, men ogsaa hans Hustrue og heele Slægt maatte crepere under Skam og Skiændsel, saasom en Mands ærlige Navn og Rygte overgik all Verdens Liggendefæc. Hans Fiender vare pligtige at give ham Opreisning paa Ære og Gods, som de saa blodtørstig havde frarøvet ham, samt fuld Satisfaction for all den Smerte og Tort de havde gjort ham. Og for at erholde dette paakalder han Guds Barmhiertighed, og den Allerchristeligste Konges Retfærdighed, samt alle Christne Potentaters Jntercession hos denne Monarch. Saa vidt gaaer Paul Beckes Skjebne indtil den Tid, da han i Holland lod sit Fa cum ved Trykken udgaae. Da nu siden den Kongelige Commission er sat i Strasborg, for at undersøge alle Prætorens onde Gierninger, hvorover saa mange Klagemaal ere indløbne, saa faaer Tiden at lære, hvad Satisfaction Beck skal erholde.