Berlingske Tidende, 1835-09-30
Spanien. Faa Lande paa Jorden frembyde saa interessante Epoker i Verdenshistorien, som de Gamles Hispania. Med et Fladeindhold af omtrent 9000 Qvadratmile og en Folkemængde, der fra over 30,000,000 Jndivider er smeltet sammen til mindre end 12,000,000 har det spillet glimrende Roller i det store Drama, men ogsaa underordnede. Hvo erindrer ikke med Enthusiasme de selvstændigeVolcianere og de tappre Saguntinere, der sprang i Luerne med deres Skatte, for ei at komme under deres Fienders, Carthageniensernes, Lag – Spanierne i den mauriske Periode, hvis begeistrede Tapperhed og Romantik lagde Grunden til hiin Middelalderens ridderlige Aand, der gjennemtrængte Barbariets Mørke og var Spiren til Europas hurtigt fremblomstrende Cultur Spanierne i det 13de Aarhundrede, der tegnede en ny Verdensdeel (America) paa Kortet – Spanierne i det 16de Aarhundrede, hvis Herskere strakte deres Scepter over det halve og den skjønneste Deel af Europa, og i hvis Riger Solen aldrig gik ned – og endelig Spanierne, der Tomme for Tomme solgte Napoleons Ørne deres Land, hvor disse kun fandt Liig at udspile den seierrige Vinge over. Hos Nutidens Spanier boer endnu den gamle Ridderaand; Kamp, Musik og Kjærlighed ere hans Elementer, og i sine Bjerge er Guerillaen en Helt, ikke ulig hine fra Middelalderen, hvis Liv maaskee kunde give Stof til en interessant Roman. Men Krigen i det Smaa ynder han, Partikampen, hvor man fra Træ til Træ, fra Klippeblok til Klippeblok lurer paa sin Fjende; hvor man fra Morgen til Aften ligger paa Tog, paa Eventyr, hvor man om Aftenen i glødende Begeistring synger Romancer om Fortidens udødelige Helte, patriotiske Hymner, Riego – og omNatten fra Bagholdet styrter løs paa Fjenden, for at nedsablet sine Brødre, fordums Venner, ved hvilken Leilighed Privathævnen, da ogsaa undertiden spiller sin Rolle. Kort, Spanieren er i visse Henseender endnu som han var for fire hundrede Aar siden; hans Liv er kun bestemt til Kjærlighed og Kamp, Verden kun til Tumleplads for disse; det vil sige, den gamle Ridderaand stikker endnu i ham, den har han ikke skudt bort med Nutidens Krudt, og ikke udsvedt i Nutidens Damp; men den tager sig sommetider løierlig nok ud mod Øjeblikkets Prosa Ridderen af la Mancha havde i sit Vanvid en ædel og høihjertet Jdee til Formaal; men da han i sin gammeldags Dragt og med sine forældede Phantasier reed ud i Verden, loe man ham ud og peeb i Fingrene efter ham. Som bekjendt, uddøde den østerrigske Linie paa den spanske Trone, Aar 1700 med Carl den Anden; Frankerig gjorde Fordring paa Successionen, de andre Magter satte sig derimod, og den spanske Successionskrig brød ud. Jmidlertid blev Philip af Anjou, Ludvig den Fjortendes Sønnesøn, Spaniens Konge, da hans Fader, den sidste spanske Konges, Carl den Andens Søstersøn, og hans ældre Broder, Hertugen af Burgund, renoncerede paa deres Ret, og da Carl den Anden, i sit Testamente havde udnævnt ham til sin Eftermand. Med ham kom den saliske Lov ind i Spanien, og i den hedder det: in terra salica nulla mulier hæres esto – paa salisk Grund skal ingen Qvinde arve. Skjøndt Ferdinand den Syvende, hævede denne Lov, til Bedste for sin endnu umyndige Datter, Jsabella den Anden, meente dog Don Carlos, ifølge samme at have den retfærdigste Fordring af Verden paa den spanske Trone, og med Enthusiasme greb et stort Parti, Carlisterne, denne Leilighed til Partikamp og Eventyr, og man kan ikke nægte, at denne, skjøndt saa rædsomme og sørgelige Borgerkrig tager sig underlig ud i vore Dage og bær Præget af Middelalderens Aand: glimrende Helte ere optraadte, som en Zumalacarregni, og tappre Gjerninger ere udførte, som Bilbaos Forsvar. Nu er en Bevægelse af en anden Natur kommet til; de liberale Jdeer ere brudte løs med Magt, og neppe vil man for Øjeblikket finde noget Punkt i Spanien, hvor Freden har hjemme – overalt skingrer Raabet: Constitutionen (af 1812) leve, eller Republiken leve, skjøndt man dog paa de fleste Steder forener Jsabella den Andens Navn med hiint Raab. Men om Massen rigtigt veed, hvad den egentlig vil, om den kiender eller nogensinde ret har tænkt over hine Ords Betydning, det er et andet Spørgsmaal. En populair Mand (f. Ex. Almodovar i Valencia) behøver blot at fortælle den rasende Menneskemasse, at hiin Constitution ikke duer, og paa hans Ord forkaste de den og gaae hjem, men ærgre sig Dagen efter over den indtraadte Stilhed og strømme skrigende og jublende sammen igjen - saaledes er Massen, en Draabe Qvægsølv (if og for sig ædel); Haanden, letsindig eller kand, behøver kun at støde til den, og den adspreder sig i tusinde mindre Draaber, der hver ruller sin Vei og Kraften er adsplittet.