Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-03-12
(Jndsendt.) Min ærede Ven ønsker at høre mine Tanke, om Recensionen over Biskop Boisens Andagts bog og om dens besynderlige og usædvanlige Publicitet gjennem Lollands-Falsters Stifts-Avis, - At Recensentens Jndvendinger imod Andagts bogen ere ubetydelige, ugrundede og utilstrækkelige til at nedsætte Bogens erkjendte Værd, og at de ei vilde blevet Gjenstand for vore venskabelige Meddelelser, dersom de ikke ved deres Offentliggjørelse gjennem en Avis havde faaet en Vigtighed, som neppe nogen Stemmeberettiget – Recensenten selv indbefattet – vilde tillægge dem, derom ere vi vel snart enige. Det er altsaa Recensionens Gjentagelse i Avisen, som giver den nogen Vigtighed, og som fornemlig bringer os til at vexle Ord denne Sag angaaende, og tilstaaer jeg Dig da aabenhiertigen, at det har smertet mig, at see denne i Grunden lidet sigende, Kritik fremsat i Avisen, hvor den læses, forelæses, hvorfra den, maaskee endog ved Tradition vanskabt – modtages og forplantes iblandt Folket, der er ukjendt med Recensionsvæsenet, og som ikke kan begribe, at et Aandsarbeide, der har Værd, kan taale endog den mindste Modsigelse eller Daddel, thi det er, som Følge deraf, at befrygte, at Avisen, der lister sig ind blandt Familierne og i Husene, skal lunkne Folkets Kjærlighed til Bogen, formindske dens Brug, fordærve de skjønne Frugter, den Læsning paa mange Steder saa tydeligen begyndte at bære; og det er at befrygte, at den høiærværdige Forfatter, der snart maa trættes under de tiltagende Aar, i det han seer sine ædle Hensigter modarbeidede, end mere skal trættes hans heldige og virksomme Jdræt til kristelig Oplysnings, Fromheds og Gudfrygtigheds Udbredelse, og at vi saaledes skulle tabe mangt et Aandsvaraf ham, hvormed han - end medens Dagen helder og det lakker ad Aften - med hans lange Erfaring, hans nøie Kiendskab til Mennesket, hans dybe religiøse Følelse, kunde pryde sin Hedersbane og gavne de nærværende og kommende Slægter. Hvad Hensigt man har havt med 4 forelægge de, i Recensionshaandværket for største Delen uindviede, Læsere den her omhandlede Kritik, der vil og kan jeg ikke gjætte. Var Hest ten god, er den forfeilet, var den ikke god, skjøtter jeg ei om at kjende den. Dog, nok herom. Og nu nogle Ord om Recensionen selv. Recensenten ønsker at Forf. havde forudskikket en Jndledning, hvori han havde fremstillet Bønnens Værd og Nytte, viist hvorledes den for Bønnen fordeelagtige Sindstemning skal fremkaldes og anvendes, samt hvorledes man skal bede af Hjertets Fylde med egne Ord og benytte de her foreskrevne Formeler, saaledes at Bønnen ikke vorder tankeløs eller mekanisk, men vorde til en Andagt, der er Middel til sand christelig Forbedring. Er dette Ønske af nogen Vigtighed, Eller er Savnet af saadan Jndledning en Mangel ved Bogen, Jeg troer det ikke. Vi forlange ikke at Mesteren, som leverer os et Redskab at benytte og anvende i vore timelige Anliggender, tillige skal undervise os om dets Brug; hvorfor da gjøre slig Fordring til den, der leverer os et Redskab til Brug i vore aandelige Anliggender, Tør han ikke mene, at han taler til Forstandige? De Yngre undervises i Skolen, *) de Ældre i Kirken om Bønnens Værd og Nytte, de vide at Bønnen ei skal være tankeløs eller mekanisk, at den maa komme fra Hjertet; men de mangle Ord at bede med, disse finde de i Andagtsbogen, og have da der hvad de ønske og hvad de søge. Var Forf. kommen med sin Andagtsbog til Hedninger, der nylig vare omvendte eller skulle omvendes til Kristendommen, vilde saadan Jndledning været nødvendig, men Forf. forudsætter, at hans Læsere have modtaget og modtage Underviisning i Skole og Kirke, og han forudsætter dette med føie, thi kun de, der søge denne Underviisning, vilde tage hans Bog i Haand, og for disse maatte den omtalte Jndledning være overflødig. Rec. siger end videre, at Forf. har taget See den authoriserede Lærebog 7 Kap. 11 Sect. §. 2, som hver Skolelærer sættes i Stand, til at forklare ved Hielp af Biskop Boisens Udvikling af de i Lærebogen, forekommende Begreber og Pastor Holm Underviisning i Religionen, der findes i alle Landets Skoler. nærmest Hensyn til Landalmuen; men føier til, at man og finder Bønner og Betragtninger, dem enhver Christen kan bruge til Opbyggelse. Denne Bekiendelse om Bogens Brugbarhed indskrænker Rec. i det følgende, naar han siger: Har han (Forf.) end ikke stedse været heldig i at forfatte de almindelige Bønner saaledes, at enhver Christen, af hvilken Stand han er, kan bede dem, saa kan man dog ikke nægte, at hans Andagtsbog har megen Værd, og kan virkelig tjene den Classe, for hvilken den nærmest er skreven, til Opbyggelse". Du, min Ven, som kjender lidt til Bogens Skjebne hidtil, vil uden mit Vink see hvor overflødig den Varsomhed er, hvormed Rec. indskrænker sin Bekjendelse om Bogens Værd, den han end videre bekræfter ved det Erfaringsbeviis, at Oplaget er udsolgt og et nyt under Pressen. Jmidlertid siden Du ønsker at høre min Mening i denne Sag, maa jeg sige Dig hvorledes det af Rec. anførte Erfaringsbeviis for Bogens erkjendte Værd kan og bør fremsættes: Strax efterat Bogen var udkommen, læstes i offentlige Blade, saasom: Kjøbenhavns Skilderie, Dagen, Hempels Avis, trende fordeelagtige Anmeldelser, som rimeligviis vare fra Mænd, der turde tilegne sig Stemme derom. Det hele betydelige Oplag var i meget kort Tid udsolgt. Til mine tvende ikke folkerige Sogne modtoges flere end tre Snese Exemplarer, der øieblikkeligen afhentedes og betaltes tildeels endog af Fattige. Bogen, som modtoges med Begjerlighed, læstes ligesaa begierligen; Naboe læste hos Naboe, og dagligen forlangtes flere Exemplarer; men, førend Bestilling derom indløb, var Oplaget udsolgt. Og at det er gaaet mange Steder som her, sluttes vel rigtigt deraf, at Forf. alt længe siden har havt henved 4000 Subscribentere til andet Oplag. At Bogen ikke læses uden Nytte, derfor kan jeg og fra min Erfaringskreds, levere et Beviis, som vil glæde min Ven: Jeg har ikke faa gamle Skrøbelige, ved hvis Sygeleie, det er mit Kald at tale Trøstens Ord, og i det jeg der ved Religionens Bistand søger at styrke den gamle Lidende i Troe, Haab, Taalmod og Hengivenhed i Guds Villie, hænder det ikke sjelden, at een af de Tilstedeværende, med rørt Hjerte og med Taarer i Øiet, til min Tale lægger de Ord: "ja, det er rigtigt, saaledes læse vi, saaledes staaer der i vor Biskops Bog.