Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-01-23
Hr. Mac. Girardin, Forfatter til de fulminante Artikler i Journal des Debats mod den russiske Keisers Tale i Warschau, holdt en vidtløftig Tale, som han sagde, ikke for at ville forsvare Polens fuldkomne Uafhængighed; da det hele uafhængige Polen tilhører den forgangne Tid, og maaskee Fremtiden; men for at paastaae at Polen burde saaledes retableres, som det var blevet fastsat paa Kongressen i Wien. Han tillod sig derved at sige, de Ord: Rusland og Frieheden kunne ikke bestaae ved Siden af hinanden, derfor er Frieheden det bedste Modværge mod Rusland (nu mødte ham bifaldsyttringer fra alle Sider i Salen. Han paastod derfor ogsaa at Tilintetgiørelsen af Kongeriget Polens Jnstitution i 1832, og det organiske Status af 25de Februar, er ikke en simpel administrativ Forholdsregel, men tillige et Angreb paa hele Europa saaledes har vor Regiering betragtet det og ikke erkiendet dette Statut; derfor takkede han Regieringen; men holdt det nu ogsaa for Kammerets Pligt at fremkomme med en Yttring i Addressen i den Anledning, for at vise at Kammeret og Regieringen stemme overeens med hinanden i Henseende tilden polske Nationalitet; en saadan Erklæring er ikke unyttig da den vækker Haabet hos Polakkerne, tilbageholder en utidig øieblikkelig Jver og opbevarer den for Fremtiden. Han sagde herved ogsaa mange haarde, irriterende Ord, som man giør bedst i at efterlæse i de franske Blade selv. Med samme Uskaansomhed angreb han Ruslands Forhold med Hensyn til Orienten, og søgte ret at opvække Fryg for at Russerne ville bemægtige sig Konstantinopel, ogderpaa undertrykke al Friehed i Europa. Ogsaa Preussen blev ikke forskaanet, hvis Forslag til den tydske Toldforening, han skildrede som en Plan til at udvide sin Jndflydelse, og tillige denne Magt som selv at staae i Ruslands Tieneste. - Alle disse unyttige Angreb og Jrritationer, som kun tiene til at stifte Ondt, da man jo ikke behøver at snakke saameget og altid kan ligefuldt handle naar der komen Tid at det kunde blive fornødent, fortiente knap at omtales, naar ikke Kammeret havde antaget et Amendement af Hr. Mornay til Fordeel for Polen Nationalitet, som har givet disse Debatter en overordentlig politisk Vigtighed. Dette Amendement lød saaledes: Den lykkelige Harmonie imellem England og Frankerige opfylder os med det Haab, at det maa lykkes Dem Sire, i Forening med England og de øvrige Magter, hvis Jnteresser svare nøie til vores, at retablere paa nye den europæiske Ligevægt, som er saa nødvendig for at vedligeholde den almindelige Fred. Den første Garantie for denne Retablering haabe vi at ville blive Vedligeholdelsen af den gamle, ved de bestaaende Traktater helligede, polske Nationalitet. Da Præsidenten fatte dette Amendement, som var foreslaaet af en ministeriel Deputeret, under Votering, saa reiste sig den hele venstre Side, Centrum tilligemed Tiers=Partiet, en stor Deel af den legitimistiske Opposition og selv mange af det deciderede ministerielle Partie, fordet, endog Ministerne, paa Hr. Duchatel nær, afholdt sig fra at votere, og selv udenlandsk Ministeren, Hertugen af Broglie, som forresten havde talt mod Amendementet. Præsidenten erklærede nu Amendementet for antaget. Saasnart Resultatet var bekiendtgjort, afsendte Ruslands, Østerrigs og Preussens Gesandte Kourere til deres Hoffer, og den russiske Ambassadeur indfandt sig ikke i de ministerielle Salons. Man kunde nu faae en pæn Krig i Europa, og den franske Ambassadeur, Hr. v. Barante, som nyelig er ankommen til St. Petersborg, kunde komme til at begive sig paa Tilbagereisen, naar ikke Monarkerne selv vare mere sindige og fredskiærlige end deres bevægelige og om man tør sige det, overilede Kamre. Forfatteren til Addressen, Hr. Sauset og Hr. Lamartine, giorde Kammeret forgiæves opmærksom paa det skadelige og hensigtsløse i dette Skridt.