Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-05-19
Den offenlige Stemme har for længst yttret, at den Oplysning om Et og Andet i Hr. Etatsraad og nu Ridder Heinrich Callisens saakaldte Levnetsbeskrivelse ved Hr. Professor Herholdt, som jeg for Kjøbenhavns Bombardement lovede, og allerede da ansaae for Pligt at meddele, kunde medføre nogen Jnteresse for Sandheds og Oplysnings Venner. Denne Deeltagelse faldt strax efter min Bekjendtgjørelse. Kongen har uden noget Collegiums Medvirkning i Aaret 1808 besluttet, og i Allerhøieste Resolution tilkjendegivet Ømhed for min Familie, tillige taget i Allerhøieste Betragtning min ærlige og videnskabelige Flid i de flere mig ved Kongens Chirurgiske Akademie betroede Embeder. Denne Resolution har noget formildet min ufortiente - mig især som Huusfader, trykkende Skjebne, og jeg erkiender Majestætens Ømhed, som formildede. For dette Udfald af min saare kritiske Forfatning i mit eget Fædreland kunde jeg ikke vel tænke paa at meddele Oplysning om Noget, Fædrelandet vedkommende, paa Dansk Grund. Vel var det ikke første Gang, at Majestætens Retfærdighed var for mig, men første Gang lige fra Aaret 1790, at den overvandt Hindringer. Ti Aar for denne Kongelige Resolution, som faldt i Aaret 1808, nemlig Aar 1798, samme Aar, jeg blev givt, gjordes mig under da værende Bestyrelses Gang et lignende Tilbud, som min moralske Følelse og mine Grundsætninger forbøde tig at imodtage. Jeg besluttede endnu at oppebie den uddeelende Retfærdigheds mig tilkommende Lod. Stedse har det været min Grundsætning ei at imodtage af Fædrelandet – som vi alle bør gavne og Jngen maae trykke - Noget, der kunde synes at være til Last, saa længe jeg endnu ved Videnskab og egen Flid kunde ei allene tjene den lidende Menneskehed og mit Fædreland, men ogsaa erhverve det Fornødne formig og Familie. Jeg skammer mig ligesaa lidet ved at være denne Grundsætning bekjendt, som jeg paatager mig deres Ansvar, som handle, om de handle, efter en modsat Grundsætning. Siden denne Majestætens allerhøieste Resolution. har Fædrelandets Forsvar og de mest Trængendes Nød havt et saa stort Krav paa offenlig Opmærksomhed, at jeg ikke har kunnet eller villet før Nu fremtræde for Publikums Domstol med Fremstillelse af Gjenstande, som kunde synes enkelte, men angaae dog Jntet mindre end Menneskehedens og Fædrelandets Tarv, Retfærdighed, Humanitet og Videnskabelighed. En alt for lang Tavshed kan ogsaa udlægges til Brøde, og Forordningen af 27de September 1799, den jeg ikke vel kan glemme, byder at forsvare et betroet Embede imod Angreb. Det smukkeste Forsvar imod uretfærdigt Angreb er et ædelt og mandigt Forsvar ved Fornuftens Vaaben, ej ved Rettergang eller ved Fiskal. Hertil kommer endnu en Omstændighed, der endog tvinger mig til at bryde Tavshed. Hr. Etatsraad og Ridder Callisen har forrige Aar udgivet anden Deel af hans Physisk Medizinske (Fysisk Medicinske) Betragtninger. Forfatteren nævner Side 448 det Kongelige Chirurgiske Akademies Personale som LæreAnstalt, og nævner tillige Lærerne, NB. dem, som det har behaget Hr. Forfatteren at nævne. Herfra og fra Ridderens ovennævnte Levnetsbeskrivelse kunde let uddrages den Slutning: at Undervisning i humaniora (Videnskaber, der danne Mennesket til det, han kan blive som Fornuftvæsen for sig selv, for Samfundet og for Menneskeheden) og i det Latinske Sprog har ved det Kongelige Chirurgiske Akademie og forde Chirurgien Studerende aldrig fundet Sted, og mindre endnu meddeles af en Akademiet engang vedkommende men Dansk Mand. Denne Behandlingsmaade og en saadan Fortælling, der ei maae kaldes Fabel, tvinger mig til at tale med nogen Udførlighed, og større, end jeg ønskede, dog med Dansk Beskedenhed, om det Gavn, jeg blot som Lærer i humaniora har stiftet ogsaa for de Chirurgien ved det Kongelige Chirurgiske Academie Studerende, uden Betaling har stiftet, og læst der hvert Aar - fra denne Jndretnings Stiftelse, og Fundation i Junii Maaned 1785 til September Maaneds Udgang, 1790. Ydermere fra min Fratrædelse i Aaret 1790 har jeg holdet bestandig, og endnu holder Collegia privatissima saavel forChirurgisom for Medici. Endnu som Lærer anfører jeg og vejleder og saa Læger, der attraae en høiere Cultut, med en fast og sikker videnskabelig Fremgangsmaade i deres Embede og Embeds-Forretninger efter Rets, Sædeligheds og Sandheds Love og de øvrige Love for rene Følelsers ædle og høie Tankers Meddelelse ved Skrivt; Læger, som attraae Færdighed i at udvikle indviklede Tilfælde, og i at fremstille en vanskelig Sag med Tydelighed, Styrke og Orden. Saadan Undervisning gives ikke, saavidt jeg veed, saaledes ved Universitetet, eller efter min Bortgang ved det Kongelige Chirurgiske Akademie af Nogen Anden for de Chirurgien og Medicinen Studerende. Saadan Anførsel og Veiledning fordre ogsaa Videnskaber, aldeles forskjellige fra Chirurgie og Medicin. Her kan denne Sag ej fuldkomment udvikles. Den skal, som en desuden ei ubekiendt Sag, ikke første Gang fremstilles punktvis, kun med uomstødelige Dokumenter understøttes. Her behandles denne Sag, kun for saavidt jeg skylder Retfærdighed, Sandhed og det Danske Navn efaldeles at tie, kun for saavidt jeg indtvinges til at bevise imod Uretfærdighed: