Berlingske Tidende, 1823-01-27
Da der med Hensyn til Orientens Stilling blev tilveiebragt en aldeles tilfredsstillende Enighed mellem de fom Hoffer ved de fortroelig Communicationer, som fandt Sted mellem dem i dette Tidsrum- eet af de mærkværdigste under deres Alliance, saa var der ved Sammenkomsten i Verona ikke andet tilbage, end at stadfæste Resultatet af denne Enighed, og de med Rusland venskabelige Magter i kunne smigre sig med, ved fællets Skridt at overvinde de hindringer, som endnu vare i Veien for den fuldstændige Opfyldelse af deres Ønsker. Andre Begivenheder, fuldkommen værdige til at beskjæftige helet Monarkernes Opmærksomhed, have draget Deres Blik hen paa den beklagelige Tilstand paa den vestlige Europæiske Halvs. . Spanien maa nu sugge under for den Skjæbne, som forestaaer e alle Stater, der ere saa ulykkelige, at søge det Gode paa en Vei, hvor det aldrig findes. Det gjennemløber nu en Revolutions skjæde ningssvangre Kreds, den, forblindede eller ildesindede Mennesker gjerne vilde fremstille som en Velgierning, ja endogsaa som et oplys Aarhundredes Triumph. - Alle Regjeringer have været Vidne tilden Jver, hvormed disse Mennesker have søgt at overbevise deres Samtidige om, at hiin Revolution var den nødvendige og veldædige Frugt af Civilisationens Fremskridt, ja Midler, hvorved den blev bevirket og understyttet, og en ædelmodig Fædrelandskjerligheds ædleste Sving. Dersom Civilisationen kunde bevirke, at det men neskelige Selskab blev forstyrret; og naar det var muligt at antage, at den bevæbnede Magt, der kuns skal opretholde Rigernes indre og udre Fred, ustraffet torde demægtige sig Herredømmet over dem saa kunne vistnok den Spanske Revolution gjøre Fordring paa Aarhundredets Brundring, og det militaire Oprør paa Øen Leon kunde da tjene Reformatorerne til Mynster. Men Sandheden har hævdet sin Ret, og Spanien har - paa sin Lykkes og sin Hæders Bekostning - kuns givet et nyt, sørgeligt Exempel paa de undeblivelige Følger af enhver Forgribelse mod de evige Løve for den sædelige Verdens Forfatning. Den retmæssige Magt var fængslet, og forvandlet til et tvunget Værktøi for al Rets og alle selskabelige Friheders Kuldkastning :alle Folkeklasser vare revne ind i de revolutionaire Bevægelsers Strøm; Vilkaarlighed og Undertrykkelse blev udøvet i Form at Retfærdighed; et heelt Kongerige blev givet til Priis for enhver Art af Uordener og Convulsioner; tige Colonier reve sig løs fra Foderlandet, og anførte til deres Retfærdiggjørelse de samme Maximer, hvorpaa Moderlandet havde bygget sin offentlige Ret. og som det ikke kunde fordømme i en anden Hemisphære; Statens sidste Hjælpekilder bleve fortærede af Borgerkrig - see, det er de Malerie, som Spaniens nærværende Stilling frembyder; disse erde Onder, der hjemsøge et ædelt og en bedre Lod værdigt Folk, dette er endelig Grunden til den retfærdige Frygt, som et saadan Sammenstød af Urolighedens og Forvirringen Elementer maatte opvække i de Lande, der staae i nærmeste Berørelse med Halven. Har der nogensinde af Civilisationens Skjøb reist sig en fiindtlig Magt mod Opretholdelsen af de Grundsætninger, hvorpaa den Curopæiske Forbund beroer, saa er det Spanien i den nærværende Opløsning. kunde Monarkerne vil betragte saa mange i eet Land opdyngede Onder, ledsagede med saa megen Fare for de øvrige Stater, med Ligegyldighed, kuns afhængige af deres egen Dom, og leddede et deres moralske følelse i dette vigtige Anliggende, have de maattet adspørge sig selv. om De, ved et Onde, som daglig truede med at vorde skrækkeligere og farligere, længere kunde forblive rolige Tilskuere, ja endog, ved Nærværelsen af deres Repræsentantere, lig som stiltiende billige en Factions Forholdsregler, der er de redt til Alt, for at redde sit fordærvelige Herredømme. Monarkernes Beslutning kunde ei være tvivlsom. Deres Gesandtskaber have erholdt befaling til at forlade Spanien. Hvilke indogsaa Følgerne af dette Skridt maatte vorde, saa vise Monarkerne dog derved Curopa, at Jntet kan formaae dem til et vakle i en Beslutning, deres fulde Overbeviisning har billiget. Je oprigtigere det Venskab er, de nære for Hs. Majestæt Kongen af Spanien, jo mere de føle for den Nation, som stedse i sin Histeries Epocher har udmærket sig ved saa mange Dyder, saa meget Storhed, destomere føle De Rødvendigheden af at gribe til de Forholdsregler, for hvilke de have erklæret sig, og som de ogsaa ville vide at sætte igjennem. Den forestaaende Oversigt vil overtyde Dem om, at Monarkerne. i Deres sidste Underhandlinger ikke ere afvegne fra de Grundsætninger, som de ufravigelig have fulgt ved alt, hvad der havde Hensyn til Ordenens Opretholdelse, og som har givet vort Tirs Begivenhed der saa megen Vægt. Deres Forbindelse, der væsentlig er støttet paa disse Grundsætninger, er saa langt fra at tabe dens ældre Character, at den tvertimod bestandig vinder mere og mere Fast 2 og Kraft. Det vilde være overflødigt, end mere at ville forsvare Deres resindige og velvillige Sindelag mod uværdige Bagvaskelser, som hver Dag gjendrives ved aabendere Begivenheder. Hele Europa maa endelig anerkjende, at det System, Monarkerne følge, er i fuldkomneste Samklang, saavel med Regjeringernes Uafhængighed, og Styrke, som med Nationernes sande Jnteresse. De tjende ingen andre Fiender, end dem, som sammensværge sig mod hines retmæssige Magt og disses Godmodighed, for at styrte begge i en sælleds Afgrund. Monarkernes Ønske gaaer alene ud paa Fred, men denne Fred, skjønt fuldstændig befæstet mellem Magterne, kan ikke udbrede sine Velgierningers Fylde over Selskaberne, saalænge, den Gjæring, der endnu i mere end eet Land bevæger Gemytterne, bliver næret ved de troløse Overtalelsesmidler og de strafværdigste Forsøg af en Faction, der ikke tænker paa andet end Revolution og Omstyrtning; saa længe denne Factions Hovedmænd og Værktøier, ikke ophøre at smedde Complotter eller forgifte den offentlige Mening, enten de nu drage tilfeldts med anden Pande mod Troner og de nærværende Forfatninger, eller de i Mørket udruge fiendtlige Planer, forberede Complotter eller forgifte den offentlige Mening og saa længe de plage Nationerne med nedslaaende og løgnagtige Fremstillinger af Nutiden og med opdigtet Frygt for Fremitoen, Regjeringernes viseste Forholdsregler kunne ikke trives ; de mest velmeente Forbedringsplaner kunne ikke have nogen Fremgang, Tilliden kan ikke igjen fæste Plads hos Menneskerne, førend disse Befordrers af de værste Anslog ere nedsjunkne i en fuldkommen Afmagt, og Monarkerne ville ikke troe at have fuldbragt deres store Værk, før De have frarevet disse Rolighedsforstyrrere de Vaaben, hvormed de true Verdens Fred.