Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-04-29
- Commissariernes Dom i Sagen anlagt paa Justitiens Vegne imod de Herrer Greve Schulin, Etatsraad de Coninck og Sognepræsten Rønne, afsagt den 19 Oct. 1808 og stadfæstet ved Høiesteretsdom af 9 Febr. 1809. Efterat en Engelsk Armee den 16 August 1807 havde gjort Landgang paa Sjælland, og en Deel deraf endnu samme Dag var gaaet igjennem Lyngbye, blev dette Sogn næste Dag besat af en fiendtlig Trop, hvis Anfører den 18de kaldte Præsten Hr. Rønne til sig, og, som han har forklaret, tiltalte ham saaledes: Jeg er her efter befaling. De har Valget. Enten maa jeg indqvartere i hver Mands Huus, og kan ikke vaage tilbørlig over Soldatens Forhold, eller jeg maae have Livets Nødvendigheder leverede, da jeg beholder alle mine Undergivne her i Hovedqvarteret Sorgenfrie Slot, og indestaaer Dem for, at ikke den ringeste Vold skal ustraffet øves af Nogen under min Commando. Soldaten maae leve; kan han faae det, hvoraf han skal leve, saa skal han straffes strængeligen, om han over Voldsomhed; hvis ikke, er han nødsaget, til at øve den. Paa denne Tiltale svarede Rønne, at han vilde underkaste sig enhver Møie, for at befrie sine Medborgere for Plyndringer, og saamange af Krigens Ulykker, som det stod til ham, at afværge, hvorpaa han gik bort, og leverede det, som den Dag blev forlangt, og som bestod i Kartofler, hvilke han deels tog i sin egen Hauge, deels kjøbte, og i Kjød, som 2de Mænd i Lyngbye skaffede tilveie, imod at han indestod for Betalingen. Da det rygtedes, at Bataillonen i Lyngbye havde faaet disse Fornødenheder, indfandt sig næste Dag Militaire fra Gjentofte Sogn, som spurgte, om han kunde levere Fourage, da den i saa Fald skulde blive betalt; hvorimod de i andet Fald maatte selv tage den hvor den fandtes. Dertil svarede Hr. Rønne, at for at forebygge sine Medborgeres Plyndring, vilde han levere, og han gav dem da et Læs Høe af sit eget Loft, ligesom han og, da der blev fordret Brød, deels gav dem af sit eget, deels samlede det hos Beboerne i Byen, som villigen bragte det, da han sendte Bud til dem. Samme Dag udsendte Etatsraad de Coninck et Omgangsbrev, ved hvilket han indbød Egnens Beboere at møde paa Friderichsdal hos Grev Schulin, for fælles at overlægge, hvad der efter Omstændighederne bedst kunde foretages i den uheldige Forfatning, Landet befandt sig i, for at forekomme de endnu mere uheldige Følger, som kunde flyde af, at Landmanden, ved Øvrighedens Fraværelse, var uden Veiledning og Raad, og til at forebygge, at Fienden ikke paa en voldsom og ødelæggende Maade skulde skaffe sig den Proviant og Fourage, som han behøvede. Anledningen til denne Jndbydelse har Etatsraad de Coninck i øvrigt forklaret at have været, at han saae Beboerne i Omegnen forlade deres Huse, at Sæden stod uhøstet paa Marken, og at der ingen Øvrighed var tilstæde, som kunde holde over Orden, hvorfor han troede, at det var hans Pligt, at bidrage til at bringe den tilveie, især da Præsten Rønne i Lyngbye med Held havde begyndt derpaa. J Følge Jndbydelsen, der var aftalt med Grev Schulin, indfandt sig og nogle paa Frederichsdal, men da Præsten Rønne ikke kunde forlade Lyngbye, toge de alle derhen. Der blev det besluttet, at Grev Schulin, og Etatsraad de Coninck skulde begive sig til den Engelske General, for med ham at træffe de hensigtmæssige Foranstaltninger; men hvori disse skulde bestaae, bleve de imidlertid ikke enige om, da der ingen Rolighed var til at overlægge noget for Mængden af Militaire, der holdt i Gaarden, og forlangte deres Reqvisitioner fyldestgjorte. (Fortsættes.)