Berlingske Tidende, 1779-02-01
Under Dato Christiansborg den 1ste Febr. har Hs. Majestæt allernaad. udgivet en Placat, hvorved bekiendtgiøres: At i hvorvel der allerede ved foregaaende Anordninger er alvorligen draget Omsorg for, at Fyrrerne paa begge Rigers Kyster til alle Tider skulle opfylde det Øyemed, hvorfor de ere anlagte, og hvorfor deres Vedligeholdelse bekostes; til hvilken Ende ved Forordningen af 21de Mart. 1705 dens 1 Art er iblandt andet udtrykkeligen befalet, at bemeldte Fyrer skulle staae i fuld Blus, om Sommeren (eller fra Paaske til Mikkelsdag) fra 1 Time efter Solens Nedgang indtil den igien om Morgenen opgaaer, og om Vinteren (eller fra Mikkelsdag til Paaske) fra en halv Time efter Solens Nedgang indtil dens Opgang; saa har Hs. Majest. dog, for end ydermeere at betryge Handelen og Skibsfarten paa og omkring sine Riger og Lande, og for desto meere at befordre den Nytte, som de Søefarende, saavel fremmede som inden, landske, fornemmelig i disse Nøds=Tilfælde, hvor det gielder deres Liv og Velfærd, ønske og vente sig af Fyrerne, fundet for got, nærmere at føye endnu de alvorligste Foranstaltninger til, at samme, hver paa sit Sted, stedse paa de forordnede Tider skulle være behørigen tændte og vedligeholdte. Men da Hs. Majest. af den Kongelige Omhue, hvorefter disse nye Foranstaltninger ere føyede, og hvorefter Hs. Majest. fremdeles ville vaage for alt hvad i denne Sag kan findes tienligst at anordne og foranstalte, tillige ønsker, deels at være forvisset om, at Hs. Majests til Fyrernes Forvaltere, Forpagtere og Oppassere afgivne eller afgivende befalinger paa det allernøiagtigste efterkommes, og deels i Tilfælde af deres Forsømmelse at see gyldige Beviser imod dem tilveiebragte; saa vil Hs. Majest. have alle Skippere og Søefarende af sine egne Undersaattere befalet, og de af fremmede Nationer tilkiendegivet; at de, til Sikkerhed saavel for sig selv, som for det almindelige, saa ofte de passere forbi nogen Sted i Rigerne, hvor Fyrer ere anlagte og anordnede at skulle være tændte, da baade selv og ved det paa Skibet værende Mandskab nøie paaagte, om nogen Mangel skulde findes, saasom om Foret ikke er i betimelig Tiid tændt, eller for tilig slukt, eller for svagt blussende, og at de da strax anmerke, eller i deres Skibs-Journal, naar nogen saadan paa Skibet holdes, antegne, hvori den formerkede Mangel bestaaer, hvad Veyr og Vind paa samme Tiid haves, især om Veyrliget er klart, disigt, taaget eller Sneefog, ligesom og hvad Cours der paa saadan Tiid styres, og paa hvad Sted, samt hvor mange Mille fra Land Skibet befindes, enten efter Landkiending og peilet Cours og Distancen fra Fyren eller et andet bekiendt Sted, eller og i Mangel deraf, efter andre velgrundede Observationer og Gisninger, til den meest muelige Oplysnings Erholdelse. Naar dette er skeet, og Vedkommende da ville andrage den bemerkede Mislighed til Sagens videre Undersøgelse imod den Skyldige, hvilket Hs. Majest. venter, at enhver baade for sin egen og for det Almindeliges Skyld vil lade sig være angelegen, da maae de Skippere og Søefarende, fremmede at ler indenlandske, som holde eller lade holde Journal paa deres Skibe, ved Ankomsten til Øresund, i Fald de passere samme, eller og paa det Sted i Hs. Majests. Stater, hvor de maatte indkomme, til Stedets Øvrighed indgive et Udtog af Skibs-Journalen for saavidt forberørte Post angaaer, eller og, naar ingen Journal er holdt, da afgive deres mundt lige Forklaring om den bemerkede Mangel og øvrige Omstændigheder, og skal da vedkommende Øvrighed være forbunden, til, strax og uden mindste Ophold at lade anstille en Søe= eller Gieste Ret paa den i Loven anbefalede Maade, hvorved alle eller nogle af de bedste Skibsfolk redelig skulle bekræfte det, som i Journalen er indført, eller, saaledes som foranmeldt, mundtligen forklaret; og paa det at saadant ikke skal komme de Søefarende til Bekostning, da skal alt hvad Rettens Betiente i saa Fald foretage, forrettes og gives beskreven paa ustemplet Papiir og uden Skriver=Penge eller Salarium af noget Slags. Saasnart denne Forklaring saaledes er gjort og beskrevet, da skal Stedets Øvrighed den strax til det Vestindisk Guineiske Rente= og General-Toldkammer indsende, som nærmere haver at foranstalte, at de, som den befundne Forseelse med Rette kan regnes til Last, vedbørligen vorde anseete, Men skulde nogen Mangel ved Fyrerne bemerkes enten af de fremmede Skippere og Søefarende, som passere forbi Rigernes Kyster, uden at løbe til noget Sted i de Stater, og uden at vente sig der tilbage, eller og af saadanne Hs. M. egne Skibs Capitainer og Søefarende, som gaae ud paa lange Reiser, og ikke vente sig snart tilbage, da skal forbemeldte Forklaring, naar den endog paa et udenlandsk Sted paa den der lovmæssige Maade er gjort, og til det Vestindisk Guineiske Rente= og General-Toldkammer er indsendt, være af samme Gyldighed til Sagens Forfølgning, som foranførte her i Landet for Retten erhvervede Beviisligheder. Og som Hs. Majest. da formoder, at de Søefarende i den større Sikkerhed, som de ved nøye at give Agt paa Fyrerne og, naar Mangel befindes, at giøre det paa den ommeldte Maade beviisligt, tilveiebringe sig selv og andre i lige Stand, og Næringsvey med dem, ville finde Opmuntring nok til saadant at efterkomme; saa vil Hs. Majest. end videre herved forsikre enhver anden, som nogensinde maatte angive noget beviislig og imod Anordningerne stridende Mangel ved noget Fyr, en Belønning af Sin Kasse, som efter Omstændighederne skal vorde bestemt, og ham udbetalt, naar den af ham angivne Forseelse er rigtig befunden; og kan han tillige, om forlanges, vente sit Navn fortiet. Unde Den 1ste Febr. har Hs. Majestæt allern, udgivet en Placat, hvorved Forbudet af 26de Junii 1747 imod Qvægs og Kalves samt raae Huders og Skins Jndførsel i Norge fornyes og igientages.