Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-21
Naar Jndsenderen ikke tør philosophisk giendrive, men, "blot ledet af sund Menneskeforstand, gjøre adskillige Jndvendinger, saa fristes man til at antage, at Philosophie, efter hans Mening, ikke forudsætter sund Menneskeforstand, og naar han beskylder Forfatteren af Stykket om Balletter, at han har villet bevise, at Skuepladsen ikke er Sædernes Skole, ved at beraabe sig paa, at man vil faae at see, hvormange der vil søge denne Skole, naar man borttager Dans, Musik o. s. v.; saa beskylder han, uden Grund, Forf. for, at have villet bevise, hvad han alt for vel veed, ikke lader sig bevise, et Non factum. Hvad Forf. har villet bevise, var, at det er bitingene, der have meest Tillokkelser for de fleste Tilskuere, og at det ikke er nogen egentlig Higen efter at finde moralsk Forædling, der bevæger dem til at see Skuespil. Om Mangel paa en saadan Higen efter at søge "Midler til moralsk Forbedring i Skuespillet" just er saa stor en Feil hos Tidsalderen, kan neppe antages, førend det er godtgjort, at hine Midler nødvendigen maa søges der, men enhver indseer let, at man kan være det meest moralske Menneske, uden at besøge Skuespillet i nogen anden Hensigt, end for at forlyste sig; og er det, blot som Forlystelsesmiddel betragtet, ikke allerede meget vigtigt? Naar Jndsenderen vil sammenligne Skuespillet med Kirken, saa fortjener denne Sammenligning ingen alvorlig Gjendrivelse, og naar han vil bevise dets moralske Nytte for Fleerheden af Menneskene deraf, at saa mange agtværdige Mænd, som Scenen tæller blandt sine Dyrkere, ikke vilde anvende deres Tid til blot Forlystelse eller Tidsfordriv for Nogle, der ellers maaskee vilde kjede sig, saa forbytter han her ganske Begreberne, thi et er det, hvorfor Forfattere skrive for Skuepladsen, et andet, hvorfor de fleste Tilskuere søge den, og disse sidste er jo kun Talen om i Stykket om Balletter. "At Skuespil danne Smagen" har Forf. rigtig nok glemt at anføre, men til hans Undskyldning maa det tjene, at han skrev for Læsere, der kunde formodes at vide dette, uden at han behøvede at minde dem derom. Den Sætning, at Skuespillet kan danne Smagen (forudsat at der er nogen Smag i de Skuespil, der opføres, kuldkaster endnu ikke den Paastand, at det er et Forlystelsesmiddel, og at det er ene, som saadant, at det især søges af de Fleste. At man kan høste større Fordeel af at see end at læse et Stykke, er sandt, men dog kun under den Forudsætning, at alle de Spillende tale saaledes at man kan forstaae dem, og at Tilskuerne med uafbrudt Opmærksomhed høre dem, men, hvor de skjønneste Udtryk og Tanker ofte gaae tabte; hvor Opmærksomheden hvert Øieblik afbrydes af Nysen og Hosten, Hyssen og Klappen, der vil Udførelsen paa Skuepladsen neppe kunne gjøre større Jndtryk end Læsningen. Oehlenschlagers Ord "at Scenen er det Organ, som er ham nødvendigt, naar han tilfulde skal kunne virke, kan, efter Forf. Mening, ikke have anden Betydning end den: at i et Land, hvor uopførte Skuespil i Almindelighed finde saa faa Læsere, er Scenen det Organ, der er ham nødvendigt (som dramatisk Digter), naar han tilfulde skal kunne virke. - Hvorledes iøvrigt skjønne Stillinger i Balletter kunne opvække vædle Følelser, begriber Forf. ikke. Om Aager.