Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-02-29
Jndenlandske Efterretninger. "Dansk Folkeblad for 23de Februar anmelder som udkommet: Haandbog i den geographiske Politik, til Veiledning for Journalister og andre vildfarende Personer, udarbeidet af Stemann, nyt Oplag, gjennemseet af Reiersen. Det System, som udvikles i dette vigtige og for vor Tid charakteristiske Værk, gaaer ud fra den bekjendte Lærresætning, at Jorden deles i 2 Halvkugler, den østlige og den vestlige; i den ene gaaer Lyset op, i den anden gaaer det ned, eller omvendt, ligesom man vil tage det. Grændseskjellet mellem Hemisphærerne falder imidlertid ikke, som man før har troet, langt ude i det atlantiske Hav paa hiin Side Fanden i Vold, men midt i Europa, langs med den besungne deutsche Rhein, dog saaledes, at de Stumper Preussen og tydsk Forbund, der ligger paa hiin Side, regnes til den østlige, og derimod det Stykke Schweiz, der ligger paa denne Side, tilden vestlige Verdenshalvdeel. J denne er Alt jævnt og ligefrem; den er gjennemskaaren af Jernbaner, Canaler og Dampskibslinier, saa man kan spise sin Middagsmad i den ene Ende af den, drikke sin Caffe i den anden, og endda altid være hjemme inden Sengetid; Alting staaer aabent for den Nysgierrige, Retssalen og Kirken, Ministrenes Cabinetter ikke mindre end Damernes Boudoirer, intetsteds spørges der om Pas eller Privilegium; man kan snakke, raabe, synge, skrige, ligesaa høit man vil, der er Jngen, der faaer Hovedpine deraf, og om Alt hvad man vil, der er Jngen, der støder sig derover, selv om man røber Æslet under Løvehuden, Midasørerne under Kronen. Den østlige Halvkugle derimod er aldeles uveisom, den gjennemstryges af høie, uoverskuelige Bjerg kjæder, hvis snebedækte Toppe, naar Solen fra Vesten falder paa dem, blinke som Bajonnetter; Dalene ere fyldte med Jis fra de siberiske Jiskjældere; kort, den hele Halvkugle er en eneste stor Rutschbane, saa glat, at det er ganske umuligt at staae, end sige gaae, paa den, hvorfor ogsaa alle de Mennesker, som boe der, maae krybe; af bestandig at see paa Snee og Jis ere alle Folk desuden stærblinde, de kunne ikke see, hvad der foregaaer i 3 Skridts Distance, om de end aldrig saa gjerne vilde; deres venstre Haand veed derfor aldrig hvad den høire giør, for ikke idelig at støde imod hinanden have de Bielder i Nakken, og deres Embedsmænd bære af samme Grund Knaldepidske; deres meste Fornøielse er at bygge Luftslotte og Sneemænd, som Solen tøer op den næste Dag, og saa at snorke omkaps med Sælhundene, for hvilke der af Regjeringerne aarlig udsættes store Priisbelønninger, som oftere vindes af Menneskene end af Sælhundene. For saa vidt er nu Systemet ypperligt gjennemført, men et Problem lader det dog uløst, det er: til hvilken af de tvende Hemisphærer vort kjære Fædreland, Danmark, hører, Efter sin Beliggenhed og naturlige Beskaffenhed, – som Enhver, der i disse Dage har stukket Næsen udenfor sin Dør, vil have følt, maa det henregnes til den østlige Halvdeel, men det lader sig ikke nægte, at der ogsaa paa den anden Side er Meget, som synes at føre os over paa den anden Side. Saaledes have vi vel ingen statsretlige Garantier, men en styrtende Masse moralske, lige fra Luthers lille Katechismus, til Excellencetitler; ingen lovgivende, men snakkende Stænder; ingen Trykkefrihed, men Undertrykkelsesfrihed; ingen Septemberlove, men en Novemberplacat; ingen Juryer, men Justitiarius Thomsen; ingen personlige Rettigheder, men ærøske Natstole, med Vand og Brød. J denne Ulighed viser der sig nogen Lighed, naar man, først opdager det, men det er rigtignok ikke saa ganske let; om vi end ikke kunne siges at staae paa Vestens Standpunct, saa er der dog Spor af, at vi engang have stræbt derhen, og, naar det bare ingen Uleilighed kostede, nok gad naaet det. Men der er endnu tvende Omstændigheder, der synes at give Danmark Occidentens Stempel: den ene er, at hele den vestlige Jordhælvt ikke blot af os – thi det vilde ikke sige saa meget – men selv af vore Autoriteter, f. Ex. det kgl. danske Cancelli, betragtes som Jndland, saa at man, trods en vis Placat, uden Privilegium har Lov til at skrive og sige om den, hvad man vil, ligegyldigt om det er nyt eller gammelt, af politisk eller upolitisk Jndhold; den anden, at Schleswigholsteinerne betegne Danmark som Ausland, hvoraf følger, at da Schleswigholstein selv, som beliggende paa den augustenborgske Polhøide i den ridderskabelige Zone, umodsigeligt er et østligt Land, saa maa Danmark være et vestligt. Jmidlertid tabe disse Omstændigheder noget af deres bevisende Kraft derved, at Begreberne Jndland og Udland hos os jevnlig løbe over i hinanden, saa at Danmark enten synes at være begge Deele paa een Gang, eller muligviis slet ikke er noget Land. Dette leder os til en Hypothes, der maaskee kunde indeholde Problemets Løsning, og som vi derfor henstille til Dhrr. Stemann & Reiersens Afbenyttelse ved et nyt Oplag af deres saa meget efterspurgte Skrift. Lod det sig ikke tænke, at Danmark manglede Holdning og Fodfæste, fast Consistens og sikker Existens; var saadan et Slags flydende Vare, eller, hvad man skal kalde det, en svømmende Ø, der bevægede sig udenfor Verdens egentlige Orden og bestemte Jnddeeling, og at det altsaa, fordi Tiltrækningskraften for dets høieste Punkter er stærkest i den østlige Halvkugle, i Almindelighed omkredsede denne som en Art Drabant, men dog ogsaa paa sin Bane, stundom løb Vesten saa nær, at den herved kom til at undergaae adskillige Nuanceringer af Lys og Skygge, som det ikke kunde modtage fra Østen Hvis saa var, vilde Danmark være Maanen paa Europas politiske Himmel, og hvis man nu spurgte os, i hvilket Qvarteer denne nu stod, saa vilde vi(Fædrel.) svare: i sidste Qvarteer!