Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-07-15
Om Classelotteriesedlers Salg. Den Godtgjørelse, som Collecteurerne nyde forden Uleilighed, de have med at udsælge Classe lotteriesedler, er meget ubetydelig. Fire prog. Rabat udgjør for en Seddel hele Trækningen. igjennem omtrent 5 Mk., og der maa derfor afsættes 120 Lodder i alle fem Classer, naar Collecteuren skal fortjene 100 Rdlr. Heraf følger altsaa, at den, der blot skal leve af sin Collection, har en meget smal Næringsvei, naar han ikke afsætter aarligen i det mindste 4500 Lodder: en Ting, som nok ikke er meget almindelig. Det eneste, der kan lokke den, som kun har en ubetydelig Afsætning, til at give sig af med en Commission, der kaster saa lidet af sig, er Haabet om, enten engang at faae af den Vindende en Gratification, naar der falder en anseelig Gevinst, eller og, at beholde den ufornyede Seddel, naar den Spillende af Mangel paa Ævne, eller og af Glemsomhed forsømmer at fornye den. Dette Haab, som maaskee er det eneste, der bevæger mangen en Collecteur til at udsælge Classelotteriesedler, kan hos en fattig Mand let blive til en tung og næsten uovervindelig Fristelse, og hos den just ikke alt for Redelige, en vægtig Grund til at bruge mange Slags Finesser. Der gives Collecteurer, der fordre af de Spillende, at de skulle indfinde sig hos dem, for at fornye deres Seddel til den bestemte Minut, og som ere lavtænkende nok til ikke at ville fornye Sedlen, naar det er en Time over den bestemte Termin. Saadanne Mennesker, lure paa en Seddel, der forsømmes at fornyes, ligesaa gridsk som Lucifer paa en Siel Saalænge som det aabenbart er forbundet med Collecteurens Fordeel, at en Seddel ikke fornyes, saalænge vil det ogsaa være at ønske, at der maatte skee en Forandring med den nuværende Fornyelsesmaade, og at man, saa meget som mueligt, maatte bortrydde Aarsagerne til de Misbrug, der kunde flyde deraf. Forikke lang Tid siden hændte det sig, at en Mand som i adskillige Aar havde spillet hos een af vore ældste og solideste Collecteurer, og med største Grund stolede paa dennes Honnettet, ved fjerde Classe var kommen til ham, for at fornye sin Seddel, men, da han just havde glemt den hjemme, lovede han at komme igjen, og Collecteuren forsikkrede ham, efter Sædvane, at det aldeles ikke havde nogen Hast. Manden forsømte at komme igjen, men stod den hele Tid i den Tanke, at han havde fornyet sin Seddel. Da han nu til femte Classe, sendte den hen til Collecteuren, erfarede han, at hans Seddeel allerede var solgt til fjerde. Fra den juridiske Side var her intet at indvende. Manden havde forsømt den bestemte Termin, og hans Ret var altsaa tabt. Men Læseren behage her at lægge Mærke til, at Collecteuren, som nøie kjendte den Spillende, var fuldkommen overbeviist om, at det kun var Glemsomhed og Tillid til hans Soliditet, som bevægede den Spillende til, uden mindste Nødvendighed, at opsætte Fornyelsen til den yderste Tid. Billigheden havde altsaa krævet, at Collecteuren i det mindste havde ladet ham vide, at han havde forsømt at fornye Sedlen, især da Manden havde været hos ham nogle Dage i Forveien for at fornye den. Vel undskyldte hiin sig med, at han umuelig kunde paaminde alle de, der spillede hos ham, og som han desuden for størstedelen ikke kjendte, om at fornye deres Sedler; men ikke at tale om, at neppe saa mange Sedler blive forsømte at fornyes, at han jo maatte kunne huske om den af hans Bekjendter, der endog nogle Dage førend Fornyelsesterminen havde været hos ham og lovet at komme igjen, er udebleven eller ikke, saa fordrer dog billigheden, at en Collecteur ikke bør tage f. Ex. 32 eller 14 Rdlr. for den Ting, som ikke koster ham en Skilling, uden dog paa nogen Maade at give den Mand nogen Opreisning, der maaskee havde tabt hos ham over 600 Rdlr. Men en saadan billighed vilde mangen en Collerteur ansee for en latterlig Høimodighed. Dette er indtruffet hos een af de solide Collecteurer, følgende derimod hos een af de maaskee mindre solide. – En fattig Kone var kommen en Dag efter den fastsatte Tid, for at fornye sin Seddel. Collecteuren svarede, at den var solgt. Konen beklagede sig meget for ham og forsikkrede ham, at det havde været hende umueligt, at fornye den før, men forgjeves. Collecteuren vedblev at svare: den er solgt. Samme Dags Eftermiddag blev den samme Seddeel paatryglet en vis Dame, som for at blive af med Personen, beqvemmede sig til at tage det halve Lod deraf. Sedlen udkom med 8000 Rdlr., og den fattige Kone, som havde taget en anden Seddeel istedet for den solgte, fik et Frilod, og var færdig at gaae i Graven af Græmmelse. At der bør herske Orden og Bestemthed i Classelotteriet ligesom i enhver anden Jndretning, derom er intet Spørgsmaal. Men det burde kun ikke være Collecteurens Fordeel, at en Seddeel ikke fornyes. Det er, f. Ex. neppe billigt, at den, der i de fire første Classer har spillet 14 Rdlr. bort, skal bringe Collecteuren, disse Penge som et Offer, blot fordi han har biet en halv Dag over den bestemte Tid. Nogen Værdie har jo dog hans ufornyede Seddel altid og nogen Godtgjørelse burde han jo dog have. Og skulde nu endelig alle hans Penge være tabte, saa vilde det dog altid være rigtigere, og tillige meere tilfredsstillende for den Tabende, at hans tabte Penge tilfaldt Opfostringshusets fader og moderløse Børn, end en stundom egennyttig Collecteur. For at forekomme enhver Misbrug, maatte det paalægges Collecteurerne, at de, under Mulct, skulde tilbagelevere saadanne ufornyede Sedler, og Vedkommende, som havde forsømt at fornye dem, vilde da nok før ge for, at Lotteriet ikke blev ført bag Lyset af nogen Collecteur *). Nu derimod kan endog *) For at være desvissere paa, at de forfaldne Sedler bleve rigtig tilbageleverede, kunde man maaskee paalægge Collecteurerne, at de skulde tilbagelevere dem paa den bestemte Dag f. Ex. inden Kl. 12, og fra dette Klokkeslæt til Kl. 6 om Eftermiddagen maatte man endnu kunne faae dem fornyede paa Administrationscomptoiret. Udenfor Hovedstaden kunde de afleveres til een af Øvrigheden i den By, hvor Collecteuren boer. Vil, man spørge, hvad skal Lotteriet gjøre med de ufornyede Sedler, da det er Penge og ikke Sedler som udkræves til at udrede Gevinster, saa kan man svare, at Lotteriet kunde her gjøre det samme som en Collecteur, nemlig sælge dem igien. Man behøvede ikke at falbyde dem i Aviserne til en nedsat Priis, men man kunde sælge dem ved offentlig Auction. Lotterier kunde umuelig tabe Collecteuren, om han vil, give een af hans Bekjendter de overblevne Sedler i Commission, og sælge dem f. Ex. til fjerde Classe to Rigsdaler under Prisen. Lotteriet vilde kunne høste stor Fordeel af den foreslaaede Jndretning, og de anførte Misbrug vilde kunne hæves derved. Men det forstaaer sig af sig selv, at Collecteurernes Provision da ogsaa maatte forhøies.