Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-11-07
(Jndsendt.)¬ J Kiøbenhavnsposten No. 251. 252 findes under Titel "Hoveriets Afskaffelse, følgende Ting, som vi finde at burde oplyse og giendrivende besvare, forsaavidt samme ikke allerede maatte være skeet i det tidligere om denne Gienstand skrevne. Forfatteren, Hr. Holm, anfører først Godseierens og senere Bondens Tab ved Hoveriet, det Sande er; Ubehagelighederne for Godseierne ved Hoveriet bestaae 1) i Bondens mere end almindelige Uvillie til at opfylde en frievillig indgaaet Kontrakt med Gods eieren, især da han altid egges og opmuntres derti- og følgelig gjerne søger at unddrage sig sine Forplig. telser for de modtagne Fordele, Gaarden med Besætning og Jnventarium. 2) At det for circa 40 Aar siden under Navn af Hoverie kontraherede Pligtarbeide, ei svarer til den nu bestaaende og stedse fremskridende Agerdyrkning ad 1) svares: Det vilde dog være en ligesaa oprørende som forunderlig Maade at opnaae dette paa ved paa Godseierens Bekostning at rane Hoverie fra ham for ei 1/3 af dets Værdie til Bondens Fordeel for at lette denne i den af ham frivillig indgangne Kontrakt med Godseieren, istedetfor det Billige og Retfærdige at lette Godseieren Midlerne tilat tvinge Bonden, som Enhver, at opfylde sin frie villig indgaaede Kontrakt. ad 2) svares: Naar Godseieren ei kunde være tient med Hoveriet, saa maatte det dog vel billigviis som lovlig overlades Godseieren, at kontrahere frit med Bonden om den Betaling for Hoveriet, de begge kunde være tjent med, og som de da nok bedste imellem dem selv blive enige om. Vi antage, det vedkommer Jngen at blande sig meere heri end i en Kontrakt imellem Huuseier og Leier, Mester og Svend &c. Vi see ingen Grund til at Godseieren, skulde være mere fredløs i den danske Stat end enhver anden Eiendomsbesidder, at han, som dog maa yde saameget til Staten, og har saa stort Ansvar netop for sine Fæstebønder, at hans Eiendom skulde være Prisgods for enhver Projectmager, der finder sig forarget over Ordet Hoverie og for at faae dette bort, for enhver Priis behager at uddeele og udparcellere Godseierens Eiendom. Saadanne saakaldte liberale Projecter og Anskuelser røbe sig selv og smaae af Standsfordom, misundeligt, ubilligt og ufornuftigt indgroet Had til visse Stænder, samt netop Lyst til at despotisere; thi at uddeele Andres Eiendom, ei til Statens og Kongens Bedste men til Privatmands, er dog vist Despotie. At Bonden kan have Fordeel heraf, det troe vi nok, især naar han kan faae det for den af Hr. Holm bestemte Priis. 24 s., og helst derunder for Spand dage, og 12 s. og derunder for Gangdage, da ingen Bonde giør en Spanddag for 1 Rbd., og knap for 2 Rbd., og ingen Gangdag ringere end for 2 Mk. og ei engang derfor i Høsten, følgelig er det klart hvad denne Hr. Holm vil berøve Godseieren, af deres lovlige Eiendom. Desuden, som anført, Hielpen i Høsten kan ei vurderes og kan ogsaa bringe Tab i det Hele, da megen Sæd derved vilde bedærves i vanskeligt Høstveir. Godseieren vilde desuden komme til at tabe paa mange Maader: 1) De som havde Forpagtere maatte erstatte disse. 2) Selv denne ubetydelige, af Hr. Holm tilstaaede Summa, kunde han, som forhen viist, ingen Sikkerhed faae for hos Bonden. 3) Maatte han strax have en Summa parat, til Anskaffelse af den forøgde Besætning, Inventarium og det større Folkehold, hvor faaer han dette, og hvilke Opoffrelser maa han ei giøre ifald han kan faae den, og hvorfor skal Godseieren tabe alt dette for de saakaldte liberale Princiver, at hielpe Bonden, da han selv kan have Familie og Venner, som dog ere ham nærmere og kan trænge haardere til Hielp, og det i alle Tilfælde var rigtigere at give til Statens Opkomst endtil en Stand, der selv, naar den vil arbeide, kan erhverve, og ikke behøver at fødes af en anden Stand, eller beriges paa dens Bekostning. Bonden, naar han vil arbeide, har ingen Nød i Danmark og bør ei have større Ret og Krav paa Andres Formue end enhver Anden, undtagen som vi have seet anført i Statstidenden No. 234 d. A., maaskee fordi han hører til den større Mængde, men saa gaae vi tilbage til den Stærkeres Ret, som dog nok skulde stride mod Liberalismen; dog herom er skrevet i Svaret til Hr. Fr., indført i Statstidenden No. 251. 252, den vestsiellandske Avis No. 85 og flere Blade. Forfatteren røber sin Eensidighed heelt igiennem. Da nu naar Godseieren ei engang faaer foralt sit Hoverie, til Tak for om han muelig foreløbig har skiænket Bonden temporair noget deraf som vist ei var retfærdig, da det ham tilstaaede Hoverie er hans Eiendom og af Bonden frivillig indgaaet, og denne herfor har faaet sin Gaard m. m. saameget lettere i Jndfæstning, Landgilde a., saa bør det staae til ham at giøre Brug deraf, altsaa bør det ogsaa dette Tilfælde erstattes ham af Bonden Alt det Øvrige han anfører, om Skadeligheden for Bonden af Hoveriet er eensidigt og af intet Værd, da disse Ting ei hidrøre fra Kontrakten med Godseieren om hans Hoverie, men fra et slet Huuspolitie, Bonden har over sine Folk, som bør lystre ham, hvad enten de ere i Hoverietieneste for ham eller andet Sted. Kan han ei faae Ret over dem og ved Loven tvinge dem, saa ligger Feilen enten i at Loven ei er skarp nok, eller hos Overholderen, og dette burde vel Godseieren ei lide under, ligesaalidt naar Bondens egen Svaghed eller Ligegyldighed er Skyld deri. Det var derfor, efter vor Mening, visere, bedre og retfærdigere, at Huusbonden (Bonden) enten fik Magt til at holde sine Folk fra alle hine slemme Ting, Forfatteren netop lader dem udføre naar de ere til Hove. Det vilde ogsaa være saameget rigtigere, som de vist ellers ogsaa dreve det samme i andre Arbeider for Bonden naar de tør det. Det er dog en besynderlig Eensidighed at raabe paa Fæstebondens ulykkelige og trykkende Forfatning i Danmark, formedelst hans Forhold til Godseieren, ved en af ham frivillig indgaaet Kontrakt, som Bonden kan hæve naar han vil, men ei Godseieren, da det dog ei alene er ofte nok sagt men beviist, at Fæstebondens Stilling i Danmark, betydelig er favoriseret paa Godseierens Bekostning. Med Hensyn til Hr. Holms Lovforslag og sammes Motiver, da er der aldeles ingen Grund for, fra Statens Side at hæve Hoveriet, ved direkte eller indirekte Tvang, men vel Grund til at hæve Fæsteindretningen hvorimod meget kan siges, og da kan Hr. Holm være roelig for, at Hoveriet af sig selv vil bortfalde. Det er ogsaa en utidig Angst og Vilkaarlighed, at Godseieren ei maa ganske frit kontrahere om Arbeide, naar Fæsteindretningen ophørte, med Hensyn til Tidsrummet, da vist ingen Godseier vilde giøre nogen uopsigelig Kontrakt, hverken om Penge eller Arbeide, og maa det gientagende bemærkes her, at Fæstebonden ei er bundet for sin Levetid, men Godseieren derimod er bundet saavel for Fæstebondens som Konens Levetid.