Københavns Adresseavis, 1773-10-19
No. 161. om Auctioner. Det er unægtelig at Auctioner er til Fordeel for Publicum naar de behandles redelig, og ey ved underfundige Knæb forderves som nu paa en 4 a 6 Aar er skeet, hvoraf een i sær er gaaet tilbage, og ikke videre holdes, og endnu holdes nogle af samme beskaffenhed som kunde taale en formelig Forandring, at man ved Auctionen kan faae solgte og gjort i Penge det man ellers ikke var i Stand til enten paa Assistencehuuset. eller andre Stæder det halve laant af Verdien, og desuden give Renter, som undertiden opløber til den laante Capital, og allerhelst hos Jøderne, og dog omsider miste Vahrene, i hvilke Tilfælde, man er fri for, naar maa sætter det til lovlig Auction ved dem som er berettiget, og tillige behandler samme redelig. Disse faae Linier er af en upartisk Borger, til nøyere Eftertanke opsadt. Almindelige Huuslægers Jndflydelse paa Statens Velfærdt. Iblant alle de store Mænd, som har overveyet Statens Lyksalighed, har vel ingen saa tydelig viist Statens almindelige Fond, som Susmilch, i hans fortreffelige Verk: Die gottliche Ordnung in den Veranderungen des menschlichen Geschlechts. Denne almindelige Fond er Statens Befolkelse, og sammes altid stigende Til ext. Men hvad er undskilleligere sammenføyet med denne Landets almindelige Rigdom, end Omsorg for Livets Vedligeholdelse, og Omhue for Borgernes og Undersaatternes Sundhed, Enhver Borgers Liv bør ansees af Staten som en Capital, der hører til den almindelige Fond: Enhver Borger, som for tidlig bliver bortrykket fra det almindelige Væsen, er et Tab af denne Capital. En Undersaats Død bliver i Engelland skatteret over Hundrede Pund; og hvor langt større maae denne Forliis regnes, naar man tager Beløbet af Ulykken med i Betragtning, som derved bliver forplantet paa enkelte Familier, naar en Familie mister sin Støtte, Børn sin Fader, og en Mængde efterladte ved een Mands Død bliver Staten til Byrde. Erfarenhed, siger Süsmilch, giver os daglig de unægteligste Beviiser, at mange Mennesker omkommer, ved gandske at forsømme de Hielpemidler, som de enten ikke har Leylighed at bruge, eller ingen Lyst, for Kostbarheden Skyld. Andre tilsetter Livet ved Brugen af forkeerte eller ofte ilde anvendte Huusmidler. Mig er det ubegribeligt, hvorfor man ikke er mere opmerksom paa den Videnskab, der har saa kostbar en Sag til Gienstand og Sigte, som Menneskenes Liv er. Til det menneskelige Hiertes Dannelse ved Sandheden ere næsten overalt Anstalter forhaanden. For alt hvad der angaaer Ret og billighed i det Borgerlige Selskab, er og draget nødtørftig Omsorg. Til begge Deele blive Personer lønnede paa Statens Bekostning. Jkkun det menneskelige Livs Betryggelse og Vedligeholdelse synes mig, at man næsten overalt har sat alt formeget af Sigte. Der skeer vel noget, men det er ikke nok og tilstrekkeligt. Der bliver i Stæderne, dog ikkun i de store, holdt Læger for de Fattige. Men hvad kan een Læge være for et Sted, som har 50 til 100 og flere Tusinde Jndvaanere, Der ere Læger for hele Districter anordnede, men som ikkun skal passe paa, naar farlige Sygdomme yttrer sig iblant Mennesker eller Qvæg, eller naar der begaaes et Mord, at de da undersøger Sagen, og indgiver deres Betænkning derom. Men hvor liden er mestendeels deres Løn, og hvor kan en berømt Practicus i en Stad indlade sig med de Sygdomme paa Landsbyerne, som ofte ligger 6 og flere Mile borte fra ham, Alt hvad jeg merker ved de Anstalter, som ere gjorte i Henseende til Menneskenes Liv, er en Skygge. En bedre Omsorg derfor synes dog alligevel at være let. Hidindtil synes Lægekunsten og Lægen næsten ikkun allene at være opofrede til de Rige, som kan betale Lægen sin Umage. De Forslage, som Susmilch har gjort til bedre Anstalter, ere endnu ikke udførte og iverksatte; Jøg giør derfor et nyt Forslag bekiendt, om hvilket jeg troer, at det vil være et af de fornemste Midler til Sundhedens Vedligeholdelse, der er saa kostbar en Skat for en florerende Stat. Et saadant Middel synes det mig at være, at man til fælleds Nytte indførte almindelige Huuslæger. Hvor mange Borgere bliver ikke afskrekkede for den Kostbarheds Skyld, som det synes dem ofte at være, at benytte sig af en Læge i Sygdoms Tilfælde, Dette angaaer fornemmelig de Fattige, og ere ikke den største Mængde i en Stat saadanne, som ere mindre bemidlede, Dette afskrekker mange, saa at de næsten slet ikke sen der Bud efter nogen Læge til deres Syges Hielp, eller ikkun da først sender Bud efter Lægen, naar det er kommet saa vidt med Sygdommen, naar Naturens Kræfter er saa meget svækkede og udrømmede, at al Hielp er forgieves. Det er nu vist nok en Fordom, at en Læge skulde koste meget mere, end det, som ved saadanne Omstændigheder fra Sygdommens Begyndelse af, ofte bliver anvendt paa urette Midler: imidlertid ville vi antage, at denne Meening om Lægens Kostbarhed er grundet.