Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-01-09
Cancellieraad Hempel maatte ogsaa erkjende den Dygtighed, hvormed Committeen havde behandlet den foreliggende Sag. Jmidlertid var der Adskilligt i dens Betænkning, om hvis Rigtighed Taleren ikke kunde overbevise sig, saasom at Kjøbstæd haandværkernes Klager alene skulde være en Virkning af de borgerlige Forhold eller den sterre Concurrence, eller at Manikke, paa enkelte Steder i det mindste, var gaaet altfor vidt med at udstæde Bevillinger til Haandværkere paa Landet. Mangel paa Arbeide og Fortjeneste er desværre, ikke saa sjelden, som af Committeen er antaget. Den tilstaaer jo ogsaa selv, at Professionisternes Antal paa Landet i den senere Tider betydelig udvidet og udstrakt til flere Næringsgrene end tilforn. At Landhaandværkerne paa Markederne ikke skulle afsætte deres Varer uden til Landalmuen, strider ogsaa imod Erfaring; thi de Jndustri=Produkter der indbringes af dem paa Markederne, kjøbes ogsaa af Kjøbstædernes Jndvaanere. Naar det anføres, at de flere Afgifter, som trykke Kjøbstadbeboerne, opveies af disses iøvrigt fordeelagtigere Stilling, er det sikkert overdrevent. At Værnepligten hviler tungt paa Landhaandværkerne kan vel være; men i saa Henseende bør det heller ikke oversees, hvor megen Tid og Bekostning baade Haandværkerne og deres Folk anvende paa de Vaabenøvelser, som i flere Kjøbstæder afholdes. - Den foreslaaede Beskatning paa Landhaandværkerne kunde Taleren hverken indrømme Nytten eller Nødvendigheden af. Den laae ogsaa udenfor den opgivne Gjenstand, og er af Committeen selv anseet, ikke som nogen Modvægt imod Kjøbstædbeboernes større Byrder, men alene som principmæssig og gavnlig i andre Henseender. Taleren troede, at Skatterne nok vilde komme, uden at Folket selv behøvede at gjøre Forslag. Skulde Afgiften finde Sted, da ansaae han det i alt Fald for rigtigere, at Beløbet tilfaldt Sogne-Communerne paa Landet. Efterat Professor Bang havde erklæret sig imod den foreslaaede Skat, bemærkede Assessor Ussing, at ogsaa han maatte erkjende, at Committeen i dens Betænkning med Sagkundskab, og Apartiskhed har behandlet det foreliggende Æmne, men det forekom ham, at Conclusionen ikke fuldkomment svarede til Præmisserne. J disse havde Committeen nemlig viist, at der paa Landet ikke ere andre Haandværkere tilladte end de, som ere uundværlige for Landmanden; at Øvrigheden ikke i Almindelighed er for rundhaandet med at tilstaae Bevillinger til Landhaandværkere, og at der i Lovgivningen er taget ethvert Hensyn til Kjøbstædhaandværkernes Tarv, som kan bestaae med en fortsat Udvikling af den landlige Jndustri. Jmidlertid har Committeen dog troet at burde indstille, at der maatte gjøres Noget til at afhjælpe de Klager, der fra Kjøbstædernes Side føres over Jndgreb i deres Rettigheder af Landhaandværkerne. Men ligesom en af selve Kjøbstædernes Deputerede har yttret sig imod den Afgift, der er foreslaaet at skulle paalægges Landhaandværkerne, saaledes maatte Taleren ogsaa med Professor Bang finde det ikke uden Betænkelighed, at andrage paa en saadan. Men dette var dog den eneste af alle de gjorte Jndstillinger, der kunde antages at være af nogen Betydning. Da Taleren, der iøvrigt ønskede Kjøbstæderne alt Godt, og var rede til at understøtte ethvert Forslag, der virkeligen kunde tjene til at hæve disse, ikke kunde overbevise sig om, at dette vilde være Frugten af Committeens Forslag, saa forbeholdt han sig, for det Tilfælde, at han ikke under Forhandlingerne skulde blive overtydet om det Modsatte, eller Nogen maatte see sig istand til at bringe andre mere hensigtsmæssige Midler i Forslag, at stille det Amendement, under Sagens endelige Behandling, at ingen Petition indgives i denne Sag. Proprietair Luders troede, at Kjøbstæd haandværkernes Klager over Landhaandværkerne i Almindelighed vare ugrundede. Skulde han anke over Noget i denne Sag, saa vilde det være, at Dhrr. Amtmænd i Fyen næsten ere for ængstelige og forsigtige med at meddele Bevillinger til at udøve Haandværk paa Landet, især til Tømmer, m. fl. slige Professioner. Taleren var iøvrigt enig med Farver Svane i, at Laugstvangen ene og alene var Aarsag i Kjøbstædhaandværkernes Klager. Seer man hen til Skibsbyggeriet, vil Man forhauses over den Fremgang, dette har gjort i de sidste 10 Aar. Her er intet Laug, ingen Tvang, ingen fastsatte Læreaar, som ved andre Professioner, hvor Drengene maae befatte sig med mange Ting, der ei vedkomme Professionen, og, naar de endelig blive Svende efter udløben Læretid, igrunden først skal til at lære. Ved Skibsbyggeriet derimod erholder Drengen i Forhold til sin Duelighed og Flid sin Betaling. Laugenes Ophævelsel, i Forening med den polytechniske Skoles Oprettelse, vil give Kjøbstædhaandværkerne et nyt Sving; ugrundede Klager ville forstumme, og den duelige, flittige og tarvelige Haandværker vil under alle Conjuncturer finde sit Udkomme. Cancellieraad Hempel yttrede, at det maatte være en Misforstaaelse, naar Agent Bruun under Debatterne har tillagt ham den Yttring: at Landsbyhaandværkerne ikke burde have Ret til at sælge deres Fabricata paa Markederne. Det har han hverken tænkt eller sagt, ligesom det og maatte stride ganske imod hans Ønske om Jndustriens størst mulige Fremme. Hvad han derimod har sagt, er, at ogsaa Kjøbstædbeboeren afkjøber Landmanden de Kunstfrembringelser, han bringer til Markedet, og dette har han alene fundet sig foranlediget til ved Committeens Paastand: at Landhaandværkerne ikke kunne afsætte deres Varer til Andre end til Landmanden. Jøvrigt maatte Taleren vedblive at modsætte sig det tredie Jndstillingspunkt, som det, der er af væsentligst Jndflydelse og hvoraf Man lover sig størst Virkning. Næst at henholde sig til de af den Kongelige Commissarius meddeelte Oplysninger, vilde han endnu tillade sig at tilføie et Par bemærkninger. Den foreslaaede Afgift vilde dog altid blive for trykkende for den Uformuende, og de Andres Kaar maae jo komme under Betragtning ved deres Ansættelse til Fattigbidrag. Ved saaledes at foreslaae en Beskatning, vilde Kjøbstædhaandværkeren alligevel ingen Lindring i sin Stilling opnaaet, men snarere vilde det vække Animosttet imod ham, og hvad angaaer Skattens af Taleren i alt Fald foreslaaede Anvendelse til Communevæsenet, da vilde det være i Analogi med Kjøbstædernes Næringsskat, som tilflyder Communen. Taleren kunde saaledes ikke forandre sin Overbeviisning om de opgivne Midlers Utilstrækkelighed, og naar den ærede Referent i saa Henseende har savnet nærmere Motivering i de fremførte Jndvendinger, da maa Taleren tilstaae, at han ikke heller har fundet samme i Committeens Betænkning, hvem Beviset dog her maatte paaligge. Sluttelig maatte han tilstaae, at han i den hele Fremstilling kun seer Palliativer. At der i Haandværksklassen virkelig er Nød, er en paa Erfaring grundet Sandhed. At Laugstvang og en stor Concurrence kunne bidrage hertil, vil han ikke modsige; men at Nøden finder Stof for en stor Deel i Næringsløshed og de mange Afgifter og Byrder, som trykke Kjøbstadhaandværkeren fremfor Landhaandværkeren, tor han frit paastaae. Først naar Udveie engang findes til at erstatte Staten for Consumtionen og aabne Kjøbstædernes Porte, ville Klagerne standse. Naar dette skeer, da vil et friere Næringsbrug blive Følgen, og Enhver, i Kjøbstad som paa Land, kappes om at virke til Jndustriens Fremme. Taleren er nemlig ikke saa indskrænket, at han ikke skulde deele deres Mening, som ønske alle Baand paa Næringsveiene løste, naar det kan bestaae med det almindelige Vel. Han føler ligesaa ivrigt for Landet som for Kjøbstæderne, og ønsker alene det Tidspunkt nærme sig, da enhver forhadt Spænding maatte ophøre og alle Landets Børn betragte hverandre som Brødre. Men han har troet, at her gives Mangler, som trykke en talrig Klasse af Medborgere, og derfor fundet sig forpligtet til at fremstaae som deres varme Talsmand. Assessor Ussing, formeente, at det ikke er ved at efterspore og forfølge nogle Landsbyskræddere og Landsbyskomagere, at Kjøbstæderne skulle søge deres Opkomst. Det er ganske andre Onder, som trykke Kjøbstæderne, iblandt hvilke Onder tvende Kjøbstæddeputerede med Føie have udhævet Laugsvæsenet og de Baand, samme paalægger de Næringsdrivende, samt det fordærvelige Lotterispil, der fuger Marven ud af Benene paa saa mange Smaafolk i Kjøbstæderne. En anden Kjøbstæddeputeret har ogsaa yttret, at om end Committeens Forslag gik igjennem, vilde Klagerne fra Kjøbstæderne dog ligefuldt vedblive, da disse hidrøre fra den altfor store Concurrence af Haandværkere i Kjøbstæderne, som ikke ved dette Forslag vil ophøre. (Forts.)