Den Vest-Sjællandske Avis, 1819-07-02
Efter deres Fortælling skulde det have et Horn paa Ryggen, og Capitain Ross troede derfor, at det var Rensdyret de meente. Et andet Dyr kaldte de Ancarok, det skal, efter deres Forsikkring, og saa høre hiemme i Grønland. Tolken Sacheuse, som beskrev det nøie, foregav udtrykkelig, at det slet ikke var sieldent i Egnen af North-Castbugten og Disko Bugten, og lod sig høre der Dag og Nat med sin Brølen. Det skal være meget vildt, saa at Eskimoerne ere bange for det; det har megen Lighed med en Kat, men er tre Gange saa stor som den, lever i Huller under Jorden, og nærer sig af Harer og Agerhøns, som den lurer paa og springer Den 1ste September landede, paa efter. Capitain Rosses Befaling, en Deel af Selskabet. ved det sydligste Forbierg af Lancaster-Sundet, som bliver kaldet Cap Byem Martin og tog formelig i Hs. Kongelige Storbrittanniske Majestæts Navn, disse sørgelige Lande i Besiddelse under 3 nordlig Bredde, og 779 23 vestlig Længde. – Ross fortæller følgende: Kl. 6 vendte Baaden igien tilbage med nogle samlede Naturalier af Dyre, Plante= og Mineralriget. En hvid Biørn var bleven seet og saaret men var svømmet hen til et Jis bierg, og omkommet paa Flugten. Et Ribbeen, af en Hvalfisk, fandt man liggende over et Vandmærke, som var omtrent 500 Vards høi, og i en endnu længere Frastand i Havet to Stykker Træe, Der var intet Spor at see af Jndfødte, og ved Hvalsiske=Ribbenene har ikke heller det mindste Spor viist sig, at Menneskehænder have derved været beskiæftigede, fordi man ikke fandt den ringeste Beskadigelse paa Knoglerne. Rensdyr, Ræve og hvide Harer bleve deels selv seete, og deels govdet sig tilkiende af Fodsporene, at disse Dyr vare Landet tilhørende, og Capitain Ros bragte selv 2 Exemplarer af hvide Harer med sig. – Efter den Beskrivelse, som han giør, landede han ved Mundingen af en lille Flod, som var 100 Fod bred, og 12 Fod dyb. – Man har fundet nogle Stykker Birkebark deri. J en liden Frastand fra denne Flod har man seet en anden endnu mindre. Dalene fra hvilke de kom, vare beklædte med Græs og vilde Blomster. Biergene paa begge Sider, vare af en uhyre Høide, og bedækkede med Snee. Den sydøstlige Dal var en liden Slette, som ligeledes var beklædt med smukt Grønt, og overhovedet overgik denne Egn, ved det Maleriske i Udsigterne, alt hvad man endnu havde seet paa den hele Reise. Over Compassets Variation i denne nordlige Bredde, erholdt man følgende Resultat: Ethvert Skib har en egen individuel Tiltrækning (Attraction) som virker paa det Compas, som er ombord derpaa; og Afvigelses Punktet (point of change) er forskjelligt i forskiellige Deele af Skibet; at Afvigelsen, uagtet Omstændighederne ikke altid forandres, dog ikke altid bliver den samme, men at den forandrer sig efter de Punkter, i hvilke den forreste Deel af Skibet træder; Varme og Kulde har en væsentlig Jndflydelse paa Afvigelsen, og ikke mindre Fugtigheden og Tærheden i Atmosphæren; endvidere frembringer Vindens og Strømmens Retning ligeledes Jrregulariteter i den. – Nordlyset blev hyppig seet i September og October, og imellem omkring hele Horizonten, ja selv undertil den lydelig i Syden (in the true South. Disse Nordlys vare meget klare. – Den 7de November indtraf Expeditionen igien til Øen Brassa. – Forresten synes Capitain Ross, at have forfeilet Expeditionens Hovedformaal, og altformeget at have beskiæftiget sig med den østlige Side af Baffinsbugten, da Opgaven bestod deri, at blive meere bekiendt med Vestsiden deraf, (paa hvilken allene den nordvestlige Giennemfart til det stille Hav kan findes) end man var bleven det ved Bafsin, denne Bugts første Opdager. Jkke en eneste af de betydelige brede Bugter paa Vestsiden er bleven nøie undersøgt af ham, og den Udrustning, som er foretaget af Admiralitetet til en nye Expediton derhen, synes at bevise, at dette aldeles ikke har ladet sig overbevise af den vidtløftige Deduction ved hvilken Rost vil godtgiøre, at der ikke er nogen Giennemfart at finde paa den Kant. Porto-Bello. Porto Bello, Hovedstaden for de smaae Provindser i Landskabet Panama, er beliggende ved Skraaningen af et Bierg, som omgiver heele Havnen, og som er beqvem og sikker for alle Slags Skibe. Jndgangen til den er vel temmelig bred, men bliver paa den ene Side beskyttet af Fortet Sanct Philip, og paa de andre Sider ved Klipper, som neppe fremrage af Vandet, saa at fiendtlige Skibe ere meget udsatte for at strande. Af denne beqvemme Havn, erholdt Staden Navnet Porto Bello, (som betyder den smukke Havn. Antallet af Husene udgiør kun 200, men de fleeste ere dog store og rummelige; langs med Stranden løber der en Hovedgade hen, Tvergaderne gaae hen til Kysten. Climaet i Porto-Bello er meget ubehageligt, fugtigt og usundt, saa at Skibene som aarlig opholde sig der formedelst Handelen, sieldent seile afsted igien, uden at have mistet 1/2 Deel af deres Mandskab. Derfore kalder man ogsaa dette Sted, Spaniernes Grav. Porto-Bello, ligger omtrent 5 Dagreiser fra Carthagena. – J Aaret 1739, blev den overfaldet, indtaget og ødelagt af den Engelske Admiral Vernon, men man kyggede den snart op igien. Jndvaanernes Antal udgiør formedelst den usunde Luft, ikke over 8000. den største Deel deraf bestaaer af Negere og Mugatter, der boe neppe 130 hvide Familier i denne Bye; thi ingen opholder sig længe her, undtagen de som have et offentligt Embede. J Hovedgaderne ere 2 store Pladser, hvoraf den erne ligger foran det smukke Toldhuus, og den anden ligeover for den anseelige Hovedkirke. Der ere kun to Klostere i Staden.