Københavns Adresseavis, 1773-11-02
J Erindring af Hans Kongel. Høyhed, Arve=Prinzens, Prinz Friderichs høye Fødselsfest, som indfaldt den 11te October 1773, blev følgende Livier sammenskreven i dybeste Underdanighed, paa den Kongel. Berg=Stad, Kongsberg, af Hans Jørgen Soelberg. Schichtmester sammesteds. Rører ikke mine Salvede, mine Øyensteene, siger Herren. Torunderlige Gud, O. har du Øyensterne? T Med dem du seer omkring, at hindre og formeene Dem, som i Sinde har at Skade giøre dem, Som i din Varetægt har Fred, ja Røe og Hiem. Vi gaaer ey Feil af dig, som Menneske er vorden, Den Sag bevislig er, du kom her ned paa Jorden; Hvor var, hvor er, hvor blir vel Gud foruden dig? Du, som foruden Synd i alting blev os liig. Du store Jehava vor Skaber og Forløser; Vi for den Throne nu vor Suk og Bøn udøser Med tusind Taarer, som fra Siælens Øye udNedtrilder paa den Fod, vor Sceptermand og Gud. Du er vor Suk og Graad allene værd at tage; Den for din Suk og Graad dig naadig lad behage; Da vi paa denne Dag vor dyre Friderich, Vor Konge=Brøder, vi som Gave af dig fik, Fremstiller her for dig, ach! lad dit Naades Øye, Til Hannem staae henvendt, vi alle os nedbøye, Med Tak, med Frydeskriig, for denne Gare skiøn, Vi fik af dig, vor Guld, i denne Konge=Søn, Han, med Kong Christian, to Øyensteene ere, Under dit Øyelaag, dig være Lov og Ære, For du din Salvede og Arve=Friderich, Dem Begge frelste fra de Ondes Hæle=Stik Vi aldrig glemme kan den Vaade, Jammer, Fare, Hvorfra du frelste dem som Fuglen udaf Snare, Saa længe Bierg og Steen paa Kongeberg findes maa, Skal og vor Lov og Tak stedse aaben for dig staae, Gid Aarer fuld af Guld og Sølv maae aldrig savnes! Gid den forborgne Skat maa rigeligen favnes! Gid vi som Kongens Folk maa tiene hannem troe! Gid Du vor Konge maa i vore Hierter boe, Saa skal vort Øye ey udgive Graad og Taarer, For Mangel, Fattigdom, som mangen fattig saarer, Vi har jo nydt Beviis af din og Kongens Haand, Som hialpens i vor Trang, og løste Sorgens Baand. Hvor vil Bergstaden da paa nye igien storere! Hvor vil Velsignelser sig over os formeere! Hver Bergmand kommer til at glemme al sin Nød. Den aldrig klager paa, at den har manglet Brød. Ney, Gud og Kongen giør, at Staden den bespises; Hvor Folkerlig den er, dog Overflød skal vises; Vi Kongen takker, som af dig sig bøye lod, At sætte vores Sag, som var saa slet, paa Fod. Vi kand ey Friderich, vor Konges Broder, glemme Paa denne Dag i sær, da maatte vi fornemme, At Gud tilbagetog sin Godhed, han os gav. Hvo skiønner ey paa Ham, som Kongens Stødestav, O! Gud velsigne Ham, bevare Ham fra Fare, O! Gud omskandse Ham med dine Engle Skare, O! Jesu, glæd du ham, i hvor Han er og gaaer, O. Gud, du give Ham ret mange glade Aar, Hongsberg=Stad, Vær fro og glad, Te Vor Arve=Prinz dig være, J Minde nu, Ham sende du Dit Vivat, Lyst og Ære, Lad Ertzen ey Din Blergever, Kiedsommeligen giøre: Men søg med Flid; Lad Natte=Tild Din Stræbsomhed og høre; Med Tiden Gud Nok fører udAf Guld og Sølve=Miner, Guld og Sølv Myndt, Saa Brødet tyndt En meere giør, du triuer. Blandt dem, som sig Saa jammerlig, For Kongen, Prinzen klager, Ney, fat kun Mod, Vor Konge god, Med Friderich, Gud behager; Hvad Under da, Dig vendes fra Det, som dit Sind kan trykke, Gud gir jo dig Saa rigelig, Sin Velstand, Held og Lykke.