Jyske Efterretninger, 1769-02-17
Afhandling om Hedernes Nytte. o hvor kiedsommelige og ubehagelige end Hederne synes 10 for de Reisende, paa hvilken Aarets Tid det end kan være, J hvor vildsomme de undertiden ere for samme, helst om Vinteren, og de mørke, sorte Nætter J hvor uskikkede og utienlige de holdes for at være til at ernære Folk og Beboere, J hvor mange ufordeelagtige Navne de end belegges med af sorte, fæle, tørre, sandede, bare, ufrugtbare, øde, o. s. v. Heder; Saa er dog ikke deres Nytte saa liden, som mange indbilde sig; saa ere de meere umistelige, end mange meene: De ere saa nødvendige for os, om vi ikke skal savne saadanne Ting, som aldeles udfordres til vort Livs Ophold, i det ringeste til at lette dets Besvær i No. libe er, og til at giøre det meere taaleligt. Hvor vil vi som boe i de nordligste Deele af Jydland hvor faa ringe Sløbe findes, og hvor det lidet, som af dem endnu tilrade dagligen aftager og formindskes, næsten ligesom Pige for Solen, faae tilstrækkelig Brændsel fra, var det er fra Kederne, Thi de saa kaldede Hov Knop eller Skaaring vilde lige saa lidet som Træet, blive noget tilstrække de mange Slags Brug, hvortil Brændsel udfordres. sværligt og kostbart vilde det ikke i det ringeste salget forskaffe os den udfordrende Jldebrand, dersom vihavde Hederne, der kunde hielpe paa os i den Post derne ere os da i Stedet for Skove, for Tørve=Moser, elske og ogsaa findes paa mange Heder, for Steenkuls kerne sov. Paa disse Heder opskiæres de saa kaldede ere Split= eller Lyng=Tørve, paa dem afhugges lavere finere høyere og større Lyng, hvilken Bonden, saa vel en Kiøbstædmanden betiener sig af og af den første tilfores den sidste enten løs og usammenbunden, eller og i Bund tet og Klipper begge Slags tiene os, i Mangel af sikkere vide Brændsel, paa vore Skorsteene, i vore Stue=Ov et Ovne, under vore Brygger=Brændeviins=Va int Melke=Thee=Kiedler, for derved at koge vor Mad. inde vort Brød, brygge vort Øll, brænde og destillere Brænsviin og Agvavit, opvarme vore Stuer og Kamre, stille er. til at giøre Ost af, ja tørre og brænde de sorte og sig kaldede Jydske Kar og Potter. Hede=Torvene og Lynet fandtes da nødvendige i mangfoldige Tilfælde, hvor Jld Rane udfordres. Disse ere vel de største og fornemste Liter og Fordeele, som Hede=Torvene og Lyngen føre lettig; men de ere dog ikke de eneste, der ere endnu adlittige andre, ogsaa ganske vigtige og betydelige. Naar sare Stakken er opbrændt og forbrugt, samler Bonden, smaae overblevne Stykker og Smullet tilsammen, brini det altsammen til sit Giødnings Sted, blander det med ledningen, forøger den tillige, udfører den siden paa sine ster og forbedrer og frugtbargiør den derved: dette samle gier han ogsaa med den smaae, og til Brændsel ubrugelige dag. Hvor vilde Bonden somme Aar, naar Foret er li ret og Langhalmen bliver ringere og knappere, faae Tag fra til at bedække sit Huus med, dersom han ikke ka om Lag tilligemed Langhalmen. Endnuarskrigen endte gen, Denne tiener ham til Tag, enten send eller hans Landmanden har deraf ikke een, men fleere Rytten nye gelig og god Strøelse for Faarene, naar ande igionelenneuden at hans Kreature derpaa ligge tørre, voldes nogen dyngen med, hvorudi ikke en liden Skat for ham lig : Lyngen, saa bliver den et herligt Middel til at det friske, da Fugtigheden, som de lade gaae fra de tre og og nedgravet. Men det er ikke alleneste Krenturt mig entin de et tørt, blødt og mageligt Leye paa den rødt og spredte Lyng, Menneskene lave sig og Sengelst Bonn Ar dertil, ligesaa nyttige, og den Fattige lidet broligensaa dog ligge saa funde, og for dem, som have værd saa bløde, varme og magelige som de af Dain og Kom dette kan lade sig giøre, har Erfarenhed viist og laDa de Norske Dragoner for faa Aar siden pillene fra Jydland til Norge, og man formedelst stor Gang 11. Straae, ikke kunde forskaffe dem andet komne, dog var lavet af Lyng, toge de til Takke og var som en hin med, hvilede ogsaa ganske got derpaa. Og stian da de ogsaa ikke være fornøyet dermed, Adskilligesom: tioner have det ikke bedre: Russerne ligge paa hinanindrettede Ovne, som von Haven fortæller eenland Folk som hvile paa den bare Jord. Hvad til en S. andet end Lev og Blade, uden Tvivl ogsaa den ven første Forældres Sengeklæder, De vare ikke maa Skind og Huder. Men at komme til Lyngen igien, da vil kunne at sætte Lyngen tæt op til hinanden, Toppele og en ne ned, og paa den Maade at rede sig ikke ogsaa in ubeqvemme Leyer og Senge. Lyngen triotisant og debrand, til Tag, til Strøelse og til Gil 12 tillige nyttig til Føde, om ikke for Mementerne an nogle af Kreaturene. Hvor mange hansteen Læs Foder af Høe og Halm svares ikke en Balle Foraaret i de Lande, hvor Heder ere nogle Fiin ag- og hvor meget Græs ikke om Sommeren gaae Landmanden i Jydland, som er began ning 3 eengang og naar Qvæg, hvorudi en betydelig Deel af hans Rigdom bestaaer dersom han ikke havde Hederne, Meget af det maatte omVinteren, og hen paa Foraaret i de Aaringer, naar Foder Trang indfaldt, døe af Sult, dersom det ikke kunde uddrives paa dem, og derpaa redde og opholde Livet, indtil Sommeren kom, da det kan faae bedre Føde og Underholdning. Saa længe er Jorden derfor ikke frie og bar for Snee om Efteraaret, og saa snart tøer den ikke op, og Jorden, bliver skilt ved den og Foraaret, at jo hederne ere tienlige og gode Spisekamre for de hungrige Kreature, Frosten er ikke allene tilstrækkelig nok til at fraholde dem, man seer dem end og ved kolde Juule Tider at vanke om paa dem, for at opsøge Ophold og Føde, og ingen af dem er endnu der fundne af Sult omkomne og døde. Det er ikke allene Faarene, som opholdes ved Lyngen, og finde Smag i dens unge Skud og Spirer, der ere dem en god sund og tienlig Føde; Stude og ungt Qvæg tage ogsaa til Takke med dem, og nyde i dem en Deel af sin Spise. Ja de ringere og slettere Heste have og undertiden, i Mangel af bedre, tildeels maattet lade sig afspise med Lyng. Saaledes maatte Bonden i den store Foder Trang sidst udi Aaret 1762. og hen paa Aaret 1763. skiære Lyng iblant andet Foder til Hakkelse, og dermed opholde Livet paa sine forsultede Bester. Skulle mange vel forestille sig, at man havde Lyngen at takke for en Deel af den Honning og Vox, som Bierne give af sig Visseligen uddrage dette lidet og ringe agtede, men flittige og betydelige Kræe disse to herlige Ting af Lyngens, frem for at mange andre Planters, Blomster. Denne Sag er ikke forkort Tid siden bleven bekiendt, man har havt Kundskab derom i mange hundrede Aar, den naturkyndige Plinius har alt vidst det i sin Tid, naar han Lib. Kl. Cap. 16. fremfører Mel ericeum; Honning af Lyng=Blomster, hvilken man holder for, er mindre lys end anden Honning da dog Mørkheden kan komme tillige af andre Aarsager, fo Ex. af Biernes Alder, Maaden at tage Honningen fra den paa, hvilket hos os skeer ved den saa kaldede og ikke aldeles priselige Slagtning, af Sygdom o. s. v. Det er derfor og, at andre Lande, hvor der findes mange og vidtløftige Heder, og voxer meget Lyng udi, saasom Lyneborg, holde 2 Rbs. en Deel Biestader, og legge megen Vind paa dette nyttige og lidet bekostelig Jnsekt. Men hvad, om Lyngen kunde tiene til at garve Huder og Skind med, Der ere de, som ere af den Meening, den lader ogsaa ikke urimelig; thi den er ligesom flere Planter, der kan anvendes til samme Brug, begavet med en sammendragende Kraft og Virkning. Det er for samme anførte Virknings Skyld at Qvinderne i Sundgau koge Lyngen i rød Viin, som de drikke, naar de ere plagede med en vis Svaghed, som Joh. Bauhin om dem fortæller. Jkke at tale om at Afkoget af denne Plante skal drive Urinen, og den i Melk kogt skal hos dem, som give Die, forøge Patten. Af anførte sees da Hede=Tørvens og Lyngens mangfoldige Gavn og Nytte, af samme sees og tillige, hvor umistelige Hederne ere for Omliggende, der have Mangel paa Brændsel. Dette kunde være nok til Heder nes Lov og Berømmelse, det kunde være tilstrækkeligt til at vise Aarsagerne til, hvorfor det var skadeligt aldeles at ødelegge dem : nogle saa ringere, og en Deel mindre betydelige vil jeg endnu tillegge. Lad være at hederne i Ligning imod anden god Jord kan kaldes næsten ufrugtbare, saa frembringe de dog saadanne Planter og Frugter, som enten ikke saa vel og overflødig eller aldeles ikke komme frem og voxe paa andre Steder end paa Hederne, og dog ere nyttige til Lægedom, til Spise, ja til en og anden særdeles Brug. J hvilken Jord voxer vel den sammentrækkende, stoppende, blodstillende og til Garverne tienende Blod=Urt eller Tormentil heller end i Hede Jord? Hvor seer man flere af den størkned og standsende Blod opløsende, og derfor udi Blodspotning og Hold af Slag, Fald, Stød saa tienlige og nyttige Volverley eller Kokke=Hoveder, end paa Lyng begroede Jydske Heder, Hvor findes den til at farve guult med saa brugelige Veise, end paa samme Steder, Hvorfra faaes Pimpinellen, den saa herlige Plante i Medicinen (hvoraf i Apothekerne haves Roden, Stilken med Bladene, Frøet; hvoraf samme Sted tilberedes Essens, saa kraftig i Hals=Sygdom, saa nyttig for Mave og Bryst, saa virksom til at drive Urin og Grus, befordre Uddampningen, adskille og opløse de tykke og sammenhængende Legemets Vædsker ; o. s. v. hvoraf den ogsaa haves Conserve og Destilleret Vand) heller end fra Sandige og Lyngebærende Steder, Du stærk lugtende, og dig selvre bende Pors, neppe vilde jeg have talt om dig (thi du tiener næsten ikke til andet end til at føde og vedligeholde Jlden med, og til at giøre Folk, der drikke det Øll, som i Mangel af Humle er krydret med dig, tumlende, og forskaffe dem Hoved=Pine) dersom ikke vores lærde Simon Pauli i Commentariis de abuseTabaci Americanor. veteri, er Herha Thee Asiaticoru in Furopa Nov. Argentorati 1665.) havde med saa megen Flid og Umage stræbt at tage Masken af dig, at fremstille dig i dito rette og egentlige Skikkelse og Værdighed, og med det rette Navn, Chinesisk Thee, Hvor vilde du ikke, om du var den sande og rette Thee, blive agtet høyt af Jyderne, hos hvilke du findes, Men stor Skade, at den gode Prof. Pauli har feilet, at Porsen er alleneste Pors, og ikke tillige den Chinesiske Thee. Slutningen skal følge.