Viborger Samler, 1779-09-13
Hor Tids Alder er alt for oplyst til, at Lærde og af Fordomme undtagne Theologer ikke skulle have indseet dette; de have derfor forkastet den almindelige, og søgt en anden Vei til Apostelens Ords rette Fortolkning, men nogle med saa slet Lykke, at de heller maatte have ladet os beholde den gamle, end iskiænke for os den nye Viin. Saa meene M.m. som somme, at Apostelen taler om Siæle, som vare paa et ringere Sted i Paradis, indsluttede som i et VagtTaarn, hvor de forventede Forløserens Ankomst, andre, at det er sagt om Noahs Prædiken for sin egen Familie, som vare med ham i Arken. - Atter andre, at her meenes de saa kaldte blinde Hedninger, hvilke Christus efter sin Død og Opstandelse lod Evangelium forkynde, og hvad for en Meening kan vel tænkes saa underlig, at en lærd Mand, jo kan falde paa den? – Men vi have uden Tvivl den reformerte Kirke at tilskrive en Forklaring over Petri Ord, som synes med Rette at kunne tilegne sig et Fortrin for alle andre: Man meener nemlig, at hvad Petrus siger og Christi Nedfart til Helvede eller til Aandernes Opholds=Sted og om hans Prædiken for dem, er at forstaae allene om Noah, som ved Christi Aand prædikede Omvendelsens og Troens Ord for den første Verdens Folk, som formedelst deres Vantroe druknede i Syndfloden, hvilke da Petrus skrev dette, befandt sig, hvad Siælene angaar, i de fordømtes ævige Fængsels Sted, og altsaa maa Apostelens Ord efter denne Meening op gefær saaledes forstaaes: Christus blev som Menneske dødet i Henseende til Kiødet, men levendegjort i Henseende til Aanden, eller i Kraft af hans Gudommelige Natur, i hvilken han og forlængst og længe førend han kom til Verden beviiste sin Langmodighed mod de Vantroe for Syndfloden, i det han ved Noah og andre lod prædike Omvendelse og Syndernes Forladelse for disse usalige, som nu ere i Helvedes Fængsel, hvilke fordum ikke ville troe Guds Ord, eller agte den den øiensynlige Forberedelse til Synde=Straf sen, som skeede, da Noah byggede Arken - a) Jeg maa tilstaae, at denne Fortolkning har meget tiltrækkende, og hvad Sagen selv angaar, slet intet anstødeligt. Hvad Christus udrettede ved Noah, kan han jo siges selv at have udrettet: Noah prædikede ved Christi Aands Kraft, den samme som opvakte ham fra de døde, og Apostelen synes saaledes at ville vise os ret eftertrykkelig, at Christi Aand hvilede paa Propheterne, og Patriarcherne ogsaa for Syndfloden; hvorved man lykkelig undgaar alle Vanskeligheder og finder Medhold af de største og beste Theologer b). - Men uden Tvivl blive her nogle Knuder tilbage, som ikke lettelig, ja vel umuelig lade sig løse; thi vi agte A At Apostelen tillegger denne Prædiken udtrykkelig Christo selv og ikke Noah, egen Seis erne F. Hvorledes kunde han siges at gaae bort eller begive sig til et vist Sted ved en anden, B) han taler ikke om en Prædiken for Mennesker, men for Aander. C) Han beskriver og ikke en Tildragelse, som skeede over 2000 Aar for Christi Tilkommelse til Verden, men den som ved hans Død a) Man læse herom den salige Rambachs Kirken=Historie A. T. 1 Theil Pag 148, 149. Doddringe paraphrastiche Erklarung N. T. Tom. 4 pag. 1139. Burkitt practische Erklarung N. T. 7 Theil, og frem for andre den store Græve af Lynars erklarende Umschrebung pag. 507. b) Mihi vero in tanta senteentiarum discrepantia fattius erit, judicium doctioribus relinqvere. Nec enim ipsa hær res, qvæ multis sane & gravissimis difficultatibus implicata est, cum veritatibus ad solutem necessariis conjunctavidetur. Qvocirca nec iis repugnabo, qvi verba Perriad tempora prædicationis Noacbice vetulerint s. t. Balle Theologiæ dogmatica libr. 2. sect. 3, paa. 304. Død paafulgte Levendegiørelsen og foregik Opstandelsen - og hvo mærker ikke her Theologernes Forlegenhed, at de, for at undgaae Vandskelighederne, som forefalde ved at forklare Christi Prædiken, henlegger den til Noahs Tiid, hvor de synes best at kunne blive dem qvit? Endelig D). Naar det er afgjort, hvad jeg i mit forrige Brev har søgt at bevise, at Aanden, i hvilken der blev prædiket, betegner ikke Christi Guddommelige Natur eller dens Kraft, men Siælen, falder denne Meening derved ganske bort. Men det er langt lettere at nedrive en Bygning, end at opbygge en nye og bedre. Lados nu antage, at Petrus taler ikke om en Christi Nedfart til de fordømtes Sted eller det egentlig saa kaldte Helvede - ikke om en Nedfart efter den Guddommelige Natur som Gud og Mand tillige. - At hans Ord ikke heller ere at forstaae om en Tildragelse i Noahs Tiid længe for hans Tilkommelse i Kiødet: hvorledes fortolke vi da dette vanskelige Sprog, R. Mig synes, at det er just ikke vanskeligt at forstaae Apostelens Ord, men Vanskeligheden bestaar allene derudi, at den udbragte Meening er i sig selven Hemmelighed, som vel ikke opsluttes nogen af os i dette Liv, hvilket dette Sprog har tilfælles med mangfoldige andre ogsaa de klareste. Jeg forestiller mig, at Apostelens egentlige Hensigt gaar ud paa at beskrive os et vist Trin af Jesu Forklarelse og Herliggjørelse, efterat han i det nest foregaaende har talt om hans Fornedrelse ved Lidelser i Synderes Sted; thi den lidende Midler skulle paa alle Maader efter Døden herliggiøres. Saa siger han nu, at Christus vel blev dødet for Kiødet eller hvad Legemet angaar, men levendegjort Hos gjort for Aanden, eller hvad Siælen angaar, som efter Døden beviiste sig levende i Kraft, i det han og gik bort og prædikede saaledes som dette Prædicat kan siges om en fra Legemet afskilt Aand, eller som Luther udtrykker sig: Wie aber das zuge. gangen sei, wissen wir nicht, das aber wissen und glauben wir, das Gott in seinen Werken wunderbarlich ist und alles vermag. Welcher derohalden hat konnen lebendig predigen den lebendigen, der har auch konnen nach seinem Tode den Todten predigen; denn Jhn høret, fühlet und greiffet alles, Uns aber istes chrlich, menn wir gleich etliche Geheimmisse der helligen Schristnicht wissen, denn die Apostel haben ihre sonderliche Offenbahrung gehabt, und mer viel davon disputiren wolte, thate vermessenlich und nar risch c). For Aanderne som vare i Forvaring (i Scheol eller Hades, hvilket her kaldes værn formodentlig fordi de der vare indsluttede som i et Fængsel kun til en vis Tiid) som fordum ikke troede, der Guds Langmodighed tøvede engang i Noahs Tiid (den første Verden, som formedelst Vantoe forkastede Noahs Prædiken og derfor undergik i Syndfloden."Men hvorfor da for disse, og hvad prædikede Christi levendegjorte Aand for dem, R. Ja sig mig det ol Rigdom Dyb baade paa Guds Viisdom og Kundskab. Skriften tier, men os en det dog vel tilladt at tænke saa Af alle Guds Retfærdigheds Domme over Mennesker, er ingen saa gruesom, saa stor eller saa almindelig ødeleggende, som Syndfloden, der svarede kun 8 Mennesker, c) Luthers samtlige Schristen 1 Theil og og druknede for Resten alle Jord=Klodens Beboere, hvis Siæle efter Døden fore til Scheol. Men skulle her ingen Naade hos en barmhiertig saavel som retfærdig Dommer have Sted, eller skulle vi antage efter Jødernes Talmud, at saa mangfoldige 1000de til ævig Tiid bleve fordømte? – troeligt, at mange erindrede sig i Dødens Nød Noahs Ord og om vente sig. - At jeg ikke skal tale om de smaa Børn, som ingen Deel havde i de gamles Ondskab d) Skulle vi ikke kunne troe, at Guds Retfærdighed maatte her gjøre den Forskiæl imellem dem, som ellers vare lige i udvortes Skiæbne, lige Døds Straf underkastede, at de, som omvendte sig og de smaa Børn skulle til sin Tiid frelses, disse komme, tør man tænke, til et vist Forvarings Sted, af hvilket det var ikke nok for Guds Barmhiertighed paa den almindelige Doms Dag at udfrie dem, men den almægtige Seierherre skulle løse disse Fanger paa hans store Døds Dag, at Propheternes Ord Ef 42, 7. Sach. 9, 11. saaledes fuldkommelig skulle blive opfyldte, og at ligesom Legemernes Fængsel, Dødens Boelig, Gravene aabnede sig ved hans Død, Matth. 27, 52, at Siælenes Fængsels Boeliger liged) Dennoch ist es auch kein Ziveisel, das die, welche er eine Unglandige Welt nennet, nicht gottlose Verachter und Tyrannen sein, von denen man gewis sagen kan, das ste Verdammet sein, so sie in ihren Sünden umgekommenEs lasset sich aber ansehen, das Er die jungen Kinder und andere, welche ihre Einfaltigkeit zu glauben verhindert hat, eine Unglanbige Welt nennet. Denn durch die Aergernisse der Welt sein sie, nicht anders als durch einen starken Strom mitgenommen und hingerissen, das sie zugleich mit ungekommen, und nur acht Seelen, sein erhalten worden. Luthers samtliche Schristen, 1 Theil. Hos geledes skulle aabnes og Jesus bevises at have Helvedes og Dødens Nøgler Apoc. 1, 18. Er det ikke maaskee det, som Petrus bevidner i det følgende Capitels 6 Vers, Til dette er og Evangelium kundgjort for de døde (de afdødes Siæle af den forste Verden) at de skulle vel dømmes for Mennesker (hvad Mennesker angaar og dem til Exempel) i Kiød, men leve for Gud i Aand. - Saaledes har blant andre Lucas Ostander og Jttig tænkt, den førstes Ord læses her neden e). Paa denne Maade betragtet bliver den Lærdom og Jesu Nedfart til Siælenes Opholds Sted os opbyggelig og nyttig, som ellers er en saa haard Tale, at ingen menneskelig Siæl kan fordøie den. Men enhver tænke og troe for mig herudi hvad den vil. e Christus mortuus in cruce qvond corpus, vivus antem qvoad animam, accessit ad animas forum, qvi in diluviosuffocati sunt - qvi tunc persvaderi se non patiebanturDeum adeo frasci mundo, itaque non agebant serio pænitentiam. Qvare Deus os qvidem non damnavit, qvis non fine pæmtentia decesserant, fed tamen qvia nihilo minus pias admonitiones Noachi spreverant, placuit Domino, ut forum animas post mortem non statim in conspectum suum admitteret, fed alicubi, tanqvam in custodia non tamen in cruciatu detineret, doner Christus illis annunciaret, qved á Patre cælesti in gratiom essent recepti, qvi eriam ens animas in Paradisum transtulit. Hanc meam senteentiam confirmare videtur, qvod apud omnes Theologos extra controversiam eft, non omnes illos, qvi aqvis diluvii perierunt, perpetui periisse & damnatos suisse. Nec Petrus dicit, ens in incredulitate sua mortuos esse, sed afserit, os suisse impersvastbilles, cum arca ædificaretur. Nec dicit Apostolus, qvod Christus illis pænitentiam prædicaverit, sed simpliciter, qvod illis prædicaverit, id qvod ego de lætissima Evangelica prædicatione accipLyc. Ostanden.