Viborger Samler, 1776-11-18
J et Selskab blev for kort Tid siden ved een afde Nærværende paastaaet: "At Kirken var det egentlige og rette Sted, hvor man var befalet at bede, og de Bønner, som der skeede, vare Gud udisputerligen tækkeligere, end anden Steds., Kort sagt. Den, der ville forsvare denne Meening, ansaae det for et komplet Klætterie, dersom man ikke alle Søndage, naar Sygdom ikke forhindrede det, indfandt sig i Kirken. Det gik da med denne Dispute, som det i Almindelighed pleier at gaae, nemlig nogle Fierde Aargang. Aal. vare vare af samme, og andre igien af en modsat Meening. Jeg derimod paastod: "At Gud lidet eller intet bekymrede sig om Stedet, naar Bønnen skeede i en god Hensigt, og af et Gud hengivet Hierte. Dette Begreb om Bønnen søgte jeg at bestyrke med adskillige Grunde, men de, som vare af samme Meening som jeg, fik til Svar: "det staaer enhver frit for at vedblive sin Meening, jeg bliver ved min, og enhver bliver salig ved sin Troc., Dette Lakoniske Svar har forvoldt, at jeg lovede paa et andet Sted at udtrykke mig fuldkommen forstaaelig. Den Tilladelse, at vedblive sin Meening, er gammel, og behøver ingen nye BestallingsBrev, den er os i Naturen medfød; men den Sats, enhver bliver salig ved sin Troe, er hedensk og smager af et komplet Kiætterie, da den gjor alle Religioner ligegode. Naar dette skal giælde, saa har den sande Christne Troe ei noget for den Mahomedanske i sin Forventelse. Her er en Syllog, saa god som den kan frembringes af denne Sats: "Major Enhver bliver salig ved sin Troe. Minor! Den Mahomed. Troe er og en Troe, ergo kan enhver og blive &c., En god Logica antager den ei for gyldig, og en sand Kristen forkaster den ganske, saadanne Sætninger bruges alene af de, der finde sig bragte i Knibe, og føle sig ei mægtige nok til at forsvare svare en begyndt Dispute. Dog, jeg vil begive mig til Hovedsagen, og gotgiøre: "At de Bønner, som skee uden for Kirken, ere Gud lige saa tækkelige som de der offres. Jeg inddeeler til den Ende Bønnerne i to Slags, nemlig: 1) De, hvis Bønhørelse kan ventes uden mindste Betragtning af Stedet der bedes paa 2) De, paa hvilke ingen Bønhørelse kan ventes, i hvor de end skee. Til det Første Slags regner jeg de Bønner, som skee af et Gud hengivet Hierte, og i en god Hensigt, disse ere Gud lige tækkelige paa alle Stæder, som bevises: a) Orspr. 23. v. 26. Min Søn, giv mig dit Hierte. Ved Bønnen er Hiertet det væsentlige og fornemmeste, og uden dette har Stedet, der bedes paa, ei mindste Jndflydelse i Bønhørelsen. b) Kristus lærer selv Math. 6. v. 5 At ikke de Bonner, som skee i Templet, ere de tækkeligste, ligesom han og Siger Math. 6 v. 6. Naar du beder, gak indi dit Kammer, og luk din Dør til &c., Her staaer da ikke, naar du beder, da gak ind i Templet. Dette er og d) Overeenstemmende med 1 Tim. 2 v. 8. Saa vil jeg og, at Mændene skal bede i hver Sted m.m. Det heder, i hver Sted, altsaa er Kirken ikke Aal. bestem bestemmet til det egentlige og rette Sted. Det var ikke J Templet, at Elisa ved Bon opvakte den Sunamitiske Dreng, men han gik ind i Huset, lukte Døren til og bad til Herren, 2 Kong. 4 v. 33. Saaledes opvakte Petrue den Døde i Joppe, ei ved Bøn i Templet, men i Huset, hvor den Døde laae, Apostl. G. 9 v. 40. Vi see Af Math. 14 v. 23: At Kristus gik op paa et Bierg at bede. Det samme sees og hos Marc. 1 v. 35, og Luc. 5 o 16. Men fornemmeligen af Math. 26 v. 37 til 44. Disse anførte Steder maa være nok til at bevisee, det Gud ikke har foreskrevet et vist Sted at bede paa, ligesom og, at de Bønner, der skee af et Gud hengivet Hierte, og i en god Hensigt, ere Gud lige tækkelige paa alle Steder. Under de Bønner jeg regner til den Anden Klasse, og formeener ei bliver værdiget nogen Bønhørelse, i hvor inderligen Gud end paakaldes, ere saadanne, der enten skee i Ubetænksomhed, eller i onde Hensigter. Ex. gr. Saaledes fortælles om salig Doct. Luther, at da Churfyrsten af Saxsen en Gang veddede med ham om en Hest, det han og ingen var i Stand til at bede Fader vor til Ende, uden at faae fremmede Tanker; saa begyndte Luther at oplæse, Fader vor, da han kom noget ind i Bønnen, standsede han og sagde: Men Deres Durchlautighed, jeg skal dog venteligen have Sadlen med. Cominens fortæller om Kong Ludvig den Ilte, at han paa Knæe udi Kirken bad Gud om Bistand i at fuldføre en ond Gierning, og lovede Jomfrue Maria en Deel af den Dræbtes konfisquerede Gods: Men hvor forfærdet færdet ville han vel have blevet, dersom en Røst havde erindret ham om Petri Ord til Simon Apost. G. 8 v. 20321 - Saaledes bad og en vis StrandRettigheds Eier Gud inderligen, at velsigne hans Formue med de Søefarendes Undergang; og Mylord seer aldrig noget smukt Fruentimmer, han jo alvorligen soliciterer hos Gud om hendes Bifald; bleve dette Slags Bønner hørte, da ville de fleste smukke Ansigter staae i Fare, endog uden for Engeland; men saadanne Ønsker hører Gud ikke, Ps. 66 v. 18. Ordsp. 28 v. 9. Es. 1. 15. Joh. 7 v. 49 og 9v. 31. Jac. 5. 16. Jeg veed vel, at mange troe, Bønnen er Gud tækkeligere, naar den skeer i Selskab med fleere Personer, grundende sig paa Math. 18 v. 19. Dersom to af Eder blive en paa Jorden m. m. Men de største Theologi ere af den Formeening, at dette angik ene Apostlerne: da disse ideligen maatte bede Gud om Vedligeholdelsen af den dem forlenede overnaturlige Kraft til deres Embeders Udførelse, viid. Mosb. Sittenlehre, 5 Th. 233 seqv. Og dersom jeg skal sige hvad jeg troer om de fleste Bønner, der skee i Kirken, saa formeener jeg, at disse ere Gud mindst tækkelige, da mange komme ikke sammen til det bedre, men til det værre, endeel fremstille sig med Legemet, og lade Sindet mangle den kristen Andagt. Dette er den Tanke, jeg har om den udvortes Omstændighed ved Bønnen, den jeg gjerne forandrer, naar man med Grunde kan betyde mig at feile, da jeg ikke har appliceret mig paa Theologien. L. G. F. C. kræmAa Nye Nyeheder. Tibe. Onsdagen den 30te October blev afgangne General De inde Grevinde Wedel Jarlsberg, fød Hvitfeld, som den 17de September i hendes 50 Aar døde paa Gaarden Sønderskov, bisat i den til Gaarden hørende Folding Kirke.