Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1844-11-16
Ved disse Ord af en af vore Digtere gav Taleren tilkjende, at Nationen og Riget var ikke uden Fare, og at kraftigere Midler end hidtil maatte bringes i Anvendelse til sammes Betryggelse. Hvori disse Midler skulde bestaae, dette søgte Taleren at forklare saaledes: Erfaringen havde lært os, at naar den danske Bondestand var mægtig, anseet og moralsk dygtig, var Riget hædret og mægtigt; ja blot naar Regjeringen begyndte paa at hæve Bondestanden, som i Slutningen af forrige Aarhundrede og i Begyndelsen af dette, steeg Riget i indvortes Velvære og udvortes Anseelse. Det var derfor ogsaa et godt Varsel, at Man nu ei mere som forhen turde oversee Bonden, at Man følte, at Han var Statens Marv; det var kun Skade, at Man endnu ofte vilde betjene sig af ham som Redskab, spille Komedie med ham; men naar Bonden blev oplyst, var Komedien udspilt, og Virkeligheden begyndte. Men at faae en mægtig og anseet Bondestand, uden at den tillige var sædelig og oplyst, var en Umulighed. At ville lede Andre uden at kunne styre sig selv, at ville give Andre Raad, naar Man selv var uvidende, var ligesaa taabeligt som umuligt. Umiddelbar give sig af med Statens Anliggender kunde og skulde Bonden og Folket ikke; men noget Andet var det, at han bereder sig til at blive en god og oplyst Borger, for, naar han virkelig var bleven dette, at kunne tænke over Fædrelandets Stilling, og maaskee engang i Tiden at tilbyde sin Hielp, og med Klarhed og Sagkundskab give sin Mening tilkjende, og understøtte denne f.Ex, i Stændersalen. Dette var et Øiemeed, der var værd at stræbe efter. Men det var ei eengang dette Øiemeed, som nærmest her havde samlet de Tilstedeværende: det var kun det smukkeste, sikkreste, gavnligste og fredeligste Middel til dette Øiemeeds Opnaaelse. Man vilde stifte en Skole, en Folkehøiskole for Bonden og Borgeren. Denne Skoles Hensigt var ligesom enhver anden Skoles at oplære, danne, forædle Ungdommen. Men den var anlagt med særdeles Hensyn til Bondestanden; og her skulde især læres saadanne Kundskaber, og Færdigheder, som vare denne Stand nyttige. Den Unge skulde her kun lære at tænke, skrive og tale klart og sundt, fornuftigt og rigtigt. Men denne Lærdom skulde gives den Unge paa en national og folkelig Maade. Den Unges Hjerte skulde indpodes Kjærlighed til Fædrelandet, Kundskab til dets Sprog, dets Historie, dets Skikke, Sæder og Indretning; dog saa at han gjordes opmærksom saavel paa sit Folks Dyder som Laster. Uden dette var al Lærdom en Ulykke. Kjærlighed til Fædreland og Nationalitet vilde Man i Høiskolen indprente de Unge; det var denne Grundvold, hvorpaa Man vilde opføre alle de Kundskaber, Man ønskede at bibringe dem, der betroedes til os; og dersom dette ei lykkedes os, saa ansaae Taleren hele sin og Medarbeideres Virksomhed for langt meere skadelig end gavnlig; thi enhver Kundskab og Dygtighed, der ei blev anvendt med Kjærlighed til og til Bedste for Fædrelandet og Nationaliteten, blev anvendt imod det. Dette var Tilfældet allevegne; i Slesvig var denne dyrekjøbte Sandhed Tilfældet i dobbelt Henseende. Vilde Nogen kalde denne Plan og Bestræbelse Politik, saa maatte de det. Men Taleren maatte dog ogsaa herom sige et Par Ord, siden det havde været et vist Parti saameget om at gjøre, først gjennem alle Regioner at modsætte sig Skolens Stiftelse, og siden, efter at de ikke havde kunnet forhindre den, at udsprede og maaskee havde de ogsaa bildt Enkelte det ind – at Høiskolen skulde være en meget farlig politisk Jnstitution og have et udelukkende politisk Øiemeed. Taleren erklærede denne Paastand for en aabenbar Usandhed, ligesom ogsaa den modsatte Mening, om de Unge her skulde lære at staae paa Hovedet og om Hunde skulde ogsaa paa Høiskolen? At indvie unge, endnu uoplyste Mennesker i Politik, at opfylde deres Hjerner med politiske Jdeer, vilde være at ødelægge Stiftelsen i sin Rod og gjøre alle dens mulige Frugter umulige, vilde være en pædagogisk og politisk Afsindighed. Man vilde ei danne Eleverne til engang i Tiden at blive ulykkelige, politiske Sværmere, men til at blive lykkelige danske Mænd. (Sluttes.) Ogsaa paa Slien har Orkanen anrettet Ødelæggelse, idet der ifølge Flensb. Zeit. er forulykket to med Smør ladede Skibe i Nærheden af Cappeln. Man formoder, at Mandskabet for Størstedelen er omkommet i Bølgerne.