Jyllandsposten, 1841-02-19
Efterat man har seet, hvorledes Bankens Beholdninger til forskjellige Tider ere vandrede over til Finantserne, er det en selvfølgelig Sag, at denne Transaction lettelig vilde blandt Regjeringsmændene finde Fortalere, som nok maatte forstaae, om just ikke ved Beviser at documentere det Begrundede i denne Fremgangsmaade, dog at finde Leilighed til at fremkomme med en Hoben Undskyldninger, som for de vedkommende Actionairer imidlertid jo vistnok kun maadeligen erstattet Følgen af Bankbeholdningens Overførelse, som aabenbar var begrundet i de Rettigheder, som ere hjemlede i Octroien. J den Finantsberetning, som for Aaret 1839 findes i Collegialtidenden, har samme Blads Udgiver, Hr. Conferentsraad Ørsted, meddeelt nogle bemærkninger i den historiske Oversigt over Finants regnskaberne for de sidste 5 Aar og over hiin Overeenskomst med Banken, hvoraf efterstaaende Betragtninger, som atter ere blevne bestredne af Oppositionspressen, fortjene at fremhæves: Hvad der i andre Blade derimod er anført, er vistnok i det Hele rigtigt og tilstrækkeligt; men der gives dog ikke dem, der ikke ere inde i Sagen og som ikke ville giøre sig den Umage at gjennemlæse de vedkommende Love og andre offentlige Acter, en saa fuldstændig Oplysning, som behøves for at de med fuld Sikkerhed kunne dømme over hiint Angreb. Saa overflødigt og kjedeligt dette end vil være for den nogenlunde Kyndige, har man derfor dog troet det tjenligt, yderligere at belyse denne Deel af Oppositionspressens Angreb. Naar det ret sees, hvorledes hiin Presse i et Gebeet, der ligger saa klart udbredt for Enhver, der vil gjøre sig mindste Uleilighed forat kjende det, han vil bedømme, har gjort sig skyldig i de aabenbareste Urigtigheder og Fordreielser, saa turde det forstandige Publikum derved faae en god Anledning til at forelægge sig det Spørgsmaal, hvad Tillid man bør have til de Efterretninger og Domme, der fra samme Kilde udbredes over Forhold, hvori det er mindre let at komme til Klarhed. Det er en, skjøndt noget formildet, Gjenlyd af de haarde Taalemaader, hvormed Oppositionspressen, medens der handledes om et saadant Arrangement, søgte at skræmme Bankens Bestyrelse. Da dette ikke udrettede Noget, men denne Bestyrelse eenstemmig samtykkede i Foreningen, da dens Dom paa det kraftigste blev stadfæstet ved den offentlige Mening, der under Forhandlingerne og efter Overeenskomstens Afslutning tillagde Actionairrettigheden en langt større Værdi end den forhen havde, da ikke en eneste Bankactionair meldte sig for, saaledes som man havde truet med, at paatale den sluttede Overeenskomst som mulig uefterrettelig, da forstummede hiin Tale, og man troede, at hiint Parti meget gjerne vilde bringe denne Sag i Forglemmelse, og at det i sit stille Sind glædede sig over, at denikke af Andre blev trukket frem. "Fædrelandet har imidlertid viist, at man deri har feilet. Sagens Sammenhæng maa være gaaet Forfatteren af hiin Artikel i Glemme, hvis han ellers nogensinde har sat sig ind deri; thi at han skulde stole paa, at alle Andre havde glemt den, kan man ikke antage. Hvorlidet Forfatteren kjender til alle Forholdene fremlyser ogsaa af den Benævnelse paristokratisk, som han tillægger Bankbestyrelsen. Af de 20 Mænd, hvoraf den forenede Bankbestyrelse da bestod, ere der dog adskillige, som Oppositionspressen netop har bragt de varmeste Hyldinger, som kraftige Organer for den demokratiske Retning, som den tillægger Folket. Det kan saaledes ikke være Medlemmernes personlige Tænkemaade, hvortil hiint Prædicat sigter. Ligesaalidet kan det være Meningen, at Fleertallet hørte til Adelstanden, eller den høiere Embedstand eller stode høit i Rangen.