Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-01-27
Stor Jldebrand i Paris. Det synes som Jldsvaader ville hjemsøge alle Europas Hovedstæder, og ødelægge Architecturens berømteste Værker. Strax efter Slotsbranden i St. Petersborg afbrændte den uhyre store Børs i London, og nogle faa Dage derefter (14de Januar) det italienske Theater i Paris. Man havde givet Don Juan, hvori til Slutninafbrændtes et stort Fyrværkerie, hvorfra Sandsynlig viis Branden var hidrørt. For sildigt opdagede mandens Udbrud, Kl. 1 sloge Luerne ud af Taget og igjennem alle Vinduer, Kl. 2 styrtede Taget ned under en skrækkelig Bragen, og Luerne stege nu til en Høide af over 40 Fod. Ogsaa her var al Redning umulig, deels formedelst den skrækkelige Voldsomhed hvormed Jlden var udbrudt, og deels fordi Vande ogsaa her var tilfrosset. En af Directeurerne, Hr. Saverini, havde kastet sine kostbareste Sager ud af Vinduet, og sprang derpaa selv bagefter, men slog Hovedet mod en Steen, og døde paa Stedet. En anden Directeur blev reddet ved et Toug, som Brandfolkene havde kastet til ham. Nogle Mennesker ere omkomne i Jlden, og Endeel, især Brandfolk, ere komne til Skade. Da Jlden fleregange havde fat i Nabohusene, saa maatte man lade Theatret brænde og anvende Alt for hines Redning, hvilket ogsaa lykkedes, ved at nedrive nogle af de nærmeste. Theatrets Brand er et meget betydeligt Tab, da alle den italienske Operas kostbare Partiturer, Instrumenter, Garderobe, Bibliothek a. blev et Rov for Luerne. Accurat for 10 Aar siden var der bleven anvendt en Million Fr. derpaa. Det brændte endnu i Gruset 3 Dage efter, hvisaarsag Brandstedet var omgive af Municipalsoldater, deels for at holde Øie med Jlden, deels for at passe paa, at der ikke skjæles, og dog var der bleven udført mange Tyverier paa en høist oprørende Maade. Aldrig mindes man - skrives der fra Paris – at Don Juan var givet mere brillant end denne Aften; Tamburini, Lablache og Rubini havde mesterligt udført deres Roller, Grisi og Persiani havde henrykket ved deres Sang; Publikum havde været som begeistret; Helvedes Jld havde været et rystende Skue for svage Nerver. Ingen ahnede, at det er saa farligt, som det gamle Ordsprog siger, at male Fanden paa Væggen. Et Par Timer, sildigere var den hele Bygning en uhyre Flammepøll. Engelland. Medens Aviserne anstille alleslags Formodninger og mysteriøse Hentydninger og Dronningens hemmelige Hjertesanliggende og Fremtids valg, bliver Bedlam (Londons Hospital for Vanvittige) meer og meere befolket med ulykkelige Aspiranter til hendes Haand. For nogle Dage siden tildrog sig allerede det tredie Tilfælde af dette Slags. En Mand bankede paa Slotsporten, og Skildvagten spurgte ham, hvad han vilde, hvorpaa han svarte, at han vilde see Dronningen. Da raabte Vagten Politiet hid, og Manden blev arresteret. Dagen efter holdtes følgende Forhør i Politiretten: Politisergeanten William Clower havde forklaret, at den Anklagede har villet trænge ind i Slottet, for, som han sagde, at lære Hs. Majestæt Guds Ord. Ogsaa havde han tilføiet, at det var hans Slot. Dommeren: "Anklagede, hvad har J at sige dertil." – Svar: "Jeg har levet længe paa denne Jord, og er sendt af Gud, at vaage over hans Hjord. Min himmelske Sendelse angaaer Dronningen. Jeg er kommen, at forlange hende til Ægte; hun er Guds Datter, derfor vil jeg gifte mig med hende, hvortil jeg har Tilladelse af hendes Fader i Himlen. Kald mig kun Eders Konge, thi jeg tilkommer denne Titel, efter Guds Bestemmelse. Tro mig, det er Gud Faders Villie, at jeg ægter Dronningen." - Spørgsmaal: Af hvad Stand er J." – En Hyrde, sendt fra Himlen." - Sp. Hvor boer Eders Venner, – Sv. "Jeg har kun Een: Gud Fader, Søn og Helligaand." Da man ingen Tvivl havde om, at Mennesket var fra Forstanden, blev han sat ind i Daarekisten. Han hedder Patrick Lindon, og er fra Liverpool.