Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-10-31
J dette Blads 171de Nummer finder jeg en Skrivelse til mig fra den første Sproglærer i Jylland, hvori han gjør mig opmærksom paa, at jeg har begaaet adskillige Feil i min sidste Skrivelse til ham. Jeg tilstaaer gjerne, at der muligen findes Feil i bemeldte Skrivelse, dog maa jeg be bemærke, at de af Hr. J. opgivne, ingen Feil ere. Hr. J. glemmer ogsaa aldeles at bevise, hvad han siger, sandsynligviis fordi det ikke er ham muligt. Kun ved at anføre Exempler af gode Forfattere, eller ved at give en fyldestgiørende Forklaring, kan han bevise, at Retten er paa hans Side. Hr. J bemærker først, at jeg har sagt: "als ich ganentrustet vom Stuhl aussprang, hvilket han paastaaer, bør hedde: "als ich mith ganz entrustet vom Stuhl erhob."Jntet er lettere at bevise, end at denne hans Paastand er urigtig, thi Ordet entrustet viser, at den følgende Handling er skeet i heftig Sindsbevægelse, og denne tilkjendegives rigtigen ved: "aufsprang." Dersom jeg vil tilkjendegive, at Handlingen er skeet i rolig Sindsforfatning, da kan jeg sige: ick erhob mich. Dette er ligesaaledes i Dansken. Jeg siger "Neppe bemærkede jeg den sig nærmende Fare, førend jo forskrækket sprang op fra mit Sæde. Efterat have overtænkt alle de Vanskeligheder, alle de Besværligheder, der kunde hindre min Plans Udførelse, reiste jeg mig fra mit Sæde. Dernæst siger Hr. J., at det er urigtigt, naar jeg siger "mich eine Antwort zuwurdigen, og der har han fuldkommen Ret, thi det havde vistnok været urigtigt, hvis jeg havde sagt seine Antwort." Denne, saavelsom hans følgende Bemærkning, viser mig, at det falder ham vanskeligt at læse og jeg vil derfor siavelseviis anføre, hvad jeg har sagt, da han derved faaer Leilighed til at lære at stave. Jeg har nemlig skrevet: "mich einer Antwort zu würdigen og at dette er rigtigt, sees af Heyses dentsche Grammatik Side 238, hvor "wurdigen anføres blandt de Verber, der styre Personen i Accusativ og Tingen i Genitiv. Hr. Js, næste bemærkning er ligesaa urigtig. Han vil, at jeg skal have sagt: "ich mogte gern für mein Leben At bruge en saadan Construction, eller en saadan Orthographie, der begge ere ganske Jungersenske, kunde aldrig falde mig ind. Hr. J. maa altsaa igjen til at stave. Jeg ha sagt: "Jch möchste für mein Leben gerne og at dette er rigtigt, sees af Pseffels Gedichte, hvor jeg finder følgende Exempel: "Der Knabe und sein Vater. Ein Schuler af, wie viele Knaben, die Datteln fur (ikke um) sein Leben gern. Blandt de Feil, Hr. J. har begaaet i sin sidste Skrivelse, vil jeg kun bemærke nogle faa Linie 1 siger han "Mit Bedauerm Sandsynligviis har den første Sproglærer antaget Bedauern for en Artikel eller et Pronomen, da han giver det deres Endelse: m. Linie 2 "annoche Dette er et forældet Ord, der kun bruges i slet Cancelliestiil. Linie 22: "Wo (wie) kommen Sie auf dem Gedanken. Dette ene Exempel viser tilstrækkeligen, at Hr. J. ikke kjender den tydske Grammatik, thi naar der efter kommen, følger en Præposition, der styrer Dativ og Accusativ, sættes den Gjenstand, der styres af Præpositionen, i Accusativ; det bør altsaa hedde: "auf den Gedanken." Linie 24 paa den næste Side skriver han: "manne istedetfor "man, en Feil, der vilde paadrage en Begynder en streng Jrettesættelse, men naturligviis bør den første Sproglærer have Noget forud for en Begynder. Fra Linie 19 paa samme Side indtil Enden finder jeg en uforlignelig Construction; den er aldeles Jungersensk, og jeg er overbeviist om, at Hr. J. har askjøbt Kammerraad Hippeldantz alle de Tanker, benævnte Stykke indeholder. Aarhuus, den 28de Octbr. 1833. C. F. Petersen.