Berlingske Tidende, 1836-12-22
Frankerig. – Expeditionen til Constantine er aldes mislykket; man kjender endnu ikke ganske Omfanget af Franskmændenes Uheld, men befrygter det Værste. Det i denne Anledning hidtil Offentliggjorte lyder saaledes: "Expeditionen til Constantine har ej havt noget fuldstændigt Udfald. Ved en overordentg, udenfor enhver Beregning liggende Begivenhed, er den i Grunden blevet forvandlet til en omfattende Recognoscering, som en Følge af hvilken jeg, ved at oprette en Position ved Guelma, har indtaget en Stilling i en Afstand af trende, smaa Dagmarscher fra Constantine. Hertugen af Nemours befinder sig vel. Paa Veien fra Bona til Constantine er Expeditionen aldeles ikke stødt paa nogen Hindring. Stammerne kom den imøde og glædede sig over at see Franskmændene ankomme til Constantine og at bemægtige sig samme. Armeen drog hen mellem talrige Faare, Oxe= og Gjede-Hjorder; Landfolkene nærmede sig ofte til Hæren, og gjorde de Nysgierrige, bekjendte med Maaden, hvorpaa de spænde Oxerne i Aaget og bearbeide Jorden. Men vort store Train nødte os til at marschere langsomt fremad. Uden Vanskelighed passerede vi Defileen ved Racheel=Ayba, og erfarede der, at Achmet havde forladt Constantine med sine Qvinder og sine Skatte. J Soma bleve vi henimod Kl. 5 overfaldne af en isnende Regn, blandet med Snee. Jndtil da var Alt gaaet godt, men Natten blev dræbende for mange Soldater og gjorde Andre i tusindviis uduelige til Kamp. Den 21de vare vi kun tre Lieues fjernede fra Constantine; vi saae Staden for os og skyndte os derhen. Nedstegne fra en Høide, paa hvilken vi havde camperet, fandt vi Qved Ben-Mezing meget opsvulmet. Vi maatte vade i Vandet til midt paa Livet, for at passere den; men uagtet det bestandige Sneefog kom vi dog over, uden at tabe en Mand. Et Lieu videre maatte vi passere en anden Arm af Tumel; der gav det nye Møisommeligheder, ny Anledning til Sygdomme, og følgelig en ny Forringelse af de Kamp dygtiges Antal. Af 7000 saadanne vare nu kun de 4000 istand til at føre Vaaben. Henimod Klokken 2 naaede vi endelig til Mansuratas Slette, og i en Afstand kun af 120 Tolser opstillede vi os for Pladsen (Constantine, da jeg pludselig saae mit Haab, uden Sværdslag at kunne rykke ind, tilintetgjort ved et Kanonskud og ved Udfoldelsen af den røde Fahne. Jeg bemærkede, at Kraftanstrængelse vilde gjøres fornøden, for med Magt at sætte sig i Besiddelse af Constantine; men ved det afskyelige Veir forringedes vore Kræfter meer og meer. Jorden og Menneskene vare bedækkede med Snee, og Vognene forsvandt i Sølet. Staden havde ikke villet indlade sig paa Fjendtligheder mod os; men gjennem de Porte, som vi ikke kunde blokkere, havde man ladet Kabyler rykke ind, og mod Jndvaanernes Villie forsvarede disse Staden. Dagen efter lod jeg aabne en levende Kanonild, forat skyde Cantora=Porten ind. Den tredie Dag fortsattes her med, og Porten blev skudt ind, men kun ufuldstændigt. Jeg vilde først lade Sapeurer og dernæst Grenadeer-Compagnier rykke frem, for paa denne Maade at trænge ind i Staden; men Forsøget lykkedes ikke. Der blev altsaa intet andet tilbage for os, end at trække os tilbage, da vi ingen fleer Levnetsmidler havde tilbage af de for fjorten Dage medtagne Provisioner, Hælvten af disse Provisioner var blevet stikkende i Skarnet ved Mantsura og reent givet tabt, da de til sammes Forsvar bestemte Soldater selv havde plyndret dem. Den 24de, Kl. 8. om Morgenen, forlode vi vor Stilling ved Mantsura, saavelsom den ved Candias=Ati, ved den sydlige Port, hvor vor Avantgarde stod. J Førstningen bleve vi kun forfulgte af omtrent nogle hundrede Mand, der rykkede ud fra Constantine; men snart viste sig Ryttere fra alle Sider, saa at deres Antal steeg over 2000. De næste Dage bleve de dog færre, og paa den fjerde Dag af vort Tilbagetog saae vi Jngen meer, skjøndt man havde forkyndt os, at vi alle vilde finde vor Død ved Racheel=Ayba. Tilbagetoget iværksattes i god Orden. Soldaten (afbrudt).