Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-03-10
Hvad for en Opofrelse af den menneskelige Apperlighed, er ikke Krigen? – Hvilken Vanslægtelse fra den Stand, i hvilken Mennesket først blev sat? – O fordømte Ærgierrighed, dog - hvorfor Ærgierrighed, Er den en Skamplet paa Menneskets Skilderie, – Nei, den er en hellig Drift, forleent Mennesket til høiere Hensigter, end jordiske Formaale, til den sande Udødelighed. - OJ Faldne, saa var den, da I endnu ikke kiendte Misbrugen, eller paa den Tid, da Fornuftens Fakkel endnu stod i sit fulde Lys. Men hvilken Forandring, Begierlighed efter meer, er den uædle Lyst, der behærsker Mennesket, og for at synes retfærdig, opdigte vi Mangler, som skal giøre vore Fordringer retmæssige. Vittigheden har til alle Tider funden Fornødenheder op, som det forfængelige Hierte ikke har kundet undvære, og gradeviis har unødvendige Nødvendigheder trængt sig inden for NøisomhedsSkranker, og avlet Utaalmodighed. Nu opvækkes Lysten, til meer. Magten maae bruges, den stiger over Grændserne, den finder Modværge og opirres, den bliver Overvinder og føder grændseløse Begierligheder. Stolthed og Herskesyge seer nu sin Fødsel. Hvor skræksom bliver nu Overmagten. - For en Alerander blev Verden omsider for liden. O! J Furier, J som først antændte Krigens Luer blandt Dødelige, og holdte eders Fryde=Fester paa deres Ruiner, hvi blev J ikke med et fortærede af eders egne Antændelser, og indsluttet i de evige Forglemmelser, Dog J have for stærk smittet Verden ved eders giftige Anrørelse, og alt for vidt udspredt eders glimrende Ulykker. Spørg Rygtet, hvor ikke J have været. - Ødeleggelser hyler fra alle Verdens Kanter, hist brøler en utemmet Grumhed, her truer en forskrækkelig Hevn. Saa opstaaer Blodtørstige, og Riger skal farves med Blod, for at tilfredsstille deres Hunger. Saa overtrædes Pagter og Forbund, og de helligste Pligter opofres for at kunde forraske et fredelskende Rige. Saa Gierrighed efter Guld nedbryder Naturens Gierder, og træder al Menneskelighed under Fødder, for at mætte en undslukkelig Begierlighed. Saa billigheds Grændser overstiges, og, for at synes retfærdig, fremkalder man Anledninger, som Aarhundrede har ligget begravne i Forglemmelsen. Saa har Naturen været for næver i sine Grændser, og man springer over Floder, som afdeeler Verdener, for at blive meere begierlig. Saa opstaaer Misundelse over Naboe=Magters Tilvext, og Snedighed sammensmeder Aarsager for at hindre deres Fremgang. Saa Riget bliver ueens med sig selv, og Borgere nedsable hverandre, og efterlader Tiden et Minde og rebelske Undersaatter. Saa og afskyelige Anledninger, Begierlighedens Fostere, skrækkefulde Følger af den første Overtrædelse. - Hvad! om den sande Menneskelighed engang kunde opstaae, hvilke nagende Bebreidelser vilde Mennesket da ikke giøre mod Mennesket? – Jorden, den velsignede Jord, blandet med Vederstyggeligheder, og vanziret af Ulykker. - Ak hvilken sørgelig Forandring er den ikke bleven underkastet Høiere Aander maae græde over at see Naturens delige Ansigt saa vanæret, og det ypperlige Menneske at opofre høiere Formuer for at triumphere paa en blodig Jordklode. - Hvad Plet paa Jorden ryger ikke af Blod, som er udøst ved Sverdet? – Sporg de opdyngede Askehobe, de forfærdelige Beenhuuse i Jordens Huler, Spørg Havets Afgrunde, Spørg hele Jordens Overflade, og Synet skal svare; See de forfærdeligste Ting blandt Dødelige? Alle Elementerne tage Deel i denne almindelige Ødelæggelse, og gienlyder af stønnende Sukke om Hevn. - Græde menneskelige Natur, om Blodtørstighed kan fælde Taare, græd over din egen Fordærvelse, og lad din almægtige Afmagt dog engang kiende sin Svaghed. - Kan Medynk bevæge de Forstenede? – Stolthed fremtræder og spørger - fræk, Hvad Medynk, - Slaae, raaber den, og skaan ikke Barnet i Vuggen; ødelæg, og spar hverken Stæder, eller Aare. - Fordærv, ran, brænd, dræb og udslet alle Erindringer af Menneskelighed. - Saaledes giør Herskesyge Udkast til de blodigste Optriin, og ofte skal ti tusinde opofres for at vinde en Plet Jord mere. Meer Jord, raaber den Jordiske, og glemmer, at den engang selv skal formere Jordens Støv. - Menneskeer sammenskrabes fra alle Jordens Kanter, og leies for Blodpenge til at myrde, eller myrdes! Uhyre Flokke samles, og Grumhed gaaer foran, og brøler efter Rov. - Blodige Skueplads! - Forskrækkelsers Konge, Døden, indfinder sig omsider, og samler Jndvaanere til sit Rige; han leer over sit Bytte, men meest over dem, der gav ham det, som snart skal krone hans Seier, triumpherende farer han omkring imellem de opdyngede Kroppe, og kaster gysefulde Blik til de Lemlestede, som raabe ham om Forbarmelse. Luften tyknes af de opstigende Dunster, og samler Materie af de Døde til at dræbe de Levende; Skrig, Bulder og Ødeleggelsers Tordener dæmper alle Følelser, Menneskeligheden ligger i sin sidste Aandedræt. Naturen græder og Jorden stønner; Solen selv skiuler sig, for at see disse blodige Scener! - Nedlad Forhænget og skiælv! - Hvad for en Forandring, af Liv, af Menneske, af Verden. – Er dette de ædle Sieles Forlystelser, – Er dette de fornuftige Skabningers Bestræbelser, - Er dette de ypperlige Mennesker, O! skrækkefulde Forvandling, og bedrøvelige Omskifte se, kommer tilbage J lyksalige Tider, om J nogensinde haver været, kommer og viser Mennesket Menneskets sande Værdighed; opretter igien eders fredelige Throner opbygte paa fastere og retfærdigere Grunde. Seel det almindelige Vel, sukker efter eders Herredømme, for at tilbede under eders Zepter. Nøisomhed er eders Grændser, Rolighed eders Regiering, Fred eders Magt, og en almindelig Lyksalighed eders høieste Formaal. Juridisk Aar 827, skal Engenius, som var den 100de Pave Rom, have anordnet og indført Vand=Prøven, for dem, som bleve beskyldte for nogen grov Misgierning som ei kunde overbevises dennem, at de paa den Maade kunde befries fra saadanne beskyldninger, og blive kient uskyldige, og skede denne Vandprøve saaledes som følger: 1) Bleve de beskyldte Personer førte til Kirken at anhøre Messen, som for den Sag blev holden. 2) Besvor man dennem i den hellige Trefoldigheds Navn, og ved de Reliqvier, som fandtes i samme Kirke, at de ikke skulde understaae sig at communicere, saa Fremt de vare skyldige; tange de da stille, gav man dem Sacramentet. 3) Gav man dem Vievand at drikke, og bestænkte dem dermed, naar dette var skeet, førte man dem ud til Vandet, og kastede dem deri, svømmede de da oven paa Vandet, bleve de kiendte uskyldige, men dersom de sank ned i Vandet, bleve de kiente skyldige, og videre efter deres Gierningers Beskaffenhed straffede. Men fordi denne opdigtede Vandprøve var et falsk Middel, for at giøre Forskiel paa Skyldige, og Uskyldige, mangen en skyldig blev derover henrettet for den Misgierning, som han aldrig var skyldig i, og hvis Uskyldighed blev først aabenbaret efter hans Død. - Dette blev i Aaret 828 af Keiser Ludovico Pio, ved et Capitulaire, som han udgan i Achen, forbuden, ikke desmindre blev den paa mange Stæder i lang Tid derefter ikke afskaffet, som kan læses i Dannemark, Norges og Jslands Historier, og fandtes alletider nogle, som forsvarede samme. Jld=Provens Beskaffenhed var paa samme Tid i Brug paa følgende Maade, de som var beskyldte, skulde vise deres Uskyldighed med at bære enten aldende Jern udi Hænderne, eller gaae paa gloende Jern med bare Fødder, dersom Jlden ikke brændte dem bleve de videre straffede, som Skyldige, følgelig var Ild=Prøven af samme Beskaffenhed, som Vand=Prøven, at mange paa saadan Maade bleve skildt ved deres Liv. - Disse ugudelige Skikke vare og komne i Brug i Dannemark, Norge og Jsland; men i Aaret 1341, blev det ganske og aldeles afskaffet af Kong Waldemar den Tredie, som strængeligen lod forbyde at ikke nogen under Liføstraf maatte ved saadanne falske Midler undersøge Sandheden udi tvivlraadige Sager. Physisk.