Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-01-04
Oversigt over Dagens udenlandske Nyeheder.) Fra Marseille meddeles under 8de December en Efterretning om Organisationen af den Expedition som den 22de November afgik til Grækenland. Grækeren Kephalas, som Cammandant; Capitain Dittmar; Lieutenant Düjourdhin, Adjutant Engelen; Fændrik Brion. Første Corps Linie Jnfanterie: Capitain Jerichs, første Lieutenant Lessery anden Lieutenant von Kurrer, en Chirurg, J Underofficererr, en Trommeslager, 18 Frivillige. Andet Corps, Artillerie Capitain Deuisch, første Lieutenant vacant, anden Zulchner, en Læge, 8 Underofficerer, en Trommeslager, 16 Frivillige. Tredie Corps Skarpskyttere. Capitain v. Rüppel, første Lieutenant Briel tillige Auditeur for heele Expeditionen, anden Lientenant Gräfsner, en Apotheket, 7 Underofficerer, en Trommeslager, 18 Frivillige. Fierde Corps: Eiiten Jægere, Capitain Schrader, første Lieutenant v. Fürstenrecht, anden Lieutenant Waser, en Chirurg, 8 Underofficerer, en Valdhornblæser. 18 Frivillige. Uniformen bestaaer af en Halskrave og Beenklæder af graat, rødstribet Tøi, en Kappe betegnet med et Kors, Kamascher og Overkiole. Jndtil hvert af de fire enkelte Corps have betydeligt forstærket sig, skulle Lieutenanterne besørge Underofficeertienesten og Underofficeererne træde ind i de Frivilliges Række. – Man troer ikke at Perserne ville blive saa farlige for Tyrkerne eftersom den skrækkelige Pest Cholera morhus har udbredet sig i Landet i den Grad, at Hoffet har seet sig nødsaget til at forlade Teheran og begive sig til Jspahan. J Staden Tauris ere næsten alle Mennesker uddøde; men standser denne skrækkelige Sygdom Krigen, saa bliver det dog ikke til nogen Fordeel for Porten, da denne gruelige Pest har udbredet sig dybt ind i dens Asiatiske Provinser. J Stæderne Mardin og Urfa hersker Sygdommen frygtelig. Denne Efterretning om Krigens Standsning imellem Persien og Tyrkiet er bleven bekræftet af den Engelske Oberste Wright, som er ankommen fra Ostindien over Persien til Vien. Han er bleven meget godt modtaget af den Persiske Schah, som har underrettet ham om sine Meeninger angaaende fleere vigtige Punkter med Hensyn til de politiske Forhold imellem England og Tyrkiet. – Der er nyelig udkommen i Petersborg en Bog af en Armenier ved Navn Artemi, som indeholder egentlig en Fortælling om hans Livs Begivenheder. Af denne Bog lærer man at kiende hvordan det seer ud i Armenien. Man erfarer deraf at Tilstanden i Persien er ikke meget bedre end i Tyrkiet, og at det er emtrent eens allevegne hvor Despotismen har opslaget sit Sæde. Heele Bogen vidner om Jndvaanernes skrækkelige Elendighed. Armenierne have vel endnu en Biergfæstning, nemlig Klosteret Etschiniazyn, hvorpaa hverken Perserne, som beherske Landet, eller Tyrkerne eller selv Russerne forgribe sig, fordi de have en overtroisk Ærbødighed for det; men Beboerne i Klosterets Distrikt maae ofte tage Flugten for Persernes Hoveriesvøbe, Præsterne ligge i Strid med hinanden og drive ogsaa af og til Røverhaandværket. Fruentimmerne mishandles, og Mændene forlader ofte deres Koner og overgive disse til deres egen Skjebne. Det huslige Liv forstyrres og fordyres derved at Konerne ikke maae tale med andre Mandfolk end deres Mænd, ja selv ikke med dem, som de leve med i samme Huus, undtagen med Tegn, og at de allene maae spise med deres Mænd. Den store Hob ernærer sig elendigt, og det frugtbare Land ligner en Vildnis. Arbeidet i Marken og Viinbiergene skeer under Tvang og bliver holdet for Slavisk. Grundeiendommen have ingen Sikkerhed; derfore sætter man kun Priis paa den bevægelige Eiendom især, da man selv ikke ved Torturen kan tvinge Eiermændene til at røbe hvad de have Folkemængden, saavel den Persiske som den Armeniske, fører et omvankende Liv, og maae flygte fra et Sted til et andet, ligesom Jorden rystede under den. Den lever under Fortidens Ruiner, tager Flugten til et Par Fæstninger naar der er Feide i Landet, og bliver dreven ud af dem igien af Sult og Sygdomme. Overalt seer man forladte Landsbyer, øde Marker og kun høit oppe i Biergene hvor neppe Bygget kan groe, er der Rolighed, thi der beskiærmes den af Fattigdom. De frugtbareste Sletter ere fulde af giftige Planter og Dyr, fordi Slangekrybet kan bedre forliges indbyrdes end Menneskeyngelen. – Armenierne kunne slet ikke forliges med hinanden og ikke engang holde sammen mod Perserne. J Meenigheden regiere de Ældste og disse ere igien de Geistliges Slaver, den ene af disse kryder igien for den anden og Patriarken odmyger sig igien som en Hund for Perserne. Hans Konst bestaaer i at holde dem i en overtroisk Frygt ved at indbilde dem, at han forstaaer at giøre Underværker; dog lykkes det ikke alletider og man viiste Artemi Hovedet af en Biskop, som havde roset sig af, at han kunde fordrive Slangerne af Staden saalænge han havde Tænder i Munden. Nu huggede Perserne Hovedet af ham og tog det i deres Forvaring, for at passe paa, at han aldrig skulle miste sine Tænder. At give Prygl ud høre til de huslige og offentlige Forlystelser, saavel hos de høiere, som hos de ringere Herskaber. Armenierne føle deres ulykkelige Tilstand under Persernes og Tyrkernes rovgierrige og voldsomme Herredømme (thi der gives baade et Tyrkisk og et Persisk Armenien), de længes efter en Herre, der kunde beskytte dem derfor, men de ere sunne for dybt til at kunne hielpe sig selv, og haabe paa fremmed Hielp. (Der staaer saaledes en stor Bane aaben for den Russiske Regiering til at antage sig den lidende Menneskehed). J Persien gaaer det ikke bedre til; thi Perserne forfølge, bekiæmpe og forjage hinanden, men de ere enige i at de ikke ville have en udenland Herre. J dette ulykkelige Land gives ingen sikker og varig Boepæl uden i Biergklofter og i den con somme Skov, hvor Røverne opholde sig saadan Mængde, at lingen vover sig derind 117 Aar.af 10 Personer. Mange Jndvaanere der om Vinteren boe i Stæderne og føre sig og som ordentlige Folk, drive om Sommeren Røverhaandværket i Skovene (saaledes er Tilstanden i Armenien, i Persien, i Tyrkiet, paa heele Kysten af Nordafriks og i hvert Land hvor Despolie og Mangel paa Cultur ere herskende. Derfore maae man ønske Fred paa heele Jorden, men kun Krig overalt hvor Despotiet og Barbariet har opslaget sit Sæde, da disse ere Menneskeslægtens største Fiender.)