Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1791-12-16
Ved denne Fortællelse overgav Vandbæreren sig til den hæftigste Sorg, han gik ned paa Gaden, meenende der at finde sin Kiære Ghulz, men hun var borte; han løb den hele Bye igiennem uden at kunde finde Spor efter hende. millertid sendte Jøden Bud efter en Vundlæge, som efterat have undersøgt Viserens Datters Skade, forsikkrede, at den ikke var dødelig. Han tog ikke feil og hun biede ikke længe forend hun fik igien baade sin Helbred og al sin Stukhed. Jøden kunde ikke betragte den med et ligegyldigt Øje og aabnede hende sin Kiærlighed som en Elsker, der ikke vilde have Afslag. Ghulnatz gysede over den Fare, som overhang hende, Alt for nøie vogtet til at kunde tage Flugten, besluttede hun, at styrte sig i Havet, som gik lige ved Muren af Jo dens Huus. At miste Livet ansaae hun for intet, naar hun kun kunde redde sin Ære. For at fuldføre dette Anslag, Veien; maatte hendes Elsker faaes af hun lod som hun samtykkede i det som han paastod af hendes Føielighed, men hun vilde, at han først skulde gaae i Bad for at toe sig. Da Jøden var borte, aabner Ghulz Vinduet og kaster sig uforfærdet i Havet. Tre Brødre, som siskede der i Nærheden, bleve hende vaer stridende mod Bølgerne. Da de vare dygtige Svømmere, fik de hende sat i hendes Klæder, tog hende ind i deres Baad. og fore hen til Land ved en Eng paa en anden Side af Byen. Vistrens Datter kommen ved deres Omhue til Livet igien, saae sig snart udsat for en Fare, endnu forskrækkeligere, end den, hun nyeligen var undgaaet. Hendes overgaade Skiønhed havde giort det skærkeste Jndtryk paa de tre Brødre, der opkom imellem den en hæftig Trætte og enhver af dem paastod at ville gie hende. De vare nær ved at komme i Slagsmaal, da en Hændelse, førte til den en ung Cavalier, hvilken de toge til Voldgivstmand. Skiæbnen. allene siger det unge Meniske til dem, efter at han havde ladet sig undrerætte om det, hvorom de trættede, kan gjøre Ende, paa eders Tvistighed; jeg skal udskyde tre Pile paa tre adskillige Kanter, den af eder, som hastigst naaer en af Pilene, skal eje denne Skiønhed. Fiskerne holdte Forslaget saa billigt, at de antoge det uden Betænkning: Cavalieren spænder strax sin Bue og skyder tre Pile, den ene efter den anden til tre forskiællige Maal. De tre Brødre løbe hasteligen, enhver i Haab først at naae Maalet. Da Cavalieren saae, at de vare borte, springer han ned af Hesten, sætter Ghulz bag paa, stiger til Hest, igien, rider i fuld Løb fra Fiskerne og naaer sin Landsbye. Det var en Skiæbne for Ghulnat, at optænde alle dem, som faae hende. Næppe var Cavalieren stegen af Hesten, førend han aabnede hende sin hæftige Elskov. Ghulnaz, som saae, at hun er kunde undgaae dette nye Angreb uden ved List, hørte uden Fortørnelse den Bekiændelse han gjorde hende om sin Kiærlighed hun lod endog som hun fandt Følelse deraf, hun bad ham allene, at opsætte sin Lykke indtil Natten. Jeg faaer et Jndfald siger Vistrens Datter, til ham, hvilket hvor sælsomt det endter, kan tiene baade til deres og min Roelighed. Jngen ved, at jeg er kommet hid laan mig en af deres Klædninger, lad mig ansees for en af deres paarørende, som kommer Hiæm Udenlands fra, da man er vil satte Mistanke og mit Kiøn har de ingen Medbeyler at frygte for Cavalieren ganske indtagen leverer hende en Klædning, da hun havde iført sig den siger hun jeg vil bevise dem, at jeg svarer til det Kiøn, under hvilket de seer mig for deres Øjne, og at faae Mandspersoner skal ligne min Hurtighed i at regiære en Hest. I det samme hun siger dette, springer hun ganske lænteligen paa Cavalierens Hest og tumler, den adskillige Gange, medens han beunder hvor smukt hun kunde ride, kommer hun uformærk længer og længer borte, og givende Hesten Sporene, lader den rænde i Galop og forsvinder som et Lynild for den bestyrsede Cavaliers Øine Frygt for at blive eftersat, gjorde, at hun jagede afsted alt det øvrige af Dagen og den ganske Nat, uden at følge nogen vis. Vei. Ved Solens Opgang seer hun en stoer Stad, i uvished sætter hun Vejen derhen; hvor forundret blev hun ikke, da hun saae Jndbyggerne komme sig i Møde, Vor Konge er død i Nat siger de til hende, siden han ingen Arvinger til sin Throne har efterladt, og han frygtede for en borgelig Krig, har han ved sit Testament fastsat, at sette paa Thronen den, som kommer først ved Stadsportens Aabning. Ghulnaz modtog med en Majestætisk og tillige venlig Mine Hyldingen af sine nye Undersaattere, som vare langt fra, at bære Mistanke om hendes rette Kiøn. Hun redigiænnem Gaderne under Folkets FrydeSkrig og foer hen at tage i Besiddelse. Pallaset, den sædvanlige Bolig for Regenterne heri Landet; Efter at hun var kommet paa Thonen, anvænde hun al sin Tid paa Regiæringen; hun udvalgte redelige og indsigtsfulde Vistrer og hun drog særdeles Omhue for, at hver Mand skulde vederfare, Ræt. Hendes Undersaattere beundrede. hendes vise Regiæring og velsignede Skjæbnen i som havde givet dem en Konge, der var meere sysselsat med deres Lyksalighed end med sin egen.