Viborger Samler, 1784-08-16
J Jylland findes mange Mile sandige Heder, som nu alene bære Lyng og lidet Græs. Hvad kunde være ønskeligere, end om disse bleve beplantede med Træer, og inden en snes Aar forvandlede til unge, Skove, som, naar de behandles med Forstand, blev en uudtømmelig Rigdom for Landet Jntet Træe kunde til dette Brug være tienligere for de Jydske Heder, end just Granen, da den, som forhen sagt, elsker Sandjord, og dens frodige Vext paa Hartzen og paa de Norske Fielde, hvis metalliske Uddunstninger ventelig vilde hindre andre Træer, giver det Haab, at den saakaldede Ahl, som er en sammensintret JernOcher, der tildeels giør Hederne ufrugtbare, ikke skal hindre Granen fra at opnaae her den samme anseelige Høide, som paa hine tørre Fielde. Sagen selv synes saa vigtig og giørlig, at den kunde fortiene vor allernaadigste Regierings alvorligste Understøttelse. Det som afskrækker Folk fra at anlægge disse Plantager, er i Almindelighed de derpaa gaaende Omkostninger; men den største Bekostning er at beskytte dem for Qvæg. De øvrige Udgivter ere af ringe Betydenhed; thi det er aldeles ikke fornødent at tilberede Jorden førend den Tid af Aaret da deres Hielp lidt eller intet behøves til anden Jorddyrkning. Jeg har seet Gran Træer plantede paa Steder, der vare bedækkede med Lyng og Krat, og man har ei andet gjort, end gravet Huller imellem disse, for derudi, at sætte Planterne, og ladet Krattet blive efter sig, hvilket var afhugget lidt oven over dets Rødder, for at forekomme, at ei Jorden skulde blive tør, og saaledes have faa Planter slaget Feil. De fleste af disse Planter vare 4 Aar gamle, man gjorde sig ingen Umag med at rense Bunden, men overlod Planterne til sigselv, og i 5 eller 6 Aar voxte de saavel, at de fik Overhaand over: over Lyngen, og ødelagde saavel denne som andet Krat. Paa aaben liggende Marke ber man sætte Planterne 4 Fod fra hinanden, men altid uden Orden, og vogte sig saameget mueligt, at man ikke planter Granen Radeviis, da man af Erfaring har befundet at den saaledes plantet ei har vildet ret slaae an Ved Plantningen maae man nøie iagttage, at man ei tager fleere Planter op, end man paa samme Tid kan set te, og derfor bør nogle Arbeidere bruges til at grave dem op, og andre strax at sætte dem ned. De som tage Planterne op, maae paasee, at de ikke rive Rødderne af eller beskadiger Barken; og saasnart de ere tagne op, bør Rødderne bedækkes, for at forekomme, at de ei fortørres, og derfor ber man og iagttage, at gjøre Hullerne store nok for deres Rødder, saa og at slaae Jordklimperne i Stykker og legge den fineste Jord tæt ved Rødderne, og med Fødderne træde saa varsom paa Jorden, at den kan falde vel til Planternes Rødder, og Planterne giøres derved nogenledes faste. Naar dette bliver vedbørlig iagttaget, og den beqvemme Aarets Tid valgt til dette Arbeide, kan man giøre sig Haab om en lykkelig Fremgang. Derimod har jeg seet nogle Plantager besatte med Plan, ter, der vare hentede langt fra, men just fordi de stode saa nær paa hinanden, bleve forknyttede, og de fleste Planters Løv eller Bark blev guult og faa af dem lykkedes. Dette har maaskee betaget mange Modet fra at plante Gran, uvidende om den sande Aarsag til Planternes Undergang og Misvext. Naar Plantningen er forbie har man ei videre at forrette i 5 eller 6 Aar, end at vogte Planterne for Qvæg, Harer og Caniner; thi dersom nogen af disse kommer dem nær, vil de inden kort Tid ødelegge dem ja, dersom Grenene graves af Harer eller Kaniner, standses Planterne meget i deres Vext, om de ei ganske ødelegges. Man maae og forebygge, at ikke Granens øverste Spire brydes eller bides af: thi hvis saa skeer, har man bemærket, at Træet bliver aldrig høiere. Omtrent 5 eller 6 Aar efterat Planterne ere satte, begynde de unge Træers Grene at stode tilsammen, og at indvikles i hinanden, og derfor maa manbeskiere dem; men denne Beskiering bør skee med stor Forsigtighed og af forsigtige Folk. De nederste Grene bør alene afskieres. Den beqvemmeste Tid hertil er September Maaned, da man ei har at befrygte, at de gjorte Snit i Træet skal give formegen Saft af sig; allerhelst efterdi Terventinen sætter sig fast over Snittet, og hærdes saasnart Veiret begynder at blive kold, hvilket forekommer, at ingen Fugtighed trænger sig ind i dem. Grenene bør afskiæres ganske nær ved Stammen, dog med vedbørlig Forsigtighed, paa det at ikke nogen af de tilbageblivende Grene brækkes. Dette Arbeide bør igientages hverandet det Aar og hver Gang paasees, at ikkun de neder. ste Grene afskieres; thi dersom de unge Træer bli formeget beskaarne, standses de overmaade i deres Væxt, hvilket er tilfælles for alle Slags Træer; men da Gran=Træet aldrig skyder nye Skud, hvor det bliver beskaaren, lider det mere ved Beskieringen, end det Slags Træe, som skyder ud igien.