Viborger Samler, 1785-04-11
Til de i Samleren No. 9 og 10 indrykkede Noter. Ot Talemaaden ei vil sige andet, end de af Hr. D. anførte Sentenzer, falder just ikke saa vanskelig for Fornuften at troe, som, at Tallemaaden ogsaa kan eller vil sige det. Naar Bierne skal afbilde Retfærdigheds Sværd, maa jeg ved at føle min Siels Ringhed, reent ud til min Ydmyggelse tilstaae. de tilstaae Hr. D. at jeg ikke kan naae eller begribe ham, indseer eiheller nu fortiden, at Tallemaaden at dræbe dine Fied, vil eller kan sige andet eller meere, end de saakaldte Spatier, som Bogtrykkeren i en vis Orden anbringer mellem sine Bogstaver. Dersom Aanden efter Hr. D. Sigende giør levende, kunde man deraf tage Anledning at udbede sig en saadan Levendegiørelse bevirket for de anførte Fied, for at giøre det mueligt for Bierne (af hvilke Hr. D. dog ikke maae begiære umuelige Ting), at dræbe dem. Ligesom jeg da tilforn har viist, at Hr. D. har handlet imod sin egen Regel, ved at forklare sine Bier ved Retfærdigheds Sværd, saa troer jeg og at kunde vise det samme her. For at styrke sin svære Sætning vil Hr. D. søge at biebringe Læserne et forvirret og urigtigt Begreb af det Ord Fied. Han siger, et Menneskes Gang og Fied er det samme, og at derved i Skrivten forstaaes et Menneskes Liv, Egentlig talt er Gang og Fied ikke det samme. Forskiellen er ikke saa liden, den samme som imellem Aarsag og Virkning: Gangen er Aarsagen, Fiedet en Virkning deraf, men for at holde den Portiske Frihed noget tilgode, vil man ikke opholde sig derved, kunde Hr. D. dog komme saavel fra at sige, at et Menneskes Gang og et Menneskes naturlige Liver det samme. Skrivten, siger han, forstaaer det saaledes; man ønskede sig derfore gjerne nogle Ex., til Oplysning, dog ikke af Voltaires Exegesis; men maaskee de anførte Oversættelser: "Døden ligger paa paa dine Veie, Din Gang fører Død og Ødeleggelse med sig, skal opfylde denne Begiering. Er det saa, vil vi derefter anstille en Sammenligning i mellem Hr. Digterens Gang og hans naturlige Liv, som skulle have een bemærkelse. Det maae altsaa gaae an at sige: Dit naturlige Liv fører Død og Ødeleggelse med sig isteden for: Din Gang fører Død og Ødeleggelse med sig NB. uden at Meeningen eller den rette Forstand i Texten, enten skal tabe sig i noget eller blive forskiellig. Men jeg vil haabe, at i det mindste den storste Deel af Samlerens Læsere indsee, at denne Sammenligning ikke udholder Prøve. For den Møie Hr. D. har paataget sig at skrive til min Forstands Forbedring, vil jeg troe mig forbunden at vederlegge ham med den Erindring, at endog Folk paa Landet giør Forskiæl paa det naturlige Liv o. Sielens og Legemets Forening, og et Menneskes Levnet eller Vandel, hvorved de forstaae en Samling af et Menneskes fri Gieringer, eller dets Opførsel og Forhold i Livet. Vilde Hr. D. nu i denne Lignelse ved det naturligt Liv eller rettere med et Ord Gang forstaae det samme som Levnet, gjorde han sig derved begribelig, endog for de Ulærde, som kunde forstaae, at enten han skrev. Din Gang fører Død og Ødeleggelse med sig eller: Dit Liv, Levnet og Vandel forer Død og Ødeleggelse med sig, var det samme. Men denne Ydmygelse er ham for tvungen Mig synes at vine et Kunstgreb, jeg vil ikke kalde det det lumskt, eftersom Hr. D. mueligt kan have været i Nødsfald, i det han forvexler disse saa forskellige Navne og Begreb med hverandre. Han indseer formodentlig det, som er skienket flere at indsee, at et Menneskes Levnet ligesaa lidet kunde dræbes af Bier, som et Menneskes Fied, og derfore skulle denne List bruges, og Skrivten skulle stadfæste den. Men jeg setter, om Hr. D. endog grundigere, end ved et jeg vil, havde beviist, at et Menneskes Fied var det samme, som et Menneskes naturlige Liv, saa var Tallemaaden. At dræbe dine Fied dog aldeles urigtig og imod al Talebrug; thi naar Hr. D. setter Fied isteden for Liv, burde han og have omsat det Ord dræbe (thi intet kan dræbes uden det som er levendes) og i dets Sted brugt et bedre passende saasom: udslette, tilintetgjøre, fordi, at ligesom billeder skal stemme overeens med den Ting, de skal afbilde, saa skal, og Ord, naar de beskrive et billede, stemme overeens med hverandre indbyrdes og med det de skal afbilde, Var ei denne Feil indløben, kunde Hr. D. ved sine Bier have forstaaet de af ham omtalte hvide Bier, ved hvike han med samme Grund kunde have afbildet Retfærdigheds Sværd, som ved de sorte; thi de hvide Bier have vi og Ex. paa, er i Stand til at dræbe Folk baade paa Marken og i Skoven, skiønt det maaskee ikke lader sig giøre i Østerlandene, og Lignelsen havde vundet derved, at den eenfoldigste Landsbyemand, skulle endog bedre have begrebet, at de hvide Bier kunde dræbe eller udslætte hans Fied end de sorte. Hvilken. Hvilken Vanlykke er det ellers, ikke at kjende Hr. D. Figurer, Trover og Methaphorer; thi ikke at kiende dem, er ikke at forstaae hans Vers, og ikke at forstaae hans Vers, er ikke at være fornuftig. Tak være derfore den gode Mand at han skrev sine Noter til saadanne smaa Sieles Oplysning, og Skam da enhver Bie i Videnskabernes Kube, som ikke begierlig indsuede den søde Honning af de Blomster, hvortil han i sin gavmilde Sphære har aabnet Adgangen; alvorlig talt, Hr. D., forekommer det mig, at en ugunstig Hendelse har frembragt de 2 første Linier: Men ubereed du tor ei nærmee &c., hvorved De kan være bleven sat i samme Forlegenhed for at faae 2de rimende Linier til disse, som hin Poet i Komedien, for at faae et Riim til de Ord: "Aurora aabnede sin purpurfarvet Dør, da Tieneren Troels var ham til Tieneste med den følgende Strophe: Og aad til Frokost Brød, som dyppet var i Smør, Hr. Forfatteren har formodentlig bag efter mærket denne sin Digterske Skjebne, og i den Anledning udgivet Noterne til Textens Oplysning ligesom hiin, Maler, der afbildede en Figur saa mesterligen, at ingen kiendte den, og derfore skrev over den: Det betyder, Vilde Hr. D. følge mit Raad, skulde han isteden for Vers skrive mørke Taler til Aften=Posten, hvortil han besynderderlig synes at være oplagt, og hvilke vist heller ingen ingen uden han selv gav sig af med at opløse. Hr. D. egen Udlæggelse og Commentære over sine Vers eller Lignelsens saakaldte sande Betydninger, betragtet i og for sig selv, er ellers kiøn og artig nok, men hvad lærer jeg og andre Læsere, i hvis Forstand denne Betydning skal opklare Dunkelheden deraf, dette - at Hr. D. Begreb og Tanker i dette billede har seet langt kjønnere udi hans Hierne, end da han lod dem indklæde i Vers paa Papiret, og, at intet anstaaer ham saa got, som at skrive uden Lignelser.