Berlingske Tidende, 1752-02-21
Man har faaet Breve fra Tetuan af 27 Dec. indeholdende en udførlig Beretning om hvad der er passeret med Officererne og Matroserne af en Hollandsk Krigs-Fregat, Her Huis int Bosch kaldet, ført af Capitaine Steenis, som er strandet paa de Mauritaniske Kyster, og den barbariske Maade, paa hvilken man har medhandlet dem, saa vel paa Reysen til Tetuan, som ved deres Ankomst sammesteds, hvoraf de fornemmeste Omstændigheder ere følgende: Efterat bemeldte Fregat havde fra den 18de til den 20de passato udstaaet det hæftigste Uveyr, blev den bemeldte 20de udi Middags=Lavet kastet op til Landet imellem Ceuta og Cap Por kae, hvor det strandede. Da Capitainen i denne bedrøvelige Tilstand intet Middel saae til at frelse Skibet, besluttede han, at søge i Land med sine Folk, bestaaende af 132 Mand, hvoraf 5 havde den Ulykke, at drukne. Luften var overmaade tyk, hvorudover de ikke kunde kiende, om Stedet, hvor de vare komne i Land, hørde Spanierne eller Mohrerne til, og som det lakkede imod Natten, samt dertil regnede stærkt, besluttede de, omendskiønt de havde intet at leve af, at blive Natten over, hvor de vare, i den Forhaabning, at see sig den anden Dag lidt om. Jmidlertid kom endnu 9 Mand til dem af et andet Hollandsk Skib, som ligeledes var strandet paa samme Kant. Den 21de, da det begyndte at dages, gav Capitainen sig med sit Mandskab paa Marche, og vandrede Nør om, for at søge Veyen af Ceuta til, men der fik i en Hast et stort Antall Mohrer dem i Sigte, som omringede dem, og toge dem allesammen til Fange. Efterat disse Barbarer havde klædt dem af paa Skiorten nær, dreve de dem frem for sig med Prygle, og vare derhos saa grumme, at de massacrerede tvende Matroser, der kunde ikke løbe saa hastig afsted, som de vilde have det. Om Aftenen bleve de lukkede ind i en Stald ved et Slot, hvor man gav dem intet videre til Føde, end et Stykke sort Brød og lidet Vand. Den 22de og 23de fortsatte de deres Marche paa samme Maade, og den 24de om Morgenen klædte Mohrerne dem reent nogne af. Om Eftermiddagen kom Gouverneuren af Tetnan, navnlig Syby, Mehemmet Cucas, med 1770, ere der der der heder ere behøre, der deret stærkt Detachement af Cavallerie og Jnfanterie ud imod dem, og lod hente Capitaine Steenis til sig, hvilken han beklagede, at han havde havt saadan Vanheld, og sagde til ham, at han skulde Dagen derefter føres til Tetnan. Dernæst lod han give hver Fange et Brød, og befoel, at der skulde holdes Heste i Bereedskab til Capitainen og nogle Officerer. Den 25de, om Morgenen Klokken 7, marcherede man videre frem til en Slette, 4 Miile fra Tetuan beliggende, hvor Fangerne maatte bringe Natten til under aaben Himmel, og udstaae meget af Kulden, siden de havde intet at skiule sig i. Den 26de arriverede de til Tetuan, hvor de bleve ligesom i Triumph førte ind af Staden ved en utallig Mængde Folk, der var sammenløben, og geleydede dem indtil deres Fængsel, som var et dybt og mørkt Hul under Jorden, hvor man maatte stige ned paa en Stige. Man nødte Capitainen til at holde der saa længe til Hest, indtil den sidste Mand af hans Folk var kommen ned i dette fælle Fængsel, hvor han maatte vandre bag efter, da han imidlertid blev udhuset af Pøbelen. Sammesteds fik hver Fange atter et Brød, som var all deres Føde, de fik. Efterat Capitaine Steenis havde været nogle Timer paa dette Sted, kom den Engelske Consul og besøgte ham, for at kundgiøre ham Gouverneurens Tilladelse, at han maatte gaae ud af dette Fængsel, for at sættes i et andet, hvorhen han kunde tage Officererne med sig, som vare 16 i Tallet. J dette nye Fængsel have de det nu lidt bedre, dog blive de der nøye bevogtede. Under-Officererne og Matroserne har man ladet blive i det mørke Hull, og bruger dem om Dagen til at bære Jord og Steen. Den Engelske Consul samt de andre Christne, der opholde sig i Tetuan, søge af Kiærlighed at vederqvæge den imellemstunder, da de ellers kom til at døe af Sult og Elendighed. Gouverneuren har den 27de skikket en Expresser til Kongen af Marocco, for at give ham denne Prise tilkiende, og fornemme, om han vilde, at Fangerne skulde skikkes til Fez; men Hans Høyhed har, efter Forlydende, befalet, at man skulde beholde dem i Tetuan.