Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-12-26
Den engelske Gesandt i Neapel, Sir Willian, Hamiltons Gemalinde hedte i Forveien Emma Lyon eller Harte. Denne Dame, som udmærkede sig ved sin Skiønhed, sit plastisk mimiske Talent, sin Udsvævelser og sine politiske Jntriguer var af en ring Herkomst. J de Memoirer, som ere udkomne under hendes Navn, fortælles, at hendes Moder var en fattig Tienestepige, som med hendes Barn paa Armeen begav sig i Aaret 1761 fra Grevskabet Chester til hendes Hiemsted i Wales. Da hun voxede noget til, skal Lord Halifax have faderligt sørge for hendes Opdragelse. Da hun var 13 Aar gammel kom hun i Tieneste som Barnepige, herpaa bega hun sig til London, fik Tieneste hos en Kræmmer og derpaa hos en fornem Dame, hvor hun fik Leilighed til at læse Romaner og Komedier. Allereddengang udviklede sig hos hende et udmærket Talent til Mimiken; hun øvede sig i Gebærder, i at udtrykke Sindsbevægelser og Lidenskaber, saavel ved Legems Stillinger, som ved Ansigtstræk, en Konst hvori hun siden glimrede saameget. Men dette Hang til Lekture og til theatralske Forestillingeskilte hende ved sin Tieneste hos Damen, ved hvis Opvartning hun viste sig skiødesløs; hun blev derpaa Opvarteerske i et Værtshuus, som blev besøgt af Skuespillere, Musiker og Malere, og hvor der blev ført et uordentligt Liv. Den skiønne Emma bevarede imidlertid sin Uskyldighed, paa dette slibrige Sted, som hun selv forsikkrer i sine Memoirer. Hun gav sig første Gang til Priis, af en Høimodighedsfølelse, for at befrie en Slægtning, som var presset, for Marinekapitain John Willet Payne, paa hvis Skib hiin Slægtning var; han gav efter for hendes Bønner, tog hende til sig og underholdt hende. Han blev inderlig forlidt i hende, overøsede hende med Foræringer, førgede for hendes Dannelse og giorde hende i en kort Tid til en Gienstand for alle deres Beundring, som saae hende. Jblandt dem var Ridder Feathersionhough, han blev lidenskabelig forlidt i Emma og bortførte hende til Susser med Kaptainens Samtykke; han levede med hende paa sine Godser, indtil hendes Fordringer og Familieforhold bevirkede, at den letsindigt knyttede Forbindelse blev hævet. Nu kom Emma atter i en hielpeløs Tilstand, begav sig til London og nedsank til sit Kiøns dybeste Fordærvelse for at have sit daglige Udkomme. Dengang levede i denne Hovedstad en berygtet Charlatan, Dr. Graham, han lærte hende at kiende og frelste hende fra denne Fordærvelse, for under en tynd Besløring at præsentere hende som Gudinden, Hygica i allehaande ynderige Stillinger for sine Kunder. Malere, Billedhuggere og andre Skiønhedens Venner strømmede til for at offre til Sundhedens Gudinde, og snart blev London opfyldt med Kobberstykker om hende. Blandt hendes Beundrere, var den berømte Maler Romney, som afbildede Emma i de forskielligste Stillinger, Karaktere og Kostumer, som Venus, Kleopatra og Phryne, dog som man paastaaer, uden at have modtaget anden Gunstbeviisning af hende, end at hun tiente ham til Model. Siden tiente hun endog til Model for offentlige Konst-Foreninger under Navn af Fanny eller den smukke Melkepige, hvorved hun i det mindste uddannede sit mimiske og plastiske Talent. Hun kom derpaa i Forbindelse med Charles Greville, en Neven af Sir William Hamilton, storbrittannisk Gesandt i Neapel, (berømt ved sine Undersøgelser. og Pragtværker om Vesuv og over de gamle Vaser, hvormed Oversætteren af denne Levnetsbeskrivelse skal have den Fornøielse at giøre dette Blads Læsere nærmere bekiendt i den anden Deel af hans Jndledning til det historiske Studium. Hun skal ved Greville være bleven Moder til tre Børn. Han vilde ægte hende; Hamilton, som i 20 Aar havde været fraværende fra England, afreiste i Aaret 1784 dertil fra Neapel, som man siger, forat fraraade ham det Skridt at forbinde sig med en saa berygtet Person; men Hamilton afreiste paa nye til sin Gesandskabspost, og Emma forblev hos Gre ville. Efter nogle Aars Forløb blev han skilt ved sit Embede og sin Formue; han var kommen i en stor Gield, og i sin beklagelige Forfatning sendte han Emma til Neapel for at bede Onkelen om Understøttelse; denne var meget riig, han havde faaet store Midler med sin Kone, en meget aandrig Dame, som havde født ham en Datter; begge vare døde. Hamilton var født 1750 og var altsaa en gammelMand; men Kupido er som bekiendt en hævngierrig, Gud; den gamle Hamilton blev forlidt, beholdt hende hos sig efter Aftale med Greville, og betalte hans Gield. Emma levede nu i Neapel som Mis Harte og giorde sig nu Umage for at lægge i sit Forhold og i sin Dannelse Vind paa en høiere Kulturgrad, hvilken hendes nye Stilling udkrævede. Hun gjorde sig ikke alene bekiendt med den engelske Litteratur, men søgte ogsaa at lære det italienske, franske, spanske og tydske Sprog. Hun forsømte ikke heller at udvikle sit Talent til plastiske Fremstillinger. Her i Konstens Land og i Hamiltons Pallads, hvor hun levede i en Kreds af Malere og Billedhuggere og andre Konstens Venner, fandt hun en passende Skueplads for at glimre som mimisk Skuespillerinde, ved med skiønne og udtryksfulde Stillinger og Gebærder at fremstille de indvortes Sindstemninger og Karakteere. Følelsen, Temperamentet, Karakteren og Nationaliteten viste sig i hende i legemlig Skikkelse, og hun betiente sig kun af et simpelt Stykke Tøi for at drappere sig som en Levis Datter eller en Aspasia og Kornelig Ogsaa hendes Orchestik var aldeles plastisk og mimisk; hun opfandt den berømte Shawldands, men som efterhaanden gik over i Balletterne og udartede derved. Hun giorde en overordentlig Opsigt ved disse Kunststykker. Mad. Lebrun aftegnede hende forskiellige Stillinger og Kostumer; et engelsk Kobberværk udkom i 1794, indeholdende 12 Kobbere paa hvilke hun forestilles som Sibylla, Magdalena, den forlidte Sværmerinde, Sophonisbe, den forskrækkede Nymphe, Dandsekonstens Muse, Jphigenig i Tauris, en Nymphe med hendes lille Søster, Præstinden, Kleopatra, Santa Rosa og Niøbe; Gothe faae hende i Neapel og omtaler hende i sin Levnetsbeskrivelse.