Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-03-12
Mødet i det engelske Underhuus den 23de Februar, som varede langt ud paa Natten, har erholdt en høi Grad af politisk Vigtighed ved den Beslutning, som blev fattet i det angaaende Orangelogerne, og som derpaa har erholdt Hs. Majestæts Sanktion. Disse Orange=Foreninger havde allerede i den forrige Session tildraget sig Parlamentets Opmærksomhed, og de Resolutioner, som det dengang fattede, havde den Virkning, at den militaire Autoritet tog alvorlige Forholdsregler mod Associationen, (Chefen for den brittiske Armee, General Hill, forbød alle Militaire at deeltage i den, hvilken synes at have udbredet sig meget, saavel iblandt Trop verne i Jndlandet som i Udlandet. Siden den Tid ere en Mængde Dokumenter blevne bekiendtgjorte i de offentlige Blade, som ere blevne forelagte en dertil udnævnt Kommittee af Underhuset. Af disse giver det sig tilkiende, at Orange=Foreningen bestaaer af en Mængde Loger, som ere organiserede ligesom Frimurer=Loger, hvis Medlemmer have ved en Eed, der lyder overmaade frygteligt, forbundet sig til giensidig Biestand og Taushed. Associationen, kan ikke betragtes som en hemmelig Forbindelse, da man aldrig har skiult dens Tilværelse, endskiønt Møderne alene besøges af Jndviede. Den angives at have til Formaal at opretholde den protestantiske Religions Overvægt, saaledes som den foredrages i Statskirken imod Katholicismen, som reiser sig stærkt i Jrland. (Deraf Navnet Orange=Loger, fordi Vilhelm, Prins af Oranien, i Aaret 1688 styrtede, Kong Jacob den Anden fra Thronen, den sidste Konge af det stuartske Huus, hvilket var den katholske Religion hengiven; derfor kalde sig ogsaa de irlandske Protestanter, som ere de irlandske Katholikers ivrige Modstandere, sig Orangemænd.) Allerede mod Enden af det forrige Aarhundrede under den store Rebellion, som udbrød i Jrland, havde Foreninger af dette Slags dannet sig i Jrland, dengang unægtelig til et Modværge mod de hemmelige og revolutionaire Associationer af de forenede Jrlændere, som stode i en nøie Forbindelse med den største Deel af den katholske Folkemængde. Ved den vedvarende Spænding imellem begge Klasser af Folkemængden, paa denne Øe, stode ogsaa Orange=Foreningerne bestandig i Opposition mod de katholske Foreninger; men først efterat den katholske Forening under O'Connels Direction var bleven dannet og havde selv fundet Tilhængere i Storbrittannien, og indtil det lykkedes ham at opnaae sit længe forønskede Maal, Emancipationen, synes ogsaa Orangismen at have udbredet sig til denne Øe. Det varede ikke længe, saa forbandt en Deel af Adelen, som var hengiven til Statskirkens Grundsætninger, og hvis Jnteresser desuden vare exponerede ved den store Kirke- og Tiende=Qvæstion i Jrland, med den. Foreningen fandt en Beskytter i Georg den 4de, som var en Modstander af Emancipationen; men den nærværende Konge, dengang Hertug af Clarence, som forsvarede Emancipationen med Eftertryk, var Orangismens Modstander. Den orangistiske Association erholdt en mere afgiørende politisk Karakteer ved det at Hert. af Cumberland, som er Torysmens og Statskirkens ivrigste Forsvarer, trandte i Spidsen for Ordenen, som dens Stormester, og i denne Qvalitet udøvede en uberegnelig Jndflydelse paa den. - Man syntes dengang at have for Øie, at Hertugen af Cumberland vilde efter al Sandsynlighed bestige Thronen efter sin Broders Død; da Thronfølgerinden Prinsesse Vittoria var en lang Tid meget svagelig, hvilken forresten under sin Moder, Hertuginden af Kents Opsyn, er ingenlunde bleven opdraget i de torystiske Grundsætninger. Nogle Exalterede have maaskee selv holdt det for muligt at kunne forskaffe deres Princip Overhaand ved at faae den qvindelige Thronfølge tilsidesat. Man skylder især Hr. Hume, at denne Plan, hvori nogle fornemme Officere have været indviklede, er blevet opdaget. Hans Denunciation blev understøttet af de liberale og radicale Blade med stærkere eller svagere Hentydninger paa Stormesteren for Orange=Logerne; allerede i forrige Aar blev der spillet Logerne en slem Streg; men det liberale Partie var ikke fornøiet dermed og forlangte deres totale Undertrykkelse. J Mellemtiden imellem denne og den forrige Session, traadte nogle Personer af Anseelse ud af Foreningen; men Logerne vedbleve dog nu som før, at holde deres Møder og Stormesteren, som en Tidlang opholdt sig i Udlandet, vedblev at figurere som dens nonmielle Overhoved. Vel havde Lord Hill ved en Parolebefaling truet alle de Militaire, som vedbleve at tage Deel i Orange-Foreningerne, med Jndkaldelse for en Krigsret; men der blev dog ikke anlagt Sag mod Hertugen af Cumberland, endskiønt han er Feldtmarskal i Armeen; da man antog at Ordren lod sig kun anvende paa Militaire i aktiv Tieneste. - Hr. Hume gik ud fra denne Synspunkt ved sin nyeste Motion i Underhuset. Han bebreidede Hertugen af Cumberland, at han havde trodset Kongens Ordre og Underhusets Addresse. Tillige anmeldte han at Hertugen havde den 18de Februar præsideret i en londonsk Orange=Loge, og modtaget en Addresse fra en irlandsk Loge. Hertugen, havde sagt i sit Svar paa denne: at alle Orange mænd kunde forlade sig paa ham, at Jntet skulde formaae ham til at blive Orangismen utroe, førend hans Broder, dette Lands Monark, havde erklæret, at ingen Soldat maatte tage Deel deri uden at stilles for en Krigsret. Hr. Hume erklærede den Grundsætning for ugyldig, at Hertugen af Kumberland var frietagen for at lyde denne Ordre fra Armeens Chef, fordi han ikke oppebærer Gage: thi han er Feldtmarskal, Ridder, har Rang og Hæderstegn, og bør derfor ikke ringeagte Kongens Ordre. Han beraabte sig paa Beretningen, som var meddeelt af Underhusets Kommittee og Logerne, hvilken fylder tre stærke Bind, og som er bygget paa Udsagn af Embedsmænd og authentiske Dokumenter. Man erfarer deraf at der existere 1500 Loger, i Jrland og 350 i England, at de i Jrland kunne opbyde 150,000 til 200,000 Mand; at paa Distrikts=Stor mesterens Opfordring have til forskiellige Tider: 10, 20, 30,000, ja engang 75,000 Orangister været forsamlede, at de have begaaet alleslags Excesser og selv Mord mod Katholikerne, og ligeledes ved at forplantes til Skotland have de der forstyrret den offentlige Rolighed. Følgen deraf var bleven, at 10,000 Katholiker havde forsamlet sig i Glasgow for at hævne sig paa deres Modstandere; Embedsmænd og Geistlige havde blandet sig i Sagen og besmykket disse Excesser. Han oplæste en Mængde Beretninger og Begivenheder af dette Slags og beskyldte den greyske Adminiskation, især Lord Stan leys, at have favoriseret Orangemændene paa en paafaldende Maade. J mange Grevskaber havde i 30 Aar ingen Katholik været Eedsvoren; hvorledes kan da en upartisk Retsplan finde Sted, naar alle Authoriteter staae under en eensidig Forenings Bestyrelse. Han roste den nærværende Vicekonge i Jrland, Lord Mulgrave, at han søger at fierne alle Orangemænd fra borgerlige Embeder; men den forslaaer ikke, hele det borgerlige Militair og Politiet bør renses derfra. J Skottland vare Orange Logerne blevne organiserede af Oberstlieutenant Fair mann, som var reist dertil, forsynet med et Patent fra Stormester Ernst (Hertugen af Cumberland, Medlemmerne af Foreningen betragtede Hertugen som deres Overhoved og vel selv som Thronfølge. (Unægtelig udgiør en saadan Forening en Stat i Staten, og naar Militairen drages ind i den, saa kunde den føre til en aaristokratisk Revolution, den seer ud som en formelig anlagt Plan for at styrte Reformpartiet.) Lord Kenon er Vice-Stormesteren. Af fremlagte Breve gav det sig tilkiende, at man i Foreningen aldeles underkastede sig Hertugens Authoritet, strøg selv saadanne Medlemmer ud af Listen, som mishagede ham, og lagde en fortrinlig Vægt paa hans militaire Jndflydelse. Der synes at have existeret et særskilt Militair Departement i Jnstitutet, hvoraf det kan forklares at Loger ere blevne dannede paa Malta og de indiske Øer ved et Patent af Stormesteren, uagtet han har erklæret, at han først sildigere har erfaret deres Existence. Af Dokumenterne fra 1833 sees det temmeligt tydeligt at Foreningen lægger an paa at betiene sig af Militairmagt, og søger at træde i Forbindelse med Steenkulgraverne i de nordlige Provinser, i en Periode som det hedder, hvori Kabinettet hylder Papismus og Demokratie. Jmidlertid læses en Skrivelse fra Marqvien af Londonderry til Lord Kenyon hvori det hedder, at Liberalismen var altformeget udbredet blandt Steenkulgraverne i Grevskabet Northumberland, til at Hertugen af Cumberland kunde giøre sig Haab om at der kunde virkes paa dem: ogsaa klages over i den meddeelte Korrespondence, at den største Godseier i Skotland, Hertugen af Bucelugh, ikke vilde lade sig overbevise om at Orangismen og det konservative System gaae ud paa det samme. En Skrivelse fra Oberstlieutenant Fairman, Sekretair ved Foreningen, som synes at være indviet i dens hemmeligste Planer, hentyder paa en Persons Upasselighed, som er vigtig for det hele Land, om visse forvovne Forsøg, som maa qvæles i deres første Begyndelse; at Hs. Kgl. Høihed bør sikkre sig mod Overrumpling og stræbe efter i egen Person at antage den Stilling hvorefter en andens umaadelige Ærgierrighed maatte stræbe. Hr. Hume endte denne mærkværdige Skildring med at vise hvor farlig en Forening af 300,000 Mennesker er, hvilke uden Hensyn paa Formaalet, om det er godt eller slet, staae ganske blindt til deres Stormesters Disposition, og hvis Planer ere ligesaa forvovne som vidt udstrakte. Denne saa vigtige Motion af Hr. Hume blev understøttet af Hr. Molesworth, som deducerede, at Foreningen var lovstridig. Han opfordrede derfor Kronjuristerne til at sætte Stormesteren, Vice Stormesteren, Lord Kenyon, Lorderne Chandos og Wynford og Ordenens Storkapellan, Thomas, Lord Biskop af Salisbury, under Anklage, og han opfordrede tillige Huset til at forlange alle de militaire og civile Embedsmænd afsatte, som tilhørte denne Forening, der var en dødelig Fiende af Folkets Rettigheder. Ministeren Lord John Russel søgte i en Tale, som røbede megen Klogskab, at dæmpe den passionerede Stemning, hvori Huset var bragt, at aflede dets Opmærksomhed fra den høieste politiske Synspunkt, og meere at betragte Sagen med Hensyn til Jrland. Han skildrede dog Orange-Foreningen ikke alene som en dødelig Fiende af den nærværende Administration, men ogsaa som farlig for Landets indvortes Rolighed, og yttrede derfor, at selv hans Modstandere vilde understøtte hans Forslag, naar de havde blot det Offentliges Vel for Øie, uden Hensyn paa noget Partie. Ogsaa for Kronens Authoritet vare disse Foreninger høist skadelige, da de svækkede hengivenheden for den og erkiendte et andet Overhoved. Han erklærede sig for en Fiende af alle hemmelige Selskaber, hvilket Navn de saa bare; men holdt af politiske Grund den energiske Fremgangsmaade, som Hr. Moles worth havde foreslaget, for meget upassende, da den kun vilde tiene til at oppuste Jlden istedet for at slukke den; desuden vare Kronens Jurister uvisse om de bestaaende Statuter kunde anvendes mod Foreningen. Han fandt det ligesaalidet tilraadeligt af fremkomme med en Bill imod den, da det vilde blive let for den at illudere en saadan Lov. Endvidere misbilligede paa Jndgivelsen af en Addresse fra Huset til Kongen, for at andrage paa Afsættelsen af alle orangistiske Embedsmænd i Jrland, uden Forskiel, da man derved kun vilde forbittre denne tak rige Klasse; men han forsikkrede forresten at derskulde blive baaret Omsorg for, at ingen Orangist skulde for Fremtiden blive udnævnet til Embedsmand. Han var overbeviist om at en Addresse til Kongen, hvori Huset forklarede de skadelige Virkninger af denne Forening, og yttrede det Ønske, at der maatte arbeides imod den, vilde blive tilstrækkelig, da visse høie Personer vilde komme i en anden Stilling. Sikkert vilde disse, og med dem en ophøiet Prins, forandre deres Mening om disse Foreningers Gavnlighed, naar de hørte Husets og Kongens Ønsker, og ikke længere trodse den i Huset yttrede Mening. Endelig udviklede han hvorledes saadanne Orange-Foreninger vel kunde have været nødvendige i ældre Tider, da Protestanternes Antal var mindre, for at beskytte dem mod Katholikernes Overmagt; men i vore Tider, i hvilke Protestanter, Katholiker, Presbyterianer og alle Religionspartie, nyde Regieringens Beskyttelse, er intet Religions partie længere berettiget til at tage sin Tilflugt til en hemmelig Magt, som saa let kan blive misbrug til skadelige Planer. Landets Konstitution er den sikkreste Garantie for Retfærdighed. Efter denne Synsmaade havde han opsat et Udkast til en Addresse som deri afviger fra Hr. Humes, at der bliver anholdet i den ikke om Undertrykkelsen af disse Foreninger og Afsættelse af de Embedsmænd, som høre til dem, men blot om saameget som mueligt at modarbeide disse og Logernes Virksomhed. – Addressen blev ogsaa antaget af Huset efter en svag Opposition af Lord Stanley og Sir Robert Peel, som vilde at Addressen skulde blot omtale Foreninger Almindelighed, uden at nævne Orange-Foreningerne og især da O'Connel erklærede at han havde ikke noget imod, at andre hemmelige Foreninger i Jrland og saa bleve nævnede i Addressen. - Lord John Rus sels Udkast til Addressen blev eenstemmigen antaget af Huset, og selv Bladet Times priser dets Beslutning.