Berlingske Tidende, 1832-07-11
Paris, den 30te Junii. Aarsagen til at den forrehavende Forandring i Ministeriet endnu ikke er kommen i Stand, bør fornemmelig tilskrives Marskal Soult. Allerede i lang Tid har han attraaet Præsidentposten i Conseilet; vel kan hans Duelighed og Routine i Forretninger, Henseende til Alt, hvad der angaaer Krigsdepartementet, ikke nægtes; imidlertid tvivler man ei allene om, at han overhoveder til blive en dygtig Conseils=Præsident, men frygter ogsaa, at hans Udnævnelse til denne Post ikke vil betragtes som den sikteste Borgen for den almeene Freds Vedligeholdelse. Man erfarer ogsaa, at Fyrst Talleyrand, der nøje kjender de forskjellige Europæiske Hoffers Anskuelser, men især det Engelskes, har allede for sin Reise fra London bestemt fraraadet Kongen, at Øerdrage Cabinettets Bestyrelse til Marskal Soult. Og visselig vilde det ikke bidrage til at befæste det nys knyttede Baand mellem England og Frankrige, dersom dette sidste antog en krigersk Stilling. Marskalk Soult, af den Napoleonske Skole, er Militærdespotismen meer hengiven end de constitutionelle Former, og hans bekjendte Tilbøielighed til Krig vilde kun bidrage til at gjerne det Engelske Cabinet fra det Franske. Ene dette maa allerede være en tilstrækkelig Grund til ikke at stille Marskalken i Spidsen for Ministeriet. Hertil kommer endnu, at han mang ler det for en Conseils=Præsident aldeles uundværlige Taller Talent. Man erindrer endnu, hvor ofte, under den sidste Session, den afdøde Casimir Perier med sin store Veltalenhed maatte forsvare Marskalken imod Oppositionen, efterdi hans egne Evner dertil vare aldeles utilstrækkelige. En Præsident i Ministerraadet, der i vore Dage ikke kan extemporere og flux seierrig tilbage stive ethvert Oppositionens Angreb, gjør bedre i, strax at nedlægge sit Embede, thi under de nuværende Omstændigheder er dette Talent uundværligere end nogensinde for. Man vil altsaa ske have Marskal Soult til Præsident i Conseilet; derimod vi man, uagtet hans Mangel paa oratorisk Talent, ligesaa ugjerne miste ham som Chef for Krigsministeriet, thi han eier i høi Grad Armeens Tillid. Men her opstaaer en ny Vanskelighed. Soult og Dupin ere nemlig Uvenner, og den første skal have erklæret, at han strax vilde tage sin Afskeed, dersom man havde i Sinde, tilligemed Portefeuillen for Justitsministeriet, ogsaa at overdrage Præsidentskabet til Hr. Dupin. Under disse Omstændigheder vilde, dersom ingen Udsoning finder Sted imellem begge disse Statsmænd, (hvorpaa dog kraftigen arbeides, intet Ander være tilovers, end ikke at gjøre Hr. Dupin til Præsident, eller at afskedige Marskalk Soult. J sidste Tilfælde vil maaskee Grev Guilleminot (bekjendt ved Missionen til Constantinopel) vord hans Eftermand. - Alt hvad man ellers læser i offentlige Blade de de nuværende Ministres Udtrædelse og nye Ministres Jndstrædelse er blot Formodning; neppe er Kongen selv i dette Øie Pik enig herom med sine Raadgivere. Jkkun to Forandringer snes at være uomtvivlelige, nemlig, at Dhrr. Dupin og Thiers Fæde ind i Ministeriet. Bekræftes det, at Grev Sebastiani vil træde ud af Ministeriet, saa bliver maaske Hr. Bignon hans Eftermand, især dersom ogsaa Hr. Beranger træder ind i Conseilet. Man vil endog vide, at Hr. Bignon ikkun under denne Betingelse vil modtage en Portefenille. I dette Øjeblik udbreder sig her det almindelige Rygte, at Marskal Soult, i Tirsdags Aftes, har indsendt Ansøgning om sin Afskeed, men at Hs. Majestæt ikke har bevilget den.