Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-07-27
Regieringstidenden i Calutta meddeeler under 5te Marts en Proclamation, som er udstædet af General-Gouverneuren, som var derved tilstede i Raadet, og indeholder i det Væsentlige følgende: Da Birmanernes Forhold har tvunget den Brittiske Regiering til at gribe til Vaaben for at forsvare sine Rettigheder og sin Ære, saa forkynder herved General-Gouverneuren: at da Regieringen i Ava har forsat sig i en aabenbar fiendtlig Tilstand, saa er det alle Brittiske Undersaatter, hvad enten de ere Eucopæere eller Jndfødte, forbudt at staae i nogen Forbindelse med Beboerne i hiin Stat, indtil de Misforstaaelser, som ulykkeligviis ere opkomne, ere blevne bielagte. General-Gouverneuren finder det passende ved denne Leilighed at forklare Aarsagerne til dette fiendtlige Forhold imod en Stat, imellem hvilken og det Ostindiske Compagnie en venskabelig Handel har i lang Tid fundet Sted. J flere Aar have nemlig de Birmanske Embedsmænd, som have Bestyrelsen i det Land, som støder til Bengalen, tilladt sig Jndgreb og Feider, som fuldkomment berettige den Brittiske Regiering til at drive den tilbage med Magt; men da denne var sig sin Styrke bevidst, og da den kiendte den Birmanske Regierings Forfatning, saa udviiste den den største Skaansel og Moderation, saalænge den kunde betragte disse Uordener, som egenraadige Handlinger af de underordnede Embedsmænd og kunde haabe, at den Bir manske Regiering vilde misbillige dem. Men disse Forventninger ere destoværre ikke gaaede i Opfyldelse. Den Birmanske Regiering, behersket af en overdreven Stolthed og Ærgierrighed og opblæst af sine Erobringer over de smaae Stammer, hvormed den er omgiven, har tilladt sig at giøre et Angreb paa det Brittiske Distrikt, at angribe en Trop Brittiske Seapoys og at dræbe dem, at anholde Brittiske Undersaatter og tage dem tilfange, at lade sig mærke med udstrakte Planer til Fiendtligheder og at treffe saadanne fiendtlige Anstalter imod vor Grændse, som ikke kunne lade nogen Tvivl blive tilbage om, at den vil udføre sine uforskammede og uforsvarlige Trudsler. For at forfølge sine ugrundede Fordringer paa Øen Schapuree angrebe de Birmanske Chefer i Arracan, midt under Freden og uden Underhandlinger fra Regieringens Side, om Natten en Vagtpost af Brittiske Tropper, som var stationeret paa denne Øe og fordrev den med Tabet af nogle Mennesker. Den Brittiske Regiering forlangte derpaa af Hoffet i Ava en Erklæring derover og en Erstatning derfor, og det i en meget forsonlig Tone; men der er intet Svar meddeelt derpaa fra dets Sæde i Amerapoora og de Birmanske Authoriteter have erklæret: at det er deres Souverains Beslutning at ville falde indi det Brittiske Distrikt, naar ikke deres grundløse Fordringer blive uden Modsigelse tilstaaede. Kort efter dette Angreb blev den commanderende Officeer og nogle af Besætningen paa Compagniets Skonnert, Sophia, med List lokkede ind i Landet og efter Befaling af en Commissair, som det Birmanske Hof havde sendt til Aracan, bragte ind i det Jndre og endskiøndt de siden ere blevne friegivne, saa bleve de dog sendte tilbage uden nogen Erklæring eller Undskyldning. – Paa samme Tid ere de BirmanskeGeneraler med de Tropper, som ere posterede i de nordøstlige Egne rykkede ind i Landet Cacha, uagtet de bleve advarede af de Brittiske Embedsmænd i denne Egn, om at denne liden Stat staaer under den Brittiske Regierings Beskyttelse, og at Troppernes Bevægelse maatte betragtes som en Fiendtligheds Handling, der maatte blive at drive tilbage med Magt; men de Birmanske Anførere erklærede offentligen deres Beslutning at ville rykke ind i det Brittiske Distrikt for at opsøge nogle foregivne Fornær mere imod Regieringen i Ava, og at de ville udvise aabenbare Fiendtligheder i det Tilfælde, at Englænderne vilde vægre sig ved at føie sig efter deres uretfærdige og aldeles uantagelige Fordringer. Paa samme Tid lagde de Birmanske Generaler Planen til at erobre Jyntea; et andet Raadskab, som endnu mere bestemt er erkiendt for at være en Dependens af Bengalen. De forlangede af Rajahen, at han skulde erkiende sin Underkastelse af Kongen af Ava, og gjorde virkeligen Demonstration til at falde ind i hans Distrikt, da de Brittiske Tropper rykkede frem- og endnu forhindrede dem fra at udføre deres fiendtlige Hensigt. Hoffet i Amerapeoras haardnakkede Taushed er et Beviis paa, at det fuldkommen billiger de underordnede Embedsmænds Handlinger og Erklæringer, og at dette overmodige og barbariske Hof ikke allene har besluttet at nægte al Erklæring og al Erstatning for de begaaede Fornærmelser; men at det tillige har Planer i Værk til paa den meest udsvævende og uforsvarlige Maade at udøve Fiendtligheder imod den Brittiske Regiering. General Gouverneuren slutter sin Proclamation med at erklære: at Nationens Ære udfordrer, at man forekommer den Jnvasion, hvormed Landet trues af de Birmanske Armeers Nærmelse, at sikkre Landet mod den Birmanske Regierings Fornærmelser, og at forlange Erstatning for de, som ere tilføiede. Men uagtet han erklærer, at det er nødvendigt at tilveiebringe en fordeelagtig Bestemmelse af Britternes østlige Grændser, saa er Regieringen dog besiælet af Kiærlighed til Freden og den har den yderste Ulyst til alle Forstørrelses-Planer. Proclamationen er underskrevet af Georg Siventon som Regierings Secretair. – De Efterretninger man i England har faaet fra Bengalen naae til den 16de Marts og melde, at en Brittisk Troppe-Afdeling er ved Burhampoota bleven dreven tilbage af Birmanerne; hvorpaa den Engelske Regiering har strax givet Ordre til de Skibe, som ligge i Madras og de smaae Fartøier i Calutta, at holde sig i Beredskab for at hente en stærkere Magt som skal afsendes til Grændsen. Jfølge andre Efterretninger skulle Birmanerne i et Angreb paa de Brittiske Tropper have tabt 4 til 500 Mand.