Viborger Samler, 1841-01-05
(Afsigelses-Datum over de sidst indrykkede Domme, var urigtig anført under 7de istedetfor 14de December.)(Jndsendt.) Det Aandige maa fremkomme ved Gjæring, saaledes finde vi Gangen i det hele Skabningsværk og det kan da ei mangle i Aandslivet. Der er ved Trykkefriheden, det er ved Tankernes, Meningernes og de forskjellige aandige Dommes Beskuelighed. som hiin bringer i Circulation, opstaaet et kraftigere Middel, end forhen, til saadan Gjæring, hvorved det Rigtige og Urigtige støde sammen imod hinanden og det Kraftigste staaer frem og faaer Overmagten, saa at en rigtigere Bedømmelse foranlediges, og hensigtsmæssigere Fremgangsmaade, til det Maal Enhver attraaer ved sin Virken og Stræben. – Lyksalighed – vil blive afbenyttet af de, der have Evne til at fatte, og Kraft til at udfere det, de fatte at være rigtigt og førende til Maalet. Jngen bør da skye at fremsætte sin Mening, fordi han kan forhaanes, belees og forfølges derfor, naar han er sig selv beridst ikke at have havt ond Hensigt, og han ikke overstrider Beskedenheds Grændser; thi at de urigtige Meninger fremsættes til Bestridelse, herer jo med til Øiemedets Opnaaelse. Paa saadan Grund fremkommer her: Tanker i Anledning af det Spørgsmaal: Bor Majoritetens Mening ene gjælde, og Minoritetens forkastes, Man kan her endvidere spørge: Hvad er Stort og hvad er Lidet? Skal der regnes efter Tal, efter Maal, efter materiel Værdie, eller efter Jndvortes de Aands Værdie, Naar det blot gjelder Stykker eller Dele, afgive Tallene mathematisk Vished for Antallet; men hverken disse, og endnu mindre Maal og Værdie i materiel Henseende, kunne lægges til Grund. Og hvo af Dødelige kan taxere Jndvortes, eller Aands-Værdie og Storhed; Kan nu dette sidste Spørgsmaal ikke besvares, saa kan cheller med Sikkerhed udfindes det Svar man paa Hovedspørgsmaalet søger ; ligesaalidet som nogen Forsamling, især hvor Aandsværdie ikke er Prøvestenen for Jndividernes Valgbarhed, kan være af den Beskaffenhed at Meningsforskjellen nogenlunde vel kan decideres ved Stemmeantal. Og er det endydermere saa: at af Kloge gives der kun Faa, af Vise Færre (maaskee Jngen, af Daarer Mange; og at for Daaren er den Kloge en Daare – saa maa den vel udkomme som Facit: Fleste Stemmer ere ikke altid de Kloges - mindre de Vises. Ligesom man ikke med Rimelighed af Lykkehjulet i et Lotterie, hvor de fleste Nummere, der skulle trækkes, ere Ruller, kan vente sig Gevinster paa de Nummere man iblinde har valgt sig, saaledes gaaer det jo allevegne, hvor det kommer an paa Lykketræf Naar der i vigtige og tvivlsomme Fremtidstilfælde spørges: af Hvem, og hvorledes den Rettesnor skal sættes, som fører til det forønskede Maal, da kan jo vel Jngen med Sikkerhed opgive det rigtige Punct. Det er for Menneskets indskrænkede Fatteene skjult, hvad der i Tidens Løb, og under Begivenhedernes Gang, vil udvikle sig, og vi kunne altsaa kun fra det Foregaaende (som vi kalde Erfaringer nogenlunde rigtigt slutte os til det rimeligt Paafølgende; thi de endnu aldrig for indtrufne Begivenheder, som i Tidens Løb skulle møde, kjende vi ikke, endnu mindre deres Virkninger paa de utallige Led af den store Kjæde, hvori det Hele er sammenknyttet. Det er jo høiligen at prise, naar Raad da søges hos de med redelig Villie, og udvitlet Forstand begavede Mænd, hos hvem Theori og Praxis findes forenede, og hvis exemplariske Levemaade og rigtige Slutninger fra foregaaende til efterfølgende Begivenheder have givet deres Medborgere Anledning til uden Hensyn til Formuesomstændigbeder og Stand – at udkaare dem til deres Talsmænd, thi af disse bør upaatvivleligt Forholdsreglerne gives. – Og af Saadanne maa viantage Stænderforsamlingerne ville komme til at bestaae. Men da menneskelige Meninger ikke ere ufeilbare, saa kan det Rigtige ikke ubetinget udfindes ved Stemmefleer, hed, endskjøndt det vist ikke kan være Andet, end at Majoritetens eller de fleres Mening maa være gjældende, dog saaledes at Minoritetens, eller de Færres Mening staaer hiin ved Siden, skjøndt ikke til øieblikkelig Rettesnor, saa dog til mulig fremtidig Belærelse; og det var vel ønskeligt, at for tvivlsomme Tilfælde ingen anden, end en Jnterims Lov gaves, der i Tidens Løb snarlig kunde og burde forandres, naar det Rigtige, efter det Guddommelige Forsyn vise Plan, udvikler sig af Fremtids-Begivenhedernes skjulte Folder for den indskrænkede menneskelige Fattevnes korilynede Øie. Vi maae imidlertid, naar vi have udrettet hvad vi formaae, taale de Lidelser, som uafværgelige møde. – Thi alle Lidelser ere Tryk og Tvang, som føre til en modsat Retning af den menneskelige Villie, men at de ere tilføiede som Styrelsesmidler fra den alvise Styrer i de bedste Hen siger, det kunne vi ei andet end antage. – Kun saameget som det er os tjenligt, lader den evige Styrer os fatte og forudsee, eftersom voxe Evner ere modtagelige derfor, og eftersom det er Tiden, da det til det Heles Gavn, og uden Anstød eller Forstyrrelse i hans uudgrandskelige Plan, kan og bør være os synligt.