Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-02-11
Jndsendt. I Anledning af det i Jyllandsposten Fremførte og nogle os tilstillede private Meddelelser, mod vort Forslag til Oprettelsen af et Minde paa Himmelbjerget for vores afdøde Konge, tillade vi os at bemærke: 1. At der ikke hører noget synderligt Overblik for at erkjende, at Sjette Fredrik har skienket sit Folk flere Velgierninger end nogen anden Konge af den oldenborgske Stamme. Var der virket ligesaa meget til Landets Opkomst under hver af hans Forgængere, turde Danmark vel nu overgaae ethvert andet Land i Statsbestyrelse. Sandt nok, vort Finantsvæsen er under Fredrik den Sjette geraadet i en jammerlig Forfatning, og adskilligt er skeet, man helst maatte ønske uskeet. Men var det Sjette Fredriks Skyld. – Har ikke netop Han for længe siden befalet Besparelser og Finantsernes Regulering, og har han ikke ofte viist at Han var en Ven af frie Former! – Hvorfor have Vedkommende ikke udført hans Ordrer. Hvorfor have de ikke benyttet dem af hans gode Villie til at gavne? – Paa dem alene hviler Ansvaret, og til dem eller med andre Ord til Kongens Raadgivere maa man holde sig, naar Talen er om hvad Slet der er foregaaet under Fredrik den Sjettes Regjering. - Maaskee at man hertil vil svare, at Sjette Fredrik var Souverainkonge, og følgeligen i Besiddelse af Magten til at sætte sin Villie igjennem. Men deels har Fredrik, den Sjette aldrig været nogen egenmægtig Despot, deels har Man vist ikke forsømt nogetsomhelst Middel for at faae ham til at troe, at hans Ordrer ikke stod til at udføre, eller at Statens Vel krævede Foranstaltninger, som man har seet, intet bifald have fundet hos Folket; deels maatte den tiltagende Alder slove hans Virkekraft, medens hans Hjertes Godhed, forblev uforandret. At den Høisaliges Virkekraft, der i hans yngre Aar viste sig saa velgjørende for Landet, i hans Alderdom endnu ikke gandske var svækket, beviser den Jnstitution hvormed Han, mod Slutningen af sit Liv, begavede sit Folk, og som, hvis man kan troe Rygtet, skal have fundet stor Modstand hos visse Personer, og ene og alene ved Kongens faste Billie være kommen istand, 2. Den yngre Slægt af den danske Bondestand kan intet Begreb have, om den elendige Tilstand, hvoraf Sjette Fredrik udrev dens Forfædre. Et Minde, som giver Anledning til at denne Sag omtales, med sande Farver skildres, vil lære den unge Bonde at paaskjønne den Stilling han nu indtager i Statssamfundet, og vække hans Fædrelandskjærlighed ligesom hans Selvfølelse. 3. At et Monument skulde være mere udsat for Beskadigelse paa Himmelbjerget end i en Kjøbstad, er vanskeligt at begrive. Beboerne omkring Himmelbjerget ere jo dog ingen Canibaler. Deres ligefremme, naive Indbydelse til vores regierende allernaadigste Konge, tyder til ærlige Natursønner. Hemmelig, af Ondskab foranlediget Bestadigelse, kan ligesaavel finde Sted paa et Kjøbstads torv som paa ethvert andet aabent Sted. 4. Et Monument paa Himmelbjerget kan ikke forstyrre Opvækkelsen af det sociale Liv, de projecterede og indledte Folkefeste paa hiint Bjerg skulle bevirke; thi netop det Monument her attraaes opført, har til Hensigt at forene Alle om Erkjendelsen af det Meget Sjette Fredrik virkede for at hæve Standsforskjellen. 5. At samle Bidrag i Jylland til Opførelsen af en Støtte i Kjøbenhavn, er efter hvad vi have erfaret mod de Flestes Ønsker, især Bondestandens. Og hvorfor skal ogsaa Alting strømme til Hovedstaden. Jylland er mere trængende til Forskjønnelser. – At et saadant Monument, opført af Jyderne i Jylland, skulde have Udseende af en Adskillelse fra Kongens øvrige tro Undersaatter, er ikke andet end tomme Ord. En Støtte er ingen Constitution. Jyderne have aldeles intet imod at de andre Provindser deeltage med dem i Opførelsen af det projecterede Monument. Men de ville at Monumentet skal staae i Jylland, som Kjærnen af den danske Stat. – Ligesaalidt kunne vi indrømme det formeentligen mere Passende at opføre Mindet foran Stænderhuset i Viborg. Om føie Tid ere udentvivl vore Provindsialstænder forenede til en eneste, samvirkende, stor Corporation, og Støtten staaer da forladt. 6. Om en Offerstøtte er det Monument, hvorved Sjette Fredriks Minde paa den meest passende Maade. ihukommes, stulle vi ikke paastaae. Men det forekommer os dog, at en Offerstotte, paa det høieste Punkt i Jylland, og paa et Sted der ved dets Navn nærmest hæver Tanken til Himlen, temmelig vel maa stemme overeens med den Tak, Mange udentvivl ville opsende til vor himmelske Fader, for hans naaderige Beskikkelse af en Konge, der meer end nogen Anden har fremmet Danmarks Vel En Frihedstøtte vor det ikke være, thi hvad havde vi da at lægge vor Erkjendtlighed for Dagen med, naar Christian den Ottende skjænker os en Constitution, Viufgaard og Aldebertsminde, d. 8 Febr. 1820. J. P. Jngersen. C. Dalgas. -