Viborger Samler, 1784-07-19
Den Ære=Sygen, Verden agter Saa høit, er dog en liden Dunst; Der ei, som Slaven, eftertragter Ei plager sig for Herre=Gunst. Sin Sin egen Herre, giør og lader Hvad hannem meest behage kan, Ei andens Regning hannem skader, Nok er: Han er sin egen Mand. Et Spot, ei Uret har at frygte, Sig kierer lidet efter Snak; Fornøiet med et ærligt Rygte, Slager Knepad Verdens Sladder=Pak. Om navnkundige. Hore=Unger. andt er det, at Gud har dannet vor heele Slægt af et Blod. Sandt er det og, at denne Tinctura Sacra har taalt og taaler mange Blandinger og Forandrings Grader, som alt igien yder sin Virkning i forskiellige Legemers Dannelse, i Temperamenters Ulighed, i Siele-Evnernes Forhold, i Bestemmelsernes Foretagender. Saavidt Menneskeligheden gaaer, gaaer og Forskielligheden. Lige Forældre have ei kundet forebygge ulige Børnavl. See Cain og Abel. rødre, Hvor ulige Hoveder, At sige: Den har en Franskmand; Den en Tydsker til Fader, siger noget, men undertiden intet. At sige, Moderens Phantasie giør Forskiellen, siger intet. Den strækker sig neppe længere, end til Huden. Philosophi meene og, at Faderen har meest Part i Barnet, derfor derfor Zeno sagde til Ariston. Jeg troer, en fuld Fader har avlet dig. Siden nu Hore=Unger gjerne ere foragtede, og vor danske Lov anseer det for et ubeqvems og straffældigt Ord at skielde En saa, Paa 1001. saa vil jeg vise, at og blant dem have været navnkundige og agtede Mænd. Biblen anfører os en Jsmael, en Abimelech, en Jepha, en Salomon. De Verdslige Historier udlegge en Alex. Magnus, Scipio Africans, Ptolemæus, Thernistocles Drusus Germanicus, Leotychicees, Hercules, Ulysses o. f. Peder Syv tæller 4 fornemme Hore=Unger blant de Lærde, P. Lombardus, den ypperste Theolog i sin Tid, Grationus den ypperste Jurist, P. Commestor den ypperste Historikus, og Erasmus Roterodamus, som overgik dem alle. Atde og her i Norden have ei været ringe aarede, sluttes af Ordforoget: Vare alle Høre-Unger døde, blev Verden moxen øde. Svend Felding, synger derfor i Viisen. Er jeg end et Slegfred=Barn, Da har jeg Frender beste, Da kan jeg slide Skarlagens Garn, Og ride med hundrede Hest. Men hvorfor ere slige saa drabelige frem formange andre, ja, hvorfor ei lige saavel som mange andre, jeg tør er nøie undersøge Aarsagerne maaskee de og for os ere urandsagelige. Tosser avle Vise, Vise igjen Tosser. Dog siger jeg ei med nogle Lærde, at store og vise Folkes Børn sielden lykkes, f. E. Adams første Søn Cain. Ciceronis Søn. Hemingii Søn m. fl. Jeg tør ei sige med en Bayle, at en frivillig Gierning gaaer lykkeligere fra Haanden, end en aftvungen og pligtig, dog maaskee de friske Eg kan give friskere Unger end de forkogte og forlagte. Jeg tor ei sige med Old=Tosserne, at visse Aander beligge visse Qvinder, hvoraf avles saa stærke Aander, som Rabbinerne udlede af Gen. 6, og deraf opklække en Kiempe=Art, see og Tob. 6. Mærkeligt er det dog, at Augustinus og flere Fædre have antaget saa urimelig en Mening, der endog har befængt Hedningene, som have villet hente deres Helters og Heltinders Oprindelse fra visse Guders og Gudinders Beblandelse med vor Slægt. Jeg tør ei sætte med en lard Nordmand, at den i Norge bekiendt Syge, kaldet Elsk, er en Slags Aander, som beligge deres Qvinder; thi det er kun den bekiendte Mare=Ridelse, en Slags Moder Syge. Men hvad bliver da Aarsagen til deres Dygtighed. Det samme som til andres. Forsynets Bestemmelse, der forud saae, hvortil hver Skabning kunde best tiene, og som det heeder i vor nye Psalmebog: Om jeg kan nytte Verden meer, end mange kan. Da dannede Gud selv mit Leer til meere Kraf og meer Forstand. Hvad Hvad er vel og deres store Fortienester, mere at giøre ont end Got. Som man forlængst har merket, at de mestendeel ere blevne Vildmænd og Voldsmænd. See de foranførte. At der dog af dem ere blevne lærde, dydige og duelige Mænd, sees af de ovenmelte 4 Lærde. Almagten bruger dem ofte, til det, som andre undsaae sig ved, men Algodheden lønner dem ikke derfor, men straffer. Assur en Guds Vredes Riis, dog heder det: Ven Assur Es. 10.