Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-12-12
Moralske Tanker. om Tungen. Endskiøndt Tungen er et af Menneskets allermindste Lemmer, undlader den imidlertid dog ikke, mangen Gang at være meget stærkere end alle de andre tilsammen. Dens Virkninger ere adskillige; Naar den undertiden af Dyd og Forstand lader sig føre og regiere, er det en fortreffelig ypperlig Ting som ofte er god for at frelse vort Liv og trøste Siælen; men kan derimod ogsaa, naar den en anden Tiid igien lader sig overiile af Hastighed eller Misundelse og Avind, styrte os i en Afgrund af Ulykke, og aldeles forderve os. Det er slet ingen Under at den saa ofte foraarsager os Bitterhed, saasom den er Smagens fornemmeste Redskab og Verktøy, men dette er meere underlig, hvorledes den saa meget frit kand røre og bevæge sig, da den dog af Naturen paa alle Sider saa vel er indsluttet og forvaret. Saa længe den er god, og holder sig smukt inden sine tilladte Grændser, forhverver den os alle skikkelige Folkes Yndest og Venskab, har en forunderlig Kraft, den indtager, stieler Hiertet, glæder, ja ret fortrylder Folk; men saasnart den tvert imod ikke følger uden de skadelige Lidenskabers Bevægelser er dens Forgift stærkere end hos en Basiliske. St. Johannes udi sin Aabenbaring siger, at han saae en forskrækkelig Drage, af rød Farve, som havde Syv Hoveder, og ligesaa mange Kroner, og hvis Stiert drog den tredie Part af Stiernerne paa Himmelen efter sig og kastede dem ned paa Jorden. Kunde man ikke sige, at dette er en Lignelse paa en ond Tunge, som visselig er et Monstrum ikke mindre heslig. Den røde Farve betyder alle disselskiønne Farver, som en Skarns Tunge saa mesterlig veed at betiene sig af til at giøre sort til hvidt, og efter eget Behag besmykke og sætte Farve paa sine Løgne med, som dog de fleste Tider langt kiærere blive hørte og antagne end Sandheden selv. Ved de syv Hoveder kan man forestille sig de mangfoldige Slags Maader den ved alle Leyligheder bruger saa tredskeligen snart til at overtale, snart til at forraade; Dens adskillige Bagvaskelser og skammelige Paafund, brange og onde Domme, underfundig Skrømterie og allehaande falske opdigtede Tidender og Beretninger og sin Næste, dens Falskhed, og den Maade at fordreie og udtokke alle Ting til det verste, dens Sledskhed og hykkelske Sødtalenhed for at skade dem som ere fraværende, den Medisance og vanartige Dadel=Syge ideligen at laste andre Folkes Foretagende og igiennemhegle andres Feil, Skielden og Smelden paa sin Næstes Bag, onde Udleggelser og Fortolkninger til at sætte Folk sammen, og stifte Uenighed imellem Venner, og endelig alle Slags Mistanker, Beskiemmelser, Skields=Ord ærerørige Angribelser, Bebreidelser, Forbandelser, onde Ønsker a. De adskillige Kroner, hvormed dette Monstrum paa hvert Hoved var ziiret, synes ligesom at bemærke de adskillige Ulykker som dette Lem, denne Tunge, føder af sig. Scaron siger: At man har observeret, at Drukkenskab frem for alle andre Laster regierer og gaaer i Svang i Tydskland, Geilhed og Løsagtighed, har Overhaand i Jtalien, Overilelse og Hastighed i Frankrig, Hoffærdighed i Spanien, Misundelse i Engelland a; men de Synder, som begaaes med Tungen, ere almindelige for alle Lande, for alle Nationer og alle Tungemaal, Saasom der aldrig er nogen Stad, aldrig noget Huus, ikke noget Kloster, ingen Landsbye, ingen Bonde=Hytte, hvor man io seer disse at gaae i Svang og regiere. Endelig kan ved Dragens Stiert som slæbede tredie Deelen af Himmelens Stierner efter sig og kastede dem paa Jorden, forstaaes den usigelig Mængde Siæle, som disse fordømmelige Synder nedstyrte til Helvede. Det er ikke uden Aarsag, at David siger: Herre, sæt en Laas for min Mund, og et Jndsegl for mine Læber. Saasom denne Guds Mand ikke var ubekiendt, at Menniskeet vel kand ønske at kunde holde sin Tunge i Tøylen, og at kunde sætte en Dige eller Dæmning op imod sin Munds Oversvemmelse; men at det er Gud allene som regierer Tungen, og giver en reen og retfærdig Tunge dennem som ham frygte og holde hans hellige Bud. Enhver derforestyre sin Tunge efer denne Guds sande og usvigelige Compas, og give meget nøie Agt paa dette lidet Lem, saafremt han ikke vil at man skal sige til ham: Tu dis toujours du mal de mod, Je dis toujours du bien de toiQuel malheur et le notre. Lonne connoit ni kun, ni Lautre. Om en Præservations=Maade. imod Qvægsygen. I en Bye, hvor der holdtes en Hyrde, der drev Qvæget i Huus hver Aften, og drev det ud igien om Morgenen, bleve Beboerne misfornøiede med den gamle Hyrde, hvilken de havde, og vilde sætte ham fra Bestillingen, fordi han ikke altid om Morgenen drev Qvæget tidlig nok ud Hyrden, for at forsvare sig, spurgte dem, om de i hans Bestillings Tiid nogenfinde havde havt Qvægsygen hos dem, som dog adskillige Gange havde grasseret rundt omkring i deres Naboelang, De maatte tilstaae ham, at de havde været frie derfor. Det, sagde han dem, havde de hans Paapassenhed at takke for. Thi han pleiede hver Aften, naar han gik til Sengs, at legge sin Kiep udenfor sin Dø under aaben Himmel. Om Morgenen tidlig, naar han stod op, og han mærkede at der var falden Dug om Natten, besaae han sin Kiep. Dersom Duggen var tynd og flydende, saa at den lettelig løb draabeviis ned af Kieppen, saa drev han Qvæget strax ud. Men dersom Duggen befandtes ligesom ser og klebrende, lod han Qvæget staae inde til Solen var kommen saa høit op, at Duggen var borte. Derved vare de blevne frie for Qvægsygen. Dette haver man ikke allene læst som en Fortælling, men man haver ogsaa derefter, for ikke meget lang Tiid siden, seet, at der, om man erindrer ret, i de Hannoverske eller Brunsvigske Lande, i det mindste i nogle Amter, ved Øyrigheds Anordning er gjort den Foranstaltning, at der med Qvægets Uddrivelse skal forholdes efter den Maade, som denne Hyrde havde brugt. Herom kunde Underretning erholdes, og derved tillige erfares, hvad Grund der kan have været for saadan Anordning, og hvad Virkning den kan have havt. Maade, at bringe Træer til Væxt, Den af de lærde Herrer Evelyn og Doctor Hales foreslagne Methode, at vaske og gnie Stammerne paa Træerne, for at befordre deres Vært, er i forrige Foraar med lykkelig Fremgang bleven forsøgt af en vis Marsham i Strat ton i Engelland. Han lod nemlig, da Knopperne vilde bryde frem, først toe Træerne, nedenfra opad, paa Stammen, med Vand og en sædvanlig Skoebørste, indtil de vare gandske reene for Moss og Skarn, og siden ikkun gnie dem paa samme Maade med et Stykke grovt Flonel. Dette skeede 3, 4, til 5 Gange om Ugen, saalænge det tørre, Veirligt i Foraaret og i Begyndelsen af Sommeren holdte ved; men siden da ideligt Regn=Veir indfaldt, bleve de ikkun lidet gniede. Det viste sig, at de saaledes oppassede Træer skiøde sig op næsten dobbelt saa høit, som de andre, der bleve Naturen alene overladte. Forsøget skeede ikkun med Bøge; men det er ikke at tvivle paa, at det jo vilde have gaaet ligesaa got for sig, med andre Slags Træer.