Viborger Samler, 1843-03-30
Den 2de fremtraadte i Underhuset Lord Palmerston, med sin Motion om Fremlæggelsen af den imellem Web ster og Lord Ashburton førte Correspondence betræffende den af Lord Afbburton afsluttede Grændsetractat med Nordamerica. Aldrig", udbrød Lord Palmerston, burde en engelsk Underhandler forglemme, at de to Nationer staae uafhængige ved Siden af hinanden, og at de have forskjellige Jnteresser." Lorden søgte dernæst at oplyse Huset om de egentlige Grændsestridspuncter. Det første af disse efter Fredsslutningen til Versailles 1783 dreiede sig om hvilken Flod der var at ansee som den i Tractaten under Navnet af St. Croix betegnede, da der i hine Egne gives flere Floder af dette Navn; det andet Stridspunct angik den i Tractaten omtalte Kjæde af Høielighlands), som de britiske Commissairer søgte Sydfor St. John, men Americanerne i Nærheden af St. Lawrence; det tredie Stridspunct angik Bestemmelsen af den 45de Bredegrads parallele Linie, som Americanerne, for at tilegne sig et vist Landstrøg, listigen vilde bestemme efter den geometriske Landmaaling istedet for efter astronomiske Jagttagelser. Kongen af Nederlanden havde i sin Voldgiftskjendelse erklæret, at hverken den af Englænderne, ei heller den af Americanerne paastaaede Grændselinie stemmede overeens med hiin Tractats Bestemmelser; han havde valgt en mellemliggende Grændselinie, – en Kiendelse, som den britiske Regjering havde underkastet sig, endskjøndt den var ufordeelagtig for England; men da Nordamericanerne havde forkastet denne Grændselinie, havde ogsaa England taget sit Løfte tilbage. Efterat de to Stater senere vare blevne enige om at afsende Commissairer for at bestemme Grændserne, fandt de britiske Commissairer, at den af England paastaaede Grændse kunde lade sig forene med Tractatens Stipulationer, medens dette ikke var Tilfældet med den americanske Linie. Jstedet for nu at lade Sagen bringe til Ende ved Underhandlinger, ledede af den engelske Gesandt i Washington, havde man anordnet en speciel Mission, – et meget uhensigtsmæssigt Skridt, da en saadan overordentlig Gesandt, der holder sit Jndtog med Pomp og Parade, naturligviis ugjerne vender tilbage med tomme Hænder. Hertil kom, at Valget af Lord Ashburton til Gesandt neppe var klogt; hans tidligere commercielle Forbindelse med Fristaterne og hans ubekjendtskab med de diplomatiske Former gjorde ham uskikket til i fornødent Tilfælde at optræde med Fasthed. Wedster havde snildløbet Lord Ashburton; hans Modstandere havde forstaaet at afpresse ham den ene Concession efter den anden. Det nuværende Ministerium udviste ikke Nidkjærhed for at opretholde Englands Ære, Lord Aberdeen havde udviist Svaghed i Anliggendet om Skibet "Creole", og ved at forbyde Ødelæggelsen af Slavehandlernes Magaziner paa den africanske Kyst. Til Slutning omtalte Lord Palmerston flere uforsigtige Yttringer af Lord Ashburton ved den til Ære for ham foranstaltede Banquet i Boston, hvor han iblandt Andet havde hyldet denne Stad som, den Nordamericanske Friheds Vugge".- Sir Robert Peel søgte at forsvare Lord Ashburton og Ministeriet, og lod sig det isærdeleshed være magtpaaliggende at opfordre Huset til at billige Regjeringens Handlemaade ved at forkaste Lord Palmerstons Andragende. Macau ley understøttede derimod Motionen. Han dadlede den smigrende Tone, der fandtes i Asbburtons Correspondence, og der var saa afstikkende imod den Nordamericanske Statssecretairs Noter. Storbritaniens Eftergivenhed imod Norddamerica havde kun bevirket en langt større Krigslyst hos Nordamericanerne end forhen, med Ret bebreidede de franske Journaler England for at have opgivet sin faste Holdning og viist Verden, at America var det Land, der forstod at ydmyge de stolte Jnsulaner.