Viborger Samler, 1776-11-25
Wien. Man seer heraf, at Trundhiem Archangel, og Tobolsk have omtrent lige Brede, nemlig 64 Grader. Jligemaade Bergen, Stockholm, Reval og Peters Petersborg, imellem 59 og 60 Grader. Ligeledes Edinborg, Kiøbenhavn, Kenigsberg, Riga, Moscov, imellem 55 og 57 Grader. Fremdeles Danzig, Berlin, Dublin, imellem 53 til 54 Grader. Saa og London, Amsterdam, Cassel, Dresden og Warschau, omtrent 51 til 52 Grader. Paris, Prag, Cracow, omtrent 49 til 50 Grader. Wien og Astracan, 17 til 48 Grader. Geneve, Turin, Venedig, Belgrad, omtrent 45 til 46. Genua, Florenz, Ratusa, omtrent 44 Grader. Rom, Neapolie, Constantinopel, imellem 41 og 42. Heele Europa ligger imellem den 35te og 72de Grad nordlig Breede. De frugtbareste, sundeste, og yndigste Egne, falde imellem den 40 og 56 Grad. De Lande, som ligger sydligere, udstaae megen Heede, og de, som ligge nordligere, megen Kuld. Dog baade i varme og kolde Lande befinde de Jndfødte sig sunde og fornøiede; Ei heller er den her antagne Grændse saa almindelig, at der jo baade nordligere og sydligere findes meget behagelige og frugtbare Lande. Adskillige Provintser i Norge, Sverrig, og Rusland bevise det første, og de fleeste Lande i det Asiatiske Tyrkie, Ostindien, og Amerika det sidste, Veirliget og Frugtbarheden er ei heller allevegne den samme paa lige Breede. Danmark har ei saa heede Sommere, som Norge, Sverrig, og Rusland, der ligge nordligere, og ei saa kolde Vintere, som Tydskland og Polen, der ligge sydligere. Kiøbenhavn og Moscau have eens Breede, men paa det sidste Sted er baade Sommeren varmere, og Vinteren koldere, end paa det forste. J Siberien selv skal Heeden om Sommeren være næsten utaalelig, og ved Petersborg skal Varmen, i den korte Sommer være ligesaa stærk, som i de sydligste Lande i Europa. Men naar slige Undtagelser forbigaaes, kan man uden Tvil med Ret holde Frankerige, Engeland, Nederlandene, Tydskland, Svidserland, noget af Jtalien og Ungern, Polen og Dannemark for de beste Lande i Verden. J sær maa dette siges om Tydske land, som har alle de øvriges Fordeele, og lider ingen af deres Mangler. Dog frem for alt bor man prise Guds Viisdom og Godhed, som ei allene gjorde de fleeste Lande beboelige, men gjorde endog de ubehageligste Lande saa behagelige for deres Jndbyggere, at de sielden ønske at forlade dem, og næsten aldrig misunde dem, der beboe de beste. Derom siger een af vore berømte Digter: Hvor savnes Held, sin stille Hytte, Vil Samojeden ei med Roms Paladser bytte, Endog hiin frosne Pol er ham et Paradis Fra indbildt Kummer fri, han der paa trofast Jis Mens Nordens Lystild moersom brænder, Utrettet Fliid paa gavnrig Fangst anvender. Videre. Videre Erindringer i Henseende til Besvarelsen, som Hr. R. har i Samleren Nr. 43, været saa god at give paa Spørgsmaalet i No. 35, om Naadsens Aaret. Forfatteren ombedes kiærligst ikke at tage ilde op, at man tilstaaer i hans ærede Besvarelse ikke at have fundet Overbeviisning, en betryggende Overbeviisning. Den døde Præst har givet ethvert ærligt Menneske, der har en tilforladelig Fordring, Forsikring om Betaling. Hvor meget maa det, i sær i vore Tider, ligge, besynderlig Geistligheden, Magt paa, at endog den borgerlige Troe handhæves: Er da denne Slutning urigtig. Præsten efterlader Sit til sine Arvinger: de have Naadsens Aaret ved ham. Er det da ubilligt, at der af alt det, der er Præstens, betales, saa længe skee kan? En død Præst eier ikke Naadsens Aaret, men hans Arvinger eie det, som noget Præsten endnu tilhørende: og en Deel, den lagte Sæd, a. hører ham endnu med megen Ret til. Udaf den ved Lovgiveren gjorte Deeling, der dog i adskillige Poster er, og bør være, ulige, troes ikke, at nogen Slutning kan drages. Spørgsmaalet bliver ligefuldt. Man har dog Exempler, at Naadsens Aaret af begge Ægtefæller er bleven pantsat: hvilket man troer at være ganske tilladeligt. Sandt, det kunde i det ene Fald blive slet for Arvingerne: men og sandt i det andet Fald, at det bliver slet for Kreditorerne, der ofte have reddet i Nød, ofte laant sig selv for nær, a. Der er ikke meent, at Arvingerne skulde udstødes, men spurgt i det Tilfælde, om noget kunde blive tilovers. Ved Dødsfaldet findes og de fleeste gange Sæd i Marken, med andre Poster, og virtualiter kan strækkes langt. Naar Naar Spørgsmaalet med upaatvilelig Vished, og endelig var afgjort til Fordeel for Arvingerne, saa var det tydeligt, at Naadsens Aaret ingen anden vedkom. Men det er just Knuden. Hvor staaer det? Hvor er den Lov tydelig foreskrevet? Desuden er der og andre Aarsager, hvorfor maa giøres Regnskab for Naadsens Aaret. Ja, saa længe det staaer i nogen Tvil om Retten i dette Stykke, er det en Fornødenhed. Det af Loven, Pag. 296, anførte om Boens Formue afgiør, i mine Tanker, ikke noget. Spørgsmaalet kommer igien: Hører ikke Naadsens Aaret med til Boens Formue, Ja just dette Sted synes meere at være mod end med. Thi da Arvingerne beholde Præstegaarden et Aar, og det klarlig er fastsat, hvormeget Kreditorerne maa faae af dens Værdi, synes det deraf at følge, at alt andet hører til Boens Formue. (Ved denne Leilighed udbedes ærbødig at faae Oplysning om det ad h. a. citerte Rescript af 4de October 1754. Naadsens Aaret er en Gave, en gavmild Indretning: tilstaaes taknemmeligst. Men kan en Gave ikke ogsaa i visse Tilfælde fordres til en skyldig Betaling? Spørges endnu, ikke af Egensindighed, men af retmæssige Aarsager.: Er der nogensteds saa utvilsomme Bestemmelser om Naadsens Aaret, som om Summen, der maa udlegges af Præstegaardens Værdie, Tvilraadigheden bestyrkes derved, at Hr. M. tilstaaer, Her kunde siges meget Pro og Contra Man søger Anviisning af en Lov, og, i Mangel derpaa, af de beste og sikkerste Slutninger.