Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-06-25
De nyeste Undersøgelser deraf skylde vi Hr. Prof. Finn Magnusen, der i Aaret 1820 fulgte did med Geheimeconferenzraad Johan Bülow til Sanderumgaard, som engang før sin Død ønskede ret at kunne betragte hine mærkværdige Oldtidsminder. De tiltraadte Reisen d. 13 Mai, og ved deres Ankomst til Veile ledsagede en med Omegnen velbekjendt Mand, Capt. Bloch, ved Veicorpset, dem til Hovedformaalet for deres Vandring: Jellinge. De havde foretaget denne Reise i en meget beleilig Tid, thi ved Thyras Gravhøi var der i den sidste Tid just foregaaet en Forandring, som gav Anledning til nye og synderlige Opdagelser. Jellinge By havde i den senere Tid lidt stor Mangel paa Vand, som, ikke uden Besværlighed, maatte hentes med Heste og Vogne næsten i tre Fjerdingaar. J de 18 Aar, Stedets Præst Hr. Førslev har været i Kaldet. her, stod der Vand paa Thyras Høi, indtil det ganske syntes at være udtørret i Sommeren 1819, før havde det været saa overflødigt, at det i ældre Tider løb igjennem en Rende ned i en ved Kirkegaardssmuren hensat Kumme. Vandet skal have været saa reent og velsmagende, at man endog fra fjerne Steder hentede deraf til Theevand, og fra Arilds Tid af troede man, at det kom fra et Kildevæld, som man nu meente var blevet tilstoppet, hvilket man saa meget mere maatte formode, som Vandet før stod i en Jndfatning, der lignede en Brønd. De nyeste Undersøgelser have imidlertid viist, at sandsynligt det, som længe har været antaget for et Kildevæld, og som Overtroen tillagde Helligdom, ikke var andet end en Vandsamling, der efterhaanden var opstaaet i den brøndagtige Fordybning, der engang dannede en Nedgang til Høien. Da man under nærværende Vandmangel troede at det formeentlige Væld ved ny Gravning maatte bringes til at flyde, saa besluttede Vellinge Bønder, for at afhielpe den besværlige Mangel paa Vand, at rydde Brønden, eller rettere den perpendiculaire Aabning, som gik ned i Høien, og hvori Vandet havde samlet sig. Man traf snart paa Kampestene, hvormed den før formodentlig havde været omgivet til Siderne, men som nu vare faldne sammen; disse bleve hidsede op Efter saaledes at have kastet i ikke faa Alens Dybde, stødte man paa svære Egebjelker, som laae paa tvers og paa langs. Gjennem en snever Aabning gik man ned og fandt da i den vestlige Side et Aflukke, forsynet med svære Egebjelker og Loft af sammenpløiede Egefjæle. To af Bielkerne vare brækkede. Da Rygtet om denne Opdagelse udbredtes, besøgtes Stedet naturligviis af mange af Omegnens Beboere, men ved et af disse Besøg styrtede, kort efter Opdagelsen, d. 1ste Mai, en stor Deel Jord ned i Høiens Aabninger og opfyldte for det meste Nedgangen. En Mand, som vilde besee Hulen, var nede i den, da Præsten, som stod ovenpaa Høien, hørte et Slags dundrende Lyd dernede. Præsten raabte derpaa til Manden, at han skulde skynde sig med at komme op, og knap var dette skeet, førend Muldet styrtede ind fra alle Kanter, saa at Manden med Nød og Reppe undgik at knuses ihiel af det indstyrtende Gruus. Ved at søge Vandrender til Brønden, hvori Vandet var blevet borte, gjennemgrov man først et Jordlag af 5 til 6 Alens Tykkelse, og derefter stødte man paa et Lag Kampesteene, tre Alen tykt. Da disse vare ophidsede, erfaredes, at de havde udfyldt et Hull, som var blevet hugget gjennem et Loft af svære Egebjelker. Under Steenlaget, laae et Slags Loft af sammenpløiede Fjæle eller temmelig svære Egeplanker; derefter et Loft af svære Egebjelker, lagte paa tvers, og derunder igien et Loft af samme Art, lagt langs over Værelset, saaledes som det nu viste sig lige over for Nedgangsaabningen. Det hele underjordiske Rum udgjorde et Værelse paa 10 Alens Længde og saavidt man kunde skjønne af lignende Brede og af 3 Alens Høide. Væggene kunde man ikke komme til, da Jorden var indskudt til Siderne og Gulvet ogsaa overdækket dermed. J Brønden selv fandtes et lidet Brædt, hvori to smaae Stifter, der faldt fra hinanden og vare af Sølv. Fremdeles en Mængde Materie, som lignede Papiir. Af det sidste, der uden Tvivl, var gammelt opløst Linned eller Uldentøi, gjemmes nu en Prøve i Samlingen af fædrenelandske Oldsager paa Rundetaarn, hvor ogsaa de to anførte Sølvstifter opbevares.