Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-08-07
Som et Exempel paa de nuværende Forhold i Rom kan det tjene, at en Oberst Bini, som ansaaes for at have været Deeltager i den opdagede Sammensværgelse, tiltalte Folket paa offentlig Torv, og bevidnede sin Uskyldighed. Da han Dagen efter viste sig paa Gaden, modtoges han med almindelig Klap. Alle Gadehjørner ere fulde af Opslag, hvori mistænkte Personer søge at godtgjøre deres Uskyldighed. I den nordlige Deel af Provindsen Bogota, i Republiken Ny-Granada, ikke langt fra Staden af samme Navn, ligger, paa Spidsen af ZipaquivaBjerget, 8,400 Fod over Havet, den berømte Guatavita-Sø eller Guld-Sø, som den ogsaa kaldes, hvis hemmelighedsfulde og poetiske Historie er bleven bekjendt ved en egen Omstændighed. Det er Historien om den rige Kazik, Manalappa II, og den skjønne Prindsesse Rama, hvis unge Søn, ved Ammens Uforsigtighed, druknede i Magdalenafloden. Da, efter flere Aars Forløb, Kazikens varmeste Ønske blev opfyldt, og hans Gemalinde igjen skjænkede ham en Søn, maatte Kaziken, paa Solpræstens Befaling, af Taknemmelighed mod Guddommen, bringe Søen Halvdelen af sine umaadelige Skatte til Offer. J femten Aar begav Manalappa sig, hvert Aar paa den femte Dag i Blomstermaaneden, hans Søns Fødselsdag, til Guatavita-Søen, og nedsænkede her, omgiven af sin Hofstat, under store Høitideligheder: Guldsand, Diamanter, Smaragder, Afgudsbilleder og alskjøns Kostbarheder af Guld og Sølv, som Takoffre til Søens Guddom. Dette er den poetiske Deel af Sagnet, hvorpaa for omtrent tyve Aar siden, det Rygte grundede sig og udbredte sig over hele London, at der, paa Bunden af Guldsøen, skulde findes uhyre Skatte ophobede. Spanierne, gik Ordet, havde allerede, medens de endnu vare Herrer i Landet, optaget hundredtusinde Millioner af disse umaadelige Skatte. Efter authentiske Optegnelser havde alene Gouverneurerne Ferdinand, Perez de Queseda og Antonio des Sepulveda sendt 850,000 Piastre møntet Guld til Madrid, uden at regne Diamanterne og andre ædle Stene, blandt hvilke havde befundet sig een eneste Smaragd af 200,000 Piastres Værdi, hvilket altsammen var bleven opfisket af Guldsøen. Jfølge disse Angivelser dannede sig i London et Selskab, som satte sig det Formaal, at udtørre Guatavita-Søen, og at fremtage de Skatte, som endnu fandtes deri. Selskabet blev sauctioneret, og man skred til Planens Udførelse. Man begyndte strax at drive Arbeiderne med den største Virksomhed, og fandt ogsaa noget Guld og endeel kostbare Stene. Heraf var det klart, at det i Landet gjængse Sagn ikke var blottet for al Troværdighed, og Selskabets Mod voxte med Haabet. Arbeidet blev nu drevet med endnu større Kraft, og for at være sikkre paa de derved sysselsatte Personer, der tildeels, lokkede af Rygtet, vare hidkomne fra fjerne Egne, maatte Selskabet ogsaa for sin Regning underholde et Compagni Soldater, der bleve stationerede ved Bredden af Søen. Destoværre vilde ikke det samme Resultat, som havde kronet de første Forsøg, fornye sig; man fandt vel Guld, men i saa ringe Mængde, at Arbeidet slet ingen Fordeel lovede, og Selskabet maatte, efter tre Aars Forløb, betydeligt blottet, opgive Arbeidet. Saaledes stode Sagerne, da en særegen Omstændighed, for nogen Tid siden, kaldte Selskabet til nyt Liv. Der befandt sig dengang i Santa Fe en Forretningsmand fra London, ved Navn Robert Dibson, der, ved utrættelig Virksomhed, havde erhvervet sig en anseelig Formue. Han vilde just igjen forlade Santa Fe, for i Cartagena at indskibe sig til Europa, da han en Dag, paa en Spadseretour ved Bredden af Guatavita-Søen, bemærkede et Palmetræ, hvis Krone laae dybt under Vandfladen, medens Rødderne svømmede ovenpaa. Han gik hen og forsøgte at trække Træet op, men der mødte ham nogen Modstand. Nu trak han til med Kraft, og Palmetræet bukkede under Vandet. Da bemærkede han i Dyndet en velvedligeholdt Guld Billedstøtte. Ude af sig selv af Glæde over sit Fund vendte han tilbage til Staden, og foreviste billedstøtten for det engelske Udtørrings-Selskabs Agenter. Disse underrettede ham strax om deres Planer, og søgte, at gjøre ham begribeligt, at de, ene af Mangel paa Midler, ikke havde været istand til, at opnaae heldigere Resultater. Paa Dibson gjorde den vidunderlige Beretning, han hørte og Guldsøen, et overordentligt Jndtryk. Strax reiste han igjen til London, og satte ikke blot sin egen Formue, men ogsaa en Deel af sin Families, i den farlige Spekulation. Næppe vare imidlertid to Aar henvundne, for Selskabet, efter at have sat uhyre Summer paa Arbeidet, maatte opgive dette, og for stedse. Dibson saae sig aldeles ruineret. Hans Svigersøn, hvis Formue han havde forødt paa samme Maade, dræbte sig selv. Hans Kone og Datter mistede Forstanden og døde i et Galehospital. Efter at han længe havde kæmpet med alle mulige Gjenvordigheder, mistede han ogsaa sin Forstand, og er for ikke længe siden død i Bedlam-Hospitalet ved London. Hans Lidelser yttrede sig i en mild Melancholi, aldrig talte han om sin tabte Rigdom, men uophørligt begræd han sin Kone og sin Datter, som han havde elsket saa høit, Et engelsk Blad, Mining-Journalen, giver Beretning om en undersøisk Correspondents, som er ført ved Hjælp af den elektriske Telegraph. Telegraph liniens Endepunkter vare ved de to modsatte Bredder, af Cowes=Bugten. En Traad, lagt tversover Havet, etablerede Communicationen mellem dem. Da Signalklokkerne løde, begyndte, paa begge Sider, Spørgsmaal og Svar, og det med en Præcision og Nøragtighed, som ikke lod Noget tilbage at ønske. Vandet har den eletriske Strøm over, uden nogetsomhelst Tab af Styrke. Aabenbart er herved det interessante Problem af en Correspondents under Havet løst. Følgerne af den nye Opdagelse ere uberegnelige. Maaskee ville vi opleve, at de fjerneste Punkter af Jorden af denne Vei komme i øieblikkelig Communikation.