Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-18
Dr. og Prof. J. M. A. Scholz beretter i Reise in die Gegend zwischen Alexandrien und Paratonium, die lubische Wuste, Siwa, Egypten a., in den Jahren 1820 u. 1821, at Ægyptens oprindelige Beboere, Kopterne, ere smeltede hen til 20,000 Mænd, eller 80,000 Sjele, deres Kirkers Tal til 100, af hvilke 23 ere i Cairo, med 6 (fattige) Klostere. Det vilde være vanskeligt, siger Forf., at finde en christelig Sect, der er saa dybt siunken, eller hos hvilken Menneskets moralske Værdighed er saa udslettet. For at gjøre sig et Begreb derom, behøver man kun at gaae i deres Kirker, og see hvorledes deres Biskopper, og endnu mere deres Præster, med Stokken i Haanden, slaae paa de Troende, der trænge sig omkring dem, ligesom en Flok Faar, og i Kirken ikke kjende anden Pligt end den, at gjøre maskinmæssigen nogle dybe Buk for Præsten. - Paa Grækernes bekiendte Had til Catholikerne leverer Forf. et mærkeligt Exempel. Endeel Catholiker af hans Bekjendtskab havde, ved de Franskes Jndfald i Palæsting, trukket sig, af Frygt, med disse tilbage til Ægypten. Da de siden, efterat hine havde forladt Landet, saae sig nødsagede til, igjen at søge Livets Ophold i deres Fædreneland, ankom de, uden Levnetsmidler, uden Penge, næsten nogne og udmattede af den store Reise igjennem Ørken, halvdøde i Gaza. De krøbe til Grækernes Kirke, i det Haab, her at faae af disse Noget til at stille deres Hunger og Tørst med. De gave sig tilkiende, men da Grækerne erfarede, at de vare Franker, svarede man paa deres inderlige Beden: de kunde døe som Hunde; de vare værre end Mahommedanere. De bleve af et mahommedansk Fruentimmer, der fra sit Harem af blev dem vaer, og sendte den Fødemidler, reddede fra at døe af Hunger. Romerne anlagde, for at beskytte deres sydtydske Besiddelser mod de fra Norden indtrængende Folkeslag, en Vold eller en Muur, der i en Længde af sikkert 80 Mile løb over Bjerge, gjennem Dale, Afgrunde, og de af Donau flydende Vande. Af samme sees nu ikkun Levninger fra Almsberg af indtil Cöln ved Rhein. Snart gaae de alenhøie, igjennem Skove, som Farveie og Fodstier, snart har endog en Ege= eller Bøgeskov rodfæstet sig derpaa, snart findes Bygninger, ja halve Landsbyer paa dem, som uforgjængelige Grundmure. At dette uhyre Værk ikke er blevet til i kort Tid og paa eengang, viser A. Buchner i Reise auf der Teufelmauer, 1–2 H., 1821, men han godtgiør, at den er fremkommet under forskjellige Keisere, i en Tid af 200 Aar. Forf. har, som utrættelig Fodreiser, i to Sommere bestræbt sig for at opsøge dens Spor J W. C. Grimms Skrift: Ueber dentscheRunen, Gött. 1821, antages, at Runerne ere blevne bragte med Odin til Skandinavien, og at derfra hidrører den mærkværdige, kun af fælles Oprindelse forklarlige, Overensstemmelse af den gammelnordiske med den gammelgræske, og af begge med den gothiske Skrift. Runernes gamle Brug udledes af Ordene rune, ridse, Staf, runstafa o. s. v. Ordet Rune af rune, ridse, hvoraf f. Ex. runde, Jndsnit, Flodleie, sammenl. det gothiske vrits, Bogstaver, og det engelske write, skrive, og fordi hiin Skrift, næsten overalt var en hemmelig Skrift, saa betyder rund (f. Ex. hos Ulphilas) Hemmelighed. Utvivlsomme Runer findes, efter Forf., ikke i Tydskland. Runerne paa Løverne i Venedig ere vel som Runer umiskjendelige, men hvilket nok lader sig forklare ved Grækenlands Handel med Nordmændene, thi Løverne kom fra Athenen, men Forf. finder derpaa neppe to læselige nordiske Ord og det uden Sammenhæng. Han meddeler udførligere Efterretninger om de faa hidtil i Tydskland, fundne, men opgravede, ikke som i Norden frit staaende Stene, der synes at frembyde ikke tilfældigen Runer lignende Træk.