Berlingske Tidende, 1808-04-04
Den 8de Febr. gjorde Hertugen af Norfolk det Andre gende til Overhuset, at da Kiøbenhavnstoget var et Skride som stod i væsentlig Forbindelse med Landets Ære, alle de Efterretninger maatte blive fremlagte, som vare indløbne til Ministrene angaaende de hemmelige Artikler i Tilsittrectaten, den danske Flaades Tilstand og dens foregivne Forøgelse eller udrustning. Ministerialpartiet blev uforanderlig ved at beraabe sig paa sine saa ofte fremsatte, men lige saa seierrigt giendrevne Grunde, at det tydelig havde været den franske Keiser Hensigt, at drage det danske Hof ind i en almindelig Forbindelse med Engelland, og at rette Rige derfor til si Selvforsvar maatte gribe til det Skridt, det havde gjort. Blandt Oppositionens Talere ved denne Leilighed udmærkede især Lord Erskine og Moira sig. Den første ved trede blandt andet: "Dersom Ministrene sige, at de have Underretninger, som bevise Togets Nødvendighed, og i alligevel vægre sig, at fremlægge dem, saa kan man me Sikkerhed paastaae, at disse Efterretninger aldeles ikke ere til. Det er ikke nok, at Ministrene sige, at de have hørt, at Danmark var findet at forene sig med Frankerig; men de bør ogsaa bevise det. Vel paastaaer man, at vi havde sikkret os for Fare ved Flaadens Bemægtigelse; men i min Tanker ere vinetop nu allermeest udsatte derfor, og jeg frugter, tivt komme til at fortryde den Krænkelse af Folkeretten, hvori vi have gjort os skyldige. - Det synes som om Skibene skulle have nye Navne, ligesom Taterne giet ved de Børnde stiæle for at de ikke skulde kiendes. Lord Mora yttrede sig endnu med større Eftertryk: "Jeg er uvis paa", sagde han, efter at have hørt een af Ministerialpartiet forsvare Toget, som jeg er i en brittisk Parlementsforsamling. Jeg seer, at man nu har opgivet enhver Undskyldning for at have forladt de Grundsætninger af Nationalære, som vilænge havde berømmet os af at have vedligeholdt, og det eneste Forsvar, der nu anføres for er Handling, som har efterladt en nu slettelig Plet paa vor Characteer, er, at den havde været grundet paa en blot speculativ Beregning. Meget er bleven sagt om den nærværende Franske Herskers fiendtlige Sindelav. Antaget at det alt var sandt, haar er da Beviset paa at han har været i Forstaaelse med Danmark, og naar en saadan Forstaaelse ei kan bevises, hvorledes kunne vi retfærdiggiøre os for at have ladet Danmark føle de Fiendtligheder, som burde været udviiste mod Frankrig. Dog dette tilsidesat, saa paastaaer man, at det var mueligt, at den danske Flaade kunde være falden i Bonapartes Hænder, dersom vi ikke havde forekommet hans Hensigter. Men Grundene for denne Paastand forekomme mig yderst usandsynlige. Danmark har uafladelig iagttaget den strængeste Neutralitet i Henseende til de krigførende Magter, og der var aldeles ingen Aarsag at troe, at det vilde have forladt dette System. Dets Armee var forsamlet i Holsteen siden det nordlige Tydskland var Krigens Skueplads, og jeg tvivler ingenlunde paa, at den svide have forsvaret sig med Kiækhed og Vedholdenhed, der som det var bleven angrebet. Aldrig kan jeg bifalde eller panogen Maade understøtte deres Slutning, som meente at Danmark maatte bukke under formedelst fine faa Kræfterretligesom det blotte Antal ikke i enhver Strid kunde op vies af Kiækhed. . . . . Men forudsat endog, at de Franske paa een eller anden Maade havde sat sig i Besiddelse aften danske Flaade, saa erkiærer jeg uden Betænkning: tjeg i saa Fald endnu hellere havde seet de danske Skibe. Antal fordobblet, end at vi skulde have bemægtiget os dem saaledes, som det er skeet. . . . . Dette Anfald skaningenlunde sættes i Sammenligning med noget andet da det udbredte en uundgaaelig Ødelæggelse over en Uskyldig, som ikke havde givet mindste Anledning dertil. Den Minister, som underskrev befalingen angaaende Toget, burde, inden han satte sit Navn derunder, i Forveierhave erindret sig Mødrenes Jammer over deres Børne Drab, og den Ødelæggelse, der anrettedes blandt tusinde Uskyldige. Vel har man sagt, at disse Ulykker vare en Følge af de Danskes Modstand. Men hvem vover at last denne, eller have ikke de Danske netop derved erhverve den den største Adkomst til en ædelmodig Fiendes Agtelse . . . . Skal der ved den Nødvendighed, som paaberaabes, blot forstaaes en høiere Grad af Fordeel, saa kan den samme Grund anføres for ethvert Tog, det være saa forvovent, saa voldsomt, saa grusomt det vil . . .Man har talt i stærke Udtryk om Nationens Kiækhed, og om Vigtigheden af at den viiste sig fast og bestemt i den nærværende Crisis; men hvor er Regieringens Kiækhed, naar 16 Skibe i en neutral Magts Havn kan indjage den saamegen Skræk, at den foretager sig en Handling, der er ligestridende imod dens Ære og dens Fordeel, . . Jeg er fuldelig overbeviist, at det nærværende Skridt har bragt os nærmere til vor Ødelæggelse end noget andet, som en foretaget af en anden Administration, i hvor ofte den end kan have gjort sig skyldig i Forvovenhed eller Mangel paa Forsigtighed; siden det har gjort vor Sag forhadt i hele Europa. Dets Virkninger ere snart blevne synlige i det russiske Hofs Sindelav, og i det danske Folks Hierte har det nedlagt Spiren til et uforsonligt Fiendskab.