Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-12-17
Formændene for Lollands og Falsters Landboforeninger: Gaardmændene Hans Olesen af Sæddinge og Borcher Skytte af Sydstoft, ere den 11te de, afreiste til Kjøbenhavn, for at anholde om Audients hos Kongen og ansøge Hs. Maj. allerunderdanigst om Ophævelsen af det Forbud, der af ved Autoriteter er bleven gjort imod Afholdelsen af bemeldte Foreningers Møder. (Loll. F. Stiftst.) Ole Kirk, Stænderdeputeret af den jydske Bondestand, har i Ringkjøbing Avis, udtalt Bondestandens, dybe Beklagelse over den dem ved Cancelliets Circulaire af 8de Novbr. berøvede Associationsfrihed. "Jeg kan ikke skjønne - siger han der bl. Andet – at den kan føre noget Godt med sig, tvertimod frygter jeg for, at den vil have en aldeles modsat Virkning, nemlig: at Hvad der forhen kunde skee offentlig, og prøves af Mange, hvorved det vilde vinde i Gehalt og Soliditet, nu i en forøget Grad, skjøndt i en ringere Kreds eller i Smug, desuagtet vil fremmes, og at en fordærvelig Mistillid til Regjeringens gode Villie derved vil opstaae, fremmes og næres, til Uheld for Bondestanden, som for hele Samfundet. Mon ikke mange Bønder, der for aldrig indlode sig paa Noget udenfor deres egne Sysler, herved ville vækkes af deres Slummer og foruroliges, Mon ikke Mange ville sige: tænker vor gode Regjering da allerede paa, at standse Udviklingen, eller er den bange for at høre Sandheden? At Bondestanden (navnlig Fæstebonden) virkelig har adskillige billige Fordringer paa Forandringen i det Bestaaende, er aldeles uomtvisteligt; at den kommer frem med sine Ønsker og Begjæringer paa den Maade, den antager, der vil give disse den størst mulige Vægt, naar Maaden tillige er lovlig, er jo ganske i sin Orden, er Hvad enhver anden Stand ogsaa vilde gjøre: og jeg skjønner ikke rettere, end at det høie Collegium, gjør særdeles vel i, at lytte til Bondestandens Stemme, samt nøiagtigen prøve dens Forslag, og bidrage Sit til at udjævne de i sin Tid ved Adelens Magt og Herredømme, under svage Regenter, Standen uretteligen paatvungne Byrder, og ikke uden yderste Nødvendighed tage Bestemmelser, der i mindste Maade kunne have Jndskrænkninger til Følge, enten i Bondens frie Discussion over egne Sager, eller gjøre Jndskrænkning, i hans borgerlige Friheder og Rettigheder. Bondens sunde Sands tiltager med Oplysningen, og Bevidstheden om fuld Borgerret i Samfundet ber sandeligen ikke ved nogen Foranstaltning svækkes eller tilintetgjøres. At sætte en heel Klasse af Borgere under Formynderskab eller under Politiets Opsigt, for Enkeltes mulige Misgreb, er en meget omfattende Foranstaltning. Jfølge de i Motiverne til nævnte Circulaire opgivne Facta, vilde en almindelig Advarsel til hele Bondestanden, igjennem de vedk. Autoriteter, og hvortil disse Motiver kunde have været passende og paa sit rette Sted, upaatvivleligen være bleven modtagen af Mange med al Taknemmelighed, og have stiftet den tilsigtede Nytte. Bondestanden er ingenlunde blind for saavel de under den forrige som nærværende Regjering den tilflydte Goder; den paaskjønner Regjeringens Bestræbelser for dens Vel, men den kan desuagtet ikke billige, at den gyldne Frihed, den frie Discussion, skal være nægtet den meer end andre Statens Borgere.