Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-07-18
Der gives endnu et Beviis mod Crystallindsens Bevægekraft, som tillige godtgjør at Nethindens Bevægelighed nødvendig maae antages at finde Sted, nemlig: At naar Crystallindsen, saaledes som foran er forklaret, skulde kunde forandre sin Stilling eller Figur, saa maatte det foraarsage, at fjerne Gjenstande derved vilde afbildes paa Nethinden med omtrent samme Størrelse, som om de vare nærmere ved Øiet; men at dette ikke er eller kan være Tilfældet, kan let skjønnes deraf, at langtfraværende Gienstande synes meget smaae og at man kan betragte hele Landstrækninger, uden at bevæge Øinene mod de enkelte paa samme værende Gienstande. At disse Slutninger ere rigtige, kan man overtyde sig om ved at anstille Forsøg med forskjellige convere Glas af ulige Breed vider, eller og ved nøiagtige Beregninger i Overeenstemmelse med Optikens Regler. Jeg trore nu at have beviist, eller gjort troeligt, at det er med Nethinden der foregaaer en Bevægelse i Øiet, naar det fra beskuede Gjenstande vendes til eller mod andre, hvis Beliggenhed er enten længere fra eller nærmere ved Øiet, end de, hvorfra det blev flyttet. Der staaet følgelig endnu kun tilbage at forklare Aarsagerne, der volde at Øinene enten ikke kunde med Tydelighed skielne de Gienstande, som ere langt bortliggende, eller omvendt de, som ere dem ganske nær, det vil dog ikke sige, nærmere end 6 a 8 Tomer; og hvorledes disse ubehagelige Tilfælde ved passende Brug af Briller kunne hæves. (Fortsættes.) Klubfor Oldinger. (Af L. v. Baczko.) Almindeligt er næsten det Udtryk, at hver Alder har sine Glæder, men den, der vilde paastaae, at den i lige Maal bliver enhver Alder til Deel, vilde sandeligen feile meget. Jndbildningskraftens Glæder ere næsten fuldkomment tabte for Oldingen, og om end ikke Affældighed trykker Legemet, saa kan han dog vanskeligen tage Deel i mange Ting, der ere ligesaa anstændige som glædelige for yngre Mænd. Disse trække sig derfor og sædvanligen tilbage fra Oldingers Omgang, og om end udmærkede Mænd nyde alle de Alderens Glader, som Cicero lægger sin Cato saa skjønt i Munden, saa er dette dog sandeligen ikke Tilfældet i Almindelighed, især i en Tidsalder, hvor Agtelsen for Alderen ikke hører til de almindelige Dyder. Oldingen føler sig, jo ældre han bliver, forflyttet til en ny Verden; de, der vare ham lige i Sæder og Tænkemaade slumre i Graven; de Gjenstande, der i hans Ungdom havde den største Tillokkelse for ham, og de Begivenheder, som den Gang fyldte hans hele Siel, ere hans yngre Samtidige ligegyldige. De Anskuelser, hans Opdragelse gave ham, selv hans Sæder og hans Udtryk, ere forskjellige fra den nuværende Tidsalder. Naar han derfor vover sig hen paa et offentligt Sted, saa staaer han Fare for, var det end kun bagfra, at blive en Gjenstand for Spottere, og besøger han Kredsen af Personer, som han ved Slægtskab eller ved sine Forretninger staaer i Forbindelse med, saa vil man rigtig nok ikke tilsidesætte den udvortes Velanstændighed imod ham, men den fiintfølende og forstandige Olding vil dog snart mærke, at hans Selskab, om ei er trykkende, dog i det mindste bliver kjedsommeligt, saafremt han ikke snart tager sin Tilflugt til Spillebordet. Men netop Kortenspillet, som vi sædvanligen offre alle den selskabelige Underholdnings Glæder, er ikke passende for Enhvers Casse; der gives Mænd, der fortræffeligen forstaae deres Spil, og dog sjeldent slippe uden noget Tab. Men den, som dagligen spiller, vil endog uden bestemt Uheld i Spil, allerede ved de blotte Kortpenge lide et ikke ubetydeligt Tab. Desuden har Oldingen sjeldent det blomstrende Erhverv eller den hele Jndtægt, som han nød i sine kraftfulde Aar, og sæt at dette var Tilfældet, saa har han dog sædvanligen Børn og Børnebørn, der trænge til hans Understøttelse. Kun faa Mennesker opnaae den Lykke, at nyde en sorgfri Alderdom, saare mange derimod see sig i den Tidspunkt, hvor Længslen efter Ro, Magelighed og mange nye Fornødenheder opstaaer hos dem, forpligtede til Jndskrænkninger. Hukommelses Svaghed og Adspredthed, gjøre dem sædvanligen Spil til en meget kostbar Morskab, der langtfra ikke yder selv Oldingen saamegen Fornøielse, fordi han ikke finder til hombre, Tarok eller lignende hans yngre Aars Yndlingspil nogen Spiller, og nu kun kan deeltage i Whist, Boston eller lignende nye Spil Men den, som end eier den Lykke, at Venner fra hans Ungdomstid blive ham tilovers, er kun sjeldent i den lykkelige Forfatning, at kunne ofte indbyde dem til sig, og i deres Omgang at kunne forskaffe sig, ved muntre Erindringer, nogle glade Timer. Langt være det fra mig at ville tale til Forsvar for vore Klubber, hvis Skadelighed, Brandis: "om Tidsaanden ikke uden Føie har anket over. Men hiin Huuslighed, som fortrinligen forstyrres derved, er sjeldent Oldingens Lod, Hans trofaste Ægtemage, hans Livs Ledsagerinde, slumrer ofte allerede i Graven, eller længes efterat omgaaes Fruentimmer, som ere jevnaldrende med hende, hvorved Manden ingen Underholdning finder, lever mueligen ogsaa ene i Kredsen af sine Børnebørn. J det mindste ere Børnene, om ikke allerede udenfor Huset forsørgede, dog voxne til, og ønske Omgangen af saadanne Personer, der i Alting ligne dem mere og skikke sig bedre for dem, end Bedstefader og Fader, for hvilke de iøvrigt bære al Agtelse. Denne kan vel endnu hellige sig Videnskaberne og Læsning, men ikke enhver Olding kan mange Timer efter hverandre sysselsætte sig anstrængende med Videnskaberne, fordi Aandskræfterne i en høi, udholdende Grad af Anstrængelse ved Aarenes Tryk ere nægtede ham. Ældre og nyere Tiders classiske Forfattere yde hver dannet Mand vedvarende en behagelig Underholdning, men jo længere og oftere han har læst dem, desto fortroligere og meere bekiendte ere de ogsaa blevne ham, og Erindringen vil gjøre meget deri endnu behageligere for ham. Dog vil han ikke kunne undertrykke Attraaen efter Mesterværker, som Nyhedens Ynde gjør saa meget mere tillokkende for ham, og sæt, at hver Bogfortegnelse indbefatte i Mængde saadanne Mesterværker, saa vil han dog ikke kunne faae dem i vore Leiebibliotheker og Læsecirkler. Men saare faa Oldinger ville befinde sig i den lykkelige Stilling, selv saarligen at kunne bære en ikke ubetydelig Udgivt til deres Bibliotheks Forøgelse; kun faa vil Øinene tillade at sysselsætte sig uophørligen med Læsning og Skrivning, og Mangel paa afvexlende Forretninger vil tilsidst medføre Sløvhed. Legemlig Bevægelse høre til de nødvendigste og uskyldigste Livsnydelser, men kun faa Oldinger, befinde sig i den lykkelige Stilling, at have deres egen Vogn, eller at kunne bestride blot Udgivterne til at leie et Kjøretøi, og skulle de gaae til Fods, saa paafølger snart Træthed, der forstyrrer Kræfterne istedet for at forfriske dem. Kun faa Steder, i Europa have Forlystelsesteder, der ligne Dyrehaugen i Berlin, eller Prater i Wien, og selv der, hvor dette er Tilfældet, boer Mangen saa langt fra saadant Sted, at han neppe kan naae den til Fods. Sædvanligen ere hans Bekjendtskaber saa uddøde, at han vel vanskeligen finder strax en Hvilepunkt, hvor han kan samle nye Kræfter. Dette har hos mig, der kjender alt dette af egen Erfaring, og som ogsaa har talet desangaaende med Mænd, hvis Erfaring stemmer overeens med min, opvakt den Tanke, om det maaskee ikke skulde være raadeligt, at Oldinger i store Stæder, oprettede indbyrdes en stor Klub. Fraregnet at den Ene vil taale den Anden, og den Ene bære den Andens Alderdomssvagheder, saa vilde det dog vel være en ulige større Fordeel, naar Mænd af en Tidsalder, som ellers maaskee aldrig havde lært at kjende hverandre, kom sammen her, og snart de, som i Forstandens og Hjertets Dannelse ere hverandre liig, droges til hverandre, og stiftede et Venskab, der erstattede, om ikke ganske, saa dog tildeels, Savnet af Ungdomsvenskab. Mangt et Ydre maae gjøre en saadan Kreds Deeltagerne behagelig; adskillige Oldinger, der ikke boede langt fra hverandre, kunde til en bestemt Time tilfælles kjøre til Klubben i en Vogn, og Leien vilde da være ubetydelig, Mesterværker kunde paa fælles Bekostning anskaffes, og en dannet Mand, lønnet som Forelæser, vilde, naar han med Jndsigt og Smag røgtede sit Kald, forskaffe mange den Fornøielse, der havde saa stor Tillokkelse for de gamle Grækere og Romere, og som den Enkelte vel vanskeligen vilde kunne tilveiebringe. Allerede i Henseende til fælles Maaltider, da dog sædvanligen den herskende Mode fortrænger Fædres Skikke, kunde man rette sig meget efter Medlemmerne, i det mindste i Henseende til de ikke meere unge Gjæster. Det vilde være urimeligt, at fordømme mange af vore smagfulde Møbler, men Oldingen ønsker Magelighed, og en Lænestol, den lig, han betjener sig af hjemme i sit Huus, vilde dog være ham ulige beqvemmere end mangt et moderne Sæde, ved hvis skjønne Form man overseer Umageligheden. Allerede en mildere Belysning vilde være for mangt et Øje velgjørende, og det vilde især være Tilfældet med Væggenes og Gardinernes Farve, naar man istedetfor brændende Rødt havde et mildt Grønt, istedetfor hine Sølv- og Guldstjerner, hvormed man ofte pryder vore Vægge, og istedetfor pralende Forgyldninger, valgte Gienstande, der mindre blænde Øiet. Mangt et Kobber, som General Wolfs Død, der i Ungdommen begeistrede os, og allerede nu sjeldent sees i vore Værelser, Billedet af Preussens Friedrich II. og lignende Mænd vilde vække behagelige Erindringer. Langt være det fra mig at modsige den gode Asmus's Udsagn, at en skaaren Hække ligner Skræderskjæmt, og endnu bærer Spor af Saxen, og at jeg vilde erklære mig mod de engelske Hauger. Men en stor Hauge, efter fransk Smag, har efter min Mening meget Tillokkende, naar dens Erindring kun fører mig det Billed for Sielen, hvor meget mere tillokkende maa den ikke være for dem, som det gjør et ulige livligere Jndtryk paa, især naar mangt et behageligt Billed fra Livets Blomstertid vaagner, og ikke som i vore smaa engelske Hauger hyppigen er Tilfældet, en Mængde zirlige Broer over en Flod, der om Sommeren ingen Vand har, og sildig paa Efteraaret ligner en Vinstok, Ruinerne af en Ridderborg, hvoraf den endnu levnede Port tilsteder ikke os, men Pygmæer Adgang, en Kirkegaard, hvor Ligstenene langtfra ikke ere en Alen lange, vilde vække hos os Mistanke om, at være hensatte ikke i en Fee men en Barnehauge, hvis ci de mange paaheftede Tankesedler og Fyndsagn gjorde os opmærksomme paa, at alt dette af en ældre Besidder ængsteligen er bleven opsøgt. Alle saadanne Gjenstande, som ligne disse og minde Oldingen om, at han har overlevet sin Tidsalder, kunde undgaaes paa et Sted, der ene er bestemt for Mænd, hvis Glæde forhøies ved Synet af saadanne Ting, der i deres Ungdom fandt almindeligt bifald. Spørgsmaalet bliver nu, om en paa denne Maade indrettet Klub ikke endnu vilde udbrede over Mangens Livs Aften en vis Munterhed, der nu hos mangen Olding kun udslettes, fordi han, ved en ganske ny Omgivelse indskrænket, ikke føler sig paa sin rette Plads. Om dette er blot en Gisning, eller om Udfaldet vil svare til Forventningen, derom vil Erfaringen gjøre Udslag, naar Sagen findes værdig at bringes til Udførelse. se