Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-07-23
Til den i Fredags sluttede theologiske Embeds Exammen for Juli Qvartal, havde 26, Candidater indstillet sig til den mundtlige Prøve, af hvilke dog 2 forlode denne; af de øvrige 24 fik 9 Characteren landabilis: G. Bondo, H. P. Brøchner, OC. L. Gad. J. C. Jacobsen, J. PaludanMüller, V. Salomon, G. C. Scheller, H. Søborg og C. F. Wiborg; 10 hand illandabilis: J. L. Ammentorp, C. P. Bjerring, P. O. Bloch, O. C. Th. Flagstad, O. J. P. Görtz, C. F. Kiøbye, L. R. Rold, C. P. Poulsen, C. W. Prytz og J. S. S. Wegener, ligesom 5 non contemnendus. Det er noksom bekjendt, i hvilket Omfang den juridiske Praxis drives i Provindserne af de kongelige Embedsmænds Fuldmægtige og Contoir-Betiente. Denne strækker sig ikke alene til de extraindicielle Forretningsgrene, men ogsaa ikke saa sjeldent til de udicielle, skjøndt disse sidste Forretninger drives mere i Smug, og derfor ofte kan være saa meget fordærveligere, som den Control den beskikkede Sagfører er underkastet, her forbliver uvirksom. Hvorlidet forøvrigt Opinionen (den offentlige Mening) om Øvrighedspersoners Upartiskhed, kan forenes med denne private Praxis, ere i sidste Nr. af Kjøbenhavnsposten med gode Grunde beviist og oplyst ved Exempler, grebne af det practiske Liv selv. Forfatteren gaaer ud fra den i Frd. af 8de Jan. 1802 udtalte almindelige Grund Naar sætning, at der ikke bør gives fjerneste Anledning til Tvivl og Embedsmandens Upartiskhed, og vil, at det i denne Anordning indeholdte Forbud mod, at Fuldmægtige hos Rettens Betiente befatte sig enten med den mundtlige eller skriftlige Sagførelse, analogice bør anvendes paa en anden Praxis, som bestaaer i at forfatte Ansøgninger, Forestillinger og Besværinger, hvorover deres Principaler skulle meddele Erklæringer. Er det rigtigt og passende, spørger Forfatteren, at Fuldmægtigen eller Assistenten hos den samme Øvrighedsperson, hvis Betænkning som oftest gjør Udslaget, ogsaa skal være den ene Parts Consulent og Concipist?" Vi mene nei, svarer han, og vi have en Hjemmel for dette vort Svar, ikke blot i Sagens Natur, men ogsaa i Frd. af 15de Decbr. 1820 § 11, der paalægger Øvrigheden som en hellig Pligt og under strængeste Embeds=Ansvar at afgive deres Erklæringer i Overeensstemmelse med deres bedste Overbeviisning efter Sagens nøieste Undersøgelse. Efter at have udtalt sig om en Gjenstand, som er mere indgribende i Samfundets Vel end den Uindviede formoder, slutter Forfatteren saaledes: Der gives ikke faa Jurisdictioner i Danmark, hvor Fuldmægtige hos Øvrighederne spille en høist betydende Rolle, For at bespare meer eller mindre i den faste Løn, lover Principalen sine Underhavende Bifortjeneste, og holder ogsaa dette Løvte til Gavn for sin Pung, men til Skade for sin offentlige Credit og for den gode Tone iblandt sin Jurisdictions Beboere. Jkke blot Jncassationer i Boer og andre Commissioner overdrages Fuldmægtigen, men til hans Bistand henvises ogsaa Enhver, som har Andragende til Collegierne o. s. v. Denne Embedsmandens Forkjærlighed for sin Fuldmægtig bliver snart bekjendt, og Menigmand, der ønsker sin Ansøgning anbefalet, indbilder sig, at dette snarere skeer, naar han overleverer "Justitsraaden eller Cancellieraaden, denne i en Haandskrivt, denne helst seer. Man glemmer let de Tilfælde, hvor slige Ansøgninger endda ikke ere blevne bønhørte, men er, naar man har benyttet en anden til Concipist, meget tilbøielig til at udlede det ugunstige Resultat af den mindre gode Anbefaling, fordi man har forbigaaet Fuldmægtigen. Paa denne og lignende Maade faae disse underordnede Personer en paafaldende stor Jndflydelse hos en Jurisdictions mindre dannede Beboere, og selv ere de ei altid deelicate nok til ikke at lade sig forlyd dermed, ligesom de iøvrigt ofte have meget godt Greb paa at tilvende sig enorme pecuniaire Fordeele til Præjudice for mere Competente. Slutteligen forventer Forfatteren, at de Øvrighedspersoner hvem Øieblikkets offentlige Omdømme ikke er ligegyldigt, ville erkjende, at deres Fuldmægtiges for store Jndblanding i Privates Anliggender saare let leder paa den skadelige Tanke, at disse Medhielpere danne en Gjenvei til at vinde deres Gunst og Anbefaling.