Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-01-27
De Grunde, paa hvilke Dr. Fogtmann erklærer det af Inds. fortalte Faktum for falskt, skjevt, fordreiet og uden Hjemmel i theologisk Bibliothek ere: at Jndsenderen 1) ikke har nævnt Anledningen til Spørgsmaalene; 2) ikke har anført Hensigten med Spørgsmaalene; 3) fordi han, efter Spørgs maalenes Fremsættelse, har i sit eget Navn - Dr. F. siger: paa en skjev og fordreiet Maade - forklaret Spørgsmaalene, og endeligen 4) fordi Jnds., ligeledes efterat have fortalt Historien, har gjort det Spørgsmaal: "For Himlens Skyld. Hvo er dog den Philosoph og den Præst!" Paa disse fire Grunde og aldeles ingen andre eller flere - erklæret Dr. F. det fortalte Faktum for at være falskt, skjevt, fordreiet og uhjemlet. Men nu er det dog vel ligefuldt en Sandhed, at et Spørgsmaal, der er gjort, er gjort, skjøndt Manikke tilføier Anledningen til, at det er gjort: ligefuldt en Sandhed, at det er gjort, skjøndt Man ikke siger, i hvad Øiemed det er gjort ligefuldt en Sandhed, at det er gjort, skjøndt Man, efterat have fremsat det, sammenligner det - rigtigt eller urigtigt - med et andet Spørgsmaal ); og endeligen ligefuldt en Sandhed, at et Spørgsmaal, der er gjort, er gjort, om Fortælleren endogsaa bagefter skulde udraabe: "Dobrepodolski SkabhalsiaskyFor at vise dette end tydeligere, skal Jndsenderen til en Afvexling - thi Læserne kunne med Billighed fordre, at Man ikke i otte Nummere i Rad byder dem saadanne for Fleerheden unteressante Undersøgelser, uden at Man dog søger at give Fremstillingen nogen almeen Jnteresse, og Sagen i sig selv er aldeles ikke af den Vigtighed, at Man behøver stedse at traktere den med gravitetisk Alvor - fortælle en lille Historie. Ved N. N. Universitet havde en Mand foret Par Hundrede Aar siden stiftet en Fribolig for endeel theologiske Studenter, og i Fundatsen for Samme bestemt, at de Studerende maaned*) Dette har Dr. Fogtmann ikke kunnet hielpe sig ud af paa anden Maade end ved at paastaae, at Jndsenderens "Forklaringer høre med til Fortællingen", skjøndt Jndsenderen paa det Tydeligste ved Parenthestegn og Ordet: Alias har viist, at de ikke hørte med til Fortællingen. ligen skulde holde offentlige Disputatorier over lærde og kurieuse Naterier, f. Ex. nævner Fundatsen selv, over det Emne, hvad Evakunde have svaret Slangen, da den vilde forføre hende. Denne Bygning brændte af formange Aar siden og blev først opbygget længe efter. Da der nu blev Spørgsmaal, om Statuterne skulde fornyes i deres hele Udstrækning, og En offentligen i et Skrift forfægtede denne Meening, fremsatte en theologisk Professor i den Anledning det Spørgsmaal for Stiftelsens Jnspection, om Man skulde antage, at et Spørgsmaal, som det ovennævnte, atter skulde gjøres til Gjenstand for de Studerendes Disputationer, paa Grund af at dette var bestemt i Fundatsen, hvortil Inspectionen, efter en Undersøgelse af Grundene for og imod, svarer f. Ex.: Nei. Nu fortæller en Student, som hører dette, sine Kammerader, uden nærmere Forklaring, at Professor N. N. har spurgt Inspektionen, om ovennævnte Spørgsmaal paany skal gjøres til Gjenstand for Disputatorierne, og at Jnspectionen hertil har svaret Nei, og han lægger selv til: "Gud bevare Os! Man kunde jo ligesaa godt spørge, om Man skulde vælge til Emne: Om Gud kunde have skabt Verden ligesaa vel i Slutningen, som han har skabt den i Begyndelsen; Om Adam er født med Navle eller uden Navle, o. s. v. Dette hører nu en Doktor i Theologien, og strax paastaaer han, at Fortællingen om, at Professoren har spurgt og Jnspektionen svart Det og Det, er falsk, skjev, fordreiet og uhjemlet; thi Studenten har i Fortællingen ikke sagt a) Anledningen til Spørgsmaalet; b) Øiemedet med Spørgsmaalet, og endeligen har han c) lagt til: Gud bevare Os! Mankunde jo ligesaagodt spørge, o. s. v. Og naar Man ikke nævner Anledningen til og Hensigten med et Spørgsmaal og Svar, og naar Man bagefter. selv sammenligner det gjorte Spørgsmaal. rigtigt eller urigtigt - med et andet Spørgsmaal og Svar, saa maa Spørgsmaalet længe nok være gjort og Svaret derpaa givet aldeles som der er anført, Beretningen derom er dog falsk, skjev, fordreiet og uhjemlet. Dersom Nogen skulde synes, at dette klinger dog forbandet underligt, saa forstaaer han saamæn ikke sin Logik tilgavns. Hvad? Er det ikke et Argument der er ligesaa godt som det bekiendte Ala en Vinge, Alauda en Lærke, Cerevisis en Smørkande o. s. v. o. s. v., og det har nu gaaet og gjældt som godt Argument her paa Bjerget, saalænge Peer Degn kan huske, og saa skal det ogsaa gaae for Fremtiden, saalænge Peer Degn han lever. At altsaa en Professor i Philosophien i det nittende Aarhundrede har gjort en Landsbypræst det Spørgsmaal, om Udøbte kunne blive salige og om Helvedstraffen er evig, og at Præsten har besvaret begge disse Spørgsmaal med Ja, det er et notorisk Faktum, der har Hjemmel i theologisk Bibliothek 10de Bind, der hverken er falskt, skjevt eller fordreiet og som Hr. Lector Fogtmann ikke skal være istand til at gjendrive, om han saa kunde gaae paa Hovedet til Rom. Om Jnds, i sine egne Forklaringer over Spørgsmaalene har Ret eller Uret, er et Spørgsmaal, der slet ikke vedkommer det Spørgsmaal, om det fortalte Faktum er fandt eller falsk, fordreiet eller ikke fordreiet; thi Jndsenderens Forklaringer ere ikke fremsatte som nogen Deel af Faktum, men som Jndsenderens Dom over Samme, og et beviist Faktum bliver et beviist Fiktum, enten nu En bedømmer det rigtigt eller urigtigt. Jøvrigt ere Jndsenderens Spørgsmaal for enhver forstandig Læser nok i sig selv eenstydige med Prof. Sibberns, og de kunne, mener han, uden Videre forsvare sig selv, især imod det, Dr. F. har anført imod dem *). Naar forresten Dr. F. mener, at Prof. Sibberns Spørgsmaal vilde, naar det blot i Beretningen var tilføiet, at de vare gjorte i Anledning af Hr. Lindbergs Skrift og med Hensyn til den augsborgske Konfession, af Enhver erkiendes for ligesaa rimelige og rigtige som de, uden denne Tilføielse, ere urimelige og urigtige, da er dette nu - Doktor Fogtmanns Mening. Om det er andre oplyste Menneskers og isærdeleshed andre oplyste Theologers Mening, derpaa vil Inds. høiligen tvivle; at det idetmindste For at vise Læseren, hvori de uhyre Fordreielser og Forfalskninger bestaae, som Jndsenderen i sine saakaldte Oversættelser af de titnævnte Spørgsmaale skal have gjort sig skyldig i, kjender han intet simplere og naturligere Middel end her ordret at indføre disse Oversættelser. Enhver forstandig Læser vil da see, at de aldeles ikke indeholde enten Andet eller Mere end selve Professor Sibberns Spørgsmaale, og Jndsenderen tør endogsaa troe, at de ere affattede i en meget christelig Aand, selv det Stænk af Satire, der findes i Slutningen af det andet Spørgsmaal, ikke derfra undtaget. Det første Spørgsmaal om Udøbtes Salighed er af Jndsenderen fremsat saaledes: Allias. En Philosoph spør ikke er Jndsenderens Mening, det veed han Jndsenderen - og med Ham vist mange Flere finder det nemlig altid at være et frappant Faktum - Andet skal Beretningen ikke antyde – at en Professor i Philosophien i det nittende Aarhundrede i et evangelisk luthersk Land i største Alvorlighed spørge, en Christi Discipel, om det kan ansees som en Betingelse for at blive evangelisk Præst, at Man antager, at, Udøbte ikke kunne blive salige og at Helvedstraffen er evig; at Professoren opfordrer ham til at spørge andre christelige Præster herom og vil, at alle skulle spørge sig selv herom", og at Christi Discipel derover anstiller en meget ængstelig og vidtløftig Undersøgelse, der fører til det Resultat, at Udøbte kunne blive salige, og at der gaves evig Helvedstraf, Dette Faktum finder Jndsenderen altid frappant, enten det saa er foranlediget ved Hr. Lindbergs Bog eller ikke og enten det gjøres paa Grund af den augsborgske Confession eller ikke. Det blotte simple Faktum finger, om det dog ikke monne skulle være muligt, at Socrates, Aristides og Cicero kunne blive salige, skjøndt de ikke høre til en positiv Religion og skjøndt de følgeligen ikke ere betegnede med den symboliske Handling, hvormed Medlemmerne optages i denne Religion. Det andet Spørgsmaal om Helvedstraffens Evighed er af Jndsenderer fremsat saaledes: Alias: Philosophen spor ger Christi Discipel, om han troer, at det svage Menneske kan forsee sig saaledes, at det algode Forsyn ikke i alle Evigheders Evigheder skulde kunne tilgive ham, og at der ere Synder, som ikke kunne forsones, om end Synderen har brændt i Helvedes Svovlpel, i nitusinde, nihundrede og ni og halvfemsindstyve Aar. der Jndsenderen frappant, ligesom han f. Ex. vilde sinde det frappant, naar en Professor i Physiken i det nittende Aarhundrede vilde finde paa at spørge en Theolog, om Man maatte antage - f. Ex. som betingelse for at blive evangelisk Præst - at Solen stod stille, naar han vilde opfordre Theologen til at spørge andre christelige Theologer derom, og vilde have, at alle skulle spørge sig selv derom, og naar The logen herom vilde anstille vidtløftige Undersøgelser, og det ligemeget om end Spørgsmaalet var foranlediget ved en udkommen Piece, hvori saadant paastode, og grundet derpaa, at en saadan Yttring skulde finde Hjemmel i det gamle Testament. Og hermed siger Jndsenderen for stedse farvel til denne komisk alvorlige Materie. Han frygter for allerede at have trættet Læseren mere med den, end der maaskee er passende, og han troer at kunne anvende sin Tid lidt bedre end paa Disputer af denne Art. At Jndsenderen iøvrigt ikke bærer det allermindste Nag til Hrr.