Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-11-24
Et mærkværdigt Skrift er nyligen udkommet under Titel af: Briese von Joseph Il., als characteristische Beytrage zur Lebens- und Staatsgeschichte dieses unvergeslichen i elbstereschers, Leipzig 1821 (Breve fra Joseph II., som characteristiske Bidrag til denne uforglemmelige Selv herskers Levnets- og Statshistorie. Vi anføre deraf følgende mærkelige Steder, Mod Tvekamp erklærer J. sig meget stærkt. Han kalder den en barbarisk Sædvane, der er passende for Tamerlans og Bajazeths Tidsalder, og siger: at han foragter saavel dem, der forsvare Tvekamp, som de, der handle efter disse Grundsætninger, og at han ikke anseer et saadant Menneske for bedre end en romersk Gladiator. Hans Yttringer og Jesuiterordenen lyde saaledes: "Jeg kjender disse Folk – skriver han 1770 til Hertugen af Choseul, daværende Statssecretair i Frankrig, – saa godt, som Nogen, veed alle de Planer, som de have drevet igjennem, deres Bestræbelser for at udbrede Mørke paa Jorden, og forvirre og undertrykke Europa, fra Cap Finis terre indtil Nordsøen. J Tydskland vare de Mandariner, i Frankrig Academikere, Hofmænd og Skriftefædre, i Spanien og Portugal Nationens Grands, og i Paraquay Konger. Dersom Joseph l. ikke var bleven Keiser, havde vi i Tydskland formodentligen kunnet opleve Malagridas, Aveiros, og et Forsøg til Kongemord. Paa samme Maade erklærer han sig 1773 i et Brev til den spanske Minister Præsident, Greve v. Aranda. Han beskylder deri Jesuiterne for at have omskabt Religionen til et oprørende Billede, til en Gjenstand, for deres Ærgjerrighed, og til Skjul for deres Planer. Et Jnstitut, siger han, som en spansk Veterans sværmeriske Jndbildningskraft i en af Europas sydlige Lande gjorde Udkast til, som søger at erhverve et Almeenherredømme over den menneskelige Aand, og fra denne Synspunkt vilde underkaste Alt Latronas ufeilbare Senat, maatte blive en ulyksalig Lod for Thuiskons Afkom. Disse Loyoliternes Synedrium havde gjort sin Berømthed, sin Storheds Udbredelse, og den øvrige Verdens Mørke til sine Planers første Øiemed. Deres Jntolerance – (altsaa ikke Reformationen) – var Aarsag i, at Tydskland maatte friste en trediveaarig Krigs Elendighed. Deres Grundsætninger have skilt Frankriges Henriker, ved Liv og Krone. Og de ere Ophavsmænd til den afskyelige Tilbagekaldelse af Nantes Edictet. Og saadanne Folk vilde man igjen betroe Ungdommens Opdragelse, Skriftestolene, Kongernes Øren og Dronningernes Hjerter, Man veed jo nok hvilket Brug de have gjort deraf, hvilke Planer de have udført, og hvorledes de endnu ganske nyligen have i Rusland giengieldt Velgierninger med den skjændigste Utaknemmelighed. Da han efter sin Moders Død var kommen til fuldkommen Regjering, skrev han 1780 til Hert. af Choseul: Geistlighedens hidtilværende Jndflydelse paa min Moders Regjering vil blive en anden Gjenstand for mine Reformer. Jeg seer ugjerne at disse Folk, som Omsorgen for det tilkommende Liv er overdraget til, give sig saa megen Umage for, at gjøre vort Vel her paa Jorden til Øiemed for deres Visdom. J et Brev til Erkebispen af Salzburg siger han: "Min Stats indere Forvaltning kræver uden videre Omstændigheder en Omskabelse. Et Rige, som jeg regierer, maa beherskes efter mine Grundsætninger; Fordom, Fanatismus, Partiskhed og Aandstrældom undertrykkes, og enhver af mine Undersaatter indsættes i Nydelsen af sine medfødte Friheder. Munkevæsenet har i Østerrige taget Overhaand; Stifternes og Klosternes Tal er voxet til det Overordentlige. Regjeringen havde efter disse Folks Regler næsten ingen Ret over deres Personer, og de ere de farligste og unyttigste Undersaatter i hver Stat, da de søge at unddrage sig Jagttagelsen af alle borgerlige Love, og ved enhver Leilighed henvende sig til Pontifer Maximus i Rom. - Hvorledes Keiseren dømte om Embedssager, viser et Brev til Landgreve Fyrsten af Fyrstenbergs Gemalinde, skrevet 1782. Denne Fyrste havde Keiseren frataget Gouvernementet over Bøhmen, og hans Gemalinde havde i den Anledning skrevet til Keiseren. Denne svarede, det bliver ved hans Beslutning, hvortil han har god Grund, uagtet han ikke miskjender Familien Fyrstenbergs Fortjenester. "Men enhver maatte staae paa sin Plads, det kunde derfor i Fremtiden, ikke være mere i Østerrige saaledes som det engang har været, mangen Adelsmand hvis Ahner have havt Marskalstaven og Anførelsen af store Hære maatte nu lade sig nøie med at være slet og ret Lieutenant." Endeligen tilføjer han: "Deres Gemal kan De forsikkre om min Bevaagenhed, og tillige erindre om, at jeg i Fremtiden venter, at han i Statssager ligefrem henvender sig til mig; men at jeg ikke er vant til at correspondere med Damer angaaende mit Riges Anliggender.