Kiøbenhavns Postrytter, 1788-07-14
Note. J Følge de Anliggender, der have givet Anledning til Conference imellem undertegnede overordentlige Gesandt og befuldmægtigede Minister ved det Russisk Keyserl. Hof og Hs. Excellence Hr. Rigsraaden, Greve von Oxenstierna, har Førstnævnte herved den Ære at overlevere, en kort Recapitulation deraf: Saa stor endog Keyserindens, min Souveraines, Forundring har været, da Hun fik Efterretning om Udrustningerne i Sverrig, siden Hs. Keyserl. Majestæt ikke saa nogen gyldig Bevæggrund, der kunde have givet retmæssig Anledning dertil, saa havde Hun dog besluttet at tie dermed, saalænge disse Bevægelser ikke yttrede sig videre. Men da Hun af Hr. Rigsraadens Communication til den Kongel. Danske Minister, som denne, efter det Venskab, der hersker imellem begge Hoffer, har meddeelt Undertegnede, havde erfaret de rette Bevæggrunde, saa foresatte Hs. Keyserl. Majestæt Sig at bryde Taugsheden, og befalede Undertegnede at indlade sig med Hs. Svenske Majestæts Ministerium i følgende Erklæringer: J Hendes 26 Regieringsaar har Keyserinden aldrig afladt at give Kongen og den Svenske Nation Beviser paa, hvormeget Hun ønskede at vedligeholde godt Naboeskab og god Forstaaelse, saaledes som begge Magter efter den Aboiske Fred dertil vare forbundne. Da det ingensinde, midt i den Roe, som Hendes Rige i Hensigt til dets andre Naboer nød, er faldet Hs. Majestæt ind at forstyrre god Orden eller tænke paa nogen Forandring, saa var det aldeles ikke sandsynligt, at mistænke Hende for saadant paa en Tid, da Hun finder Sig indviklet i en Krig, som en mægtig Fiende paa en uretfærdig Maade har begyndt, og som Hun derfor ikke kan anvende Opmærksomhed nok paa. Da Hun saaledes er blevet nødsaget til at bruge alle de Midler, Forsynet har givet hende, for at afværge Fiendens Angreb, saa har Hun sørget for, at give alle christne Magter Efterretning derom, hvilket ligeledes er blevet iagttaget, da Hun fattede den Beslutning at udruste en Flaade, for at sende til Archipelagus; hvorom Undertegnede efter Hendes Befaling underrettede det Svenske Ministerium. Alle disse Anstalter og Forberedelser sigte øiensynligen allene til den Forfatning, Rusland befandt sig i, og bleve ingenlunde gjorte for at foruroelige dets andre Naboer, som ikke nærede skiulte Hensigter, for at sætte det i større Forlegenhed og benytte sig deraf, i det de for et Øyeblik antoge, at det Russiske Hof forudsatte saadanne Hensigter hos det Svenske Hof, hvormeget end disse streed imod de indgaaede Tractater. Baade den sunde Fornuft og Ruslands Jnteresse maatte indskrænke alle Forholdsregler til at forebygge men ikke fremskynde Virkningerne; og i sig selv gik de Foranstaltninger, som Klogskab tilraad dede, og hvortil man af Rygter, som fra alle Kanter udsprededes om Udrustningerne i Sverrig, blev foranlediget, allene ud paa de Russiske Troppers moderate Forstærkelse i Finnland, og Bestemmelsen for den ordentlige Escadre, som sædvanligen hvert Aar pleyer krydse i Østersøen, for at øve Søefolkene: En Sædvane, som aldrig kunde giøre Sverrig opmærksom, eller give det Anledning til ringeste Mistanke. Jmidlertid vedblev man at fortfare med sine Udrustninger, der dagligen bleve stærkere, uden at det Svenske Hof ansaae det for tienligt at udlade sig formeligen derom for Hoffet i Petersburg. Og da disse Rustninger endelig naaede deres Modenhed, tog Hr. Rigs raaden ikke i Betænkning, i sin Konges Navn, for Ministeren ved et med os paa det nøyeste forbundet Hof, om hvem man følgelig ikke kunde troe, at han vilde dølge det for os, at erklære, at disse Udrustninger vare stilede imod Rusland, forudsat, at Sverrig blev truet med Angreb fra Russisk Side. Under disse Omstændigheder tager Keiserinden ikke heller i Betænkning ved Undertegnede at lade erklære Hs. Svenske Majestæts Ministerium, og alle de af Nationen, som tage Deel i Forvaltningen, hvorledes Hds. Keyserl. Majestæt ikke kan give noget stærkere Beviis paa Sit fredelige Sindelag, end ved paa Sit Keyserl. Ord at forsikkre, at alle de modsatte Hensigter, som man har tillagt Hende, ere aldeles uden Grund; men at Hs. Majestæt, ifald en saa formelig og saa udtrykkelig Forsikkring, i Forbindelse med de naturlige foranførte Grunde, ikke skulde være tilstrækkelig til at tilveyebringe Rolighed, har besluttet at oppebie Udfaldet med den Tillid og Tiltredshed, hvori Hun bestyrkes ved Hendes Hensigters Renhed, Hendes Uskyldighed og de tilstrækkelige Midler, Gud har givet Hende i Hænder, som Hun stedse vil anvende blot til Sit Riges Ære og Sine Undersaatters Lyksalighed.