Politivennen, 1804-01-01
Svar paa Opfordringen i Politivennen No. 309. Aldrig havde jeg taget til Gjenmæle mod Avertissementet i Jversens Avis No. 32, der ligesaavel kunde angaae en anden Præst og en anden Stiftelse, som mig, og det Hospital hvor jeg er Præst, da det just ikke udtrykkelig nævner mit eller Stiftelsens Navn. Men da et Tilfælde for nyelig er indtraffet paa St. Hans Hospital, som har nogen Lighed med det i bemeldte Avertissement anførte, og Rygtet virkelig har moret sig med at Udbasune mit Forhold i denne Sag saaledes, at den ukyndige i Sagen lettelig kunde ledes til at dømme ufordelagtigt om min Karakter som Menneske og Embedsmand, anseer jeg det for Pligt mod mig selv, efter den anonyme Opfordrers Forlangende, at bekiendtgjøre Sagen i sin sande Sammenhæng. Sidstafvigte 3die Søndag i Faste indfandt jeg mig paa Hospitalets Liinstue for at kaste Jord paa een af Stiftelsens afdøde Lemmer. Gangkonen aabnede Kisten for at vise mig den Døde. Ved første Øiekast tvivlede jeg strax om Liigets Hoved var i Kisten. Andre Embedsforretninger hindrede mig i for Øjeblikket at anstille videre Undersøgelse, men a disse vare fuldendte gik jeg tilbage til Liigstuen, og i Degnens Overværelse udbad mig Kisten atter aabnet. Min Tvivl blev da til Vished. Liigets Hoved var borte, men blev dog paa Opfordring fremtaget af en Krog i Liigstuen, endnu blodigt Gangkonen fortalte nu rigtig nok at Hr. Sager, Amanuensis hos Hospitalets Læge Hr. Seidelin, havde afskaaret det, men i Embeds Sager at sætte Liid til en Gangkones blotte Udsagn, tør jeg for min Part ikke. Hensigten hvorfor Præsten skal see Liiget før Jordspaakastelsen, er blandt flere især denne: for i visse Tilfælde, naar f. Ex. den afdøde har havt i Liigkasse, at udstæde Attest til Vedkommende om Dødsfaldet. Dette kan neppe skee efter Pligt og Samvittighed, naar han seer et Liig uden Hoved. Tilmed kunde jo et Mord være Tilfældet, eller den afdødes Venner seent eller snart kunde fordre Regnskab hvorfor Anmeldelse ej var skeet. Dette Tilfælde skal efter Sigende i en af mine nærmeste Formænds Tid være indtruffet. Frygtende for Ubehagelighed i ethvert af disse Tilfælde, og overbeviist om at jeg handlede efter Pligt, gik jeg strax til en af mine gejstlige Foresatte, ikke som Anklager men blot for at udbede mig hans Raad, at denne Uorden, at berøve de afdøde deres Hoveder eller andre Lemmer før Jordspaakastelsen, i Fremtiden kunne forebygges, dog uden at vække offentlig Opmærksomhed; thi havde jeg meldt Tildragelsen for Kongens Foged, som den der egentlig skulde undersøge Maaden, hvorpaa den afdøde, havde mistet sit Hoved, eller havde jeg strax gjort Anmeldelse for Stiftelsens spesielle Direktion, ja, saa havde jeg selv givet Sagen den første Grad af Offentlighed, men det gjorde jeg ikke - jeg fulgte blot det mig givne Raad og tilskrev Hospitalets Læge Hr. Seidelin. - At nu enhver kan see min Fremgangsmaade og at jeg ikke (som Rygtet siger) skal have søgt at hindre Hospitalets Læger i Brugen af de Afbødes Legemer til anatomiske Jagttagelser, men paa saa mild og venskabelig en Maade som muligt stræbt at formaae J edkommende til at lade Ligene blive urørte til efter Jordspaakastelsen, da mit Ansvar ophører, være det mig tilladt at anføre Brevet jeg i denne Anledning tilskrev Hr. Seidelin.