Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-07-19
J Aalborg begyndte de Kongelige Skuespillere deres Forestillinger med en kort, ret kjøn, Prolog, af Liebe, og endte med en Afskeedssang til Aalborg Bye. J Randers modtoges de med Hurra fra Parterret. De Gange, jeg har været paa Comedie, har der enten været fuldt, saasom i Randers, eller næsten fuldt Huus. Det kunde maaskee more Dig at høre et Par Ord om, hvad vi Jyder synes og dømme om de Konstnere, som J Kjøbenhavnere nu i nogle Sommere have overladt og paa et Par Maaneder til Vedligeholdelsen og Skærpelsen af den Smule Konstsands, der endnu kunde være tilbage hos os. Jeg vil nævne Stykkerne saaledes som de falde mig ind. - Det gamle Stykke Apothekeren og Doctoren faae jeg, og fornøiede mig ret meget især over den muntre melodiske Musik, man altid finder hos den vakkre Dittersdorf. Haack, Stødvel, var en god Copie af Frydendal, og det er i mine Tanker meget sagt. Det Stødvel characteriserende enfoldige forknytte halvgrædefærdige Hanreys-Ansigt og Udvortes var heldigt og vel vedligeholdt. Overhovedet røber Haack, synes mig, meget Anlæg for det tørre Lunefulde c: det sande Comiske. Mad. Liebe, Stødvels Kone, vidste her, som allevegne endog i de carricaturtegnede Roller, at lade sin dannede Konstsmag holde hende inden det Rigtiges Grændser og just derved vedligeholde og tilfredsstille den ikke galleriebesøgende Tilskuers hele Opmærksomhed og Jnteresse. Rosenkilde sang sin Arie med Behag. Overalt gik Stykket med megen Munterhed. - Kjerlighed paa Landet er et maadeligt Product, der er tomt paa Alt, undtagen paa Tvetydigheder. Derimod er Musikken, især det næsten overalt nydelige Accompagnement. sat med megen Smag af Kunzen. - Rind havde som Birkedommer syvende eller ottende Gang i en 14 Dages Tid en styg, slet gjort forloren Næse paa, som ret synes at have formælet sig med hans egen ellers velvoxne Næse. Han smører ogsaa ialmindelighed sit Ansigt saa forfærdeligt til med alskens Maskemalevier, at Adskillige - ikke uden Grund - have troet, ja endog væddet paa, at han havde en Ma skee for Ansigtet. Jeg kunde fristes til at kalde Rind en Graasteenscopie af Marmorstatuen Knudsen, Han har meget Talent for Skuepladsen, hvilket jeg allerede bildte mig ind at spore, da han endnu kun spillede Biroller, og som en Følge deraf maa jo mange Partier lykkes ham særdeles godt, men dog kan jeg ikke tilbageholde den Mening, at han ialmindelighed synes ligesom at angribe sine Nol ler, der for det meeste falde i Buffa=Sphæren, med en saadan Voldsomhed, at den lille lattermilde, men blye Comus, som skulde lede ham, bliver bange og løber sin Vei. Jeg veed ikke, om Rind bestandig indskrænker sig til dette Slags Roller, som da maa komme af, at han ikke har Lyst til andre, eller at han miskjender sit Talent, eller har maaskee aldrig hørt competente Dommeres Mening om ham i det ædlere Slags. Vist nok er det, at jeg med megen, med meest Fornøielse saae ham Zemire og Azor som den gode Fader, hvilken han gav med simpel inderlig rørende Sandhed; og det veed jeg, at ingen af de Andre, hvem ellers det følsomme Fag er tildeelt, gjorde i nogen Rolle det milde hjertelige Jndtryk paa mig, som Rind i denne. - Den unge Zigeunerinde gav Jfr. Clausen over min Forventning med en ret tækkelig Livlighed og Naivitet. Liebe, Francesko, var her, som allevegne, Liebe; eller rettere ikke Liebe, men Foersom; eller rettere ikke Foersom, men begge Deele; eller rettere ingen af Delene. Jeg mener: han har adskillige af Foersom - hvis staviske Copie han er - især udvortes Feilgreb; men hvormeget har han vel af den huldsalige sværmeriske Jnderlighed, hvormed Foersom paa Konstens, Begeistringens, Kierlighedens hellige Vinge henrev og hævede vort Hjerte til de blideste høitideligste Følelser, og hvormed man i eet Ord, synes mig, kan udtrykke Foersom individnelle Characteer som Skuespiller og tillige som Digter, om man saa vil. Liebe var den selvsamme som elskende Prinds, som snigmyrdende Bandit, og som om Søn, - uden Liv og Betydning. Overalt synes mig, at det theatralske Elskerpersonale paa Sværdsiden er ikke meget forførisk - paa Scenen. Enholm, der, uagtet han undertiden har sine ret gode saabyeske Momenter, er dog som Elsker kun en svag intetsigende Efterklang af Saabye fra hans bedre Dage; Zinck bruges formodentlig kun som Synge-Elsker.