Viborger Samler, 1778-10-12
Mandagen d. 12 October. (Slutningen af Nr. 40.)ed Deres Tilladelse kommer jeg nu til vise enkelte Stykker deraf, hvorover jeg ved Giennemlæsning har opholdt mig: 1) Paa den første Side behager De at beskrive Deres Provst, vel som en meget god brav Mand, men som forfærdedes meget, maaskee deels af Alderdom og Egensindighed &c. (hvad betyder Rr. det: det: at forfærdes af Alderdom og Egensindighed? Hr. Pastor, efter den sunde Natur=Kundskab disponerer hverken Alderdom eller Egensindighed os til Forfærdelse, men hærder os hellere derimod) deels fordi han ei havde Styrke nok til at opoffre en Anseelse, som han aleene maatte takke indgroede Kirke=Skikke for &c. Mon De ikke hermed vil have os bundet paa Ermet, at Deres Provst er en gammel Nor, som lod sig sætte i ufornøden Bevægelse over Deres opbyggelige Prædiken om Engenes rette Behandling, thi, at han og andre prædiker ugentlig om Guds Raad til Synderes Sallighed, skeer efter en gammel Slentrian, hvoraf intet kommer ud, men Ager og Eng giver noget reelt og til det almindelige Beste tienligt fra sig. Got, hvo seer ikke Deres Religion, Pag. 292. De elendige Søndags og Helligdags Evangelier. Skal det ikke her være Provstens Ord men Deres Meening, Vore Søndages Evangeliske Texter blive vel herefter som for Guds Ord, men Elendigheden er vist nok paa Deres Side, Hr. Pastor! Jbid. Deres Provst bebreder Dem, at Deikke holder Catechisation, eller nogen Slags BørneLærdom (jeg tænker Børne-Underviisning) hvoraf den groveste Uvidenhed i Religionens Sandheder nødvendig maa flyde. Dette hører De med kold Blod og stiltiende tilstaaer det uden Undseelse, som enhver anden maatte blues over, men maaskee Deres Velærværdighed anseer den ugentlige Catechisation som en indgroet Kirke=Skik og et Aag, som bor afkastes. Pag. 293. De har nødvendigere Ting at lære Deres Bønder sere Deres Tilhørere Deres Bønder, saa maa De være Præst og Proprietair tillige) end Religionens Hemmeligheder. Med stor Ret har Deres Provst svaret: Hvad kan være nødvendigere end Veien til Sallighed, hvad gavner det et Menneske, om han vandt den ganske Verden, og tager Skade paa sin Siel Men har De bidt Hovedet af Skam, Hr. Pastor Jbid. Den eftertrykkelige Historie, som De behager at fortælle os om Manden paa Øen, der af Hunger aad Missionairen op, som ville omvende ham, synes at have det smukke Øiemeed at exponere Religionen for Latter og Spot, men hvad beviser det i sig selv andet, end at Hunger gjør et Menneske rasende? Pag. 394. Vi finde ogsaa, at Christus og hans Apostler ikke har prædiket saaledes. Hvorledes da, Christus, siger De, fandt sine Disciple, som intet havde fanget den heele Nat, og lod dem giøre en riig Dræt. R. Men prædikede han ikke først Guds Ord for det i stor Mængde forsamlede Folk, Paulus siger: Gudfrygtighed er nyttig til alle Ting a. R. Men just dette beviser jo imod Hr. Pa Nr. 2. stor, Con stor, at den sande Religion maa først komme i Hiertet og øves i Gierningen, da den har sin visse Forjættelse i Følge med sig, ikke allene i Hensigt til det tilkommende, men og det nærværende Liv. Jbid. Deres Raisonnement om den Hiertets Stemning, som frivillig afsiger alle disse (hvilke? Fordeele, saasnart nogens Ret derved krænkes eller Guddommen fornærmes a. er stemt saa høit, at den overstemmer min Tænke=Kraft. Hverken forstaaer jeg disse Ord i sig selv, ei heller i deres Forbindelse med det foregaaende, men af det efterfølgende seer jeg, at De vil have Deres Tilhøreres Sind stemt til Kierlighed og Forligelighed, til hvilken Ende De selv agerer baade Megler, Procurator og Dommer ved forefaldende Leiligheder. Got, Hr. Pastor Men hvorledes faaer De Deres Tilhørere saaledes stemte, Da synes Dem, siger De, Tiid at foredrage almindelige Sandheder, og det med Nytte. Men maa det ikke kaldes usegor 280reger, Ved de forredragne almindelige Sandheder maatte jo vel Stemningen skee og ikke tvertimod. Pag. 295. At Deres Velærværdighed ikke alene vil være Deres Meenigheds Siele=Sørger men og Forvalter, som De selv kalder sig, seer jeg af den Tildragelse, som De behager at fortælle os til Beviis at de forstaaer den Kunst at stemme Hiertet. En Formynder foruretter sin Myndling, De bringer ham ved en Hi stostories Fortælling til Eftertanke og Samvittigheds Opvækkelse (Jeg ville gierne lære Dem denne Methode af at omvende de vildfarende, kunde jeg kun reussere som De) Synderen indstiller sig hos Dem, skyldig og bange leverer han Dem de tilbage holdte Penge med myg Begiering, at De ville behage at tilstille dem den fornærmede Person, som nu var Brud. Enhver anden Siele=Sorger, som ikke prætenderer at være Forvalter tillige, ville vel lade sig nøie med denne Poenitentzes Frugt, men min Hr. Pastor forstaaer Sagen bedre: Misfornøiet slenger De Pengene ned for hans Fødder, heel myndig og i en Apostolisk Tone siger De: det er Blod=Penge, du har ikke løiet for Menneskene, men for Gud. Dette har den forunderligste Virkning hos Synderne: han bliver syg og lader Dem kalde til sig, De prædiker for ham om Retfærdigheds Forbindelse med Kierlighed saa kraftig, at Manden for at forsone sin Synd tager Myndlingen og hendes Mand i Compagnie med sig, overlader dem for intet et Stkk. Land at dyrke, er villig endog at indrømme dem sit Huus til Beboelse, m.m. Jeg gratulerer Dem mangfoldig, Hr. Pastor, og ville gratulere mig selv, om jeg og kunde være saa lykkelig, men her strækker vor Magt over vore Tilhøreres Hierter sig ikke nær saa vidt, de lader sig ikke stemme i saa høi en Tone. Pag. 300 og 301 udi Samleren No. 37 behager De at fortælle os til Beviis paa Deres Siele Sorg og store Omhyggelighed for Deres Tilhøreres Velgaaende, at De hver Onsdag og Løverdag holder Forsamling i Deres Huus, hvor De forelæser Deres Tilhørere noget af Aviserne eller af en Roman, men dem, som har efterladt nogen Kierlighed heds Pligt, udelukker De som uværdige Personer, af dette Selskab. Jeg vil tilstaae Dem saa meget at dette kan have sin Nytte, men da Deres Velærdighed saaledes holder Collegium 2 Dage i Deres Huus, kunde De da ikke sagte prædike over Søndags Evangelierne een Dag om Ugen, og spare alle Landhuusholdnings Materier til de private ugentlige Forsamlinger, Jeg forbliver Deres. ringe Tienner. Eusebius. Thode Til Tidsfordriv.