Aarhuus Stifts-Tidende, 1824-06-22
Den af Landinspecteur Sørensen, under nærværende Sag, paaankede Tirade i et af indstævnte i F. L. Tolstrup i Aarhuus Stiftstidende No. 170 (1823) indrykket Avertissement, hvorved Jndstævnte og Citanten udlader sig saaledes: Thi til, i al Fald at tilsværge sig Noget, som jeg troede han ikke tilkom, vilde jeg, om mueligt, frelse, hans, vel muelig, desuden betyngede Samvittighed; bør død og magtesløs at være, og ikke komme Citanten til Fornærmelse paa hans Ære, gode Navn eller Rygte i nogen Maade. Denne Sags Omkostninger, bør Jndstævnte betale Citanten skadesløs, men bør iøvrigt, paa Grund af Beskaffenheden af Citantens Paastand, for Dennes Tiltale frie at være. Forøvrigt afvises Sagen." Det er yttret til mig, at denne Dom kan ansees meget mild for Hr. Tolstrup, og jeg synes det selv, og at jeg ikke fuldelig er tilkjendt den Satisfaction jeg havde ventet efter min Paastand, og Dompræmissernes Yttringer; men at appellere samme til Skjerpelse, finder jeg for mig ufornøden, og stridende imod min Overbærelse, ved Fornærmelser imod mig; og kuns at forøge mit Tab, da Tolstrup intet synligt har at betale med, eller at tabe. At han ikke tillige er Penge mulcteret, er vel tildeels min egen Skyld, i det jeg ved min Procedure af nysnævnte Aarsag yttrede: at det var mig og hans andre Creditorer mere skadelig end gavnlig, at straffe ham paa Penge. Domspræmisserne lyde herom saaledes: Hvad nu de af Citanten paapegede Steder i Udlægsforretningen angaaer, da skjønnes ingen af disse at være injurierende; hvorimod den paaankede Passus af Avertissementet, der er indrykket i Stiftstidenden No. 170; thi til i al Falde. (See foran) maa antages at være af en saadan Natur. Jmidlertid skjønnes dog denne Jnjurie ikke at være saa grov, at Jndstævnte derfor skulde kunde ansees efter 6212, 3 eller 7, hvorimod Udladelserne maae karakteriseres, som utilbørlige, der med Pengestraf kunne afsones; men da Citanten i dette Tilfælde, alene gjør Paastand paa Mortification og Procesomkostninger, og det ikke kan sættes i Tvivl, at han, a.; hvorimod Paastanden i de 2de andre Henseender vil blive at tage til Følge. - Det synes dog, at det mindste, den af mig anførte af Tolstrup mig bestemt gjorte usande beskyldning: at jeg har overstreget hans Navnunderskrivt paa Obligationen, er injurierende, og vel burde været mortificeret efter min Paastand; thi denne var saaledes: 1) At alle de af Hr. Tolstrup imod mig, saa vel ved U lægsforretningen hos ham den 30te og 31te Octbr. sidst som i Aarhuus Stiftsaviis No. 170, 177 og 179 (1823) min Ære og Lempe for nær, directe og indtrecte, ubefolet og uanledigede, ærefornærmelige Ord, Udladelser, Stiklerier og tvetydige Hentydninger, aldeles mortinceres saaledes: at de ikke skal komme mig til Ære=Fornærmelse, Tab eller Skade paa Ære og Lempe, gode Navn og Rygte i nogen Naade. 2) At Hr. Tolstrup, for hans heri udviste ulovlige Forhold straffes med den Lovens Straf, enten efter D. L. 6217, eller saaledes og med de Karakterer, som Dommeren finder passelig og fornøden til den offentlige Sikkerhed, og 3) At han tildømmes at betale mig dette Sogmaals Omkostninger, saavel ved Forligelsescommissionen som ved Retten, skadesløs i alle Henseender. Det der ved Dommen er afviist, er angaaende Tolstrups Avertissement, her anført under No. 8, i bemeldte Stiftstidende No. 177, fordi dette ikke var udkommet eller mig bekjendt da jeg indklagede ham for Forligelseskommissionen og da ansees derved ikke behandlet; men som jeg alligevel lod medfølge under Sagen til Oplysning; thi derfore atter at kalde ham særskildt til Forligelseskommissionen, ansaae jeg ikke Møien værd, da jeg saa dermed maatte vedblevet, saa ofte han fik ifinde at udgyde sit Hjertes Fylde i Aviserne.