Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1772-11-02
Jndsendt. Jeg meldte Dig, min kiære Agricola, under 24de Augusti næstleden (see bergenske 1772. Aars Addresse-Efterretningers Nr. 33.) om et Forslag af 21te Julii næst forhen til at forringe Priserne paa Levneds Midler hos os. Dette, som nu er falden mig i Hænderne, lyder Ord efter andet saaledes: Pro-Memoria! Jeg har ei allene med Forundring, men end og med Græmmelse læst de Skipper Beretninger, man nyeligen har seet i Berlingske Aviser angaaende den lette Priis, her skulde være paa Korn-Varer. Hvad der kand have givet Anledning til slige Beretninger, det maa staae derhen. Men, at en Tønde Rug nu her gielder 5 en halv Rdlr. og en Tønde Byg 3 en halv Rdlr., m.v. det er ligesaa sandt og beviiseligt, som det her er almindeligen bekiendt. Om ikke den anførte Priis er alt for utaalelig, det overlades til hver Retsindigs Overveielse, og føles alt formeget af dem, som lide derunder. At slige Beretninger, som de anførte, naar de troes, kand afskrække Tilførselen, og altsaa end mere forhøie den allerede alt for høie Priis, derom er vel ingen Tvivl. Det er ikke nok, at Korn-Vare er i saa høi Priis. Her er ikke bedre Kiøb paa andre til Huusholdningen uundværlige Varer. Man maa, for Exempel, betale til Bønderne i det ringeste 6 s. for 1 Mark eller et halvt Skaalpund, Smør. Den, som veed lidt Beskeed, kand derfra let giøre sig Slutning til, hvad derfor af de Fattige, som detsværre ere alt formange, maa betales til Høkerne. Fersk Kiød er i høi Priis, og Tallig er ikke at faae. Naar fersk Fisk til er i høi Priis, lider det Almindelige derved saa meget mere, som den er den gemene Mands almindelige Spise. At anføre nogle af Aarsagerne til den dyre Tid, og forbigaae andre, vil jeg ikke. At opregne dem alle, anseer jeg ikke raadeligt. Man kunde derved befrygtelig støde een eller anden m.v. Men de Midler, jeg anseer tienlige mod denne Ulykke, som allerede er stor nok, og snart kunde blive større, om den ei hastig og kraftig forebygges, maa jeg dog foreslaae. Vil nogen fortryde derpaa, faaer den det. Agtes mine ringe Tanker intet, er det mig dog nok, at de ere yttrede i en god Mening. Mig synes da: 1.) At ingen Korn-Varer burde bruges til Brændevins Brænden, naar de tiltrænges til Spise, siden Brød dog ei kand undværes, men meget gjerne Brændeviin, af hvis Misbrug man daglig seer alt for skadelige Frugter. 2.) At ingen Føde- og andre nødvendige Huusholdnings-Varer, hvad Vinding end een eller anden deraf kunde have, maatte udføres, saa længe de vare i høi Priis, og altsaa ei uden største Skade for det Almindelige kunde være at miste. 3.) At alle de Føde- og Huusholdnings Varer, som indbringes af Bønderne i Stiftet, burde falholdes og sælges ved Torvet, og ingen andensteds, enten inden eller uden for Byen. 4.) At ingen Slagter maatte reise uden for Byen, for at kiøbe Slagte-Qvæg, men være forbunden, sig det ved Byens Torv at tilhandle. 5.) At ingen, hvad Frihed den end vilde paaberaabe, maatte udreise, for at kjøbe af Bønder eller Fiskere den Fisk, som de igien solgte til Borgernes Huusholdninger. Men at de Fiskende selv, det være sig Byens eller Bøygde-Folk, burde indbringe den, og sælge den ved Byens Torv. 6.) At her, som paa andre Stæder i Rigerne, burde sættes Taxter paa fersk Kiød m.v., følgelig Lovens 3die Bogs 4de Kapitels 8de Artikel, som ei alene er uigien kalded, men end og tvertimod er indskiærved ved senere høikongelige Anordninger, hvoraf jeg for Kortheds Skyld kun nu vil nævne 8de Kapitels 3die Post i Forordningen af 24de Januarii 1710, og Rescriptet til Bergens Stifts da værende StiftsbefalingsMand af 11te Maji 1748. 7.) At de saa kaldede Fiske-Kiællinger, ei førend hver Formiddag efter 10 Slæt maatte have Frihed at opkiøbe og udsælge fersk Fisk, men at Fiskerne indtil den Tid maatte være forbundne at sælge Indbyggerne den til deres Huusholdninger. Det Flag, hvorom jeg har blandt andet seet en Politie-Plakat af 4de Maji 1761 burde derfor stedse indtil saadant Klokke-Slæt, staae ved Treangelen, under Opsigt af en Politie-Betient og en Vægter, hvilke maatte tilfalde, den første to tredie Deele og den sidste een tredie Deel af den forbrudte Fisk, foruden de fastsatte Bøder til Fattige. 8) At det i sær maatte være Consomtions-Betiente (hvorom jeg ei erindrer rettere, end at der handles noget i 1te Kap 7 af Forordningen af 24de Jan. 1682. og Consomtions-Skriver forbuden ved Toldboden eller Consomtions-Boden at opkiøbe, under hvad Skindet end kunde være, Landmandens indbringende Føde- og Huusholdnings Varer, og allermindst at fratvinge Landmanden slige Varer, enten under Trudsel, at han ei førend han saaledes solgte fine Varer, der skulde blive expederred, eller detslige. At foreslaae Straf for enhver Forbrydelse, og de Midler, der vare de bedste til at bringe dem, der skulde paasee Overholdelse saavel i Byen som paa Landet, til i slige Fald at efterkomme deres Pligter, dertil er min Jndsigt alt for kort. Men at oplyse og bevise videre, hvad jeg her har forebragt, dertil er jeg, naar det paaskes, baade villig og færdig. Bergen i Norge den 21de Julii 1772. Philobergus.