Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-05-10
Copulerede paa Christiansdal den 7 Mai, Frøken Juliane v. Benzon og Kammerjunker og Auscultant, Thorkil Abraham Hoppe, extraordinairt Medlem af den administrerende Direction for den kongelige grønlandske og færske Handel i Kjøbenhavn. Strøtanker. om Troen paa den saakaldte svenske Mirakelpige. Forskjellige ere Relationerne om denne Piges Underkurer; medens Troen hos Nogle er død, og de ubetinget benægte Muligheden af, at Nogensomhelst ved Tilflugt til hende har gjenvundet et tabt Helbred, er Troen igjen hos Andre saa levende, at de ultrere til den fire og ubetvingelige Paastand, at hun maa være benaadet med overnaturlige Kræfter, at hun - mirabile dictu! - trods al Lægevidenskab, trods den menneskelige Forstands Fatteevne - har og end formaaer ved blotte Manipulationer i ethvert Tilfælde hos de Troende at fremlede det meest tilfredsstillende, det attraaede, for Læger svigtede, Resultat, og selv Folk af tillagt Oplysning træde harniskklædte i Skrankerne, rede til at forfølge en af disse Meninger. Men i den bedre Oplystes Miner sees et ironisk Smiil, og lønlig sørger han paa Civilisationens Vegne hos sine Landsmænd. Begge Parter have Uret, Hvo kjender ei hiint mægtige Element - Electrisiteten, der gjennemstrømmer alle Legemer, der findes overalt, i Luften, i Metallerne, i de dyriske Legemer o. s. v., der, snart positiv, snart negativ, optræder og afgiver interessante Phænomener, Tanken dvæler uvilkaarlig ved Lynild og Torden, ved Electriseermaskinen og den Voltaiske Søile, ved Zitteraalen (Symnotus electricus), Katten o. s. v. Den udødelige Franklin lærte, at den er et Fluidum, der lader sig lede: cripuit fulmen coclo! Den lader sig lede til og fra det menneskelige Legeme: Lynilden dræber ved at belade med for megen Electrisitet; det samme formaaer Electriseermaskinen og det galvaniske Apparat. J normal Tilstand udvikles stedse Electrisitet – et Product af den vitale Proces - i det menneskelige Legeme og afledes af de omgivende Potenser: Huden tjener herved til Conductor, men mister Huden denne er Egenskab, og kan den til Udstrømning altid tilbøielige Electrisitet ei mere trænge igjennem samme, da opstaaer Sygdom, ligesaa naar den afledes for rigelig. J heumatiske og gigtiske Sygdomme har Huden ophørt at være Conductor, enormt indvirket af ydre Potenser (fugtig, kold Luft) er den bleven Jsolator, derfor sammenhober Electrisiteten sig under Huden og vækker de eiendommelige hertige, stikkende Smerter, hvorover Podagrister saa ofte holde Forelæsninger, Videnskaberne gik frem, og snart lærte Erfaring at befrie det saaledes afficerte Legeme fra dets electriske Byrde - ved Electriseermaskinen, ved Gigtstaalet, ved Acupuncturen, hvor magnetiske Naale langsomt bleve indskruede i Legemet, og ved Perkinismen, hvor Huden blev bestrøgen med en Naal af Kobber og Sølv vexelviis eller samtidig; men Erfaring lærte ogsaa, at nogle dyriske Legemer kunne anvendes til samme Øiemed: det lykkes ei sjelden Podagristen (og hvad griber man ei til i sin Nød!) at lindre sine Smerter ved at lægge en Kat ved det afficerte Sted; og nylig har en Præst (en Gonagrist) fra Landet forsikkret Jndsenderen, at han jevnlig benytter en liden (hvid) Hund (Tispe) til samme Øiemed, og tilføiede han - hvad der er ret interessant - at i samme Forhold som Gigtsmerten viger (tiltrækkes) fra ham, bliver Hunden mærkelig greben, utidig og i flere Øieblikke afmægtig til at gaae. Rygtet beretter, at Ane Jönsdatter, efter en længere Anvendelse af sin Kunst paa Gigtsvage, ogsaa gribes af en lignende Utidighed; men hvad er da rimeligere, end at forklare samme Phænomen af samme Grunde, altsaa ogsaa dog at indrømme hende - hvad der indrømmes en Kat og en Hund - den physiske Evne at kunne tiltrække Electrisitet (Gigtens Aarsag), at kunne lindre, vel endog stundom ganske hæve de saakaldte Gigtsmerter, Hertil kommer endnu, at hun stundom skal armere sine Fingre med (magnetiske) Ringe og i Hænderne holde skjulte Metaller, (Gigtstaal). Lægen og den Naturkyndige betvivler ei Muligheden og modsiger derfor ei ubetinget Relationerne om hendes heldige Kuurforsøg; i flere af disse seer han ikkun, hvad han forud har vidst og seet, intet Hexerie, men et begribeligt Naturphænomen. Men kraftig Protest vover han at nedlægge imod Antagelsen af at hun i andre end i de saa benævnte Gigtsygdomme, skal have ydet nogen (dynamisk) Hielp ved sine Manipulationer, om hun end har ledsaget Handlingen med nok saa mange Besværgelser eller divine Ord; selv paa Nerveaffectionerne (Epilepste, Kramper o. s. v.) frakjender han hende enhver tillagt virksom Jndflydelse. Vel erindrer han, at der var en Tid, hvor den dyriske Magnetismus havde Ny for at gjøre Underværker ; og vel beklager han Magnetismens sørgelige Skjæbne, at den formedelst vanærende Misbrug blev som et skammeligt Charlatanerie bandlyst af Lægekunstens Enemærker; thi ei benægter han Muligheden af dens heldige Anvendelse paa en sygeligstemt Organisme; men at den svenske Pige, imidlertid ogsaa skulde være benaadet med denne Naturgave, benægter han djervt, ei just fordi hun er svensk, men fordi hun hører til Qvindekjønnet, som denne Naturegenskab, efter hidtil bestaaende Naturlove, indtil Datum har været nægtet.