Viborger Samler, 1840-01-27
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. (Om Adressen). Debatterne i de Deputeredes Kammer begyndte først at blive interessante ved den 4de §, der angik det orientalske Spørgsmaal. Thiers, Chefen for det venstre Centrum, erklærede, at han ved billigede det af den franske Regjering fulgte System Orienten, men derimod ikke den Maade, hvorpaa det var udført. – Man troede, at Rusland var sysselsamed umiddelbare Planer, men han, Thiers, var ikke af den Mening. "Naar Rusland ikke forbinder sig med os, i det orientalske Spørgsmaal, vedblev Taleren," da ma man ikke troe, at det er af Antipathie imod os. De store Cabinetter have ingen Fordomme; at vi have udfør en Revolution, kan ikke opvække nogen Fordom imod os hos Rusland. Grundene for den russiske Politik ligge langt dybere. J dette Øieblik er de samtlige store Magters Politik fredelig og forsigtig. Den Nation, der frem for alle og for stedse meest interesserer sig for, at Russerne ikke besætte Constantinopel, er England, og saaledes er, uden at tage Hensyn til de Principer, der binde os til England, dette Land ogsaa i det orientalske Spørgsmaal vor naturlige Allierede...... Hvad fordrer Paschaen, han fordrer arvelig Besiddelse. J flere Aar har han gjort Fordring herpaa, og det havde været at ønske, at Sultanen for længst havde begrebet dette Ords Værdi thi Arvelighed er kun et Ord. (Bevægelse i Kammeret, Ægypten er factisk i Paschaens Besiddelse; døer han, hvad vil der da skee – Enten deeler han i sit Testament Provindserne mellem sine Sønner, og begaae han denne Feil, vil Sultanen i Kraft af sin Souverainitet kunne tage Provindserne tilbage, hvad enten Arveligheden er erkjendt, eller ikke, eller ogsaa efterlade Paschaen sit hele Gebeet til sin ene Søn, thi det er meget sandsynligt, at Seierherren ved Nisib, der har vidst at erhverve og forsvare Syrien, ogsaa fremdeles vil vide at beholde denne Besiddelse, hvad enten Arveligheden er indrømmet eller ikke. Det er undertiden klogt at opgive Provindser, man ikke kan tilbagerobre, eller forstaaer at bestyre. . . . . Den 25de Juni leveredes Slaget ved Nisib; først den 28de Juli blandede det europæiske Diplomatie sig i Sagen, netop i det Øieblik da Porten og Paschaen stode i Begreb med at udson sig med hinanden; thi at Paschaen ikke vilde overstige Taurus, er klart deraf, at han lod en heel Maaned gaae unyttet hen efter Slaget ved Nisib. Ved Europas Jndblanding forhaledes Sagen, og det var et Misgreb, Man indlod sig i Conferencer, og da man i disse maatte udtale sig om Anliggender, det havde været bedre at fortie, begyndte det franske engelske Forbund at kølnes, og da Rusland ikke vilde deeltage i Conferencerne, blev man ogsaa uenig med denne Magt. Det viste sig ved Forhandlingerne, at England kun vilde lade Paschaen beholde Ægypten, men til denne Besiddelse vilde Frankerig føie Syrien." – Vel billigede Thiers det franske Cabinets Paastand, men dadlede, at det franske Cabinet ikke var gaaet aabent tilværks. (Ministeren Duchatel forlangte Ordet.) Denne Mangel paa Oprigtighed fra Frankerigs Side havde først foranlediget en Tilnærmelse imellem Rusland og England, og Brunnows anden Mission vilde formodentlig bevirke en Overeenskomst, der egentlig kun vilde være en Antagelse af Tractaten til Unkiar-Skelessi. Frankerig vilde erholde Ret til at sende nogle Krigskibe ind i Marmorhavet, og naar de vare der, vilde Rusland kunne lukke Dardanellerne. Jøvrigt kunde saadanne Overeenskomster let forlede en duelig og modig Mand til et fortvivlet Skridt; Paschaen kunde let kaste Krigsfaklen ind i Orienten, – og for at komme til et saadant Resultat, havde man ikke behøvet at begynde Jnterventionen af 28de Juli. – Endvidere søgte Thiers at udvikle de mangfoldige Motiver, der knyttede Frankerig til England; thi forenet med denne Magt kunde Frankerig lade sit Banner vaie for hele Verdens Øine, medens det ved enhver anden Alliance maatte skiule sit Flag; Englands sande Rival var Rusland og mod denne Rival maatte det søge den franske Alliance; i 10 Aar, havde England og Frankerig været enige i alle Spørgsmaal i Portugal, Spanien, Belgien, America - hvorfor da ikke ogsaa nu i Orienten. – "Vilde Frankerig høre paa mit Raad," saaledes sluttede Thiers, "da vilde jeg raade mit Fædreland til at trække sig tilbage i sin egen Kraft, og oppebie de fremtidige Begivenheder; – da kan det vælge; thi den Magt, der da har Frankerigs stærke Sværd paa sin Side, vil kunne glæde sig derved Nylig sagde Odilon Barot: "Giengiv og Begeistringen fra Aaret 1830 – Jeg er Jntet i mit Land men Begeistringen vil jeg kunne giengive Eder; jeg vi giengive Eder den, saasnart der handles om et Spørgsmaal, der berører Frankerigs Jnteresse og Værdighed. Thiers's Tale vakte stor Sensation i Kammeret, isærdeleshed fra den venstre Side tilraabte man ham bifald. Mødet suspenderedes et Qvarteer, da tog Ministeren, Duchatel Ordet. Denne erklærede ei at kunne gjendrive Thiers's hele Tale af to Grunde: deels fordi det var paalagt Ministrene at iagttage den dybeste Tavshed med Hensyn til de endnu svævende Underhandlinger, deels fordi det af Thiers udviklede politiske System netop var billiget og fulgt af den franske Regjering. Du chatel forsvarede imidlertid Ministeriets Handlemaade siden den 28de Juli, og erklærede, at Mehemed Ali, uden Frankerigs Jndblanding, vilde have banet sig Vei over Taurus.