Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1834-01-02
Redigeres, trykkes og udgives i Odense, af Søren Hempel, Kancellieraad. Torsdagen. 2 Januar 1834. Aaret 1833. (Sluttet.) Vende vi os efter dette almindelige Overblik over de store politiske Spørgsmaal, der i det henvundne Aar have beskjæftiget Europas Fyrster og Folk, til Staternes Jndre, da see vi ogsaa her den samme levende, men tildeels uafgjorte Kamp. Jntet af alle Europas Folk har gjort større og solidere Fremskridt end det engelske; men heller ingen Regjering har havt større Modstand at bekjæmpe, end Storbrittanniens. Mere end een Gang har det liberale Ministerium seet sig standset i sine Bestræbelser for Landets Vel af det endnu mægtige Torv Partie. Vel strandede Hertugen af Wellingtons Angreb, i Anledning af Regjeringens Forhold i den portugisiske Strid, paa Kongens Fasthed; men Broughams Bill om Lokal=Retters Jndførelse, der især var beregnet paa den simple Mands Bedste, blev forkastet i Overhuset, og sammesteds føiede Man betydelige Modifikationer til Billen om en Kirke=Reform i Jrland, hvilken ogsaa især gik ud paa Lettelser i det undertrykte Folks Lidelser. Jmidlertid har det første reformeerte Parlament, der aabnedes den 5 Febr., bragt vigtige Forbedringer istand, hvortil især høre en Revision af den engelske Banks Statuter og Forandringerne i det ostindiske Kompagnies Stilling, hvorved dette mægtige Selskab ganske ophører som Handelsselskab, mister Enehandelen paa China - i de senere Aar dets vigtigste Rigdomskilde - men vedbliver endnu for det første i 20 Aar som Territorial=Magt. Størst Jnteresse for den hele Menneskeslægt har Loven om Negerslavernes Emancipation, hvorved det lykkedes at bevæge Parlamentet til betydelige Offere, for at kunne forene denne menneskekierlige Lov med den nødvendige Agtelse for Eiendomsretten. Neppe straaler noget Navn i den nyere Tids Historie med en renere Glands end Wilberforces, men neppe har ogsaa Forsynet skjænket Nogen en skjønnere Løn end ham. Han oplevede endnu den Sags Seier, som han havde helliget sine ædle Anstrængelser, og han lagde sit graae Hoved til Hvile, med Vished om de engelske Slavers Frihed og en sikker Udsigt til, at det øvrige Europas Folk godvilligt eller nødtvungent maae følge dette Exempel. - J Jrland havde den almindelige Misfornøielse antaget en saa betænkelig Karakteer og foraarsaget saa voldsomme Brud paa Personers og Eiendommes Sikkerhed, at Regjeringen maatte lade sig af Parlamentet overdrage en diktatorisk Magt, for at sikre den offentlige Rolighed. J Engelland selv kom det til flere tumultuariske Optrin, især foranledigede ved den arbeidende Klasses Nød; dog har intet bragt den almindelige Sikkerhed i Fare, og overhovedet bekræfter Engellands Historie, hvad alle Tiders Erfaring lærer: at enkelte Uordener ere uundgaaelige, naar en ret levende Sands for Frihed og alle Menneskers lige Rettigheder besjeller et Folk. J Frankerig blev den nye Kongeslægt befriet fra en farlig Fiende, ved den tragt komiske Ende paa Hertuginden af Berrys Drama. Var hun falden som et Offer for sine heeltemodige Bestræbelser, vilde selv hendes værste Fiender ei have kunne nægte hende Deeltagelse; men da denne nye "Johanne forvandlede sig til en Voltairisk Pacelle, saa ophørte hun at være frygtelig. Hendes Svangerskab, som under hendes Fængsling paa Slottet Blaye ikke kunde skjules, nødte hende til at erklære, at hun hemmelig havde givtet sig med en italiensk Greve, og efter at have født en Datter, blev hun transporteret til Søes til Sicilien, hvorfra hun begav sig til de andre landflygtige Bourbonner i Tydskland. Var denne Plet paa Carlisternes Heltindes Ære et føleligt Stød for Partiet, saa var det heller intet gunstigt Tidens Tegn for dem, at de Deputeredes Kammer afskaffede Sørgefesten paa Ludvig XVls Dødsdag, men at de dog ikke havde opgivet Haabet om en tredie Restauration, viste deres med saa megen Bram foretagne Valfart til Prag, for at lykønske den unge Henrik af Bordeaux til hans Jndtrædelse i den for de franske Konger bestemte Myndigheds=Alder. Julifestens glimrende Høitideligholdelse var vel en nødvendig Høflighed imod den nye Tingenes Orden; men at Regjeringen ikke stedse vidste at vinde den offentlige Mening, det viste de mislykkede Forsøg paa at omgive Paris med Fæstninger - Forsøg, som den almindelige Stemning nødte Ministeriet til at opgive. Jkke meere populairt blev det ved de idelige Forfølgelser imod den frie Presse.