Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-02-19
Buonapartister, der endnu holde fast ved det militaire System, og ønske dets Despotisme og den Tid tilbage, da Armeen var Alt, og da Frankrige tærede paa hele Europas Marv. 3) Constitutionelle Liberale, der pirkelig have den Overbeviisning, at Frankriges Velfærd bestaaer i et constitutionelt Monarkie, i Overholdelse af Grundlovene og i Undertrykkelse af enhver aristokratisk Reaction eller Contra Revolution. Dette Parti er sikkert hos den oplyste Deel af Nationen uden for Kamrene det talrigeste; men da de, som bekiende sig dertil, ikke alle ere drevne i den politiske Taktik, blive de ofte et Redskab for Partiehøvdinger, som lede de i Partiet herskende Meninger. Hvor villig man nu endog kan være til at erkiende de politiske Overbeviisningers Jndflydelse hos begge Hovedpartier i Frankrige, hører der dog ikke meget til at see, hvorledes begges Ledere egentlig kun stride om at rive Magten til sig. Det ene Partie vil herske ved Hielp af Demokratiet, uden at ændse den Fare og Undergang, deraf kan opstaae for Monarkiet; det andet vil bringe Aristokratiet paa Magtens Spidse, uden at bryde sig om Constitution og Grundlov, som det kun anseer for en øie blikkelig Forholdsregel, og uden at see, at det mere undergraver end befæster Thronen. Ogsaa det sidste Partie har flere Underafde linger; og man vil i alle, uagtet alt hvad der Liberale sige og skrige, finde brave, redelige og oplyste Mænd, der virkeligen ville det Gode; men i hvis eensidigen oplyste Hoved det nittende Aarhundrede aldrig har kunne gaae ind, og som, meere eller mindre, endnu betragte de sidste tredive Aar, i Frankrige som en uafbrudt Oprørstilstand. Der gives Ultrarojalister, som ansee det for ganskonødvendigt for Kongen, dersom han vil være sikker paa sin Throne, at sætte Al paa den Fod, som det var før 1788, ikke blot forandre, men aldeles tilntetgiøre Constitutionen, oprette Partamenterne igien i Stedet for de Deputeredes Kammer &c. Der er andre mere moderate, som troe, at det Nærværende dog vel kunde bestaae, naar man vedbøligen rettede det, naar alle offentlige Auctoriteter rensedes for enhver Betient med liberale eller republicanske Grundsætninger, og fremfor Alt, naar de selv kom i Ministeriet. J Almindelighed ere de især enige i at ville styrte det nærværende Ministerium, og i at charakterisere det som Kongemagtens Fiende, uden at de dog i Kamrene pleie at stemme imod Ministrene, saa ofte disse indbringe et Forslag, der angribes af de Liberale. Ministeriets eget Partii, det saakaldte Centrum, er alt for lidet talrigt til allene at kunne giøre Udslaget i Debatterne, og det er saaledes vist, at de nærværende franske Ministre ikke have nogen egentlig eller afgjort Majoritet i de Deputeredes Kammer. Naar man tillige betragter den Maade, hvorpaa Ministiriet dagligen af begge Partiers politiske Blade overvældes med de fornærmeligste Angreb og Beskyldninger, og hvorledes det af begge lige meget med sættes og nedværdiges hos Nationen, skulde man troe det umuligt, at et saadant Ministerium kunde holde sig, naar ikke netop den Omstændighed, at det af to, hinanden directe modsatte Partier behandles lige slet, paa en Maade ophævede en Deel af de Vaabens Kraft, hvormed det angribes (Læseren vilde her og paa flere Steder erindre sig, at dette er skrevet i Begyndelsen af Aaret 1820).