JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
(Jndsendt) Den 22de Juni var en Fryds og Glædesdag for Morsøe og Nyekjøbing hvis Lige ingen her har oplevet, i det vor elskede Konge paa denne Dag skienkede os den navnløse Glæde af hans Nærværelse. Kl. 9 om Formiddagen ankom Hans Majestæt til Vilsund hvor han bilsedes af det i Mængde tilstædeværende Folks Jubelraab og derpaa ledsagedes af Foridende Sognefogder og andre Mænd til Nyekjøbing. Ved Begyndelsen af denne Byes Mark, en halv Miil fra Byen, var opført en med Blomster omvunden og behængt Æreport, og ved samme holdt en talrig Samling af Byens Borgere til Hest, som efter at have hilset hans Majestæt med jublende Hurraraab, fulgte ham til Byen. Ved Indgangen til Byen mogtoges Kongen af Byens Embedsmænd og de eligerede Borgere, og under de glade Hurraraab af det i utallig Mængde forsamlede Folk fulgtes Kongen til Byefogdens Gaard hvor det behagede Hans Majestæt at aftræde. Efter at Landets og Byens geistlige og verslige Embedsmænd, de eligerede Borgere og andre Honoratiores vare Hans Majestæt forestilte, behagede det Allerhøisamme at besee Kirken, Skolen, hvor han lod Børnene afhøre, Hospitalet, Fattighusene, Brandcorpset og Havnen; herpaa begav hans Majestæt sig til Raadstuen, besaae Retsværelset og Arresterne og lod sig derpaa forevise og gjennemgik Byefogdens og Consumtionsforvalterens Protocoller og Regnskaber, Efter at Hans Majestæt dermed havde yttret sin allernaadigste Tilfredshed, begarHans Majestæt sig til Taffels hos Byefoged Cancellie Assessor Rummelhoff, hvortil Allerhøjsamme havde havt den Naade at befale at Byens Embedsmænd og eligerede Borgere samt nogle af Landets Præster bleve tilsagte. Taffelet som varede omtrænt 2 Timer, var det gladeste Maaltid der nogensinde har været holdt i Nyekjøbing, og de af Byefogden udbragte Skaaler for Hs. Majestæt Kongen, Hendes Majestæt Dronningen og D. Kong. H. Prindsesserne, bleve ledsagede af det udenfor Huset forsamlede Folks Jubel og af Hans Majestæt modtagen med den huldeste Hilsen. J 4 Timer skjænkede Hans Majestæt Nyekjøbing, den Glæde at see den elskede Konge, og den hulde nedladende Naade og den Faderomhue med hvilken han i disse talte til enhver og erkyndigede sig om Alt hvad det angik Landets og Byens Bedste, opflammede Alles Kjerlighed til den høiste Grad af Enthusiasme. Kl. 3 1/2 forlod Hans Majestæt Nyekjøbing, ved hvis Udgang der atter var anbragt en Æreport, og ledsagedes af et talrigt Følge til Hest og til Vogns. Efter at Hans Majestæt ved Sallingsund havde indskibet sig i den for Ham ziirlig beklædte Færge, hilstes han atter med 27 Kanonskud og Folkets Afskeds=Hurra som han allernaadigst besvarede og fulgtes han da af Folkets inderlige Bøn til Gud at hans Dage maatte vorde mange og lykkelige!!!De til Nyekjøbing tilbagevendende Borgere følte. Dagens Glæde for stærkt til at de strax kunde adskilles, og foranstaltede desaarsag et Bal hvortil Amtmanden, og Byefogden indbødes og hvorved den elskede Konges Skaal flere Gange under den gladeste Jubel udbragtes. Qvartals-Cours. 237 Rbdr. 3 Mk. Sdlr. mod 100 Specier eller 200 Rbdr. Sølv, altsaa er 1 Rbdr. Sølv 1 Rbdr. 18 s. Sedlr. og Tegn.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
Kjøbenhavns Børs, den 25de Junii. Cours. Hamb. 2 M. 237, a vista 240. Specier 242. Spec. solgtes til 14 Rbmk. 8 1/2 s. Disconto 5 pC. 4 pC. Kgl. Obligationer (uden Renter) 98 1/2. Nationalbank-Oblig. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100 1/2 a 101 Rbd. r. S. eller 122 a 122 1/2 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. rede Sølv.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
Kjøbenhavns Kornpriser den 25de Junii. Rug 2 Rbd. 3 Mk. a 2 Rbd. 5 Mk., Byg 1 Rbd. 5 Mk. a 2 Rbd. Havre 1 Rbd. 3 Mk. 8 s.,a 1 Rbd. 4 Mk. pr. Td.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
Avertissement. Det Steinerske Skuespillerselskab giver paa Fredag den første Forestilling her. De almindelige Spilledage blive Søndag, Mandag, Onsdag og Fredag. G. Steiner.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
Læsebog og Bibel Historie for smaae Børn udgiven af P. Schinnerup Sognepræst til Ræhr, Hansted og Vixøe er for nogen Tid siden udkommen fra Pressen, og faaer tilkjøbs hos Hr. PostExpediteur Carstensen og paa Bogtrykkeriet, indbunden for 24 s.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Frokosten ved Jordansflod.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
De fire Pillegrime havde viist sig deres tydske Herkomst uværdige, hvis de ikke, medens de vare to mod fire, have forsøgt det Yderste for ogsaa at blive frie, efter at have vexlet faa Ord bleve de enige derom. Führer smuttede ind imellem de begge i Spidsen vandrende Arabere; efter denne fulgte Hr. von Schulenborg og efter ham de øvrige Fangne. Det gik ned af Bjerget - Pludselig angreb hine under høit Skrig den mellem dem værende Røver og begge Brødrene Bayer anfaldt paa samme Tid den Forreste, som dog undløb ved at lade sin Bue i Stikken.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Den Grebne, hvis Piil havde gjennemboret Schulenborgs Arm, havde imidlertid taget til Dolken og givet Führer, et hæftigt, men hældigviis ikke farligt Stød i Brystet. Begge bestræbede sig for at kaste ham ned, da kommer, (siger han der staaer os inde for Fortællingens Sandhed, den tykke Bayer og løber i Forskrækkelse med Hovedet mod dem, og foraarsager derved at den Ene falder oven paa den Anden og styrter til Jorden. Araberen falder oven paa Hr. Fuhrer og Schulenborg ovenpaa Araberen, som da han endnu er i Stand til at føre sin Dolk stikker ham i Laaret. Men neppe havde Führer vikket sig ud af denne Klynge og slaaet Hovedet itu paa Røveren med en Steen, før dennes undløbne Kammerat springer frem og saarer Hans Bayer i Rygen og derpaa igjen som før rømte ned af Bjerget. Hine kastede den Jhjelslagnes Legeme efter ham og pludselig saae de den forsvundne Araber igjen at følge dem i Hæiene; stene de Løbende og opfløfte, da han paa nye var slagen paa Flugten en gruelig gjennemtrængende Hylen. Führer som endnu stedse forfulgte Munken, antog det for en af sine Kammeraters Raad om Hjælp. Han besvor den Løbende at staae stille og ikke at forlade dem, men Munken svarede: at det nu meer end nogensinde før var nødvendigt at ile, da dette ham velbekjendte Skrig, var Bandens Stormklokke eller Nøds=Signal. Endelig lykkedes det den blodige og forpustede, Führer at gribe denne hurtigløbende Munk, ved Kjoleskjødet, men nu saae begge sig forgiæves, om efter Reisekammeraterne; selv fra Toppen af et højt Bjerg vare de ikke at øine og Munken førte nu hiin, gjennem de ham velbekjendte Smuthuller over Bækken Kidron til Klosteret. Sammes Beboere bleve de Ankommende vaer og søgte med Tegn at give dem at forstaae og advare dem; da de to afskikkede Røver, der skulle handle om Løsepenge endnu biede udenfor Klosterets Gitterport. Klosterets Gjedehyrde havde fra Bjerget af bemærket det Forefaldne. Han skjulte derpaa først sin Hjord i en nærliggende Bjergklyst, forkyndte derpaa de tvende Arabere, at den Tyrkiske Embedsmand nærmede sig, hvilken i Kraft af sit Embede gjorde Jagt paa saadant Pak og opbed derpaa den nærliggende Landsbyes Beboere. Munken og Führer blev imidlertid indladte ved en Strikkestige og deres instændige Bønner formaaede Prioren til at udskikke fem af de stridbareste Klosterbrødre, stærk bevæbnede, efter de i savnede Reisekammerater. Nogle Skud forjagede først de to Røvere som endnu lurede ved Døren, derpaa blev det Saar Führer havde faaet paa Bryst og Hænder badet i Ølie med opløst Tønder, i, og forbunden, man gik derpaa i Kirke for at bede for de udgangne Stridsmænd og Pillegrimme, der vare stædte i Fare. Disse vare før løbne. efter Munken og hans Selskabsbroder. Smerten i Laaret og Tabet af Blod nødsagede endelig den udmattede Schulenborg til at blive tilbage, han skjulede sig da Natten brød frem bag nogle Buske; Hans Bayer og hans Broder tabte sine Forløberes Spor, hvilede ud i en Huule og trak om Morgenen, ved at gaae paa et Lykketræ, velbeholden ind til Jerusalem.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Hr. von Schulenborg forbandt sit Saar, saa godt som det lod sig gjøre, tog Mod til sig og vandrede omkring om Natten for at naae Klosteret eller Staden, men befandt sig om Morgenen, i Egnen ved det døde Hav og forvildede sig ogsaa hele den følgende Dag i Ørkenen, plaget af Hunger og Tørst, og udmattet indtil Døden. Munke=Armaden var imidlertid kommen tilbage, med uforrettet Sag; Prioren sendte Bud, til Jernsalem for at erfare, om de Forsvundne vare ankomne dertil og nogle Arabere fra den nærliggende Landsbye som stode i venskabelig Forbindelse med Klosteret sendtes til den Egn hvor Pillegrimene dreve om, Dagen før. Hine bragte den forønskede Efterretning, og viiste sig om Aftenen, som velgjørende Engle for den vansmægtende Schulenborg, de væderqvægede, forbandt og ledsagede ham til det beskyttende Kloster, hvis Prior nu igjen forglemte alt for snart den Kristne for Grækeren og forlangte for udviist Tjeneste ikke mindre end 50 Ducater. Tyve af de for Røverne skjulte Zechiner var just til strækkelig til at aabne Klosterporten for dem, forResten maatte stilles Sikkerhed og Summen dækkes ved en Tratta paa Venedig. Lysten til at drikke af den hellige Jordansflod var for bestandig forgaaet de Andægtige. Gustav Schilling. Misceller. En forunderlig Maade at modtage og more en Konge paa Strax efter sin Thronebestigelse foretog Henrieh den Anden, Konge i Frankerig, en Reise til Saveien og Piemont.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Da Kongen nærmede sig Staden Saint Jean de Maurienne, blev han modtaget af Borgerskabet, der fremstillede sig for ham i det forunderligste Optog. Dette Corps bestod af 200 Mand, som fra Hoved til Fodsaale vare beklædte med Biørnehuder, og saae ud som virkelige Bjørne. De trængte sig ind imellem Kongen og hans Sveitzergarde, i den de marscherede i den skjønneste Orden med klingen de Spil og flyvende Fane, fire Mand høi, en hver med sin Spydstage paa Skuldren. I dette Optog, ledsagede de til den hele medfør gende Hofstats store Forundring, Kongen til Kirken hvor Biskoppen og Geistligheden ventede paa ham med Korset og de hellige Reliqvier. Efter afholdt Bøn droge fornævnte Bjørne igien med Kongen til hans bestemte Bolig, og gjorde foran samme tusende latterlige Spring og andre Narrestræger, som ellers Bjørne pleie at gjøre i det de snart klattrede oplad Husene, og snart ad Pillerne i Salene, og hvad der var endnu beundringsværdigere, efterlignede saa naturlig Bjørnenes Brøl, at man troede paa engang at være hensat midt iblandt disse vilde Dyr. Saasnart de bleve vaer, at Kongen var kom men paa sit Værelse og at han saae paa deres Spøg med Fornøielse, samlede de sig alle i en Hob, og opløftede et saa forfærdeligt Skrig, som om der havde været Galeislaver. En Mængde Heste, som holdt foran Huuset, og paa hvilke Herrernes Rideknegte og Betiente fade, bleve derved skye, splittede Tøile, Bidsel og Saddeljord af, kastede deres Rytter med Sadel til Jorden, og traaede alting ned der kom dem i Veien - Ting, der endnu mere forøgede Latteren; dog bleve flere saarede derved. Bjørnene synes kun lidet at bekymre sig derom, men begyndte en Slags Runddands, til hvilken ogsaa Sveitzerne af Livvagten sluttede sig. Kongen forsikkrede, at han i sit hele Liv aldrig havde leet saa hjertelig over noget, som over denne landlige Spøg, og lod de menneskelige Bjørne udbetale to tusende Daler. Paafaldende Lighed mellem Brødre. Heinrich von Rom havde 2 Sønner, Ricolaus og Claudius, som vare Tvillingbrødre. Hiin arvede Sistonne og denne Orig ny. De vare fødte den 27 April 1518 og lignede hinanden saameget, at deres Ammer gav dem Armbaand af forskjellig Farve, for at kunne adskille dem fra hinanden. Denne store Liighed beholdt de endnu i mange Aar, ikke allene i deres Skabning og Anstand, men ogsaa i deres Opførsel og Tænkemaade. I deres Barndom vare de lige klædte, og ingen var i Stand til at adskille dem fra hinanden, uden dem, der bestandig havde dem for Øie. De bleve begge Pager; Hr. von Sistonne, hos Kongen af Navarra, Anton von Bourbon, og Hr. von Origny hos dennes Søn Heinrich von Bourbon, som siden blev Konge i Frankerig. Carl den Niende holdt overmaade meget af dem, og gjorde sig ofte en Fornøielse af at stille dem ved Siden af hinanden og at søge efter et eller anden lille Kiendetegn, hvorved han kunne adskille dem.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Hr. von Origny havde en overordentlig Styrke i Boldspil. Hans Broder kunde ikke bringe det deri, til samme Fuldkommenhed. Men naar denne havde indladt sig i et Partie, hvor han kom til kort, saa anstillede han sig, som om han et Øieblik var nødsaget til at forlade Boldhuset. Derpaa kom hans Broder igjen i hans Sted og fortsatte Spillet, uden at hans Modstander var i Stand til at mærke begge Personers Forvexling. Ægteskabelig Kjerlighed og Troskab.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
J Aaret 1404 udvalgte Jndvaanerne i Staden, Parma i Jtalien, for destovedre at forsvare sig mod deres Fiender, to af Deres Medborgere Giøbert von Corregio og Roland von Rossi til deres Regentere. Begge svore hinanden gjensidig, ubrødelig Troskab. Til Bekræftelse. derpaa gav Roland, Gisdert sin Søster til Gemalinde. Men snart fortrød det ham, at have en Deeltager i Regjeringen. Han vand Folket ved Gaver og de Store ved Løfter. Pa denne Maade lykkes det ham, at fordrive sin Svoger fra Parma. Giøbert var af en blid Caracteer og tænkte billigt og ædelt. En stor Deel af Borgerne mur rede høit over hans Forviisning. Strax derpaa opstod et mægtigt Partie, der forlangte hans Tilbagekaldelse. Nu faae Parma sig udsat for alle en Borgerkrigs Rædsler. Roland løb med Sværdet i Haanden gjennem Gaderne for at udrydde hans Rivals Tilhængere. Nen Gisberts Gemalinde understyttede de Sidste. Hun holdt sig altid midt iblandt dem, for at oplive deres Mod; og da hendes Broder traf hende, beskjæftiget den med, tiltalede han hende, og sagde hun kunne begive sig til sit Pallads. Forræder, svarede hans Søster ham - du fornærmer mig ved denne Anmodning. Jeg kaldet Gud til Vidne og sværger Dig til, at jeg aldrig vil betræde et Huus, som du har besmittet med Meeneed. Du gav mig, som Du sagde, der, for Giøbert til Gemal, at jeg kunde være en Borgen for din Troskab og nu skulle jeg tjene til et Skalkeskjul for din Troløshed? Men jeg vi opsøge ham midt blandt de Krigere, som han har forsamlet om sig, for at forsvare sine Rettigheder og for at afstraffe Dig. Jeg vil opfordre ham til Hævn, vil forglemme at du er min Broder, Nu ilede hun til hendes Gemal og kastede sig barfodet og med udslaget Haarned for hans Fødder. - Her - sagde hun - bringer jeg Dig et Offer, ved min Død kan Du hevne Dig paa min Broder for hans Troløshed, Dyrebare Kone - afbrød Giøbert hende og indsluttede hende i sine Arme - Din Smerte behviser Din Uskyldighed, og min Kjerlighed, er Dig Borgen for Din Sikkerhed. Derved at Du foreener Dig med din Mand, erhverver Du Dig den største Roes og viser hvor strafskyldig Roland er. Derpaa førte han sine Tropper mod Parma og traf der hans Venner, som endnu forsvarede sig; fordrev ved deres Hielp Roland af Staden, og blev som ene Behersker anerkjendt af Parmesanerne. Vianka v. Rossi eller Dydsofferet.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Den grusomme Ezzelling beleirede i Aaret 1253 Staden Bassano, hvor Baptista Porto var Commandant. Bianka Rubea, hans ligesaa skjønne som tappre Gemalinde, saae man overalt ved hans Side. Bevæbnet som Kriger, git hun omkring, opmuntrede Mænd og Fruentimmer til tappert Forsvar og indgjød dem Mod. Og da Fienderne søgte at indtage Staden med Storm, stillede hun sig i Spidsen for Fruentimmerne, der med kogende Vand, Stene og brænboende Træstykker dreve de Stormende tilbage fra Murene og slet belønnede deres dumdristige Foretagende. Hvor meget formaaer ikke et eneste Fruentimmers Exempel, der i Farens Tid viser Mod og Bestemthed. Men ak! Dydens Frugter skulle ikke komme til Modenhed; et giftigt Jndsect gnavede ved deres Rod. Thi neppe var Stormen lykkelig afslaaet, da en Port ved Forræderrie blev aabnet for Tyra nen. Ol hvorfor lykkes det dog Lasterne saa ofte her i Verden at tilintetgjøre de bedste Hensigter, og de største Anstrængelser af den Dydige! Neppe havde Porto faaet Kundskab om Forræverriet, førend han ilede til med Sine for at driveden indtrængende Fiende tilbage. Han fegtede bridderlig og brav i Spidsen af sine ulykkelige Selskabsbrødre; men faldt endelig overvældet af Overmagten, og bedækket med mange Saar, som i Fædrelands kjække Forsvarer. Hans troe Selskabberinde paa Livets Vei. Bianka saae ham falde. Jstedenfor at blive modløs og anraabe Seierherren om Naade, styrtede hun med Sværdet i Haanden ind mellem Fienderne, og søgte kun Hevn og hendes egen Død; men forgiæves. Hun blev omringet, taget til Fange og ført frem for Ezzellino. To Lidenskaber beherskede Erobreren, Grusom hed og Vellyst. Synet af Bianka neddæmpede, hiin og opflammede denne. For dessikkrere at bemægtige sig Offeret for hans Sandselighed, tog han i Begyndelsen sin Tilflugt til Smiggrerier, og da disse gjorde intet Jndtryk paa den Dydiges Hjerte, begyndte han med Trudsler og gar ikke utydelig at forstaae, at Jordens Store have mere Magt til at sætte deres Villie igjennem, end de Mindre til - at forsvare deres Dyd. Banka kjendte Faren, et gunstigt Øieblik, viste hende et Middel til Redning. Hun sprang ud af Vinduet, men blev taget halvdød op igien. Tyrannen lod hende pleie og helbrede og da hun igjen var frisk, tog Uhyret med Magt, hvad hun ikke godvillig havde villet tilstaae ham. Denne Skam kunde den Ulykkelige ikke overleve. Hun undertrykte sin Smerte, anstillede sig roligere end hun virkelig var og udvirkede derved, at hun fik Tilladelse til at torde besøge sin Mands Grav. Der lod hun hæve Liigstenen op, som bedækkede hendes Mands Legeme. Førend nogen kunde forhindre det, reev hun Stytter, bort under Liigstenen og fandt, knuset af denne, ved hendes Gemals Side den forønskede Død. En rørende Scene paa Valdpladsen.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Feldpræsten Rotscher fortæller som Øienvidne følgende sørgelige, hjerterørende Krigs seene, som tildrog sig i Slaget ved Dennewitz, den 6 September 1813.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
En pommersk Grenadeer havde faaet den venstre Side mellem Hoften og Ribbenene knuset af en fiendtlig Kanonkugle. Paa Helbredelse var ikke at tænke, det saae man ved første Øiekast - og dog ville hans blomstrende Ungdomskraft ikke tillade ham at døe, hvorom han dog saa inderligt og lydeligt anraabte Gud. Ved Synet af denne Brave, siger ovennævnte Feldtpræst - følte jeg mit Hjerte sønderrives. Jeg steeg af Hesten, rakte ham en Drik, og bad til Gud med ham af mit inderste Hjerte. Hvem kunde vel ogsaa forblive urørt ved Synet af en saadan Lidende. Den Ulykkelige udgjød sig i Tak til Gud, og beklagede kun, at han nu var ud af Stand til at fægte meere for sin Konge og den hellige Sag. Strax derpaa nærmede sig to Brandenburgske Husarer. Jndstændig bad han dem, at de ville forbarme sig over ham, og hielpe ham hurtig udaf Verden, da han dog maatte de alligevel og ville længe komme til at ligge at qvæles, hvis de ikke ville bevise ham denne kristelige Kjerlighed. Husarerne stege af, men væggrede sig ved at tilstaae ham sin Bøn; thi de troede i Begyndelsen at han endnu kunde blive ræddet. De betragtede hans skrækkelige Saar og overbeviste sig snart om, at Døden her var uundgaaelig. Ved denne Yttring opklarede den Lidendes Blikke sig. Gud bevare Kongen og Eder Kammerater, raabte han, og gjentog sin Bøn, at de dog ville gjøre en Ende paa hans Qvaler. Tause, med Taarene i Øinene, saae Husarerne paa hinanden, toge Afskeed med Grenaderen og sagde: Nu Broder Pomrer, saa far da vel! bestil godt Qvarteer der oppe hos Fader Frit(Frederich den Anden) og sig ham, at Preuserne nu igjen ere brave Karle. Gud være med Dig Hastig greb den Ene sin Pistol, sigtede, skjød og gjorde Ende paa den Saaredes Lidelser. Nu vendte Soldaterne sig til den Geistlige, og i i det Taarerne randt dem ned af Kinderne, sagde det ubed De Hr. Pastor flittig for vores Konge. Hvo veed hvor snart ogsaa vi skulle falde i Kampen, dog vi døe gjerne; thi vi frygte ikke for Herrens Dom.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Anecdoter. Marquisen af Choiseul Labaume, en Neven af Erkebispen i Chalons (berømt iblandt den Tid Prælater for sin Andægtighed og Jansenisme, faldt, da han endnu var meget ung, i en dyb Melancolie. Hans Onkel spurgte ham om Aarsagen dertil; han svarede ham, at han havde seet en Cafetiere (en Cafetiere betyder paa Dansk baade en Kaffekande og en Kaffeskjænkerske) som han gjerne vilde have, men at han tvivlede paa at det vilde lykkes ham. Er Prisen da saa høi, Ja Onkel svarede han, jeg behøvede 25 Louisdoren dertil. Onkelen gav ham dem, paa den Condition, at han vilde see denne Caffetiøre. Nogle Dage efter spurgte han sin Neven derom. Jeg har faaet den Onkel svarede han og førend Dagen er tilende skal De faae den at see. Han vidste ham den ogsaa virkelig ved Udgangen fra Messen; men man forestille sig den gamle Erkebiskops Vrede: det var ikke en Kande at skjænke Kaffe med, det var en smuk Kaffeskjænkerske, eller rettere sagt Lemonadepige, siden bekjendt under Navn af Mademoiselle de Bussi, som ikke havde kundet bestemme sig til at begunstige Marquisens Ønsker førend hun havde berørt Erkebispens 25 Louisdorer.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Tvende Jøder af laveste Klasse, der handlede med gamle Klæder, gik 1786 forbi en Stald i en af Londons Gader, for hvis Dør der laae to næsten nye Trøier eller Jakker, som tilhørte nogle Rideknegte, der befandt sig i et lige overfor liggende Ølhuus. Denne Omstændighed lagde Jøderne ikke Mærke til, og da de ingen saae i Nærheden af Stalden, saa troede de, ustraffet at kunne tilegne sig Jakkerne. Men neppe vare disse kastede blandt de gamle Klæder i deres Sække, førend Eiermændene, som havde seet Alt, styrtede ud af Ølhuset, grebe Jøderne ved deres lange Skjæg og laasede dem ind i Stalden. Nu samlede de Flere af Pøbelen til, for at være Vidne til deres Afstraffelse, som de selv overtoge og udførte paa en latterlig, men grusom Maade, Jøderne bleve afklædte indtil Beltestædet, derpaa sammenbundne, saa at deres Ansigter stode tæt mod hinanden, hvorpaa deres svære Skjæg blev med lange, stærke Kamme bearbeidet, indtil det vare som indvævet i hinanden. Denne Masse Skjæg blev nu indsmurt med smeltet Skoevox, saa at Skjægget, saasnart det var koldt, blev som om det var klebet sammen med Kit. J denne Stilling med Hænderne bunden paa Ryggen, stop pede man i begges Næser fra Tid til anden Spansk Tobak; ja man var barbarisk nok i haandfuldviis, at løse Jøderne det i Munden. Heraf fulgte til Pøbelens store Fornøielse, en saadan Nysen og culvulsivisk Sammenstødning af deres Ansigter, at flere Tilskuere frygtede for at de ville slaae Hjerneskallen ind paa hinanden. Endelig blev man kjed deraf, skar disse elændige Menneskers Skjæg over og lod dem løbe. Over 500 Mennesker vare tilstede ved denne latterlige Justitspleie. Og saadant noget tør Pøbelen i Engeland tillade sig Man fortæller et vittigt Jndfald af den bekjendte deilige Mademoiselle Arnould, i Anledning af Mademoiselle Bey atter havde faaet en Lille. En anden Dame udlod sig med hun kunde ikke begribe, hvorledes denne Pige saa let kunde lade sig fange. Ja det er ingen Sag for Dem at tale, svarede den lunefulde Actrise, den Muus der har kun et Hul, er let at fange.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
Da Commedien le Diable Boiteur, af Lesage, forste Gang, blev givet, havde den en uhyre Sogning. - Man fortæller i denne Anledning, at to unge Mennesker vare paa samme Tid komne for at kjøbe den hos den Bogtrykker som havde den til Forhandling; hverken den ene eller den anden vil overlade sin Kammerat et Exemplar, som var den eneste der var tilbage. - Midlet de ansaae for den Bedste for at faae at vide hvem det skulle komme til at tilhøre, var, at de traadte udenfor Boutiqven, grebe til Kaarden, fægtede og den Seirende bortførte Exemplaret som et Seierstegn.
Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-08
En meget elskværdig og retskaffen Mand i Engeland havde en høist bizar Smag, som, efter hvad han selv forsikkrede; laae dybt indsluttet i hans SielDen største Fornøielse han kjendte, og som allene var i Stand til at beruse ham, var, at kjemme et smuk Fruentimmers Haar. Blot til dette Øjemed underholdt han en indtagende Pige. Kjerlighed kom herved ikke i Betragtning, han havde blot med hendes Haar at gjøre, som hun, naar det faldt ham for godt, maatte slaae ud for at han kunde beføle det med sine Hænder. Fabel. Loppen, Oxen og Bien.