Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1832-01-01
Politisk Oversigt! Saalænge Politiken har et saa eqvivot og vaklende Udseende, som for Øieblikket, er det vanskeligt deraf at kunne udlede noget Resultat; et vittigt Hoved paastaaer at Aarene 1830 og 1831 Historie kan, indbefattes i Oprør" og "Cholera," og at disse ogsaa virkelig have spillet den fornemste Rolle i det afvigte Aars Tildragelser, er unægtelig; hvad deres Rolle i det ny Aar skal blive, er skjult for menneskelige Øine. Saameget er imidlertid vist, at vi sikkert see, en paa vigtige politiske Begivenheder rig Fremtid imøde; thi Politiken efter saamange revolutionaire Bevægelser, og ved hiin vedvarende Kamp mellem Folkets Rettigheder og de gamle monarkiske Principer, maa være et Embrye; og vigtige Forandringer i Regjerings Systemerne, grundede paa Tids=Aandens og vor oplyste Tids-Alders større Krav, ville sikkerllig blive Følgen deraf. Det vigtigste Problem med Hensyn til Politiken, synes for Øiebliket at være de hollandsk belgiske Anliggender. Flere Blade paastaae, at Haager-Cabinettet handlede og handler i den nøieste Overeensstemmelse med Hoffet i Petersburg, og medens at Rusland var beskjeftiget med Polen, forstod den hollandske Politik at holde de andre Cabinetters Opmærksomhed henvendt paa de belgiske Anliggender, samt at det er Hs. Majest. Kong Wilhelms Hensigt at vedblive at underhandle desangaaende til Foraaret, da Polens fuldkomne Pacification kan være tilendebragt, og de russiske Armeer, paany recruterede, være færdige at assistere Hans hollandske Majestæt, og aabne Krigen mod Frankerige. Dog, muligens er dette hverken det Petersburgske eller hollandske Cabinets Hensigter; men ligesaalidet som man kan forundre sig over at det belgiske Folk, der i Aaret 1814 med Magt blev løsrevet fra Frankerig og lagt under Holland, og hvis Jndvaanere ere saa ganske forskjellige fra det i Religion, Sæder og Sprog, søgte at blive adskilt fra Holland, ligesaalidet kan man forundre sig over, at H. M. Kongen af Holland, maa ved Tabet af Belgien, den halve Deel af hans Rige, hvilken de store Magter engang havde indlemmet i den hollandske Stat, føle sig fornærmet, saameget desmere, hvis Londonner-Conferentsens 24 Artikler, skulle være saa skadelige for Hollands Jnteresse, som de hollandske Ministre paastaae, og at H. M. Keiseren af Rusland antager sig hans Blodsforvandtes Sag, er naturlig, for ogsaa at give en Modvægt fra Hollands Side, og det kan vel heller ikke med Hensyn til Politiken være Keiser Nicolaus ligegyldigt, om Holland som Stat bliver alt for svækket; thi man kan antage Europa med Hensyn til Politiken at være de ti 2de store Hovedpartier, nemlig Frankerig, Engeland og Belgien, der staae i Spidsen for det constitutionelle Partie, og Rusland, Preussen og Holland for det Andet; Holland er derfor at ansee som en Formuur mod Frankerig, ligesom Belgien mod Ruslands gigantiske Planer. At overlade til Holland og Belgien at jevne Diferentserne mellem dem selv, synes den franske Politik ikke at kunne tillade, da den belgiske Armee, som endnu ikke kan ansees for at være tilstrækkeligorganiseret, for Øieblikket maatte ligge under for den mægtigere og bedre disciplinerede Hollandske; og en Jnvasion af Belgien vilde være stridende mod Frankerigs Diplomatik og Rolighed. Dybt rystet ved forrige Aars Revolution, opreistes paa Ruinerne af det forrige Kongedømme det nærv franske Dynasties Throne, og Regjeringens Tømme, lagdes i en Mands Hænder, hvis Nationalaand, Klogskab, Kundskaber og dybe Erfaring gjorde ham fortjent til at være de Franskes Konge. Uheldigviis ere flere Franskmænd endnu for kortsynede til at indsee Ludvig Philips Værd, en ulyksalig Partieaand, der finder saameget lettere Næring i den bekjendte franske hæftige og letsindige Caracteer, har oftere tilintetgjort Regjeringens ædle Bestræbelser, og truer med at ryste den Basis, hvorpaa Thronen er bygget. Hertil kommer Cabaler af det carlistiske Partie, der ved sine udenfra understøttede Planer, i afvigte Aar have afstedkommet saamange Uroligheder i Frankerig, medens Revolutionaire paa den anden Side søge at forstyrre den indvortes Rolighed; dog, saalænge Nationalgaarden og med den Massen af Nationen er Regjeringen hengiven, behøver denne vel neppe at befrygte nogen Fare. Urolighederne i Lyon, visse imidlertid, hvorvidt Carlisternes skjendige Planer kunne gaae, og afgive tillige et talende Exempel paa, hvorlidet Massen af Folket er stemt for Carl X. Dynastie. Overalt maa man i Henseende til Frankerig, istemme den bekjendte Diplomatiker Hr. v. Echsteins Ønske: "Give Himlen at denne nu triumpherende Nation maatte forblive paa Retfærdighedens Vei, ikke beplette sig med den skyldiges Blod, ikke forvilde sig i Borgerkrig, og ikke beruse sig ved Erobringssyge. Dette er Hemmeligheden ved dens tilkommende Storhed.