Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-27
Ligesom sand Videnskabelighed og gammeldags Redelighed begynde at blive sieldnere, saaledes begynde Bøger og Procuratorer i Lommeformat, at tage til Poetiske Lommebøger og rænkefulde Lommeprocuratorer støder man nu paa næsten ved ethvert Skridt, lige fra Nordkap til Missisippifloden. Man har næsten udryddet Kopperne ved Vaccinationen og Ulvene ved udsatte Præmier: skulde det ikke være mueligt, ogsaa at udrydde Lommeprocuratorer, disse juridiske Muulvarper, som undergrave den offentlige Sikkerhed og Rolighed? - Jo, de maae og bør kunne udryddes, naar man kun nøie eftersporer deres Løngange. En Lommeprocurator er een af de farligste Skabninger i en Stat; han er langt farligere end en Uld, langt farligere end Smaakopper; disse dræbe kun, – men hine seipine Folk og berede hele Familier deres Undergang. De ligne graadige Orme, som gnave paa den spædeste Deel af Frugten, - paa Blomstret. - Det er den fattigere, - den eenfoldigere Deel af vore Medmennesker, som disse Uhyrer i Almindelighed besnære, Penge ere deres eneste Maal, - deres eneste Afgud; Rænker og Lovtrækkerie, deres eneste Studium. De leie og kjøbe Vidner, de opægge de stridende Parter til bestandig Uenighed. Spørger man, hvorpaa kan man kjende en Lommeprocurator, saa lader dette Spørgsmaal sig ikke anderledes besvare, end ved de Kiendemærker, her allerede ere anførte. J Almindelighed er det forulykkede Jurister, som i Smug drive Haandværk med deres Rænker baade paa Landet og i Kjøbstæderne. Jeg har kjendt adskillige saadanne Skabninger. Det er dem kun om at gjøre at indvikle Folk i Processer, – og naar de først have bragt det saa vidt, saa er Spillet, vundet for dem. "Sog Før Proces. Sog Revanche. De kan aldrig tabe De skal vinde, det skal jeg nok passe ere deres sædvanlige Udtryk. De ere i Almindelighed Fortropperne til ethvert juridisk Feldtog, At fingere Regninger, – at skaffe Vidner og fri Proces, det er Smaating, som de strax ere beredte til at love. Taler man til dem om Forligelsescommissionen, saa kalde de den en Formalitet, – en Forsal til Themis's Tempel. De instruere Parterne i Forveien om, hvad de skulle sige, for at undgaae Forliget, ja møde maaskee endog selv for dem. Om de end tilfulde indsee, at alle deres Kneb og Luxendreierier ikke i Grunden ville gavne noget, saa betiene de sig dog deraf til at malke de Mennesker, der ere saa ulykkelige at komme i deres Kiør. De lade sig ikke nøie med at ægge Folk til at sagsøge hinanden, men de give endog Jdeer til Processer. At det sidste er et ligesaa sandt som sørgeligt Factum, det veed enhver, hvis Stilling i Livet har givet ham Leilighed til at lære at kjende Lommeprocuratorer og Rabulister. Jeg kunde oplyse alt, hvad her siges, med uomstødelige Exempler. Men at nævne Kjendsgierninger af den Natur, uden tillige at nævne de paagieldende Personer, kan ikke nytte noget. Dersom det var mueligt at fremdrage ethvert Lands og enhver Tidsalders Retsprotocoller, o, da vilde man gyse ved at see, hvorledes Retfærdigheden stundom af Lovtrækkere og Lommeprocuratorer er bleven forblændet, ja traadt under Fødderne, - hvorledes den uretfærdigste Sag er bleven vundet ved leiede Vidner og falske Documenter. Hvad nytte de viseste og retfærdigste Love, saalænge saadanne juridiske Uhyrer existere? Med et Par kjøbte Vidner, – et falske Document kan man jage Retfærdigheden ind i et Musehul. Hvad nytte Love imod Stratenrøverie og Tyverie, naar man ved Hielp af en Lommeprocurator kan bestjæle endog en afdød Mand, og berøve faderløse Børn og sørgende Enker deres Eiendom. - Dersom det engang kunde bringes saavidt, at enhver Mand blev nødsaget til at være sin egen Sagfører, saa vilde disse Uhyrer, ogsaa forsvinde, og da havde Verden gjort et betydeligt Skridt fremad til sin Fuldkommenhed. Jeg skal ved en anden Leilighed vise, at denne Jdee ikke er saa aldeles undførlig, som den synes. Comoediekikkerter.