Københavns Adresseavis, 1763-02-07
Enken fortalte Daniel alt det, som i hans Fraværelse havde tildraget sig med hende, og beklagede sig meget unkværdig, at dette Stykke Brød var med Magt taget fra disse fultene Børn, at der ikke var Brød til Kiøbs, og at hun formodede, at hun, hendes Børn og mange Mennester i denne Stad vilde forsmægte af Hunger. Hun fortalte Daniel ogsaa, at Fienden havde taget Borgernes Heste til sig, fordi Borgerne ikke skulde slagte og æde dem. Det er en haard Straf sagde Daniel, som Gud legger paa denne Stad; Men Jndvaanernes Synder vare endnu langt større. Endnu ere mange Haardnakkede i denne Stad, som ikke agter denne Straf, de ere allerede betænkte paa at forlyste sig igien, og søger de forrige Veye til Vellysten. Den Uskyldige lider herunder. Jeg beder altsaa holder fast ved Gud, indtil han forbarmer sig over de Uskyldige. Værer ikke utaalmodige, knurrer ikke imod Gud, endskiønt J har ikke saa meget tørt Brød, som J kunde spise. Det var den Almægtige en ringe Sag, at give Eder og alle Byens Jndvaanere Kiød og Brød i Overflødighed; men han vil vise Eder, at J intet har, uden det han vil under Eder, og han straffer Eder, at J fra denne Time skal vogte Eder for hans Vrede, og erindre, at han har tugtet Eder. Stadens Jndvaanere har tilforn ikke agtet de forordnede Bede= og Faste=Dage, men nu blive de straffede med FasteDage. Forglemmer altsaa Eders Livstid ikke den Straf, som Gud i disse Tider legger paa Eder, forsømmer ikke, at holde de forordnede Bede= og Faste=Dage hellige. Faster og beder, saa vil den barmhiertige Gud ikke straffe Edder, hverken med Hungers Nød, med Sværd eller med Pestilentze; men han vil forbarme sig over Eder, som en Fader forbarmer sig over sine Børn. - Eders Elendighed trænger sig ind til mit Hierte. J græder kiere Børn, og Eders Moders Hierte sukker. Ak vilde Gud forbarme sig, ak! vilde han formilde sin Vrede, og vederqvæge Eder med Brød. Dog han gav Jfraels Børn Brød i Ørken, altsaa kand han, Gud høre det, Altsaa kand han ligeledes i Morgen give Eder saa meget Brød, som J behøve at spise. - Men hvad fattes lille Ædle, er hun syg. - Ædle svarede: Ja jeg er. - Atter igien en nye Hierte=Angest, sagde Moderen. Det kand ikke være anderledes, end de stakkels Børn maa blive syge. De ere sultne, de ligge om Natten paa de kolde og haarde Stene, Formedelst indfaldende Fæst paa Adresse=Contoirs Efterretninvervævetyve Anviisninger om alt hvad herudi er bekiendtgjort dog ikke Søn de fryse, de græde naar de legger sig, og de græde, naar de vaagne. Deres Gemyt er fuldt af Bedrovelse, og de forskrerkes og frygte sig for den Fare, som omringer os. Det gode Barn, sagde Daniel, seer meget sygelig ud Maaskee hun faaer Kopperne. Denne Sygdom er i disse Tider almindelig i Byen. Gud har skabt og forordnet Hielpe=Midler, altsaa er det Moderens Skyldighed, at hun spørger en Læge, hvad hun skal bruge i denne Sygdom. Dette er en smitsom Sygdom, og jeg frygter, at alle fire Børn, kunde blive befængte med denne Svaghed. Dette var et uformodentligt Tilfælde for den bedrødede Moder; Hun tog Ædle i sine Armee og græd hiertelig; men Daniel trøstede hende, og bad, at hun i disse Viderværdigheder, vilde være taalmodig. Han bad hende ligeledes ikke at forsømme, at gaae til Øvrigheden og bede dem, at de vilde lade hende boe i hendes Broders Huus. Tvivl ikke! sagde han at Øvrigheden er imod, thi det er en retfærdig Sag, som hun begierer, og naar hendes Broder kommer, saa vil han forskrekkes over hans Kones Ulykke, men han vil lade hende, som sin Søster, boe hos sig. Jeg beder altsaa, at hun endnu i denne Time gaaer til en Læge, og til Øvrigheden, jeg vil imidlertid blive hos Børnene. Den fromme Enke takkede ham for hans Godhed og gik til en Læge, som alle rosede for hans Videnskabers Skyld. Lægen spurgte om Barnets Syodom, og sagde: Maaskee det er Kopperne. Hold Barnet varm, giv hende kun lidet Mad, maaskee Naturen hielper sig selv. For Resten tillader mig mine Forretninger ikke at komme til dette syge Barn. Derpaa gik Lægen fra hende. Enken tænkte ved sig selv. Gud hielpe den Fattige om den bliver syg. Lægen siger: Jeg skal holde Barne, varm, men Barnet ligger paa kolde Stene og har intet over eller under sig, uden hendes tynde Klæder. Lægen sagde: Giv hende kun lider Mad. Stakkels Barn har i nogle Dage faaet gandske lidet, og i Dag kun en Mundfuld Brød. Maaskee, sagde Lægen: Maaskee Naturen hielper sig selv; men, hvorfor har Skaberen forsynet Jorden med mange Tusinde Slags Urter og andre Ting til Menneskernes Hielp i Sygdomme, om vi kunde forlade os paa Naturens Hielp? Havde jeg været riig, saa havde Lægen ikke ladet det komme an paa Naturens Hielp, det er altsaa min Skyldighed at søge en Læge, som har meere Samvittighed og meere Medlidenhed imod de Fattige. (Fortsettelsen følger.) Aa Fredag, bliver paa Løverdag ingen. siger udgiven.