Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-12-24
Sundhedsvæsenet paa Landet. Regjeringen har sørget for, at der er ansat Læger for det meste allevegne paa Landet, følgelig behover den, der i Sygdomstilfælde vil betjene sig af Læge, ikke at mangle hans Hjelp. Men ingen Foranstaltning er endnu gjort til at bevæge Landalmuen til at betjene sig af ordentlige Læger. En stor Deel af samme er endnu for uoplyst til at indsee, at ingen kan være lægekyndig uden den, der har studeret Lægekonsten; den har derfor ligesaa megen, om ikke mere Tillid til en Qvaksalver eller saakaldt klog Kone, som til en examineret og Anden Aargang. authoriseret Læge. Uagtet vel Qvaksalverie er forbudet, stiæler man sig dog heller til at betjene sig af saadanne Folk, hvis Cur man indbilder sig at koste mindre, end man søger Hielp hos en ordentlig Læge, der i det mindste maa befordres undertiden en og flere Mile til Patienten, og derved tilintetgjøres for en stor Deel Regjeringens gode Hensigt med District lægernes Ansættelse. Frygt for Bekostning ved Cur og Lægens Transport bevæger og mange til at stole allene paa Naturen og henligge uden medicinsk Hielp, indtil Lægen med al sin Konst, ikke kan udrette noget. En anden Omstændighed, der ikke bidrager lidet til, om ikke ganske, saa dog tildeels, at tilintetgjøre Hensigten med Landlægernes Ansættelse er den, at det paa mange Steder er umueligt uden lang Forhaling at tilveiebringe de fornødne Lægemidler. Apotheker gives der ikke uden i Kjøbstæderne, og disse ere undertiden saa langt bortliggende, at Hjelpen, naar den kommer derfra, kommer for silde. Skulle Districtslægerne altsaa gjøre den Nytte, formedelst hvilken de ere ansatte, saa maatte der udfindes Midler, først til at afskaffe Obaksalverie, andet til at befrie Landalmuen for Bekostningen for Curen og maaskee for Transporten, og tredie til at have de fornødne Lægemidler ved Haanden. At gjore Forslag hertil, er uden for min Competence; men et Vink troer jeg at torde give. En Afgivt af Jorderne til Lægen svares der paa andre Steder, iblandt andet i Engelland. Den Betragtning, at Kjøbstædsmanden i Grunden maa betale alle Landmandens Afgivter, da denne fordyrer sine Productioner i Forhold til hans Afgivters Forøgelse, vilde afholde mig fra at nævne dette, naar ikke et Par Mark Afgivt til Lægen af hver Tønde Hartkorn var nok til at sætte denne i Stand til at besørge saavel enhver Cur som sin Transport, og desuden holde sig forsynet med de nødvendigste Lægemidler. J dette Fald vilde alt, hvad der bevæger Landmanden til at betænke sig paa at betjene sig i Sygdomme og Tilfælde af Lægens Hielp, falde bort, og da vilde ogsaa alt Qvaksalverie faae sit visse Banesaar. Arrester. Man kan have tusinde Aarsager til at berøve Mennesket dets Frihed, uden at dette derfor er Forbryder. Endog blot Mistanke gjør ofte denne Forsigtighed nødvendig. Det er derfor saa meget fornødnere, at Arresterne ere saaledes indrettede, at Friheden er det eneste Tab, Mennesket lider ved at heftes paa sin Person. Ogsaa den virkelige Forbryder har Ret til denne Fordring. Har han forsyndet sig, saa straffe man ham efter Lovene. Disse kunne aldrig i en cultiveret Stat dictere Straffe, som berøve Mennesket sund Luft, Dagens Lys, nødtørftig Fode, et menneskeligt Leie, og Luftens fornødne Temperatur. Vor Regjering føler dette, og Hovedstadens Fængsler ere og blive indrettede efter disse Grundsætninger. Men paa Landet og i Kjøbstæderne skal der endnu hist og her i Henseende til Fængselindretningerne være Spor af hiin barbariske Tidsalder, hvori man tillod sig alle optænkelige Lidelser mod det faldne Menneske. Jeg kjender ingen af dem, naar jeg undtager eet, det Hirschholmske Arresthuus.