Aarhuus Stifts-Tidende, 1808-07-27
Dernæst nu det Spørgsmaal: Mon den kan afhielpes her i Landet selv, denne Mangel, paa 200000 Tønder Steenkul, Det er vel neppe at turde giøre sig Haaham, at Landet vil, i det mindste uden større Opofrelse af Skov, end vel ønskedes, være istand til, at opfylde det Hul i Brændsel Forraadet, som benævnte Udeblivelse maa volde. Manges Ønske herom er kiendelig af det, at endeel tænkende gode Mænd have udsat Præmier som beløbe sig til 4 a 5000 Rdr. for at opdage Steenkul i Danmark. Saa stor en Præmie er aldrig udsadt i Danmark, saavidt jeg veed: Dette er derfor ogsaa et Beviis paa, at de Braveste Mænd ansee dette Savn, som et af de førgeligste for Danmark. Men saalænge nu, man er uvis om dette Ønskes Opnaaelse, faae vi og bør vi jo imidlertid benytte de Midler vi have. De Midler da som haves, ere to Slags: Sparsom meligst Brug af det havende Brændsel, og Omhyggeligst muelige Formerelse af Brændsels Frembringelse; dette sidste giør naturligviis nødvendigt at baade Skove og de gode Torvemoser vil vorde medtaget noget mere i Aar end sædvanligt: hvilket og skeer i Sielland. Hvad, i øvrigt, det første angaaer, nemlig, Spersommere Brug af havende Brændsel, da ville det især være ønskeligt, at de bedste Indretninger som maatte være udfundet til at benytte Varmen, maatte, saavidt mueligt, blive giorte ved ethvert Jldsted, saavidt mueligt, thi ikke alt er mueligt paa eengang, helst i Tider som disse. Dog i de store Stæder have allerede de høie Priser lært temmelig got sparsom Benyttelse af Brændsel. Derimod paa Landet, i de fleste Egne, bruges meget mere Brændsel end fornødent. Blant de, nu vigtige. Ting, vilde uden Tvivl det være, at, hvor Kultørv haves, at, der, maatte blive brugt den mueligste Omsorg for at erholde de allerfleeste Kul mueligt af dem, ved deres Brug saavel i Ovnene som paa Skorstenene, og saavidt mueligt endog i Kakkelovne, især i Bilæggerne. Mange, mange Tusender Tønder Kul ville der blive som strax brænde i Aske, naar Fruentimrene bleve ret opmærksomme paa at slukke Gløder som man til Unytte, lader falde i Aske. Lader os tilstaae vore Fruentimmer til Lommepenge selv de Penge, de ved denne Omsorg, kan sælge Kul for, uden at derfor maa bruges mere Tørv end sædvanligt paa Jldstæderne. Og lad os see Følgen deraf. Ligeledes, hvor Træe brændes, burde, paa Landet, i de endnu værende Skovegne, Træet hugges ordentligere, end det skeer, brav smaat; og da ved de Gløders Slukning, der ellers unyttigt falde i Aske, kunde anvendes samme Omsorg, som nylig anført, om Kalt enes Giøbehagernes, naar kun ikke mere Brænde bruges end sædvanligt. Hvad saaledes sammensvaredes, ville, saa langt det kunne naae, hielpe sin Deel til at bøde paa Savnet af Steenkul. Dog, der maatte bringes frem til Brug et større, Forraad af Landets egne Brændselmaterialer selv, end sædvanligt; af Kul, de 2 Slags vi har. Og hvor meget af disse vil der ikke til, for at erstatte 200000 Tønder Steenkul. Gode Tørvekul give de Smede jeg kiender, langt Fortrinet for Træekul. Af gode Tørvekul skal behøves 3 a 4 Skiepper mod een Skp. Steenkul. Altsaa for 200,000 Tønder Steenkul maatte behøves vist nok det svære Antal, 800000 Tønder af vore Kul i det mindste. Saa stor en Mængde tør vel ikke haabes frembragt. Men hvor ikke alt kan opnaaes, hvad man ønskte, kan det ikke der dog være got at udrette hvad man kan Eller Mon slet intet kan giøres for at raade noget Bod paa omtalte Savn? Jo, noget. Om Træekul er det ikke egentlig heri min Bestemmelse at tale: men om Tørvekullene, fordi det nu er den høieste Tid at tale derom, dersom nogle skal fremvirkes. En Tid har jeg tænkt, Nogen Anden ville bringe den Sag paa Bane: i Manglen heraf, beder jeg enhver Læser undskylde, at jeg vover det. Thi fordi ikke det hele benævnte Qvantum kan ventes frembragt, derfor synes det dog passende at tænke paa hvad, der dog kan virkes for Hensigten? Eller: Er det bedre at lade Somren gaae hen, og da i Vinter vaande sig dersom Brændsel fattes eller kuns forsvarsømt og kostbart kan erholdes for Værkstederne eller disse tære paa den Brændselforraad der neppe var tilstrækkelig for Ovne, Skorstene og Stuer, Eller: Er det bedre, at Danmarks vakkre Mænd i taknemlig Følelse af Roligheden endnu i vore landlige Egne, tænke paa og villigen række hinanden broderlige Hænder for at nytte til ommeldte Savns Forebyggelse for Næringsbrugere, de Gaver ogsaa i denne Henseende, som Naturens Herre nedlagde i vort Moderlands Skiød? og ved Landets Hielpemidler selv at giøre hvad enhver kan for at forebygge saavidt mueligt de bedrøvelige Følger af Brændsels Savn for Værkstæder og Næringsbrug. Vel er det at formode, at til de allersværeste Arbeider, for Smeden kan vel Tørvekul neppe erstatte Steenkullene ganske, men naar da de Steenkul som haves og faaes kan, maatte kunne blive opbevarte til saadant Brug ene, hvor de just vare uundværligt, da bleve de nogenledes drøie. For at forebygge Brændselmanglen og sætte i Virksomhed alle dertil tienlige Midler for Hovedstaden, har Regieringens omhyggelige Viisdom beskikket en Commission, som i Sielland anvender til sin Hensigt alt mueligt. Men mon i Sielland ene kan ventes tilveiebragt Otte Hundrede Tusinde Tønder Kul, foruden det øvrige fornødne, for Kiøbenhavn og Siellands øvrige Byer. Jylland og Danmarks øvrige Provindser, uantastede af Ufredens Jammer, have i Taknemlighed mod Gud glædet sig ved at bidrage deres Skierv til Qvægning for Krigbetrængte Brødre i Sielland og Norge. Jylland og Danmarks øvrige Provindser vil vist og glade virke, om de formaae det, for at afværge Haandværkeres og andre Næringsstænders Suk over Manglen af Engelske Steenkul, ja for at afværge at ikke selv Arbeiderne til nyt Søeværn skulde føle dette Savn. Landsmænd, Skulle de der ranede Christians Søeværn glæde sig ved at Frederich vanskeligere faaer sit nye istand, fordi de ikke tør føre Steenkul til Holmenes Esser, og paa nye hente derfor Summer Penge fra Dannemarks Konge, Nei, Gud gav Danmarks Konge selv Kul Danske Hierter og Hænder vil glade, glade skaffe dem, og takke Gud der nedlagde dem i vort Moderlands Skiød. Men paa hvad Maade kan vi dertil virke? Dette Spørsmaal synes mig at høre fra Tusender Dannemarks Mænd. Maatte det behage Andre at give Svaret, og maatte de være heldigere i at anvise de hensigtsmæssigste Midler og Maader, da ville det især glæde mig, som imidlertid vover ærbødigstat fremsætte hvad mig er kommen i Tanke. Det synes at i denne Sag kunne være at tænke paa 2 Ting det ene, at et Qvantum Kul virkedes, der kunde som Handelsvahre, sælges, kiøbes og overføres ved giennaabnet Vinterfærsel til Privates Afbetiening i Næringsbrug; det andet, at et Qvantum Kul virkedes der kunde, allerunderdanigst tilbydes til Holmens Brug, for Betaling, om nogen saa ville; men Danske ville nok bede det modtoges uden Betaling. Saa mange af Danmarks Hædersmænd have gjort Opoffrelser af deres saa vigtige som kiære saa kostbare Egeskove til Statens Brug, Saa mange, af den Formue, Gud betroede dem: og Nogle bragte Skierven vist ikke af deres Overflødighed. Skulle ikke ogsaa ventes rimeligt af Mange et Offer af nogle hundrede QvadratAlen Tørvegrund, dersom derved bidroges til vigtig Savn at afhielpe? Kan om Danskes Redebonhed i saadan Sag være Tvivl, De der have saa kappeviis opoffret det Større, skulle det ikke være en Fornærmelse, om der tvivledes om det Mindre af dem, saasnart det erkiendes kiært for Konge, nyttigt for Fædreland, lindrende for Medborgere!