Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-05-14
Jeg troer, at Folket kan ønske den jydske Stænderforsamling til Lykke med dette dens förste Skridt." Jeg nærer tillige det Haab, at den vil fortsætte sin Gang paa Pligtens og Hæderens Bane, uden at bekymre sig om en ubeføiet Censur, med de tre Ledestierner for öie: Kongen, Folket og Samvittigheden. 3 Skrevet den 7de Mai 1836. Længe, og med spændt Opmærksomhed, har Undertegnede betragtet den Strid som er ført i Aviserne og Fuldblodets Gavnlighed eller Skadelighed for vort Fødelands Hesteavl; men har endnu ikke seet noget Argument fremsat, der leder til tilfredsstillende Oplysning af dette saa vigtige Spørgsmaal; thi i Stedet for med virkelige Erfaringer, som er det solideste af alle Beviser, at belære det opmærksomme Publicum, gribe Forsvarerne af alt Fuldblod, uanseet om dette er beladt med grove Feil eller ikke, enhver Leilighed for at bringe dem til Taushed der vove at modsige dem. Dette er blandt flere Steder ogsaa Tilfældet i Følge bladet til Aarhuus Stiftstidende No. 61, hvilket har foranlediget Undertegnede, – der i en Række af Aar har beskjæftiget sig saavel med Hesteavl som med ikke ubetydelig Hestehandet til Udlandet, hvorved jeg af Erfaring er bleven overbeviist om, hvilke Heste Udlændingerne isærdeleshed søger hos os – til at troe, det er hans og hver Mands Pligt, som kjender hvor vigtig Hesteavl og Hestehandel er for vort Land, herom at sige sin Mening. De Heste, som af Udlændinger søges hos os, ere store, stærke og velbyggede Vognheste, Artillerie= og let CavallerieHeste. For saadanne har jeg fordeelt mange Tusinde Daler i Jylland, men derimod aldrig af disses Kjøbere kunne erholde Bud paa en Hest naar den blev fremført paa 4 saa slet stillede Been, som de, der ere under Y. Moses i Veile. En Hestes Værdie bestemmes efter hvortil den er skikket, og kun naar man med Sikkerhed kan sige: det er en Vogn, Rider, Chrasseer= eller Dragon=Hest, da har den egentlig Værdie i Handel, men naar den er Jntet af alt dette, er den omtrent uafsættelig for Jylland. Naar altsaa en Hingst ikke kan siges at være god til nogen af disse Bestemmelser, da troer jeg alle virkelige Kjendere af Jyllands Heste Afsætning ville stemme med mig, at den er skadelig for vort Land. Efter med Rolighed, og uden Partiskhed, at have betragtet Y. Moses i Veile, er det mig ikke mueligt at begribe til hvilket af fornævnte Brug han som Vallak skulle kunne sælges. For at bevise dem som ikke kjende mig, om jeg er competent eller incompetent Dommer, opfordrer jeg hvilkensomhelst Forsvarer af bemeldte Hingst, til, naar her igjen kommer Spørgsmaal i Landet og Leverancer til Udlandet, uanseet hvilket af fornævnte Slags der bliver forlangt, lige med mig at levere et Antal fra 20 til 35 Stykker til disses Kjøbere; da vil det ved Afleveringen og Regnskabet vise sig, hvo af os der er Kiender eller ikke af det Slags Heste som Udlandet søger i Jylland; thi den som ikke kjender dette, og dog vil paastaae at vide hvad der er gavnligt for Jyllands Hesteavl, kommer let til at virke efter vrange Principer, og vil saaledes ved slig Fremfærd bidrage til endmere at ødelægge denne for Jylland saa vigtige Jndtægtskilde. Actiehaveren i Y. Moses spørger i bemeldte Følgeblad til Aarhuus Avis: "Hvad vilde vel vedkommende Eier sige, om jeg fortalte, den eller den Præmiehingst er dorsk m.m." Han vilde, Herr Actiehaver, naar det var Sandhed og han en nogenlunde fornuftig Mand, – tie gandske stille; thi vilde Nogen forsvare en Hingst, der er beladt med arvelige Feil, da bør han vistnok enten henregnes til de Ukyndige der tale om de Ting de ikke forstaae, eller til dem, der blindthen forsvare deres Mening, uden tilfulde at være overbeviste om samme er gavnlig eller skadelig for det Almindelige, og just, i de de troe at gavne, gjøre ubodelig Skade. Undertegnede fordømmer ingenlunde det saakaldte Fuldblod; men fordrer, at naar dette skal være til Gavn for vort Fædreneland, da maa man ligesaalidet hos Fuldblodet, som hos vore egne Hingste, tilgive arvelige Feil, og troer det vilde være til stor Gavn for Landets Hesteavl, naar Hingstene bleve dygtig kritiserede af virkelige Kiendere; thi dette vilde afholde mange Ukyndige fra at lade deres Hopper bedække af skadelige Hingster. Gunderupgaard, den 28de April 1836. F. Weinschenck.