Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-02-10
Efter Fædrelandet optage vi følgende Oplysninger, da vi tidligere efter samme Blad have optaget Beretningen om Lods P. J. Norsk, der af Skipper Carlsen blev overseilet. Lods P. J. Norsk nærmede sig ikke tidsnok mit førende Skib, som gik for fulde Seil, greb derfor Feil af den fra Forenden udkastede Line, men greb derimod den i Øieblikket fra Agterenden udkastede. Men enten det nu var af Ukyndighed eller legemlig Stivhed, som gammel Mand, eller mulig af anden Grund; han blev siddende urokkelig i Midten af Baaden, og holdt fast ved Linen og maatte saaledes nødvendigviis skære tvers for min efterslæbende Jolle; hvilket en yngre og kyndig Mand med Lethed vilde og kunde have undgaaet. For Sømanden er det klart, at jeg umulig kunde hjælpe ham i det snevre Farvand, hvor Skibet ikke kunde vende, og at han baade havde kunnet og burdet med Lethed hjælpe sig selv. – For den i Faget kyndige Mand behøver jeg neppe at paapege det Uforstandige og Uforsvarlige i, at en Lods vil borde et Skib paa et Sted, hvor det flakke Vand og den stenede Grund langs det smalle Farvand gjør det umuligt, enten at dreie til Vinden eller at gaae til Ankers eller mindske Seil, uden at udsætte Skib og Ladning for den øiensynligste Fare, og jeg skal erklære, at ligesaavist som Pligt og Samvittighed havde budet dette Vovestykke, dersom et Menneskes Liv var i Fare, ligesaa vist havde jeg og gjort det i dette Tilfælde, og er vis paa, at min brave og retsindige Rheder, Hr. Agent Paap i Rendsborg, med den bedste Villie vilde have baaret Følgerne deraf, men, naar Lodsen border under saa uheldige Forhold, naar han ei hjælper sig, hvor han selv kan hjælpe sig, og jeg ei kan hjælpe ham, naar jeg seer med Øinene, at den Gamle uden Anstrængelse griber Aarerne og roer paa Land, og den gamle P. J. Norsk flere Gange efter dette Tilfælde har forrettet sin Tjeneste, hvilket er flere bevidst, og da jeg stod selv beredt med Prikkepengene og Linen til at tage imod ham ved hans Komme; da veed jeg ikke mindste Grund til at beplette mit gode Navn og Rygte eller at beskylde mig for at jeg lod Lods være Lods. - Jeg har ventet længe, deels fordi jeg kom sildig hjem, deels fordi jeg ventede paa Dom i Sagen, der er falden, en Mulct paa 10 Rbd.; jeg veed ei hvorfor, og, naar jeg maaskee, som en Mand, der kun ved Flid og Redelighed i min Gierning hidtil har erhvervet Brødet til mig og Mine i Tarvelighed og ikke har Noget at spilde, forbliver ved denne Dom, da er det, fordi selve den viser, at min Brøde ei maa have været betydelig eller vel egentlig ingen, og jeg har havt meere end et Beviis paa, at dette falske Rygte, hverken hos min agtede Rheder, min og Mines Velgiører, eller hos Andre, der kjende mig, har fundet nogen Tiltro. Dette være nok for saavidt, for de Manges Skyld, som ikke kjende mig, tillader jeg mig endnu at vedføie min Sognepræsts Erklæring, hvorvidt mit Ord staaer til Troende eller ikke. Marstall den 14de Januar 1844. C. H. Carlsen, førende Skibet "Johanna af Rendsborg. Paa Forlangende bevidnes med Fornøielse, at Hr. Skipper C. H. Carlsen heraf Menigheden er en i sin Stilling saare duelig, kyndig og retskaffen Mand, hvis Ord fuldkomment staae til Troende. Jeg finder det fremdeles passende at tilføie, at ligesom Enhver, der kjendte Manden, strax erklærede, at en Adfærd som den i Fædrelandet betegnede ingenlunde svarede til Mandens Charakteer, saaledes har jeg af alle dem af Byens Sømænd, der her ere baade saa duelige og saa erfarne, som vel intet andetsteds i Landet, og med hvem jeg har talt om hiin Sag, eenstemmigen hørt, at Carlsen i benævnte Tilfælde hverken kunde eller burde have handlet anderledes. Jeg haaber, at dette vil være nok til at værne om Mandens borgerlige Ære, og at de samme Blade, som saa hastig optoge den saa ufortjente og for ham saa krænkende Fremstilling, ville aabne deres Spalter for dette Forsvar. Marstall Præstegaard den 15de Januar 1844. P. C. J. Rasmussen, Sognepræst.