Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-09-21
§. 4. Den saaledes nedsatte Rets Domme maae, naar de ikke gaae ud paa en større Straf end Kat, Tamp eller Riis i 2 Dage, 27 Slag hver Dag, eller eensømt Fængsel indtil 6 Maan der, strax sættes i Execution, med mindre Directeuren, formedelst særdeles Omstændigheder, finder Anledning til at ønske Dommen enten indenket for Vor Høiesteret til Skjerpelse, eller Os forelagt til Straffens Formildelse, da han i saa Fald haver at indsende Acterne til Vort Danske Cancellie, der foranstalter det, efter Sagens Beskaffenhed, fornødne. §. 5. Naar Dommen derimod har tilfundet den Paagieldende en større Straf end nogen af de, i J. 4, anførte, skal det staae ham frit for at forlange samme indstævnet for Vor Høiesteret; ligesom og Directeuren, naar han dertil i Sagens særdeles Omstændigheder finder Anledning, kan gjøre Jndstilling til Vort Cancellie om, at Sagen paa Justitiens Vegne maae indankes. Domme som angaae Livsstraf, eller ere afsagte efter Forordningen af 18 Dec. 1767, skulle altid indstævnes for Vor Høiesteret. Hvor Jndstævning til Høiesteret finder Sted, forholdes dermed efter Forordningen af 7 Junii 1760, og den befalede Paategning paa Dommen gjøres af Directeuren. §. 6. Naar en Fange skal straffes, enten paa Livet eller med en legemlig Revselse, bør Executionen altid skee i Straffe=Anstalten i Fangernes Paasyn. §. 7. For saadanne Forseelser, som stride imod den Orden, der i Straffeanstalten bør finde Sted, uden i Medhold af de almindelige Love at udgjøre nogen Forbrydelse, maa der ikke paalægges haardere Straffe, end de i J. 4 benævnte, af hvilke de større Grader, i saadanne Tilfælde, ei bør anvendes uden for igjentagne Forseelser. §. 8. Naar Fangerne gjøre sig skyldige i Voldsgierninger imod hinanden indbyrdes, eller i andre Forseelser, hvorfor de almindelige Love paabyde Bøder, skulle de, forsaavidt de Bøder, som efter disse Love erlægges, ei ville overstige 100 Rbdlr. Sølvværdie, istedet herfor, ansees med en forholdsmæssig Grad af de, i §. 4, benævnte Straffe; men naar Forseelsen, efter de almindelige Love, kunde paadrage høiere Bøder, maae dertil føies Forlængelse af den Straffetid, hvori Fangen er inddømt, een Dag for hver Mark Mulcten overstiger bemeldte Sum, eller, hvis det er en Livsfange, Skjerpelse i Straffearbeidet paa en forholdsmæssig Tid. 5. 9. Naar en Fange udøver Fornærmelser imod dem, som i Stiftelsen have at befale, bør slige Fornærmelser altid ansees at være udøvede, i Anledning af de, den Fornærmede paaliggende, Forretninger og strængeligen straffes efter Analogien af de Love, som hjemle offentlige Betjente en fortrinlig Sikkerhed under Udøvelsen af deres Kald. §. 10. Naar en Fange gjør sig skyldig i saadanne Voldsomheder mod sine Foresatte, at de, enten med Hensyn til Redskabet, hvormed de ere forøvede, eller, formedelst andre dermed forbundne Omstændigheder, kunne ansees at medføre Livsfare. for den Fornærmede, bør den Skyldige, endskjønt hiins Død ikke virkelig foraarsages, eller bestemt har været tilsigtet, dog have sit Liv forbrudt. §. II. Ligeledes skal Livsstraf finde Sted, naar flere Fanger have sammenrottet sig, for at udøve eller tilveiebringe et voldeligt Angreb paa deres Foresatte, og det uagtet den virkelige Udøvelse af den aftalte Vold forebygges. §. 12. Simpel Desertion ansees med en forholdsmæssig Grad af de udi §. 4 omhandlede Legems Revselser. Sammenrotte flere sig for at undvige, maae dertil føies Forlængelse i Straffettden fra 6 Maaneder til 2 Aar, eller, hvor saadant er uanvendeligt, passende Skjerpelse i Straffe=Arbeidet, saaledes, at det ved Straffens Bestemmelse, foruden andre Omstændigheder, bør komme i Betragtning, om Forbrydelsen er bleven fuldbyrdet eller hindret. §. 13. Naar Fanger, som have forbrudt Friheden for Livstid, gjøre sig skyldige i Misgierninger, som, efter de almindelige Love, straffes med offentligt Arbeide, bør de under §. 4 benævnte Straffe træde istedet derfor, og hvor de, efter Forbrydelsens Grad, findes utilstrækkelige, kan dertil føies Straffe=Arbeidets forholdsmæssige Skjerpelse. §. 74. Udøves Fornærmelser imod nogen af Stiftelsens Embedsmænd eller Betjente af Personer, som ere udgaaede af Straffeanstalten, skal det formodes, at slige Overfald er skeet for at hævne sig paa Betjentene, med Hensyn paa den af disse efter deres Stilling udøvede Myndighed, og den Skyldige skal, paa Grund deraf, ansees efter de under §§. 9 til 11, fastsatte Straffebud, med mindre hiin Formodning ved Sagens Omstændigheder, gjendrives. §. 15. Stiftelsens Embedsmænd og Betjente skulle, endog i de Tilfælde, der omhandles i 65, 9, 10, 11 og 14, ansees som aldeles lovfeste Vidner, forsaavidt ellers ingen særdeles Grund maatte tale imod deres edelige Forklarings Troværdighed. Hvor der blot er Spørgsmaal om de, i §. 4, benævnte Straffe, skal en saadan Betjents eenlige Vidnesbyrd være nok for at fælde den Paagjeldende, naar det tillige understøttes af Sagens Omstændigheder. Det paaligger iøvrigt saavel Betjentenes Foresatte som vedkommende Retspersoner nøie at vaage over, at Betjentene ikke misbruge den Tillid, der saaledes vises deres Vidnesbyrd. §. 16. Med særdeles Hensyn til at betrygge Stiftelsens Embedsmænd og Betjente imod de i 8 14 omhandlede Fornærmelser, ere de bemyndigede til at bære en Uniform, bestaaende af bruun Kjol med grøn Krave og Opslag med Distinction af Sølvtredser af forskjellig Brede, graae Beenklæder, og trekantet Hat. Givet paa Vort Slot Frederiksberg, den 31te Augusti 1813. Under Vor Kongelige Haand og Segl. Frederik R. Med ligesaa raske Skridt, som Specier og Varer for neppe 14 Dage siden stege i Prisen, synes de nu igjen at dale. Specterne, som aller de vare opdrevne til 140 Rdlr., sælges nu igjen til 100, og ere allerede blevne solgte til 98 Rdlr.