Berlingske Tidende, 1797-10-09
Da Underhandlingerne i Lille hidindtil bestandig havde staaet fra Engelands Side i Forbindelse med de kalserlige Underhandlinger i Udine, og Buonaparte havde under 13de September indsendt Depecher fra Passeriano ved Udine, som gjorde det Sandsynligt, at det wienske Hof vilde forkaste det forelagte Ultimatum, og at Krigen maatte begyndes ogsaa imod Keiseren, saa har Directoriet i Forgaars udstædt følgende Proclamation til de Franske, at de franske Armeer maatte være complette og færdige til at marchere den 6te October : Borgere, den 4de September har paalagt Talerne fra London, som residerte i Paris, Stiltienhed. Efter denne saa mærkværdige Dag, er den engelske Ambassadeur (Lord Malmesburg) da man alvorlig forlangte af ham, at han bestemt skulde erklære sig om sit Gesandtskabs fornemste Gienstande, reist tilbage til Engeland. Østerrige laver sig fra sin Side dirigere af Kabinettet i St. James, hvilket uophørlig paa Kiøbmandsviis underhandle om Europas Udstykkelse og Uroelighederne paa det faste Land. Keiseren selv modsiger sine Staters og sit Hiertets Ønske, modstaaer Freden, som hans Undersaattere høilig trænge til, og overlader sig indelukkende til Krigsforberedelser. Hans Rustninger giver ses tilkiende, hvad vi have at giøre for os selv. Dersom man vil misbruge den ædle Redelighed, at underskrive Artiklerne (eller Fredspræliminarierne) af Leoben, og dersom man kun vil Krig, medens man bestandig taler og Fred, saa maae den franske Nation, som kun taler og Krig, fordi den vil Fred, sætte sig i Stand til at forsvare sin Værdighed, og dens Armeers Tapperhed maae igien indtage deres Fordeele. – For Alting er det vigtigt, at overtyde Fienden om, at der i Frankrig, nu kun gives eet og et eneste Partie, kun ren Tænkemaade, kun een Jnteresse, nemlig det souveraine Folk, hvilket kiender sin Storhed, og vil vedligeholde sin Frihed. Det fuldbyrdende, Directorium spørger blot disse Bevæggrunde til Raads. Den constitutioneste Løv gjør det berettiget til at sørge for rene Berling. Statens Sikkerhed. Gjerne sætter det Eder Franskmænd, til Dommere over de Grunde, som have bevæget det til at bruge denne hellige Rettighed. - Eders Fiende, som ikke har kunnet imodstaae Eders Mod, har troet, at kunne overvinde Eder ved List. Dersom han oprigtig havde villet, hvad han syntes at søge, havde Freden været sluttet. Directoriet havdeilet, at standse de franske Armeers Lob og Fremtrængen. Det overlod sig ædelmodigen til det Haab, at man skulde nærme sig hinanden, hvilket man lod glimre for dets Øine, og nod i Jndbildningen det Middel, som det skulde have anvendt til at giøre Friheden elsket, og forskaffe Frankrig ligesaa megen Lykke i Freden, som det havde erhvervet sig Berømmelse i Krigen. - Men hvad vilde man, efterat man havde erholdet den hidtilværende Afbrydelse af Eders Seiervindingers Løb, man vilde vinde Tid, vilde skifte indvortes Tvedragt iblandt Eder, og benytte sig af sammes Virkninger, for at lade de Franske myrdes den ene af den anden, indtil man kom dertil, at kaste sig over sammes Ruiner, deele imellem sig Stykkerne af et saa ødelagt Rige, og stryge Frankrig ud af Nationernes Liste. Den republikanske Oprigtighed havde ikke kunne have Mistanke om denne Snare af Hoffernes Politik; men i have seet Borgere, om denne Plan troelig er bleven fulgt. Eders offentlige Betientere udgjorde for største Delen den Hielpearmee, som i Eders Fædrenelands Skiød, stred for Eders grummeste Fiender. De havde kaldt til hele Horder af hine barbariske Emigrantere, som ere begierlige efterat sønderrive Eders Fædreneland, og en Mængde af hine fanatiske Præster, som ere dygtige nok til, at udbrede opdralt det menneskedræbende Sværmeriets mordiske Jver, Nationaltribunerne gav blot Gienlyd af de østerrigske og engelske Deputertes Stemmer, som beløi Eders Forsvarere, insulterte Eders Generaler, og søgte at lemlæste Eders Regiering, og efterhaanden at bringe den til en fuldkommen Nullitæt, hvilket svarede saa godt til deres kongelige Jnstruxer og deres Commitenteres Ønske. Endelig er Sløret revet i Stykker, de Udenlandskes Tilhængere ere ikke mere Nationalønskets Organer; Republikens Styrerver befinder sig i republitanske Hænder, og det franske Folk har franske Repræsentantere. - Borgere, hvilket Partie maatte under disse Omstændigheder, Eders øverste Magistratspersoner tage, bestælede af det oprigtige Forlangende, at give Frankrig en det værdig, det vil sige, en varig Fred, som er passende med sammes Jnteresse og Forpligtelser - hvorledes maa de nu vise tilbage Prætensioner og undgaae det londonske Kabinets bedragelige Forestilling. ger, hvorledes har man maattet giøre Ende paa det wienske Kabinets afgiørende Langsomheder, og befrie Østerrige dring for Freden i Europa 2 - Der gives hertil blot et eneste selv fra den engelske Jndflydelse, som er den eneste sande Hin Middel. Naar Eders Fiender, i det de indfinde sig for at underhandle, holde sig i en fiendtlig Forfatning, saa nøder de res Exempel Eder til, at gribe til Vaaben igien, og siger gaaelig Følge for deres Lande af Vaabenstilstandens Bryder, Eder forud frie for alle de Ulykker, som skulle være en uundkan afskye, men dens Forskrækkelser falder tilbage paa dem se, - Ach, dersom Krigen er et Onde, som man ikke nor uden Nødvendighed Provindserne; dersom Ophavsmændene mod dem, som udgyde Blod, plyndre Stæder og ødelægge som har foranlediget den; dersom Menneskeheden oprører sig til en uretfærdig Krig ere ansvarlige for Menneskenes Død, brænder, for Handelen, som man forstyrrer, for Levnetsmidsom man dræber, for Hytternes Ødelæggelse, som man op lerne, som man ødelægger, dersom de, som uden Grund og Aarsag nære sig af Krigens Raserie, ere vilde Uhyrer, uværdige til Menneskenavnet, og ikke allene Fiender af de Lande, som de lade ødelægge, men endog af den hele Menneskeslægt; - saa skulde J, Franskmænd - J som i 6 Aar. have kæmpet for eders Uafhængenhed, J, som Troeløse have forsøgt at gjøre den bedrøvelige Foræring af en Borgerkrig, Vaabnene for at foreslaae Fredens Ord og anhøre dem - saa J, der som Seiervindere og Triumpherende havde nedlagt mæssige Forbandelser, som Naturen og Retfærdigheden ville skulde J ikke have at frygte for hine Forhandelser, hine ret lade komme over eders Fiender. J det J vende tilbage til den blodige Løbebane, fra hvilken J vare traadde tilbage, kunne J bevidne for den hele Verden eders Hensigters Reenhed og kalde Himmelen til Vidne om den Sags Retfærdighed, som uden at aflade, at ville Freden. Eders Regiering vedbliver, I ville forsvar. - Griber altsaa Borgere Vaabnene igien, at tilbyde den under Betingelser, som synes at være passende. Maaskee er den krigerske Stilling, som J igjen skulle tage tilstrækkelig til at bevæge Fienden til at antage disse Betingelser; men forkaster man dem, skulle J forsvare Republikens Ære og Love. – J Nationens Navn, og for at opfylde dens Ønsker, for at sittergiøre Eders Rettigheder og baandthæve Eders Berømmelse, kalder den fuldbyrdende, Magt alle Fædrenelandets Soldater tilbage til deres Faner hvilke have, af hvad Aarsag det end maatte være, begivet sig bort fra samme. Directoriet overdrager derfor sine Commissarier ved Departementerne, at bringe Forordningerne. af 4de Frimaire, og 4de Nivese i det 4de Aar, ufortøvet og uden Undtagelse i Udførelse, og indtil den ete October, at lade alle Militaire og i Reqvisition satte som nu befinde sig hiemme, stode igien til deres Faner. - Franskmænd, hen mod hiin Tid maae Eders Armeer være complette og færdig til at marchere, og Eders truende og frygtelige Stilling maa ufortøvet befale hiin ærerige Fred, som for 6 Maaneder siden. maatte have været Frugten af Eders Triumpher. Nærværende Proclamation skal opslaaes i alle Republikens Districter, og til dens hastige Udførelse skal ethvert Middel bruge. af Krigsministeren, hvorover han hver tredie Dag har at give Directoriet Efterretning. Reveillere Leveaux. Lagarde, Præsident. Generalsecretair.