Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-12-07
Aarhuus, d. 30 Novbr. Det Steinerske Skuespillerselskab spiller nu i Ringkjøbing og vinder meget bifald. Det giver baade danske og tydske Stykker. Skuespillerne Frank, Steffelmann, og Dahlberg roses meget. Om et Par Maaners Tid kunne vi - efter Forlydende - vente dette Selskab her til Aarhuus. Ogsaa Hr. Geisselbrecht agter sig engang i Vinter hertil med sit Marionettheater. - Dupuis giester for Tiden Aalborg med sine kostbare Fyrværkerier. - Da Lovens 1197, ikke tillader gale og afsindige Folk at løbe frit omkring baade til Ulykke for dem selv, der under en menneskelig og Llog Behandling, heel vel kan cureres, og til Forskrækkelse og Fare for andre, som deels kan overfaldes af dem, deels ikke kan taale at see deres Adfærd og Elendighed; og, da Lovene for Fattigvæsenet har paalagt Fattigcommissionerne, især da Præsterne, at vaage for de Syges og Elendiges Pleie og Cuur, som behøve det Offentliges Hielp, saa er det høiligen at undre over, hvorfor det gale Qvindemenneske, Anne &c., her af Almuen kaldet Gal ane, som staaer under Skorup og Tvilum Sogne commissions Forsørgelse med Pleie og Cuur, den meeste Tid af Aaret, uden Opsyn, frit skal løbe omkring her og andensteds. At faae hende helbredet, og derved gavne hende og Staten, der endnu i hende som et middelaldrende Menneske, kunde faae et arbeidsført Fruentimmer; hvilken 8de Daad, og skulde de Galnes Helbredelse være umuelig. - J Tilfælde af Tvivl herom, kan Fremsenderen forsikkre Vedkommende, at Afsindiges Cuur, under en menneske nig og forsigtig Omgangsmaade og passende Diæt kan faae det ønskeligste Udfald, hvorpaa strax kan vises et ved Haanden havende Exempel. Vær vis derpaa; kierlig Jver og god Lyst drager et stort Læs, udretter utrolige gavnlige Ting til Menneskehedens Bedste, naar kun rigtig Kundskab og utrættet Aarvaagenhed, er den Ædel handlendes trofaste Mentor. S. Th...(Aarhuus Av.)(Slutningen af Hr. Pastor Saabyes Efterretning om de Grønlandske Frierier; fra No. 95.) Frieren venter imidlertid sin Dom. Han kaldes, underrettes om sin Lykke, men tilligeom, hvor vanskelig hun var at overtale. Bryllupsdagen bestemmes, hvorom Pigen allerede veed Beskeed. Den kommer. Brudommen møder i Præstens Huus, pyntet, med sit følge. Bruden derimod tøver, maa undertiden hentes, og naar hun endelig kommer med sine Fruentimmer, da nedslagen, i sine Hverdagsklæder, og med upyntes Haar. Han træder med Anstændighed frem for Brudeskammelen; hende maa Præsten tage ved Haanden, og anvise sin Plads. Hun tager den rigtig nok, men vender sig dog saaledes fra Brudgommen, at Præsten maa ofte dreie hende lidet, for ved Spørgsmaalene af Alterbogen at faae hendes Haand lagt i hans. Denne Haandrækning og det Ja, de skal sige for alle Tilstædeværende, er dem det sværeste. De fleste Gange svare de kun med Øinene, og dette tages billigen for fuldt Ja Nu gaae de Viede til Brudommens Huus, han glad, hun, som det synes, urørt og kold. Lidet derefter sender Præsten dem en Skjeppe Gryn eller Erter og nogle Stokfisk, med Hilsen, at de dermed ville giøre sig noget tilgode med deres Venner. Snart komme Kiedlerne over Lamperne; Gjesterne kaldes, de snakke og nyde deres lidet Giestebud med Munterhed. Bruden lader sig undertiden overtale til at nyde Lidet med, men yderst sielden til at gaae i Brudeseng om Aftenen. Hun løber imidlertid aldrig bort, som de hedenske Brude, finder sig efter nogle Dage ret vel i at være Kone, og faaer sin forrige Snaksomhed og Munterhed tilbage. Naar hun tager alt dette i Agt som Pige, og Forældrene tillige have viist sig utilbøielige til at samtykke i Ægteskabet, saa har hver gjort Sit Hun har reddet sin Ære, og de ere ufortalte.