Københavns Adresseavis, 1783-10-24
J Anledning af den ublue Logn, som een eller flere infame Æreskiændere have udspredt om den i No. 139. af disse Blade ommeldte Michael Nielsen HegelundsSygdom, nemlig at det ingen Vandskræk var, men Spilfægterie og deslige, har jeg taget mig den Frihed, at anmode 5 af de Herrer Practici, der have seet og undersøgt Patientens Tilstand, at de vilde som Mænd af Ære erklære, hvad de havde holdt denne Sygdom for. Og have de da været saa artige og given deres Aften=Posten No. 84. skriftlige Attester, hvilke jeg in extens skal indrykke i det 3 Hefte af dette Aars nye Sundhedstidende, ligesom og enhver kan læse dem in Originali hos mig. Her kan det være nok at anføre Slutningen af enhvers Vidnesbyrd. Hr. Justitsraad og Professor Hennings siger: at han har troet hele Sagens Rigtighed, og at denne Sygdoms Korthed tydelig nok beviser, at samme ei har været af de sædvanlige. Hr. Professor Bang slutter saaledes: Efter min Dom er det aaben har at denne Sygdom var den rigtige Hydrophoble. (Vandskræk, hvis krampeagtige Tilfælde, hvori den egentligen bestaaer, vare svækkede ved den kraftige krampestillende Kraft af Moschus, som hos denne Patient blev brugt i Mængde, Skulde nogen have anden Meening og bilde sig selv eller andre ind, at det var noget digtet af Patienterne eller Lægerne, maa jeg reent ud sige at taabelig Ondskab mere end rigtige Grunde ere Aarsagen dertil. Hr. Windslow erklærer, at han har funden hos denne Patient alle Kiendetegn af en sand Hydrophoble, at han ingenlunde har tvivlet derpaa, eller nogen der har besøgt Patienten med ham. Hr. Professor Callisen tilstaaer, at Sygdommens hele Gang var al for tydelig, at man kunde drage dens Natur i Tvivl, nemlig at Patienten har været syg og er død af den sande Hydrophobie, hvilket han paa mit Forlangende med Fornøielse bevidner. Hr. Stadsphysikus Mangor tilstaaer og, at han ei har seet meget af Catientens Sygdom, men at han desuagtet gjerne vil troe, at det har været Hydrophobie. Endydermere har høiærværdige Hr. Prøvst Tybring paa Forlangende beviist mig den Godhed, at bevidne hvad han har seet hos denne Patient. I denne for mig saare vigtige Attest siger han Umuelig kan jeg eller nogen som saae denne Syge, holde hans Sygdom for Spilsægterie, uden man vil holde hans Død fordet samme, og hvad jeg saae hos ham, kom fuldkommen overeens med hvad jeg har hørt og læst, om ikke seet hos dem der i afvigte Sommer ere døde af galne Hundes Bid eller Slikken, undtagen at han ei havde de stærke Konvulsioner, som hine have havt hvilket vil maa tilskrives de brugte Medikamenters lykkelige Virkning. Foruden disse udførlige Attester skal jeg og bekiendtgiøre Navnene af de 2 Practici, 18 Candidati og Studiost Medicinæ, 23. Chirurgi, 5 Pharmacevtici og 14 andre Personer, som have seet Patienten, og naar det behøvedes eedeligen kunde bekræfte Omstændigheder nok, til at overvælde den eller dem med Skam og Skændsel, som have havt den Jernpande at udraabe noget for Spilsægterie, der er passeret under 67 Personers, for største Deelen kyndige og agtvaagivende Personers Øine. Dog denne ublue Løgn har nok taget sin Oprindelse i den Tid, ta det lod som den Syge mueligt kunde komme sig, og da man maatte søge i Tide at giøre Sagen mistænkt.