Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-07-22
Denne Præstese maae forekomme enhver, som første Gang besøger den, som den var et Under land. De store Jndskrifter som ere indhuggede i Granit; de mange Templer i alle Retninger; det maleriske Landskab, selv med sine Klipper af mangfoldige Skikkelser, og især et pragtfuldt Mansoleum (Begravelsessted, det meest kolossale som jeg nogen Tid har seet, og som gjemmer flere tusinde Præsters Beenrader; alle disse Ting virkmægtig paa Jndbildningkraften. Om Verdens Bygning. Af Bode. (Fortsat.) Vi beboe en Planet, som er en i sig selv mørk Kugle; men som bliver oplyst af Solens Skin og som tillige ved dens Straalers velgiørende Virkning erholder den fornødne Varme. Maanen er dens Ledsagerske, og i Forbindelse med den og de øvrige Kugler i vor Planetsystem, dreier den sig i en næsten kredsformig Bane omkring Solen; Jorden bruger 365 Dage og 6 Timer til at fuldende den Bane som den er anviist. (Det er dog forunderligt at tænke paa, at vi Mennesker dreies i 24 Timer rundt omkring, og det med en stor Hurtighed; og at vi i samme Tid fare afsted omkring Solen med en saadan forbausende Fart, at vi i et Døgn tilbagelægge en Stækning, af 354,240 Mile, og dog er intet vissere. Det varede ogsaa længe inden Menneskene vilde til at troe det; man kan sige, at Læren om Jordens Bevægelser er bleven dem paanødet af Fornuften, de holdt sig længe til den simple Sandselige Forestilling, at Jorden staaer stille, og at alle Himmellegemer dreie sig omkring den; uagtet den sunde Fornuft burde have paamindet dem om, at det ikke kunde være rimeligt, at Gud skulde have ladet Millioner af Verdener dreie sig omkring vor lille Planet.) Den Almægtige har anviist Solen det meest passende Sted i Planternes System; thi den ligger næsten i Midten af dem og dreier sig (saaledes som Astronomerne have udfundet af Observationen over den regelmæssige Fremrykning af dens Pletter) i 25 Dage, 14 Timer og 8 Minuter rundt omkring sin Axel, som staaer i en uforandret Stilling i en Vinkel af 82 1/2 mod Ekliptiken eller Jordens Bane. Solens Giennemsnit er over 112 Gange større end Jordens. J Henseende til sit legemlige Jndhold, er den over 1400,000 Gange større end Jorden. Der er over 12,700 Gange mere Plads paa Solens Overflade end paa Jordens, (dersom Solen var indvendig huul saa kunde Jorden sættes midt ind i dens Hulning, og Maanen beholde sin sædvanlige Plads til at dreie sig rundt omkring den, og der blev endda megen Plads tilovers. Solen er 765 Gange større end alle Planeter og Biplaneter tilsammen.)Man meente i forrige Tider at Solen var en virkelig Jld (en urimelig Jder, som synes paa nye at komme i Mode. Den maae erklæres for urimelig af følgende to Grunde. 1. At det er utroeligt, at der skulde existere et Natur legeme, sær et saa uhyre stort, som altid skulde befinde sig i en saa rædsom chavrisk Tilstand, som den maatte være, naar Solen skulde staae i en uophørlig Brand. 2. For det andet, fordi det strider ganske mod Analogien af hele Naturens Jndretning; thi denne lærer os overalt, at de Væsner Gud har frembragt, ere deels til for deres egen Skyld, og deels for andre Væsners Skyld; hvad vilde nu være urimeligere at antage end at et saa uhyre Legemer som Solen skulde være allene til for de underordnede Planeters Skyld, og ikke have nogen særskilt Bestemmelse? det vilde være noget ganske utroeligt. Guddommen betiener sig overalt af smaae Midler for at bevirke store Ting; men ikke store Midler for at bevirke smaae Ting. Et Legeme hvis Overflade er langt større end alle Planternes, kan det tænkes at være allene bestemt til at giøre dem beboelige?) Man vil deraf bevise at Solen er en Jldkugle, hvis Jldmaterie udstrømme til os og alle øvrige Planeter, fordi Solens Varme er følelig, og fordi naar man samler Solstraalerne i et Brændespeil, saa kunne de antænde faste Legemer. (Men Solstraalerne gaae kun igiennem Glasset og opvarme dette svagt, hvilket ikke er Tilfældet med den almindelige Jld, under mangehaande Forhold varme Solstraalerne lidet eller intet; f.Ex. naar Solen gaaer ned og paa høie Bierge Det er langt meere sandsynligt at Solstraalerne i forskiellig Grad og efter den Maade, paa hvilken de virke paa Legemerne, opvække det Varmestof som ligger skiult i disse selv.) Solens Jld maatte da ikke behøve nogen Næring som anden Jld, og ikke svækkes uagtet de uophørlig udstrømmer af deres Legemer. (For at bøde herpaa har den Baierske Astronom Hr. Gruithuisen, som kan ste og vide saameget, som ingen andre Mennesker kunne, udfundet en fortræffelig Udvei; han vil nemlig have udregnet ved sine Observationer, at der i hvert Sekund styrte sig 4892 Billioner Stierneskud eller Meteormasser ind i Solen, (see hans Analeten, V. Hefte No. 35. Det kan nu den troe som lyster.)