Viborger Samler, 1779-05-24
Fra den Tiid ere Tildragelserne med disse Børn heel ulige, og maa hver for sig anføres. Tunghed og Mangel paa Munterhed, uden, efter en nye den paafølgende 16 Martii indgiven Renseelse, nogle Timer og Aftenen samme Dag, fulgte Sønnen, og d. 17 Martii begyndte en stærk Feber, der formeeredes d. 18de, og den Dags Aften kunde man see Udbrud af Kopper og Tegn til mange. Her var nu Beviis, at det var de naturlige Kopper, og at Frygten for, at han, førend Jnoculationen skeede, var allerede befængt, var grundet; thi Giften af Jnoculationen kunde ordentligviis ei saa snart yttre sig, og ikke heller efter erfarne Lægers Vidnesbyrd, enten yttre saa stærke Virkninger eller frembringe saa mange Kopper, da de her indfandt sig efterhaanden i tusinde Tal. Feberen, der var geleidet med meget heftig Lænde=Pine de to første Dage i sær, og undertiden medførte Phantaseren, ligesom Udbrudet ville skee til, var heftigst i 5 Dage, men varede, nemlig ved vexelviis Ankomst, indtil hen til 9de Døgn, da de sidste Kopper fremkomme. Kopperne rettede sig efter den sædvanlige Orden, formeeredes overmaade, og efterlode fast intet Sted uantastet, men vare dog enkelte Hos enkelte og ikke sammenløbende, uden hvor det ved Moedning nogle Steder kunde skee. Tilfældenne ved denne elendige Sygdom indfandt sig i stræng og frygtelig Grad nok, dog vendtes alting efterhaanden til det Beste. De farligste og vanskeligste Steder bleve frie: Øinene maatte naturligviis lukkes, da begge Laagene vare fulde, og sviede, men i dem selv var ingen. J Halsen fornammes i nogle Dage Smerte, og Besværlighed, der i meget mindre Grad holdt ved det meeste af Sygdommen, men Halsen selv var reen, endskiønt der var en Deel paa Tunge=Enden. Naturlig Aabning vedligeholdtes, som man i sær tilskriver den af Citroner brugte Syrlighed, der vel og har holdt Halsen selv frie. Den sidste Feber, som indfinder sig, naar Kopperne moednes, kom og i rette Tiid, men kunde ikke kaldes heftig: Fra den 28de om Eftermiddagen mærkedes en kiendelig Forandring. Man begyndte vel paa at ville opklippe Kopperne, ligesom de moednedes, men maatte dermed holde inde, fordi baade Dagens og andet Lys saa stærk skar i Øinene, og var saa ufordrageligt, at man ei kunde foretage denne Forretning. Der var og ved Moedningen liden Materie i Kopperne, og efter nogle Dages Forløb fast intet uden en tyk Hud. Derefter gik alting som sædvanlig, og der blev begyndt med Renselsen. Det tegner til, at der ei skulle blive Ar, og Sygdommen synes vel overstanden. Der bleve paa Pode=Stederne, i de gjorte Aabninger, ingen Kopper, men disse smaa Aabninger bleve efterhaanden aldeles ukiendelige. Omkring Jndpodnings=Stederne kom Kopper ligesom paa de andre Steder, og i selvsamme Tider, og vare der ikke talrigere end andensteds. Med Hos Med Datteren gik det derimod til paa en langt anden, skiønt i nogle Poster, i Hensigt paa Jnoculationen, usædvanlig Maade. Fra den 13de indtil 21de Martii var hun, naar Laxations=Tiden d. 16de undtages, fuldkommen ligesaa munter som ellers: Hr. Drebing og Forældrene begyndte at tænke, at Jnoculationen maatte have været uvirksom, skiønt Koppe Giften forsikredes at være ganske frisk, men just da 9de Dagen efter Jnoculationen begyndte, kom Smerten under det Armhul, hvor Haanden, var bleven inoculeret, (under det Armhul, hvor Over=Armen var inoculeret, mærkedes ikke nogen Smerte, hverken da eller siden) og en tung Dosighed anmeldte Feberen, der den 21de til 23de i sær var meget kiendelig og følelig, men som dog ingenlunde kunde sættes i nogen Liigning med Broderens. D. 23de blev der stor Rødhed og Hævelse omkring Jnoculations=Stedet imellem Fingrene, og Blegnen dannedes. Paa Armen viiste det sig paa samme Maade, men i meget ringere Grad. Der lod sig fra bemeldte 23 baade i Ansigtet og fleere Steder ei aleene de sædvanlige Rødheder, men og, skiønt sær liden, Hævelse paa en Deel af disse røde Plætter tilsyne: Man ventede, at det skulle have blevet Kopper, men det blev et til meere, naar Barnet blev vel varm, (hun blev endog holdt meere i Sengen, end behøvedes, paa det Kulden, siden der i den heele Tiid næsten slet ingen Stue=Varme havdes, ei skulle mistænkes at hindre Udbrudet) kunde man see de røde Pletter, men de forsvandt igjen efterhaanden. Man skulle ikke troe, at det kunde have været Virkninger af Forkiølelse, da disse Pletter maatte ei have viist sig paa saadan Maade, thi foruden, at der var nogle nogle paa hver Kind, sad ogsaa nogle enkelte paa det Laar og Been, hvor Over=Armen var bleven inoculeret, og Koppen var meget mindre og svagere end paa Haanden. Vi faldt alle i megen Forundring, og vidste ikke, hvad vi skulle tænke. Moderen har randsager Barnet saa nøie, som hun har kundet, men ikke een eneste fuldkommen Koppe er nogensteds bleven seet uden Jnoculations=Kopperne. Den paa Haanden, som meldt er, bredede sig meget ud, saa den indtog en Plads, hvorpaa 4 a 5 naturlige Kopper ellers kunde sidde, og virkede megen Smerte: Paa Armen var vel Bulnelse og videre, men alting meget ringere. J den Tiid, som Suppurations=Feberen ellers skulle indfinde sig, forekom hun os at være af mindre Munterhed og Kræfter, som og i den Tiid, Kopperne kunde vare. Det er vist, (thi man kan lettelig tage feil) at Appetiten ikke var saa i al den Tiid, som den siden har været. For øvrigt blev hun i alle Maader behandlet, som tilbørlig var, efter Reglerne. Hun omgikkes den heele Tiid med Broderen, undtagen i 3 a 4 Dage, da Spendingen, og Fælheden i Ansigtet var paa det stærkeste, da hun havde en Skrek for at see ham: for Resten stod i den Tiid Døren imellem de tvende Værelser, hvor hver for sig var, bestandig aaben. Moderen og de, som ellers var hos Børnene, omgikkes i Fleng saa det ene og saa det andet: og naar man frareg, ner benævnte Tidsrum, da Datteren var ligesom bange for Broderen, har hun siden, endog i den Tiid, da Kopperne allermeest smitte andre, været om og ved ham bestandig.