Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-12-05
Det er dette Privilegium, der vist ikke mindre end de andre Stænders Privilegier, er begrundet i og garantere ved Lovgivningen, som Kjøbstadborgerne skatte høit, ford det ei alene saa aldeles passer til, men meget mere er absolut nødvendigt for deres Forholde, og Jngen kan derfor med Ret og billighed fordre, at de skulle give slip derpaa, naar der ved et saadant Offer ikke maatte kunne erholdes andre for Land og Rige høist væsentlige Goder. Dette skjønnes nu ikke at være Tilfældet med den i Forslag bragte saakaldte almindelige Værnepligt; thi, foruden at Armeen, selv efter dens nærværende forbedrede Organisatton, efter alle Kyndiges Dom, langt fra er tilstrækkelig til Landets Forsvar, eller til at afvende saadanne pludselige Overfald, som Landet ifølge sin Beskaffenhed maa antages at være især udsat for, saa har man heller ikke engang Brug for alt det vaabendygtige unge Mandskab, der efter de nugjældende Regler aarlig kan udskrives, endsige for den Forøgelse, Udskrivningen ved nye Recrutteringlov vilde erholde fra Kjøbstæderne, saa at Rigsforsvaret ikke forøges eller styrkes derved. At Kjøbstadborgerne derfor uden mindste Vederlag eller Erstatning skulde bringe det saaledes i Forslag bragte Offer, uden anden Nytte, end at kunne see blot formaliter, eller ligesom for et Syns Skyld, ophævet en Ulighed, som, just fordi den ved Jndqvarteringsskatten, Consumtionen, Tjenesten ved Borgervæbningen og til Orlogs m.v., noksom og forlængst er udjevnet, meere er tilsyneladende end virkelig, og navnlig uden at kunne derved opnaae saa stort et Gode, som det der ved en almindelig Folkevæbning, der var istand til at betrygge Statens Selvstændighed, vilde vindes – det vil en oplyst og retfærdig Regjering saameget mindre kunne fordre, som Kjøbstadborgernes i Lovene hjemlede Frihed for Udskrivning til den staaende Hær er ligesaa uforkrænkelig, som de andre Stænders ogsaa ved Landslovene hjemlede Forrettigheder. Og kan Kongens Retfærdighed ikke tilstede, at der, til Fordeel for saadanne til Land og Rige høist vigtige Forbedringer i vore Landboforholde, som til Ex. Foranstaltninger, der sigte: enten til Selveiendoms eller Arvefæsteeiendoms større Udbredelse, eller til Egaliseringen, af det frie og ufrie Hartkorn, eller til Ophævelse af den Lehnsbesidderne tilstaaede Skattefrihed for en betydelig Deel Bøndergods - gjøres taalelige Jndgreb eller Jndskrænkninger i Eiendomsretten, fordi denne af Alle maa erkjendes for at være Grundvolden for al borgerlig Lykke og Velvære, saa vil Regjeringen heller ikke, uden at der for Fædrelandet opnaaes andre og større Fordele, end de, den i Forslag bragte nye Recrutteringslov vilde yde Landet, retfærdigen kunne eller ville, at de i Forhold til Landboerne mindre begunstigede Kjøbstadborgere skulde opgive et Gode, som det Fritagelsen for Udskrivning til den staaende Hær er for dem i deres udelukkende paa den Handels-, Fabriks- og Haandværksdrift, der endnu er levnet dem, baserede Forholde, medens Landets bondefødte Sønner, som almindelig erkjendt, ikke alene Jntet tabe ved Udførelsen af deres Værnepligt, men meget meere vinde i Pli og Dannelse, da de, efter fra Tjenesten at være vendt tilbage til de Sysler, som de fra Barndommen af ere oplærte i, paa ny udføre disse med endnu større Orden, Conduite og Accuratesse end tidligere, just fordi selve Tjenesten for dem er og stedse har været et stort Dannelsesmiddel. Saaledes derimod ikke med det til Kjøbstadborgerne hørende unge Mandskab. Efter Confirmationen i det 15de og 16de Aar komme de i Almindelighed i Lære, som det hedder, hos Kjøbmænd, Fabrikantere og Haandværkere. Læretiden er i Reglen fra 5 til 7 Aar, saa at de faae udlært omtrent paa den Tid, de ville staae for Udskrivning. Denne Læretid er langt fra tilstrækkelig til at give Manden fornøden Dygtighed til selvstændig Bedrift, saa at det først og fornemmelig er i den modnere Alder, efterat i Læreaarene et godt Grundlag er lagt, at den tilstundende Haandværker, Kjøbmand eller Fabrikant skal søge sin egentlige Uddannelse ved Reiser og i andre Maader. Men da er det, at Værnepligten maa blive disse unge Mennesker en utaalelig Byrde. Vel kunne de, der endnu staae i Lære, efter Udkastet erholde Udsættelse et Par Aars Tid, men naar de, efter at have udlært, ikke have Evne til at reise i Udlandet, saa er denne Udsættelse, der forresten langt fra er tilstrækkelig for deres Behov, ikke engang at faae uden Caution, og de, hvis Forhold maatte tillade dem i Udlandet at søge deres Uddannelse, ere, naar de vende tilbage, pligtige til med det 24de Aar at lade sig fremstille til Udskrivning, saafremt de ikke kunne afsee den ved Reisens Tiltrædelse afgivne Stillingssum. Ogsaa ere de Fordele, man har lovet sig af at unge Mennesker af den meere dannede Classe ved at indtræde i Linien og saaledes blande sig med dem af Bondestanden, skulde indbringe en bedre eller høiere Aand i Armeen, temmelig illusoriske; thi de, der, vel at mærke, efter det i Udkastet etablerede uheldige Stillingssystem – hvorved den dog aabenbar indføres en imellem Riig og Fattig langt mere betænkelig virkelig Ulighed, end den blot tilsyneladende, Udkastet gaaer ud paa at hæve – de, sige vi, der efter Lovndkastet udelukkende ville blive udtagne til Tjeneste ved Armeen, ere de fattige, ubemidlede Bønders, Borgeres og Embedsmænds Sønner, hos hvem man formedelst de ringere Kaar, hvorunder de ere opvoxede, i Regelen ikke kan vente den paa de Øvrige influerende Dannelse, man forudsætter, og de Faa, med hvilke dette maatte være Tilfældet, vilde ingen Virkning i sædelig eller intellectuel Henseende kunne udøve paa det forholdsviis større Fleertal af de meere Raae og Uddannede, saa at det snarere er at befrygte, at disse ville virke fordærveligt paa hine; ei at tale om, at det ikke vilde blive i Armeens velforstaaede Jnteresse, blot at sikkre sig de Ubemidledes Sønner, hvilke, foruden andre Ulemper, som den paapegede nye Ulighed, have mindre at stride, staae eller falde for, end de meere bemidledes. Vi haabe, at det her ovenfor Udviklede vil være tilstrækkeligt til at overtyde den høitagtede Stænderforsamling om, hvor klart det er og af fast Alle erkjendes, at det vil være en forholdsviis større Byrde for Kjøbstad manden fremfor Landboeren at tilbringe flere Aar ved fast Garnisonstjeneste, at Kjøbstædernes værnedygtige Mandskab i høi Grad vil komme til at lide ved saaledes at rives ud af deres hjemlige Sysler, og at Garnisonstjenesten vil gribe forstyrrende ind i deres hele ved Kaar, Forhold og Omstændigheder nødvendig betingede Livstilling, der udsættes for aldeles at gaae tilgrunde. Saafremt man derfor ikke kan opnaae enten en almindelig Folkevæbning og derved et aldeles tilstrækkeligt betryggende Rigsværn, fri for Stillinger, og andre Undtagelser, eller idetmindste, at Garnisonstjenesten for Kjøbstadborgeren kan udføres ved vel organiserede Borgercorps i de respective Kjøbstæder selv, saaledes, som det af Hs. Majestæt Kongen i det Stænderne første Gang forelagte Udkast var Kjøbstæderne tilsagt, da ville vi ved dette Andragende have bevaret os imod at have opgivet Kjøbstadborgernes ved Lovene, ikke mindre end de andre Stænders Forrettigheder, garanterede Fritagelse for Udskrivning til den staaende Hær – nu den eneste Post af de gamle Privilegier, som Kjøbstæderne have bevaret, medens de taalmodigt maae see paa, hvorledes baade Handels-, Fabrik= og Haandværksdrift mere og mere, og med Regjeringens Tilladelse, flyttes fra Kjøbstæderne ud paa Landet.