Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-03-18
Efter at ved en guddommelig Beskikkelse, vi ere blevne, uden nogen Fortjeneste fra vor Side, ophøiede til det ypperste Præsteembede, have J været Vidne til vore Ønsker for alle Folkefærds Fred og den catholske Kirkes Fred, have J været Vidne til vore Omsorger for det franske Folks aandelige Fred, og til vor faderlige Eftergivenheder; I have været Vidne til vor Gunst i Henseende til den gallicanske Kirke, og Eders Undersaatter; J have været Vidne, at vi have lempet os i alle Omstændigheder, saa vidt som vort Embeds Magt kunde strække sig, i Bevillingerne og Concordaterne med det franske Keiserdom og Kongeriget Jtalien. Endelig have J været Vidne til de overvættes Opopfrelser, vi have gjort og baaret forden franske og italienske Nations Velgaaende og Ro, til Forfang for vort Folk, skjøndt allerede bragt til Mangel og Vanmagt ved de Afvexlinger, det havde gjennemgaaet. Midlertid uagtet saamange udmærkede Gunst, beviisninger, har J ikke ophørt at sønderrive vort Hjerte, at bringe os under forfængelige Paaskud den dybeste Bedrøvelses Stand, og at sætte vore elligede Pligter og vor Samvittighed paa Prøve. i Gjengield for det geistlige Concordat, har J. ikke givet os andet tilbage, end Nedbrydelsen af det samme Concordat ved de særskilte, saakaldte organiske Love. J have gjort os forsætlig udstuderede Forslag, der vare uforenelige med den evangeliske Moral, med den almene Kirkes Grundsætninger. Til Gjengield for Freden og for vore Gunstbeviisninger, har den hellige Stoels Landemærke alt længe maattet bære den uhyre Tynge af Eders Tropper, og Eders befalingsmænds ærgjerrige Hensigter, saa at de fra 180 indtil nu have fortæret henimod 5 Mill. romerske Dalere, uden at erholde det høitidelige Løfte om Gjenbetalingen fra Kongeriget Jtalien. Til Giengield for disse Op ofringer, have J frarevet os Hertugdømmet Benevent og Portecorvo, alt under Løfte til den hellige Stoel om de ædelmodigste Belønninger. for at gjøre Tingen fuldkommen, har J til vor Sanction forelagt nogle Artikler, stridende mod Folkeretten, mod den catholske Kirkes Eenhed og Canones, og mod de i de fremmede Kongeriger omspredte Catholikers Velvære, omstyrtende vor Uafhængighed, og den geistlige Frihed; til Fuldkommelse og Giengield, har i fiendligen oversvømmet vore Eiendomme, der ved Gavmildhed, og Gudsfrygt af Monarker, især franske, ere givne til den hellige apostoliske Stoel, og helligede til St. Peders Efterfølgeres Uafhængighed og Frihed, og stadfæstede i mere end ti Secler indtil nu af alle catholske Fyrster, paa det at han kunne blive midt iblandt de førstefødde Børn i en fuldkommen: Frihed og Uafhængighed. Endelig har J fiendtlig bemestret Eder Hovedstaden selv, og gjort Krigsfolket oprørsk, J har besat Posterne og Trykkerierne; J have af vort Skjød, bortrevet de fortroeligste Raadgivere til Kirkens aandelige Anliggenders Bestyrelse Statsministrene, og J. have sat os selv Fange i vor apostoliske Residents, medens J tyngede med Krigsmagt paa vort Folk. Vi appellere om Bedømmelse af denne Handlemaade fra Eders Side, til alle Nationers Ret; vi appellere til Eder selv, som til en viet og berdiget Søn, at oprette den catholske Kirkes Tab, og opretholde dens Rettigheder, vi appellere endelig til den Allerhøiestes Retfærdighed. J misbruger Magten, trædende alle hellige Pligter under Fødder, og i Særdeleshed Kirken til Fornærmelse, J vil saaledes: tvinge os til, at vi i vort Hjertes Ydmyghed gjø Brug af den Magt, den almægtige Gud har givet os ihænde, hvis J fremdeles giver os ydermeere Grund til at bekjendtgjøre Verden vor Sags Retfærdighed, thi de Ulykker, som deraf kunne flyde. ville falde paa Eders Ansvarlighed. Contrasigneret i Ambassadens Secretairiat, den 27de Marts 1808. Mit Jdeal. (Oversat af det Jtalienske.) Hvis Billede er Du, som altid mig omsvæver, Selv her i dette Nu Som smilende min Siel til Himlens Boner hæver, Siig hvem er Duk Bag bunkte Trylleslør Du altid til mig smile, Naar jeg forladt Af Kummer uden Søvn paa bløde Leie hvileDen mørke Nat, Et himmelsk Klædebon den tydske Barn tilstører, Som Sneen hvidt; Et ømt uskyldigt Smiil kun sagte Læben rører, Saa ømt, saa blidt Selvet af hendes Blik meest kjelen Vellyst skaber J koldest Bryst, Og Ondskabs hvasse Braad sin Æddertunge taber, Og smiller Trøst Naar ofte miskjendt Daad med Graad mit Øie væder Tit Ædles Løn. Du sagte hvisker mig, at Dyden hist er grædet Dens Lod er skjøn, Et forigt Die Hjertets Uskyld malet, Og straaler Fryd, Det til min svage Siel med Almagtsstyrke taler: Vær god og nyd Ja for dit blide Aasyn, Hellige forsvinder Al Jordens Pragt, Med ømme Rosenkjeder evig Du mig binder Med Tryllemagt. Som Morgenrøden blid Du sagtelig nedsvæver Flyer mig forbi; I fjerne skjønne Dal, og hvor sig Fieldet hæver, Du fulgte mig. Er Du en Genius som venlig mig ledsager Paa Livets Vei. Saa led mig stedse huld i Fremtids mørke Dage Forlad mig ei Tryk mig da ømt, naar Døden Leen svinger, Til skjønne Barm; Og føer til Himlen mig paa Ætherens lette Vinger, Fra Verdens Larm.