Viborger Samler, 1781-01-01
En Soldat var engang med adskillige Kiøbmands Folk og Passagerer paa Havet, hvor man uddeelede til enhver sin Mund=Portion saa liden, som man pleter at giøre i Begyndelsen af en Reise, at manikke skal fattes herefter. Denne Soldat havde hiertelig Lyst til engang at spise sig ret mæt. Just opkom en saa heftig Storm, at Styrmanden forlod Roeret og sagde enhver, at man maatte tage sin Tilflugt til Bønnen, de kunde uden et øiensynlig Mirakel ikke bierge Livet. Enhver begyndte da at forrette sin Bøn, og den, som havde Opsigt over Provianten, gik hen med de andre at bede. Da Soldaten saae dette, gik han ind i Spiiskammeret, som stod aaben, fik fat paa en Fleskeskinke, som just var kaagt, og levede efter al hans Hiertes Begiering. Af en Hendelse kom Skipperen ind- og saae ham i denne Forfatning. Du ulyksalige Kompan! sagde han, hvor kommer det sig, da Du seer seer os i den yderste Døds Fare, at Du i Steden for at bede til Gud, gaaer hen og fylder Din Bug, Min Herre, sagde han, jeg seer vel forud, at jeg i Dag maa drikke meere, end jeg har drukket min heele Livstid, og jeg frygter, at det ville ikke gaae godt at drikke saa meget uden at spise, og derfor spiseer jeg ogsaa med Fliid salt Mad, at naar jeg bliver tørstig, jeg da kan drikke med desto større Appetit. Der er vel neppe nogen, som ikke skulle have hørt om hiin fortreffelige og berømte Maler Raphael af Urbino, hvis Jhukommelse fornemmelig i Rom erforæviget. Denne sad engang i Sælskab med tvende Cardinaler, som vare hans fortroelige Venner; disse, som ville gjerne stikke paa ham, lastede adskillige Feiler paa et Skilderie, han havde gjort, hvor han havde forestillet St. Petrus og Paulus, fornemmelig, at han havde malet dem med alt for røde Ansigter. Raphael svarede i Øieblikket: Mine Herrer, Undrer Eder ikke derover; thi jeg har malet dem saadanne, som de ere i Himmelen, og denne Rodhed, som J see i deres Ansigter, kommer kun af den Skam, at de maa see, at Kirken regiæres af saadanne Folk, som J ere. Grav. De Gravskrift Oste gradum, qvi trase, & fapientiam mortalibus maxime necessariam Inter mortuorum qvære loculos. Sapientiam, Qva vivimus ut morituri, morimur ut victuri Hand deerit ermplar, qvod seqvare, longe dignissimumEn Exurias, Vi Adelst, & S.M. VENABIII, Et, qvod ommes exsuperat titulos, Viri side, pietate, vitæve fanctimonia conspicuDri CIIIANI MEII RoTTBöll, S. Sta Theol. Doctoris & Professoris, Exiscopi Diæres. ViburgQvi :In prædio Salandico Hørbyegaard in lucem hans editus et Anno vertentis seculi supra vigesimum nono, Duro usus infantia adolescentiæqve initio Nam Parrem, Cuntsranvis Michartiora Rorrsörtpostumus haud vidt Matrem, Carnaanaar Mancaarraa Fanspræmatura amisit morte. Post datam Musis Roschildensthuus operam Inter cives Academicos receptus eft MDCCIV, Collega Schole Neob, Coll. Medic. Alumnus, in Commun. Reg. Decanus, Cum egregia petatis & eruditionis dedisset documents, Ad altiora tantoqve ingeno digniora Ecclesig munera erectusestIn Acad. Sorana Prof. Theol., ad Eccles. SoranamPastor primarius, Nomarchia Alstedensts Præpositus constitutus MDCC. T. Ad ædem Divæ Virginis Arhusiensem Pastor primarius, & Nomarchiæ Ningensis Præpositus MDCCLA. Ad ædem ejusdem urbis Cathedralem Pastor prinariua, Diæceseos, Nomarchiæqve Hassensis Præpositus MDCC. R. Ad Templum S. Stæ Trinitati dicatum, qvod Hasniæ est Pastor primarius vocatus MOCCIV Summis in Theologia honoribus ornatus MDCCIVII Diæreseos Viburgensis Episcopus MDCC. R. Qvær munera tam pie sucepit, tom fandte obi, Ui desideratus semper abierit, exoptatus renerit, Cunctis ille honis stebilis occidtsexto Jda Dec. MDCC. Nuli slebilior qvam Conjugi dignissimMatrone Illustrissime & generosissimeClis IIAN. HDEVIG BRI. Qvacum felicissimum contraxit matrimonium MDCC. Susceptisqve er Fa Liberis, duobus filis, fiingre Omnihuus paternam Jndolem spirantibus. Paternæqve virtutis hæredibus : Qvihus non solum, sed Ecclese, Patrie, DiæcestOmnibusque, qvi hiis bene cupium Sanctan. Sanctom & immortalem ful memoriam Tristissimumqve sui desidessumReliqvit.