Viborger Samler, 1784-03-01
DEN. VIBORGER. SAM. m. No. 9. TOLVTE AARGANG. Mandagen den 1 Martii 1784. (Slutning af No. 8. Hyset er det bevægeligste, bøieligste og virksomste physiske Væsen, os er bekiendt. Med en næsten ubestemmelig Hastighed farer det fra Solen paa Planeterne og fra Planterne tilbage i Solen. Det preller med en umerkelig sagte dog saa virksom Magt paa Legemernes Flade, at det preller tilbage i samme Øieblik derfra i en lige Vinkel, indtil det finder det opslugende Gienstand. Lyset. Lyset er et meget reent Væsen, det blander sig ikke og besmittes ikke, det hverken plettes eller for tykkes ved at falde paa eller igjennem et ureent Legeme. Et physisk Væsen, kun beslægtet med sig selv, kan virke paa alle Legemer og lide af alle, men ikke blandes med noget. Det er uopløseligt, nødeleggelig, uforvisnelig, i sig selv virksom, levende, undsigelig lidende og virksom: ved sig selv og ved sin egen Hastighed beqvem til igjen i et Øieblik at udslette den største Lidelse; ved 1000 gientagne Virksomheder og Lidelser ikke svækkelig, aldrig slap, aldrig seen; det uforklarligste, underligste, skiønneste Væsen, man kan tænke; tildeels det betydeligste Udtryk af den ubegribelige Guddom selv, om dens Begreb - det allerubegribeligste - er rigtig, at det er heelt overalt, og heelt i ethvert Punkt, nærværende. J et Gran Hierne (som synes ulige, tættere og udanneligere til en riigholdig Undfangelighed end det reene Lysets Materie hos et Menneske af stærk Hukommelse kan og maae i det ringeste 205400 særskildte bestemte Jndtryk af Sandselige billeder have ordentlig Sted; Jndtrykke af meget tilsammensatte billeder, hvis Bestanddeele, naar de lade sig i gien forestille for Hukommelsen, maae ligeledes igien være tegnede besynderlig i Hoved=Jndtrykket af ethvert heelt billede. Haller Elem. Phys. Tom. V. Pag. 548. Optiken bliver fuldkomnere, om man kan giøre Glassets Materie beqvemmere til en liigformig Giennem Giennemgang af Lys=Straaler, om Figuren deraf er parabolisk eller hyperbolisk, om Polituren bliver bedre. Det meest poleerte Glas, om det endog var saa fast og poleerbar som Diamanten, maa nødvendig endnu have sine Høider og Fordybninger, og Ujevnheder, som, om de end ikke vare at see med det skarpeste Forstørrelses Glas, dog i mathematisk Forstand vare nendelige Høider og Dybder, som altsaa ville giøre en uendelig, skiønt for os umerkelig, Urigtighed i Lysstraalernes Brækning, og som for Philosophen er af største Vigtighed. Gud allene kan bilde vores tilkommende forklarede Legems Øie saaledes, at dets heele synbare Overflade er af en i den strængeste mathematiske Forstand, parabolisk, hyperbolisk eller en til Synet endnu meere passende Section; at alle atomiske Punkte, som tilsammen udgjøre dets Overflade, ligge saa lige paa hinanden, falde saa eens fra den høieste Punkt, at denne Overslade var et i alle Hensigter nøie Astrykaf en mathematisk Form. Og desuden kan han giøre de indvendige Vedsker af et udvendig saa nøie bildet Øie, saa reene, saa lige artet, for Lyset saa giennemgaaelig og eftergivende for alle endog dets fiineste Forandringer, at et saa dannet Øie paa eengang kan see i det ringeste det halve af det halve Universum tydelig, det er, om Verden gaaer frem uden Ende, et nendelig Perspektiv af det halve Verdens System, i det ringeste dets Overflade. Vort Øie er allerede saa bygt, at det har en Kraft at giennemsee den uendelige Skabning. Vi see Solen, som i det ringeste er 19,000 Millioner Mile borte; Solen er blandt Firstiernerne vores Jord nærmest; den nærmeste efter den er efter den ringeste Regning saa langt borte, at en immer lige fortgaaende Kanon=Kugle i det ringeste havde 104000 Millioner Aar for at naae den. Dog see vi den, det er i det ringeste 80,000 Billioner, og 800,000 Millioner Mile. Den dybeste Stierne, som vi med blotte Øine see i en klar Nat, er i det ringeste et par Gange saa dybt bag Syrius, som Syrius over Jorden. Vi see altsaa allerede meere end 160,000 Billioner g 700,000 Millioner Mile bort. Naar Stiernerne, i Melke=Veien regnes at staae 20 Gange længere borte end Syrius, saa see vi allerede i det ringeste, 1,600, 16,0000,0000,008,000 Mile bort, tydelig, ja end- og dybere. Vi kan intet Formaal see, fra hvilket ikke Lysstraaler tilbageslaaes, og kastes paa vor Øiesteen. fra alle endog de mindste Punkter paa Overfladen i og for sig selv, om ikke alle paa en for Øiet adskillelig Maade. F. Ex. jeg deeler en Qvadrat Tome i 100 lige mindre Qvadrater, een hvid, en anden rød, som paa et Dambret. J en vis Fravidde ere disse ikke meere adskillelige fra hinanden. Tager jeg en maadelig Kikkert, skiller jeg tydelig Qvadraterne fra hinanden, da dog der er ingen Forandring skeet hverken i Straalerne eller Standpunkten, fordi Objectiv=Glasset er kommet i Øiets Sted, sætter jeg en Telescop af 4 til 5 Fod i samme Standpunkt kan jeg i samme Qvadrat ikke allene kjende enhver mindre, men endog den mindste Plet i hver, enhver enhver Uregelrethed, enhver neppe endog nær ved fordet blotte Øiesyn har Forhøining og Fordybning. At endog den mindste Punkt af en Flade sender en besynderlig Straale i Øiet kan og deraf bevises, at om een Punkt af en Flade, som jeg heel overseer, ikke kaster Straale i mit Øie; saa maa enhver Punkt, som er denne liig, være umærkelig eller straaleles. Nu ere alle Punkte af enhver synlig Flade i Størrelse lige, følgelig maatte alle være umærkelige, følgelig den heele Flade tillige være synlig og usynlig, som er urimelig. Den mindste physiske Punkt, som endnu falder i Sandserne er for en enkelt Lysstraale en uhyre umaalelig Mark, og paa Fladen af den fineste Naalespidse kan utallige Centillioner Lysstraaler spille. Ethvert endog den umaalelig mindste Punkt af Maanen sender sin besynderlige individnelle Straale i vor Øiesteen. Man tænke sig en Kikkert efter Forskriften af den reene Theorie om Lysstraalernes Brækning, f. E. et parabolisk Oculair=Glas efter Sectionen af en Miil høi Kegle, og til dette et parabolisk OjektivGlas af en 10 Miile høi Kegle. Man sætte ObiektivGlasset i Øiets Sted, og vi skal see Jnsekterne i Maanen saa tydelig, som om de krøbe paa vores Haand.