Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-03-10
Udenlandske Efterretninger. Paa en truende Opfordring til Eierne af Madses=Klin i Phanefjord Sogn paa Møen, om at lade deres Medborgere nyde Gavn af de der opdagede Steenkul som nylig var indført i Politievennen, læses nu i Kbhvns nyeste Skilderie følgende vakre Svar af Stedets værdige Præst, der her meddeles heelt og holdent, da det efter Tidernes Aand og Tone er anvendeligt i mere end dette Tilfælde. Min Herre, Saa meget jeg, i Hensyn til Manges Kulde, ærer Deres patriotiske Jld, - og saa meget jeg er Dem forbunden for den Agtelse, hvormed De nævner mig, kan dette dog ikke forhindre, at jeg jo maae tage et Par Ord til Gjenmæle paa deres Opfordring. Hvorledes Bladet Dagens Udgiver og Politievennen er kommen i Erfaring om, at der her i Sognet skal endnu befindes et af Naturen, i Madses=Klint, hengjemt Steenkuls=Magazin, med et Forraad af nogle tusinde Tønder, kan jeg ikke begribe. Vel var det engang ogsaa min høitspændte Formodning, men, efterat Hr. Professor Vad haver under. søgt Sagen, og i forrige Aars Aviser offentlig erklæret: at de Spor af Bruunkul, hvilke benævnte Klint angiver, ere ikkun høist ubetydelige Levninger afen i Østersøen hentaget Forverdens Bruunkuls Fløts - er slig Formodning tilintetgjort. Altsaa burde man ikke udsætte sine Medborgere til Skue paa Forundringsstolen, for at lege Under over al Under med dem, uagtet disse ikkun ere Bønder; - mindre burde man snakke om deres Egensindighed, fordi de ei have sluppet alle Ting, og givet sig til at bryde Kul op, ikke heller bekjendtgjort i Aviser. ne, at der og der i Kjøbenhavn ere Møenske Steenkul at faae tilkjøbs, til den og den Priis; allermindst burde man true med Anklage. En saadan uforskyldt Fremfærd i et offentligt Blad mod den stakkels Bonde, er ei allene en Fornærmelse, men en virkelig Anklage eller rettere Denonciation for Nationen og for Hs. Majestæt Kongen selv; ikkun at den er maskeret. Thi naar man ikke, i Tider som disse, efterlever - uden at opfordres i Politievennen - den Viisdoms=Regel: Samler de overblevne Levninger tilsammen, saa at intet spildes; - og dersom man af Ladhed eller Ligegyldighed for Fædrenelandets Vel, lader Skatte, som Naturen haver skjænket, og hvilke saakyndige Mænd have anviist, ligge uopgravne, for at Landsmænd ei skulle faae Adgang dertil, saa er det, i enhver Henseende, skurkmæssigt. Den eller de, paa hvilke en saadan ubeføiet Mistanke offentligen henkastes, ere altsaa offentlig fornærmede, anklagede, denoncerte. Paa mine brave Sognemænds Vegne giver jeg mig derfor den Frihed igjen at opfordre Hr. Udgiveren af Dagen og Politievennen til at nævne offentlig den Person, der haver indbildt ham, at der i Mads=Klinten er et Forraad af nogle tusinde Tønder Steenkul og saaledes forledet Dem, min Herre, til deres excentriske Opfordring. Behag De derimod selv at spørge Hr. Profes for Vad, - og Han vil anderledes undervise Dem. Han vil gjentage sine Ord saavel til mig, som til Bonden Jacob Hemmingsen af Vindebek - Eieren af bemelde te Grund: "At det paa ingen Maade kan gavne Fædrenelandet eller lønne Umagen af grave der efter det Mineral." Hvorledes skulde ogsaa denne fortræffelige Geolog, og Landets høieste, paa triotisk handlende Øvrighed, til hvem Sagen sikkert er refereret, have forbigaaet, videre at antage sig et saa vigtigt Værk, dersom det var af den Betydenhed, som De m. H. synes at være overbeviist om. Men Overbeviisning af denne Slags beroer paa Lokal-Kundskab og Undersøgel. se. Den kommer ikke med Andres Snak, den staaer sig ikke, ved at være hentet i Jndbildningen og med skarp Per indskrevet et Flyveblad. Overalt er det intet Beviis paa egen ægte Patriotisme, at bebreide Andre Mangel derpaa. Jeg forsikkrer Dem og det hele vildledede Publikum, at den hverken er Værdie for 100 Rigsdaler, eller for 20,000 a Bruunkul begravet i den videnskabelig og praktisk randsagede Klint. Naar Eieren endog - som enfoldig Mand - antog Deres Sætning: "Hvad enten der ligger Steenkul i min Jord, eller reen Guld og Sølv, er det Et og det Samme, saa vilde den Berigelse De lover ham, uagtet han er en fattig og særdeles virksom Mand, slet ikke friste ham. Thi det kommen saare meget an paa, hvordan Steenkul og Guld ligger i Jorden, - og om de givne physiske Kræfter ere istand til at bringe det for Lyset. - Tilmed veed De nok ikke, at Smedde, Brændeviinsmænd a. vilde gjøre store Øine, naar de saae det Slags - saakaldte - Steenkul, der seer ud som krumtørret Sollelæder eller Jydepotte=Skaar, sammenkittet, med en god Deel Jord imellem. Manden, som forlangte Steenkuls Priis, vilde i det ringeste blive ud let. Got og vel, om han for en Tønde deraf fik, - før man lærte at kjende det, - hvad en Grønholts Kulspier faaer for en Tønde Rod Trækul. Lad ham nu tage som Tønder til Læs, og kjøre tredive Mile, - foruden hvad han skal seile, - frem og tilbage; thi det er den dobbelte Veis Længde imellem Kjøbenhavn og Vindebek, saa vil De maathematisk komme til Overbeviisning om, hvordan det lønner sig, at lade den Smule Bruunkul her er, - og som ikke skal blive spildt, - føre paa Axel fra Møen til Kjøbenhavn. Man kan der sidde og sqvatte om saa meget Tankerne om Møens Varetilførsel under en Blokade (i Opfordrings Nummeret) har og et Stænk deraf. - Vee den Elendige, som ikke er Patriot; men Sværmerie og Zelotisme fordærver alle Ting. - Jeg burde maaskee ikke have taget mig den Ting saa nær, og det saa meget desto mindre, som jeg for min egen Person ingenlunde er bleven fornærmet meget mere hæderligen omtalt. Men enhver Vildfarelse bør igjendrives. Desuden har jeg nu engang den Troe, at Bonden ikke heller bør fornærmes eller trues og kues uforskyldt. Hans Patriotisme, som mange Gange kan være udmærket exemplarisk, bør ligesaa lidet tjene Andre til deres Fødders Fodskammel. Man bliver ikke Selv et Haarbred høiere, fordi man staaer paa en Skammel. - Suum Cuiqve er en gylden Regel I Kraft deraf er jeg med Agtelse for deres mueligen meget gode Hensigt, min Herre! Deres o. s. v. Phanefjord Præstegaard paa Møen, d. 28 Febr. 1809. Paludan.