Viborger Samler, 1781-04-30
Af de under 25 September 1778 allernaadigst anbefalede Commissarier Hans Excellence (S. T.) Hr. Geheimeraad v. Gabell og Hr. Bye= og Herredsfoged Brüchmann, blev imellem Parterne, de Hr. Residerende ved Domkirken i Viborg paa den ene, og Læssøe Landsaattere paa den anden Side, da intet mindeligt Forliig har været at træffe, den 5 April 1781 i Aalborg afsagt følgende Dom, hvorved blev kiendt for Ret: 1) At Jndvaanerne paa Læssøe Land bør herefter nyde, bruge og beholde de Steder, som de ved Arv, Skiøde, eller anden lovlig Adkomst besidder, tilligemed samme Steders Bygninger, tilliggende Jorder i Ind= og Udmark, hvorsomhelst det findes, intet undtagen, med samme Ret og Rettigheder, som de bemeldte Steder hidindtil og fra Arilds Tid nydt, brugt og havt haver, saa at bemeldte Læssøe Lands Beboere fri og ubehindrede maa lovbyde, sælge, skiøde, afhænde og pantsætte bemeldte deres Steder, og sammes Tilliggende, ligesom de og maa gaae i Arv og Skifte efter Loven, som rette frie og frelste Eiendomme i alle Maader, efterfølgende Byrder og Jndskrænkninger i 2 og 3. Post undtagne. 2) Ligeledes bør Læssøe Landsaatter nyde og beholde fri fælles Græsning, Tørveskiær og Lyngslæt i Hals Sogn, saavelsom overalt paa Landet, hvor de samme fra gammel Tid det nydt, brugt og havt haver; dog saaledes, at de, i Særdeleshed med Tørveskiær og Lyngslet, entholder sig fra de Steder, der, hvor Sandslugt kunde være at befrygte, besynderlig paa alle Kanter og i Nærheden af den saa kaldede Høisand; og saaledes i Almindelighed holde sig Lovens 6 B. 17 C. 25 Art. og andre Kongel. allernaadigste Anordninger til Sand flugtens Hæmmelse allerunderdanigst efterrettelige; ligesaa bliver og det høilovlige Rentekammer Collegii høi respective Resolution af 10 Januar. 1778 dens Regel, som Landsaatterne have at holde sig efterrettelig i Henseende til de sandfugne Jorders Optagelse i Hals Sogn til Beboelse, med mindre Kongen, eller de høie vedkommende Collegia, derudi, allernaadigst, eller naadigst, skulle finde for Got at giøre nogen Forandring. 3) Hvorimod bemeldte Læssøe Lands Jndvaanere have at betale til de Hr. Residerende ved Dom Capitulet i Viborg, og deres Efterkommere den hidtil sædvanlige og bestemte Afgivt af deres Steder, hvilken Afgift de Hr. Residerende, eller deres Efterkommere ingenlunde skal have Magt til at forhøie eller udvide i nogen Maade. Jligemaade paaligger det Landsaatterne, som en Pligt, til Fogedgaarden Klitgaard, naar den behøver Reparation, at føre det behøvende Leer til Kliinen og Tang til Tække, samt fornødne værende øvrige Bygnings Materialier fra Stranden, naar de derom betimelig vorder tilsagt; dog at saadant skeer paa beleilige Tider af Aaret og ikke i Pløie= og Sæde=Tiden, Høst= eller Høe Biering, ei heller i Landsaatternes travleste Hornfisk Fiskerie, hvoraf de skal have een med de beste Nærings Veie; derimod beroer det paa Landsaatterne selv hvad andet Arbeide de finder for got at forrette til bemeldte Klitgaard, der aleene bliver at ansee som Villigheds og Høfligheds Arbeide, hvilket de kan giøre, og lade, efter Behag, men ingenlunde som en Skyldighed, hvortil de kan tvinges. Ligeledes tilkommer de Hr. Residerende herefter, som hidintil, den 5. Part af de Bierg=Lodder, som Landsaatterne faaer ved indfaldende Strandinger paa Landet; dog skal herunder ikke forstaaes, naar de bierger eller arbeider i Jndstrandnings Tilfælde for bestemte Dag Løn; men aleene naar de ere accorderede om en Part af det strandede, eller en vis Penge der for; ligesom det ei heller tilkommer de Hr. Residerende nogen Anpart Anpart af hvad Landsaatterne fortiene med at hielpe Fahr tøier af Grunden, som derefter, uden at forliise, forsætter deres Reise, hvilken en femte Part af ovenmeldte Bierge lodder Landforvalteren affordrer hos Biergerne, naar den med de øvrige Biergelodder proportionerede Udgivt er fra dragen. 4) Og endelig bør Hr. Landforvalter Peder Zeuthen for sin upassende Opførsel og Udladelse, hvorved han har givet Anledning til denne Sag, betale Citanterne i denne Processes Omkostning 200 Rdlr. efter denne Doms lovlige Forkyndelse og den i Loven fastsatte Tiid under vedbørlig Adfærd efter Loven.