Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-10-25
Ved hver Dag bleve Udsigterne mørkere og mod Enden af Ugen syntes Folkets Skræk at antage en Charakteer af Fortvivlelse. Den 5te Juli udstædte Vicekongen en Proklamation, hvori han erklærede at han havde besluttet at forlade Lima, og kan anviiste Callao som et Tilflugtsted for alle dem, som ikke holdt sig sikker i Hovedstaden. Alle toge nu til Callar, selv om de ikke havde Aarsag dertil. (Man har beskyldt San Martin for to Feil, først, at han lod Vicekongen roelig marschere ud af Lima uden at angribe ham, og for det andet, at han ansatte mange slette Mennesker paa de civile og militaire Poster i Peru. Nederperu er desuden, formedelst sin øde Beliggenhed og hyppige Vandmangel en Position, som ikke kan holdes naar Fienden har de rigere og meere befolkede Biergegne i Besiddelse), Om Morgenen, gik jeg ombord paa mit Skib, men jeg besluttede dog, at komme, tilbage til Staden, fordi jeg erfarede, at de Kongelige Tropper skulde den næste Dag forlade Lima, for at paasee de Brittiske Kiøbmænds Bedste. Jeg kunde kun med Møie komme midt igiennem de Flygtende til Lima, i Staden toge Fruentimmerne Flugten til Klosterne; de smaae Gader vare allevegne spærrede af Vogne og Ryttere. Med Dagens Frembrud marscherede Virekongen ud af Staden med alle Tropperne og lod ikke engang en Skildvagt blive tilbage ved Krudtmagazinet. Et Par Timer efter at Vicekongen var udmarscheret var Lima saa tom paa Mennesker, at man ikke saae et eneste Menneske i den folkerigste Deel af Byen; alle Dørre vare tæt lukkede; Skadderne vare for Vinduerne og hele den store Stad var som den var død. Det Rygte udbredte sig, at saasnart Vicekongen havde rømmet Staden, saa vilde de talrige Slaver overfalde de Hvide, som dog De ikke troede, hvilke vidste Beskeed med hvorlidet Huusslaverne stode i Forbindelse med hinanden indbyrdes. Da alle Mennesker vare i Angest, saa havde ikke engang Huusslaverne Mod til at plyndre nogle Personers Huse, som vare dem forhadte. Da Vicekongen forlod Lima, saa udnævnede han Marqvien af Montemire til Statholder i Staden. Dette Valg var meget fornuftigt; thi han var en indfødt gammel Adelsmand, som nød en almindelig Agtelse. Den følgende Dag sammenkaldte Marqvien de fornemste Jndvaanere i Lima for at raadslaae med dem om Stadens Vel; som officiel Beskytter for det Brittiske Kiøbmandskab begav jeg mig i Forsamlingen, og fandt der en besynderlig Contrast af de raadslagende Personer. Nogle kom kun for at høre Nyt, andre for at komme frem med mangehaande besynderlige Planer, andre vilde blot passiare, røge deres Cigarre og ikke giøre noget. Man faae Politiker, som der kom frem med deres lange gjemte Jdeer og mange forhenværende Embedsmænd dybt bedrøvede over, at de ikke vare det længere. Jeg fandt ogsaa der min gamle Bekiendt, den forrige Jnqvisitor, unge Mennesker behandlede ham med en saadan Foragt, at han nu tydelig kunde see hvor undværlig man fandt hans Embede at være. Paa den anden Side mærkede jeg en original Person af en liden Væxt, som havde indsvøbt sig i en gammel stor Spansk Ridder Overkiole med en bred guul Hat. Hans Ansigt var overalt tilsmurt med Snustobak, hvoraf han med heftige Bevægelser stoppede hele Haandfulde i Næsen. Hans klare Øine og hans farcastiske Udtryk beviiste imidlertid, at han havde mere Forstand end Folket omkring ham. Man havde allerede tilforn gjort mig opmærksom paa han paa Gaden, som en rasende Republikaner, hvilken kun hans Venner holdt med Møie tilbage fra at han ikke skulde for tidlig bryde løs; dog skal han ved i Fortroelighed at have meddeelt sine Jdeer, have biedraget meget til at stemme Folket for Oprettelsen af en Republik i Lima. J et Spansk Collegium raadslaaer man gjerne længe om en Gienstand uden at faae Hovedsagen afgjort. Saaledes gik det ogsaa her; man spildte Tiden med at ud skielde de forrige Authoriteter og gjorde Complimenter til Marqvien, indtil endelig den lille Republikaner bevirkede, at der blev skrevet et Brev til San Martin for at indbyde ham til at rykke ind i Staden og befrie den fra den truende Fare. Man frygtede især for de vilde Jndianere blandt San Martins Officere, som havde stor Lyst til at komme ind i Staden. Man saae allerede i Gaderne Fortropperne af dem paa de nærmeste Bierge og hvorledes den øvrige patriotiske Armee omgav Staden Norden fra i en Halvirkel. Natten gik roelig hen og den næste Morgen forsamlede man sig hos Statholderen, for at høre San Martins Svar. Generalen erklærede: at han kun vilde rykke ind i Staden, naar det var dens virkelige Alvor, at erklære sin Uafhængighed; thi han vilde ikke rykke ind som Erobrer, og for at ingen Uroeligheder skulde opstaae i Lima, for at Staden i Roelighed kunde overlægge hvad dens Vel udkrævede, saa havde han givet alle fine Officere Befaling til uden videre at føie sig i Statholderen af Limas Ønske. Dette høflige Svar satte hele Forsamlingen i Forundring. Den lille Republikaner foreslog: at Gouverneuren skulde anmode een af Cheferne over Blokade Corpset at forlægge sit Regiment en Miil tilbage fra Staden, hvilket han ogsaa gjorde saasnart Anmodningen var kommen til ham. Denne Føielighed tiente til at forøge Statholderens Anseelse og at forhøie den gode Mening om San Martins Armee. Virkeligen var Martin saa forsigtig ikke at lade sine Tropper rykke ind i Staden inden et kraftfuldt Politie og en Nationalgarde var bleven organiseret.