Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-06-01
Indenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn. Berl. Av. Nr. 122 og 123 meddeler en Beretning om den den 28de Mai afholdte Fest paa Skydebanen. Vi anføre her de udbragte Skaaler for Kongen (Grosserer A. Hansen, for Stænder Jnstitutionen og dens fremtidige Udvikling (Justitsr. Guldberg), for Kronprindsen (Commandeur M. Lütken), for Fædrelandet (Gross. A. Hansen, for sande og værdige Folkestemmer til Konge og Stænder (Prof. Clausen, for Communernes Frihed og Selvstændighed (Justitsr. Guldberg), for de frimodige Stændertalere og sandhedskjærlige Skribenter (Gross. J. Top, for de Mænd, der vide hvad de ville (Gross. Meinert), for Samdrægtighed og Tillid i alle politiske Forhold (Gross. Duntzfeldt, for Trykkefriheden (Justitsr. Guldberg), for Anders Sandøe Ørsted (Gross. Top, for al god, ærlig og aaben Politik (Gross. H. P. Hansen, for en Sammensmeltning af det gamle og det unge Danmark (Grosserer Owen), for Tilliden mellem Kongen og Folket (Prof. David), for Journalisterne, der consumere det meste Papir (Papirfabrikant Drewsen, for en betryggende Garantie for Rigets fremtidige Finantsforvaltning (Assessor Algreen-Ussing), de conservative Qvinder og de reformatoriske Mænd (Skibsclarerer Gad fra Helsingør), Skattebevilgningsret for Danmark og Slesvigs forenede Stænder (Magister Monrad). - Af de holdte Taler kunne vi ikke negte os den Fornøielse at optage Professor Clausens. "Vi have allerede paa festlig Maade ihukommet dem, til hvilke Folket vender sig hen med Ønske og Forhaabning: Kongen og hans Stænder. Men saa gjerne som vi hengive os til den Tro, at Folkets Stemme der vil blive hørt villigt og opmærksomt, saa vigtigt er det, at denne Stemme selv maa lyde saaledes, at den tilfulde fortjener at høres. Men hvor er Folkets Stemme, og hvorledes skal den Enkeltes Stemme lyde, for at kunne gielde som Gjentlang af den Danske Folkestemme? – Mindst er det Folkets Stemme, der klinger igjennem de vilde, af Mørke omhyllede Skrig, der kalde Loven frem imod sig, ja endogsaa med Ret eller Skin af Ret - væbne en Magt imod sig, hvis Udøvelse er Skjendsel for enhver fribaaren Mand. Saadanne Udbrud af Raahed, der kun ere skikkede til at kaste Vanære eller Mistanke paa den Sag, i hvis Navn de udføres, vil Jngen for Alvor ansee som Yttring af Folkets Stemning; og det forekommer mig derfor at være en lav og fornedrende Tanke, naar det er blevet yttret og Regjeringen, hvad der vilde være Fornærmelse mod enhver Mand af ædlere Art: at stige Optrin skulde kunne have Jndflydelse paa Regjeringens Handlemaade, at de muligen skulde kunne holde den tilbage paa den Vei, den engang havde betraadt til at fremme Folkets Vel. – Men naar enhver Forsamling i Folkets Midte paa Folkets Festdag kan gjelde som en Repræsentation af Folket, da sømmer det sig i denne Forsamling udtrykkeligt at forvare Folket imod at sammenblandes med Pøbelen. – Heller ikke er det Folkets Stemme, der træder frem i Tale og Skrift med buldrende Raab, med stærende Overdrivelser eller tomtklingende Declamation. Folket er sig ret vel bevidst, at, hvad de trænger til, er klar og grundig Kundskab om de vigtige Anliggender, der ere Gjenstand for Dagens Forhandling; Folket søger Belærelse og erkjender, med hvilken Omsigt der maa gaaes frem ved at omdanne de vigtigste Forhold. Det hører ikke til vor Folkecharakteer at nøies med Ord uden tilsvarende Gierning, og ligesaa lidt at give Ord uden klare Tanker. - Men saavist som det Danske Folk, ved at see tilbage i Fortiden og om sig i Nutiden, kommer mere og mere til Bevidsthed om, at det endnu mangler hos os paa fri og frodig Udvikling af mange Kræfter i mange Retninger, at det i Prøvelsens Tider, som ere førte over Landet, har manglet paa den Nationalkraft, den Selvfølelse, den Selvstændigheds Aand, den Virksomheds Drift, som kun trives der, hvor Borgerne ere Mere end blot lydende og ydende, saa vist som Folket, ved at see ind i Fremtiden, mere og meere føler Trang til betryggende Former, der, saavidt som Menneskelivet formaaer, kunne sikkre mod bratte Omvexlinger som Følge af Forandring i personlige Forhold, saa vist tør vi sige, at enhver Stemme, som med Sandhed, fri og uforbeholden, med Tillid til Regjeringen og Agtelse for Loven, tolker denne Bevidsthed og denne Trang, som henvender sig med dertil sigtende Ønske og Andragende til Konge, Stænder eller Medborgere, vil gielde og blive erkjendt som Gjenklang af Folkets Stemme; og den vil som saadan heller ikke forfeile sin Virkning. - Dette er da Ønsket, jeg tillader mig at udbringe: for sande og værdige Folkestemmer til Konge og Stænder."