Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-06-01
Skrivelse fra et BogmølDe maa ikke forundre Dem over, min Herre at et Bogmøl skriver Dem til. J vore Dage bør man ikke forundre sig over nogen Ting, og Ordet umueligt synes at være et overflødigt Begreb. Der skeer dagligen saa mange Ting imellem Himmel og Jord, som vor Philosophie aldrig har drømt om, og der gives nu intet utroligt mere i Verden. Jeg er ikke det første og vil heller ikke blive det sidste Møl, som giver sig af med at skrive. Jeg nedskammer fra en meget lærd Slægt, chi alle mine Forfædre i Millioner veed ere komne til Verden og have fundet deres Grav Bøger. Jeg er født d. 4de Sept. 1803 i det 7de Bind af Suhms Dannemarks Historie i een af Boghylderne paa det Kongelige Bibliothek. J dette Bibliothek havde hele min vidtløftige Slægt resideret fra Arilds Tid god Ro, indtil man for endeel Aar siden ved at udlaane Bøgerne frembragte en heel Omvæltning i Mellenes Rige. Jeg tilbragte her den skjønneste Deel af min Ungdom. Men endeligen kom et forbistret Menneske og laante Suhms Bog, og nu maatte jeg vandre ud i den vide Verden. Dog, Skjebnen var mig ikke saa ugunstig, som jeg troede Mennesket kigede lidet i Bogen og satte den derpaa hen i Hylden. Jeg benyttede mig af denne Leilighed til at forandre mit Opholdssted, og listede mig uformærkt ind i en Røverroman, som kaldtes Abelino eller den store Bandit. Her troede jeg at kunne leve som en Herremand. Men, at, hvor blev jeg ikke skuffet i mit Haab, Neppe havde jeg boet her een Nat, og min Herre tog Bogen med sig og bragte den hen til en ung Dame. Hun var endnu sysselsat med sit Toilet, da min Verden, faldt hende i Hænderne. Med en Gridskhed, som jeg ikke kjender Mage til, læste hun den berygtede Røvers Historie, og den Hurtighed, hvormed hun vendte Bladene, truede mit unge Liv med en pludselig Tilintetgjørelse. Men da Damen just var kommen til eet af de meest rørende Steder, traadte Tjeneren ind i Værelset, og sagde: at Hesten var sadlet. Mit Liv var nu igjen i Sikkerhed. Damen puttede sin store Bandit i Lommen, satte sig til Hest og jagede afsted som en Bosniak. Det var den første Gang, jeg havde været til Hest i Dameselskab. Hun tog Veien ud til en Præst paa Landet, som nyligen havde ægtet hendes Søster, og som samme Aften agtede at give et Slags Pikkenik. Den store Bandit var bestemt til hendes Sengelæsning, men da det meste af Natten gik bort med Spil, Sviir og Sværm, og Damen først kom i Seng Klokken 3, saa blev Banditen sat hen i Præstens Bibliothek, der bestod af adskillige Samlinger af Prækener, fem eller sex Kogebøger, en Spillebog, en Afhandling om Manddommens Gjenerholdelse, et Opus i 10 Bind, om Modommen, og nogle Flyveblade. J dette Selskab haabede jeg at kunne henleve de lykke ligste Dage, og det Støv, som de deste Bøger vare bedækkede med, oplivede end mere dette Haab. Naar du nu forstaaer at benytte dig af din Lykke, saa kan du her nyde det roligste Liv, tænkte jeg ved mig selv. Jeg listede mig nu ind i et tykt Bind af aandelige Taler, og ansaae denne Bolig for tryggere end mangen en Keisers Marmorslot. Omgiven af tykke Støvmure banede jeg mig her Vei til at finde Livets Ophold. Linier, som maaskee havde kostet deres Forfatter hagelstore Sveeddraaber, fortæredes her af mig med en usædvanlig Appetit. O. J Mennesker, hvad ere J dog ikke store Daarer; Et Myg, som J ansee for det ubetydeligste Væsen i Skabningernes Række, kan tilintetgjøre Eders Udødelighed, Midt i disse Betragtninger blev min Bolig rystet ligesom af et Jordskjælv. Præsten, som nyligen var staaen op og endnu var ganske fortumlet i Hovedet fra i Nat, skulde præke i Dag. Ulykkeligviis havde jeg just valgt mit Opholdsted, en Prækkensamling, som denne Gang skulde være Hans Velærværdigheds aandelige Spisekammer. Bogen blev gjennembladet med Præstens vældige Fingre, som hvert Øieblik truede mig med Døden. Men nu lagde Præsten stort Æseløre i Bogen, og gav sig noget derefter til at afskrive Prækenen. Jeg var altsaa for denne Gang reddet. Men denne Erfaring lærte mig, heller ikke at stole for meget paa Prækensamlinger, og jeg grundede nu paa at vælge mig en anden Residence Tydske Vers læses af faa og gode Tydske Vers af endnu færre. Jeg ansaae det derfor for raadeligst, at flytte ind i et Bind af Klopstocks Værker, som, Gud veed hvorledes, var kommet til at staae blandt Præstens Bøger. Her troede jeg nu at kunne leve ganske roligen. Men, at, naar man troer Fi den nærmest, saa er den længst borte Et ungt poetiske Væsen, hvis Moder havde forseet sig paa en gal Poet, og hvis hele Jdeegang var en evig Hvirvel af Elegier, Ballader, Kjæmpeviser a., men som, hvad Vers angaaer, saa at sige var undfangen i Synden, var i Besøg hos Præsten og fik just fat paa Klopstock. Han kjørte i Ring med hvert Blad og gjorde en saadan Revolution i hele Bogen, at Angestens Hved løb ned af min svæde Pande. Men den gode Poet var ikke i mindre Vaande end jeg Selv for at plyndre Klopstock maatte han sætte sin Hjerne i Forstandens Skruestikke. Denne Tortur maatte jeg udholde, indtil han var færdig med at forhutle en Ode. Ved hvert frem piint Vers slog han af Harme Bogen paa Bordet med en Kraft, som nær havde knust mig. Den blev nu sat ind i Hylden igjen. Jeg levede her roligen og fornøiet i otte Dage. Men