Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1776-04-26
28de Oeconomiske Brev. Svar paa det 27de (See No. 12.) Min Herre, Gierne tilstaaer ieg Dem, at der er talt, skrevet og trykt om Skoleholdere paa Landet, og giver jeg min Herre fuldkommen Ret deri, at hvo der vilde ønske eller foreslaae fleere Afgifter paa Bondens Hartkorn end de værende, maatte ansees som en Fiende af Standen. Men skulde det derfor være umueligt, at faae dueligere Skoleholdere, og faae dem bedre aflagde, fordi det ei skeede med at besvære Bonden, Det er ei længe siden, man læste i disse Blade Efterretning om en høi Herres Ædelmodighed mod sine Bønder, meene De ei, at vi have mange ædelmodige og veltænkende i den formuende Stand, som med Glæde ville anvende af deres eget paa at gavne det Almindelige, Meene De ei, at alle veltænkende Proprietairer af al Formue ville befordre deres Bønders Vel? Men hvad meener De da, om een eller anden Jordegods Eiere faldt paa, paa sin egen Bekostning at sætte duelige Skoleholdere for sine Bønders Børn, forsynede Skolerne med de fornødne Bøger, gav Skoleholderne Jnstrux, hvorledes han i alle Maader skulde forholde sig med de unges Underviisning, lod i sin Nærværelse de Unge nogle Gange og Aaret overhøre, udsatte Belønninger for de Unge, der meest ud merkede sig, ja og for de Forældre, der vare meest flittige at holde deres Børn til Skole (Skoleholderen maatte have Vidnesbyrd om sin Duelighed til at undervise, maatte og, foruden sin skikkelige Udkomme have Løvte om Forfremmelse, hvilket og, naar han gjorde sit Embede med Fliid, maatte, saa meget mueligt holdes ham, ) Dersom en Proprietair vedligeholdt dette i 10 Aar, vilde vist nok det Godses Ungdom skille sig fra andre bleve de derhos i de beqvemme Aar af duelige Mestere, som Snedker, Tømmermand, Svarer, øvede i Hænders Arbeide; ingen fik Tilladelse at tiene for fuld Løn, før han havde den fornødne Øvelse, de vittigste bleve først satte til Gaarder o. s. v. det Gods vilde snart blive blomstrende. Lære Bønder først at dyrke deres Sind og bruge deres Hænder, og ei betynges meere, end tilbørligt, da vilde de nok selv være betænkte paa eller finde paa, at lagttage deres Gavn, og ei behøve enten at lokkes eller tvinges dertil. Mod al min Agt er jeg af Deres Brev leedt til denne Viidtløftighed; men maa derhos have den Ære at sige Dem, at det jeg med mit forrige Brev fornemmelig vilde sige, var dette, de fleeste, som baade skrive om og drive paa Oeconomiske Forbedringer, gaae paa det udvortes; men jeg er af de Tanker, at der først og for alle Ting burde arbeides paa at forbedre Folkes Vittighed og Tænke=Maade, og saa længe det ei skeer, naae de beste Indretninger ei deres Maal. Gaae vi fra Landet til Kiøbstæderne: der er nok handlet og Kiøbstædernes Forfald og Opkomst; men ieg troer, at naar Kiøbstæderne havde gode Skoler, og de unge bleve tilstrækkelig oplærte, hver efter sit Øiemeed, visse Modens Laster fik deres tilbørlige Afskeed saasom Svier, Klæde=Pragt, den glindsende Uretfærdighed og s.v. naar Vittighed og Dyd var Vei til Ære og Forfremmelse, naar Urctfærdighed i hver Stand var Vei til ringe, Agtelse, da kunde en føie Indretning i det udvortes blive nyttig. Men jeg vil slutte mit Brev, og bede, baade min Herre og andre vil bære over med mig, om mine Tanker ei stemme overeens med Deres, og være forsikret, at jeg ei har skrevet dette, af Lyst til at mesterere, men fordi jeg saa tænker. Jeg forbliver a. Om Dadel. Vær ikke rede til at dadle, thi den, som tiltager sig Dadlerindens Sæde, bliver anseet for hovmodig, og den, som vil dadle andre, maa vel give Agt paa sin egen Opførsel. Thi det onde Exempel af en Dadlerinde er en Plet paa hendes Embede, ligesom en Lærers slette Levemaade bringer hans Lærdomme i Foragt. Seeldig for, hvorledes du dadler, at du ikke bliver dadlet paa samme Maade. Troe ikke det udvortes Skin ved Lasten efter det almindelige Rygte. Thi ligesom Dydens udvortes Anseelse kan være hykkelsk, saa kan ogsaa det Ondes Skin ofte være bedrageligt. Dagens Tilfælde kunne opvække Mistanke, men Retfærdighed fordømmer ikke uden nøie Undersøgelse.