Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-01-19
Den Madriter Hoftidende indeholder følgende vigtige Dokument, opsat og underskrevet af Justitsministeren Don Francisco Fernandoz det Pi no, den 31te December f. A. Jfølge Jndbydelse fra Dronningen, begave sig de nedenanførte Personer paa denne Dag til Paladset (de vare Cardinal-Erkebiskoppen af Toledo, General Castannos, Præsident for Raadet af Castilien, de fem Statsministre, de tre ældste Statsraader, den permanente Commission for Grandezzen, Patriarten for Jndien og mangfoldige andre høie Personer). J disse Personers Overværelse overleverede Hs. Majestæt Kongen til Justitsministeren en Erklæring, som var heelt igiennem skrevet med hans egen Kongelige Haand, og som han befalede denne at oplæse, hvilket han ogsaa gjorde med en saa lydelig Stemme, at alle kunde høre det. Dens Jndhold var følgende: Da min Kongelige Siæl var bleven skuffet i Øieblikkene af en Dødsangest, som jeg var faldet i under en haard Sygdom, hvorfra jeg nu er bleven frelset paa en underfuld Maade ved den guddommelige Barmhiertighed, saa underskrev jeg et Dekret, hvori der blev afveget fra den pragmatiske Sanction af 29de Marts 1830, som min Fader havde afsluttet paa de Cortes Forlangende, for at retablere den regelmæssige Thronfølge i Spanien. Min Foruroeligelse under en Forfatning, hvor Livet synes at ville forlade mig, maatte allerede udvise, at jeg maatte mangle de fornødne Overlæg til en Handling, foruden at beskaffenheden og Virkningerne maatte lægge det for Dagen. Som Konge kunde jeg ikke tilintetgiøre Rigets Grundlove; hvis Retablering jeg havde forkyndet, og som Fader kunde jeg ikke frievillig berøve mine Descendenter deres høie og legitime Rettigheder. Uredelige eller bedragede Mennesker omgave mit Leie, misbrugte min og min dyrebare Gemalindes Kiærlighed til Spanierne, og forsikkrede, at hele Kongeriget var imod den pragmatiske Sanctions Efterlevelse, og skildrede de Blodstrømme og den Ødelæggelse, som vilde følge af, naar den ikke blev afskaffet. Denne lastværdige Skildring, som blev foredraget under Omstændigheder, hvori det havde været en endnu meere hellig Pligt at sige Sandhed, og i en Periode hvori jeg manglede Tid og Evne til selv at undersøge den, sætte min udmattede Aand i Bestyrtelse, saa at jeg kun tænkte paa Fred og mit Folks Bevarelse og sagde selv deri, at jeg bragte dette store Offer for det Spanske Folks Beroeligelse. Troeløshed fuldendte denne skrækkelige Machination, som var begyndt med Forførelse, og der blev fra den Dag af Forklaringer over hvad jeg havde foretaget mig udbredte tilligemed Bekiendtgiørelse af Decretet, da man svigagtig havde brukket Seglet, som jeg havde befalet at lade blive ubrækket indtil efter min Død. Da jeg nu er blevet underrettet om den Falskhed, hvormed man havde bagtalt mine dyrebare Spaniers Loyalitet, som stedse ere troe mod deres Konges Descendenz; og da jeg er aldeles overbeviist om, at det hverken staaer i min Magt, eller er min Attraae at afvige fra den umindelige gamle Arvefølge=Sædvane, saaledes som den har været indført i Aarhundrede, helliget af Lovene, retfærdiggiort af de ophøiede Heltinder, som førend mig have beklædet Thronen og forlangt ved Kongerigets eenstemmige Begjæring, saa erklærer jeg, som paa denne Dag er frie for Jndflydelse og Tvangen af hine ulykkelige Omstændigheder, at min fuldkomne Villie, og frie Beslutning af hiint Decret, som jeg underskrev under Angesten i min Sygdom, blev fralokket mig ved et Bedragerie, at det var en Følge af den falske Skræk, hvormed man havde omspendt mit Gemyt, at det er dødt og magtesløst, og at det strider mod Monarkiets Grundlove og de Pligter, hvilke paaligge mig som Konge og Fader mod mine durchlauchtige Efterkommere (Givet i mit Pallads i Madrid den 31te December 1832). - Da jeg, siger Justitsministeren, havde oplæst Erklæringen, saa overleverede jeg den i Hs. Kongelige Majestæts Hænder, som forsikkrede, at det var hans virkelige og frie Villie, og derpaa underskrev den i de anførte Personers Overværelse og satte sit Navn, Fernando, derunder; hvorpaa jeg spugte alle de Tilstædeværende, om de rigtig havde fattet Jndholdet, og da de alle havde svaret, at det var blevet dem fuldkomment klart; saa blev denne Actus sluttet. Hs. Majestæt befalede de anførte Personer at begive sig bort og jeg nedlagte den Kongelige Erklæring i Justitsministeriets Archiv.