Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1768-12-12
Tvende reisende Kiøbmænd gav sig engang i Samtale paa et Viin-Huus. Begge syntes at have Forstand og enhver gav paa sin Side, til de Nærværendes Forundring, Prøve paa den Jndsigt, man mindst ventede hos dem, som LægFolk. Natur-Læren, Læge- og Stats-Kunsten, Lovkyndighed og meere var det, hvorpaa deres Samtale gik ud. Længe opholdt man sig med Betragtninger over disse Materier, indtil man fandt Fornøielse i at tale om Religionen. Hidtil havde disse to Talere været enige; Men nu mærkede man, at de ei saavel kom over eens Nys lempede den ene sig efter den anden; Nu ei længer. Hvad en tilforn ansaa i Begyndelsen for Modsigende, antog han siden, efter den andens grundige Overbeviisning, for rigtigt. Hvilket gjorde, at Meeningerne om den ventilerede Sag bleve eens. Nu derimod holdt enhver sin Sætning for ret og imod sigelig. Af Religion var den en en Græker, den anden derimod Catholsk. Mod og med disputerede man længe om Religionens Grund Lærdomme, hvad og hvad ikke af dem der var eller ikke var antageligt. Nu begav man sig derfra til Personerne, hvilke var anbetroet Religionens Pleie. Grækeren holdt sine Geistlige for lærde, roste dem for Jndsigt, tillagde dem Veltalendhed. Dertil svarede den anden: Nu, min Ven! Her taler du mod bedre Vidende og mod den rene Sandhed. Hvorledes kand disse kaldes Lærde, Hvor kand de roses for Jndsigt, Og hvor kand du anprise dem for veltalende? Af dette alt fortiene de intet. Eders Geistlige, tilstaaer jeg vel, i denne Tid ei at være saa raae, som i den Alder, da Peter den store holdt Ruslands Scepter; Thi da lignede disse gode Veivisere Creaturerne, der gaae paa Marken. Jntet skillede de første fra disse, uden en talende Tunge og en æreværdig Hætte. Den nogenlunde Forbedring, hvorved de nu skilles fra deres forrige Grovhed forskaffer derfor dem ingen Lærdom, som ei umage sig for Lærdommen, dem ingen Jndsigt, som ei lægge sig efter den, dem ingen Veltalenhed, som er arbeide paa at blive veltalende. Troe mig, jeg har paa mine Reiser til Moskov, end og af troværdige Græker, ladet mig forsikre, at man nylig blandt Eder har af Peber-Svenne og Kroe Mænd, Høkere og andre gjort grækiske Lærere. Dette er dine Landsmænds egen Bekiendelse. Hvad siger du dertil, Vil du endnu holde disse for lærde, Vil du betragte dem som Mænd af Jndsigter og vil du endnu kalde disse veltalende? J sin Art kand de vel være det, jeg tilstaaer det. Men ei i den Tieneste, hvori de staaer, tilkomme dem disse Caracterer. At vide Prisen paa Smør og Meel, dertil behøves ei saa stor Lærdom, som jo meere til dette: At vise Mennesker Salligheds Vey. At vide paa hvad Sted, man for billigste Priis kand bekomme de Varer, man hiemme i Bøden med god Fordeel kand afsætte, holder jeg ei længer for Jndsigt, naar jeg modsætter samme den, som de nu i deres nye Stand behøver, hvorved at kunde enten opdage de enfoldige det i Skrivten, som synes mørkt eller og at forsvare Religionen mod Spottere og deres kiætterske Modstandere. At holde Lov-Taller enten over et Pund Svidsker eller et Glas Brændevin, anseer jeg ei for saa stor Veltalendhed, naar den der bruges, som naar den bruges vel i Talen, for paa en tillig Maade i vigtigere Tilfælde at indklæde Religionens Sandheder til Behag for dem, som ere Tilhørere af den holdne Tale. J gamle Dage, (var Grækerens Svar) tilstaaer jeg, at det kand være hendet, som dig af mine Landsmænd er be retted; men ei nylig. Thi da vare vore Geistlige eenfoldige nok, da vare de Vankundige og i al Lærdom uddrevne. Gaar man halv Delen af et Aar Hundrede i Tiden tilbage, da vil jeg ikke negte, at mange Fæ-Hyrder bleve gjorte til Siæle=Hyrder; men nu et saa. Den Gang var man nødt dertil af Mangel paa andre og bedre Personer. Nu derimod har man nok af dem. Tilforn havde man ingen Skoler, hvori at lære. Høiskoler manglede, hvor at forøge Lærdommen. Begges Mangel er nu af Kronen erstatted, og fra nuge Aar vænnes nu de, der i den tiltagende Alder kand komme at gavne saavel Staten som Kirken. Kaster jeg derimod et Betragtnings Øie til Eders geistlige, forestiller jeg mig dem i deres forskiellige Art, og i sær opholder mig ved de saakaldede Monke blandt Eder. Vist jeg fornemmer dem ei bedre end vore. Thi - - - Her blev en temmelig Allarm paa Gaden; Man løb udfor at see og høre hvad som var paa Færde. Samtalen blev afbrudt dog med Løvte at vedblive den ved Jndkomsten. Fortsættelsen følger.