Norske Intelligenssedler, 1776-06-26
Efter det Begreb, som den store Svenske Archiater (Hof-Læge) Ridder C: ENNEVS gjør sig om Planternes Vedligeholdelse i Naturens Rige, er det nu omstunder fastsat, og af enhver fornuftig Urtekjender (Botanicus) vedtaget, at en Plante, det maa være liden eller stor, endog Mussen selv (Moosen, Muscus, inter eryptogama) forplantes ved Frøe. Paa dette Begreb grunder han sin Lære Bygning, opført paa den Forskjellighed, som der gives imellem Kiøn og Kjøn iblant Planter (Systema seruale), da der er ligesaa vel Mand- og Qvinde-Kjøn til i Plante, som der er i Dyre-Riget, og dette er saa vist, ifald nogen til Overflødighed vil betjene sig af et med et SeeGlas bevæbnet Øye, at ingen Tvivl lades tilbage. J Følge deraf gaaer det omtrent ligeledes til ved en Plantes Formeerelse, som naar et Barn avles: "GENERATIO FLANTARUM, siger denne brave Herre, sit mediante pollinis antherarum illapsu supra stigmata nuda, qvo rumpitur pollen efflataqve auram seminalem, qvæ ab humore stigmatis ab forbetur, hinc stigmatasese flectunt ad antheras, dende exseruntur, at pistillum ubi est brevissimum, connivent antheræ supra stigmata. Philos. Botan: §. 145. Meeningen bliver denne: Til en Han-Plante hører egentlig Stamen Stan deren, som bestaaer af Flammentum Strængen, hvorpaa findes øverst i Enden Anthera Knappen, denne Stander svarer fuldkommelig til Mandfolkets naturlige Fødsels-Lem, som den der behøver sit Sæd-Kar, hvori Sæd-Væsken adskilles, og føres hen til Steenen (Svec: Klot Testiculus scroti). Til en Hun-Plante hører egentlig Pistillum Støderen, som hviler paa Germen Ævnet, hvorfra der opgaaer Stylus Stiften, forsynet øverst i Toppen med Stigma Mærket, denne Støder kommer overeens med Qvindfolkets naturlige Fødsels-Lem, som den der har sig sin Ægg-Stok Ovarium forbeholden, og igiennem den Fallopiske Gang Tuba fallopiana gaaer ud i Moder-Skeeden Vagina, Naar nu Hannen og Hunnen omfavne hinanden, som man er vant ved at sige, da er det at Knappene formedelst en naturlig Hæve-Kraft (Vis elastica), som de besidde, briste i tu, og uddampe af sig et fiint Frøe-Meel (Pollen antherarum) det samme som Dyrenes Sæd, eller de saa kaldte Frøe-Masker (Animalcula spermatica), hvormed Mærket paa Blomster-Støderen bepuddres, dette Meel hænger sig da fast ved Mærket formedelst en sey Fugtighed, som der sveder ud, og efterhaanden farer ned i Væxt-Ævnet. Dette forudsat, kand det ingen Under være, at visse Aaringer, naar Vær liget er særdeles gunstigt ved Afværling paa Regn og Solskin, frem for i andre viser sig frem et guult Støv, som falder paa Veye og Veye-Stier, ja lægger sig over Vandet selv paa sine Steder. Den, som vilde indbilde sig, at det var Svovl, den tog mærkelig feyl; men det er i og for sig selv intet andet end det forbemeldte Pollen antherarum eller det fiine Frøe-Meel af Planterne, som meere eller mindre udbreeder sig formedelst Vinden. Er Nogen for at faae Jndsigt i denne Naturens Hemmelighed, han kand læseVAHLBOMS paa Svensk udgivne Afhandling Blantarnes Bilæger, eller hans Latinske Sponsalia Plantarum igjennem, og jeg haaber, han skal blive fornøyet. J Aar er der hendt noget Rart og U-sædvanligt i Drammen, og mange ja jeg tør sige de fleeste har anseet det for Forunderligt, da endog de iblandt har paastaaet, at her var regnet Svovl ned. Ved Pindsedags Tiider traf her et meget behageligt Væjr ind med Heede, (dog den oversteeg ikke 20 Grader paa RæAuMERS Thermometer), denne Heede afværledes med Vind, og der faldt ogsaa en temmelig god Deel Regn. Nu er det vist, der saaes paa sine Steder et guult Støv ligesom strøet allevegne, og den første Gang jeg blev det vaer, var paa Trinitatis Søndag i Strømsøe Kirke, hvor Strøe-Konen havde strøet Gran=Barr til Ære af Høytiden; men dette Støv maatte nu absolut være Svovl, det var ikke at imodsige. Jeg tvivler aldeles ikke paa, at jo paa andre Steder ligesaadant Støv har været at see, For da at tjene mine kjære Landsmænd med den lille Kundskab, jeg har, og bestride ugrundede Fordomme, som Mængden er saa vel vant ved at fælde, er det jeg herved imodsiger deres Meening, som holde for, at dette Støv har været Svovl, dog uden at indlade mig i alt for vidløftig Disput med enhver. Det er let at slutte, hvoraf Folk kand falde paa de Tanker: De indbilde sig, at Torden Vær avles i Luften af svovlagtige Materier; Dette Svovl maa da falde ned af Luften, naar det ikke kand komme til at lyne, og denne Regn spaaer intet andet end Guds Vreede over et syndigt Folk, som over Sodoma og Gomortha. Fortsættelsen følger.