Viborger Samler, 1842-11-14
Ved alle Under- og Overretter skulle Dommerne give Præmisser til deres Domme, af hvilke Vedkommende kan see, efter hvilke Lovbestemmelser og for hvad han er dømt: men ved Høiesteret er det ei Tilfældet; der har man blot thi kjendes for Ret," og Grunden til Conclusionen er en Hemmelighed. – Dette Forslag mødte megen Modsigelse af den kgl. Commissarius og Præsidenten, som ansaae det hverken for tilraadeligt eller udførbart, idet han meente, at en saadan Bestemmelse let kunde bidrage til at svække den Tillid, som maa haves til den høieste Domstol, samt vilde medføre et uoverkommeligt Arbeide for Høiesterets Medlemmer. – Jmidlertid blev dog en Comitees Nedsættelse bestemt ved 28 Stemmer mod 22 (Jespersen, With, Fleischer). Attende Møde d. 5te Novbr. Justitsraad With oplæste det af ham indgivne Andragende, sigtende til Ophævelse af den Ret, som ifølge Grevernes og Friherrer nes Privilegier af 25de Mai 1671, ifølge Lovens 52 65 og ifølge Fag. 23de Juni 1809 er givet til at oprette Grevskaber, Baronier, Stamhuse og Fideicommisser. - Dette Andragende var grundet paa Proponentens faste Overbeviisning om, at Selveiendom er at foretrække for al Slags Fæste eller Leie. J Aaret 1836 var Forsamlingen, der havde deelt hans Anskuelser, indgaaet med et Andragende om adskillige Jndretninger og Lovbestemmelser, der havde til Hensigt at fremme Fæstegodsets Overgang til Selveiendom. Men dette havde ikke, ligesaalidt som et i 1840 i samme Anliggende indgivet Forslag, vundet Hs. Majestæts Bifald. Af de ialt i Danmark værende 19 Grevskaber, 14 Baronier og 40 Stam- eller Fideicommisgodser vare 4 Grevskaber, 5 Baronier og 10 Stamhuse oprettede i det 19de Aarhundrede, altsaa længe efterat Regjeringen igjennem en Række af Anordninger havde paa det tydeligste udtalt det Princip, at Selveiendom burde saameget som muligt fremmes, og ved at eftersee Listen over de nuværende Sædegaarde var hos Proponenten opstaaet Frygt for, at endnu flere kunde være i Vente. At forebygge dette, var derfor Hensigten med dette hans Andragende, da han fandt en saadan Ret til at disponere over sin Eiendom i Principet urigtig og i sine Følger skadelig. – Den kgl. Commisse søgte at bevise, at Fideicommis= og Lehnsgods, langt fra at udbrede sig, tvertimod er af ringere Omfang end i ældre Tid (om end enkelte i senere Tider vare oprettede, vare dog langt flere allodificerede), samt at det ikke fra alle Sider var ønskeligt, at alt Fæstegods ophørte. (under uheldige Conjuncturer kunde Fæsteren lettere soutinere sig end Eieren, og de sørgelige Erfaringer fra Aarene 1818 til 1826 viste, hvorledes mangfoldige Eiendomsmænd maatte forlade deres Gaarde, medens det hørte til Sjeldenhederne, at en Fæstebonde blev sat fra sit Fæstested. Proprietair Tang formeente, at der ingen Anledning var netop for den jydske Stænderforsamling til at indgaae med en Petition som den foreslaaede, da Jylland af det i Forslaget nævnte Antal Grevskaber, Baronier og Stamhuse kun har tre Grevskaber, et Baronie og en halv Snees Stamhuse. Desuden ansaae han det for gavnligt, at der gaves Fæstegods i Landet, hvor en dygtig men ikke rig Bonde kunde med en liden Capital komme til en Besiddelse, der kunde ernære ham og Familie, imedens der hørte Formue til, med fuld Eiendomret at komme i Besiddelse af en god Landeiendom. - Selveier Lydersen priste Selveierens Lod fremfor Fæstebondens; hiin arbeidede i Haabet, og hvad han kunde spare sammen, kunde han anvende paa yderligere at forbedre sin Gaard; denne derimod arbeidede i bestandig Frygt, og hvad han sparede, satte han ikke paa Gaarden, men lagde det paa Kistebunden; thi han vidste, at jo mere han forbedrede Gaarden, desto mere kom hans Søn efter ham til at betale i Jndfæstning, og hvad denne Læggen paa Kistebunden angik, vilde han kun nævne, hvad Normanden Niels Lambek havde sagt: Hvad Bonden faaer tilovers, skal nedgraves i Jordens Skjød, for der at bære Frugt." – Gaardmand Kirk bemærkede i Anledning af Proprietair Tangs første Yttring, at Fyen, Sjælland og de øvrige Deele vare undergivne samme Regjering som Jylland, og at det fornemmelig var Principet, man havde for Øie. Fremdeles bekræftede han, hvad den foregaaende Taler havde hentydet paa, at Alt hvad Selveieren satte paa sin Gaard og sin Jord, at al hans anvendte Møie kom udelukkende hans retmæssige Arvinger tilgode, men naar derimod Fæstebonden satte sin Fæstegaard i bedre Drift og Bygningerne i bedre Stand, kom det ofte til at gaae ud over hans Søn ved den saa meget større Jndfæstning denne maatte betale, hvorved det endog ei sjeldent blev gjort meget vanskeligt for Sønnen at overtage den af Faderen forbedrede Eiendom. - Kammerjunker Lüttichau formeente, at det vilde være høist besynderligt, paa samme Tid som man udvider Testationsretten i Almindelighed, at ville indskrænke en Eiers Ret til at gjøre Bestemmelser efter sin Død, – samt at der i Andragendet burde være taget Hensyn til, at der ogsaa kan oprettes Fideicommisser uden Tillæg af Bøndergods, da det vel neppe kunde være Proponentens Mening at ogsaa dette skulde forbydes, – fremdeles at der, saasnart efterat man af Regjeringen havde erholdt Svarpaa et lignende Forslag, ikke kunde være nogen paatrængende Anledning til, saa hurtigt igjen at indgaae med et saadant Andragende, – og at det overhovedet ikke kunde ansees for heldigt at ville fremtvinge Selveiendom, til hvis Fremme ingen extraordinair Foranstaltning behøvedes, da den nok vilde komme af sig selv, efterhaanden som Formuen hos Bondestanden tiltog. – Gaardeier Black fandt Grevskaber, Baronier og Stamhuse at være et meget stort Onde, ja han ansaae disse Jndretninger forsande Ørnereder, og han vilde meget bede Forsamlingen om at nedsætte en Comitee, men det skulde være en Comitee, der bestød af virkelig frisindede Mænd, og ikke af saadanne, der kun ere frisindede til et vist Punct, nemlig saalænge det ikke gjælder deres egen Jnteresse. Da Præsidenten fandt sig forpligtet til at foreholde sidstnævnte Deputerede, at slige Yttringer vare Fornærmelser mod endeel af Forsamlingens Medlemmer, svarede han: Jeg beder og Forladelse. (Hvilket Svar han i Begyndelsen, af næste Møde fandt sig foranlediget til at bringe paa Bane igjen og modificere saaledes, som om han dermed havde meent, at han ikke ved de Udtryk, der fremkaldte Præsidentens Tilretteviisning, havde havt ifinde at fornærme Nogen. – En Comitee af 3 Medlemmer blev nedsat (With, Fielstrup, von Støcken).