Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-01-04
Hvad Stænderinstitutionen ikke er, – siger dette Blad – "det kan den blive. Den har været et Led i vor Udvikling, ud over hvilket vi nu hige, men som endnu ikke er blevet overflødigt og ikke vil blive det, førend det, vi attraae, er naaet; tvertimod gaaer, om maaskee ikke den nærmeste og letteste, saa dog den jevneste, roligste og sikkreste Vei til dette igjennem den. En Udvikling, som udgaaer, af voldsomme Rystelser, som fra sin Oprindelse af bærer Broderblodets Kainsmærke og Ulovlighedens frastødende Træk, kan ingen god Borger ønske eller bestræbe sig for at fremkalde, altsaa maa den fredelige og lovlige Bane foretrækkes, selv om der paa denne optaarner sig Hindringer, som nedslaae Modet og slove Kraften, selv om den skulde blive en lang Vandring gjennem Ørkenen, og Slægter forgaae, inden Maalet naaes. Naar nu Stænderinstitutionen er det frie Ords Asyl og det folkelige Ønskes Organ, naar den aabner Adgangen til Kundskab om Regjeringsvæsenet og Statens Tilstand, naar den uddanner os de Mænd, som vi kunne troe paa og følge, som ere værdige og istand til at lede Begivenhederne og den tillige er Planteskolen for de nye Kræfter, ved hvis Optagelse i Regjeringen Reformerne skulle forberedes og vinde Indgang, – saa frembyder den altsaa gode Midler til at naae en bedre, fuldkomnere Tilstand, en friere, mere betrygget Tilværelse, saafremt den rigtig benyttes. Det er sandt, at den har tabt i Betydning for os, fordi den ikke allerede har ydet os de Frugter, vi ventede af dens Jndstiftelse; men mon den ikke, fra en anden Side betragtet, har vundet i Betydning ved ikke længer at være vor Stræbens Endepunct, men kun Begyndelsen til noget Høiere og Sandere, Det er sandt, at den har tabt i Betydning, men mon det er skeet uden vor egen Skyld, uden deres Skyld, som vare satte til at vogte og udvikle den, Have vi ikke netop i de sidste Dage seet Exempler paa, at Jnstitutionens Betydning for en meget stor Deel staaer og falder med de Mænds Selvstændighed og Dygtighed, Enighed og Fasthed, som kaldes til at virke i og for den, Har den nu opløste slesvigske Stænderforsamling ikke bidraget til at hæve Jnstitutionen i Folkets Øine, ved sit Sammenhold og sin Energi, ved den imponerende, uforfærdede og urokkelige Holdning, som den fra det første Øieblik til det sidste har bevaret, og som uvilkaarlig afnøder os Agtelse for vore bittreste nationale Modstandere? Og har den jydske Forsamling, der tidligere har ydet gode Bidrag i samme Retning, denne Gang ikke virket til at nedbryde Tilliden til og Agtelsen for sig selv, og dermed Jnstitutionens Betydning, ved at vakle og vifte som et Siv mellem Folkets Ønsker og Haab og den kgl. Commissarii Trudsler, Hvad Stænderinstitutionen skal kunne blive til, hvad der skal kunne udvikle sig af den, det beroer altsaa for en stor Deel paa, hvem J give den i Hænde, hvem J kaare til Eders Udvalgte og Regjeringens Raadgivere. Og saa blive da de første og uundværligste Egenskaber disse, Selvstændighed og Uafhængighed. Det er ikke nok, at en Mand besidder Kundskaber, disse blive en død Skat, naar de ikke ere forbundne med Villiens Frihed og Styrke; det er ikke nok, han besidder Forretningsdygtighed, naar man ikke veed, om han vil anvende den til det Gode eller til det Onde; det er ikke nok, at han besidder Aand og Skarpsindighed, det er ikke til en videnskabelig Undersøgelse eller til en Viddets Væddekamp, han kaldes; det er ikke nok, han besidder Veltalenhed, Ordene flyve magtesløse hen som Avner for Vinden, naar de ikke ere Udtryk for Handlingens Kraft, det er ikke nok, han besidder den ydre Ulastelighed i Vandel, naar den ikke er forbunden med den høiere moralske Reenhed i Sindet, der ikke blot afskyer Forbrydelsen, men ogsaa hader Forstillelse og Usandhed i Tale og Gierning; det er ikke nok, han besidder den høieste Grad af Retskaffenhed, naar denne er forenet med en Bøielighed i Sindet, som gyser tilbage for alvorlige Prøvelser; det er endelig ikke tilstrækkeligt, at han besidder blot aandelig Selvstændighed, thi denne er ofte saa nøie forbunden med de timelige Vilkaar, at den kommer til at neie sig, naar disse svigte; det er heller ikke nok, at han besidder tilsyneladende ydre Uafhængighed, naar hans Siæl dog er dem underdan, der forstaae at smigre hans smaa Svagheder; men Foreningen af begge, en bestemt udpræget, fast Characteer og en Stilling i Livet, der ikke er udsat for Fristelse, er det, man maa ønske hos dem, man vil kaare til sine Repræsentanter, saadanne er det, man især maa søge at finde.