Norske Intelligenssedler, 1771-08-07
Sedler. netteligen Nordsk. No. 32. Onsdagen den 7 Augustii 1771. Den listige Broder. To Kiøbmands-Drenge forlode deres Condition, med Forsæt, at reise ud i fremmede Lande; Den ene kaldte sig Politicus og den anden Simplitius. De reiste bort fra deres Fæderneland, uden at tage Farvel hverken med sine Forældre eller Venner, altsaa at ingen vidste hvor de vare bleven af. De ankom til Spanien efter nogle Ugers Reyse. Politicus spurgte da Simplitius; Om han havde Penge til, at de kunde opholde sig nogen Tiid i Madrit, Han svarede, at han ikke havde saa mange, for at kunde blive længe i denne Hovedstad. De spadserede hver Dag uden for Staden, for at see de smukke Plantager, de smukke Trægange, og de allerprægtigste Hauger; Een Dag gik de hen til en stor Skov, hvor de betragtede de store Træer der fandtes: Efterat de havde været der i nogle Timer, vilde de gaae tilbage, for at gaae i Byen igien, men de tabte den rette Vey og forvildede sig gandske indtil det dybeste af Skoven; Natten overfaldt dem, de vare nødsagede at stige op paa høye Træer, for at sove i Sikkerhed. Dagen derefter om Morgenen, negge de ned af deres Træer saasnart det var Dag, de havde ikke tillukket deres Øyen den heele Nat, og de vare gandske forstyrrede, da de ikke vidste hvor de var, eller hvilken Vey de skulle tage; Skoven, hvori de vare, var en ødelagt Øe, hvor ikke et Menneske havde været i mange Aar, og derfor var den gandske tilgroet; De søgte paa alle Kanter for at finde en Vey, men de fandt ikke et Spor af nogen Beboelse. Efterat de havde gaaet saaledes vildfarende i 3 Dage, uden at finde anden Føde end vilde Rødder, for at vedligeholde Livet, og altid i Fare at møde nogle vilde Dyr, som kunde opsluge dem, saa saae de med den største Glæde som man kand indbilde sig, een gammel Muur, som syntes at være et Slot eller Pallads; De ankom der den fierde Dag. De tabte næsten alt deres Haab, da de saae at det var ey andet end een sammen falden Steen-Gruus; De hvilede sig der nogle Dage, og søgte i alle Kroger, for at see, om der ikke var noget, hvoraf de kunde betiene sig. En Dag da de arbeydede efter deres Sædvane iblant disse Steene, saa fandt de en stor Øxe, en gammel Spade og nogle Stykker Jern, da begyndte de at afhugge Træer, for at bygge sig en liden Hytte, paa det at de kunde være i Sikkerhed imod Anfald af vilde Dyr, som de altid frygtede for. Jeg erindrer mig ikke om de betiente sig af de Steene som var paa Stædet, eller om de sammenføyede deres Bolig med Bjælker, Nok, at de i en 14 Dages Tiid havde gjort sig et Huus, hvori de kunde skiule sig; Derefter blev de ved med at omgrave paa denne Tomt, thi Voliticus havde den Jndbildning, at der kunde være noget Guld eller Sølv under dette Gruus. Han bedrog sig ikke, thi da de havde arbeidet nogle Maaneder, saa fandt de virkeligen to Metal Gryder i en Kielder, som begge vare fulde af store Stykker Guld-Penge; Her bleve de meget glade, de toge Gryderne og tællede hvormange Stykker der var i enhver af dem. Politicus sagde: Min Broder Simplitius, var det nu mueligt, saa var det best, at vi reyste hiem til vore Forældre med disse Penge; Men hvor skal vi komme paa den rette Vey, som leder os ud af denne forskrækkelige Ørk, Gud være lovet, sagde Simplitius, at Han har bevaret os hidindtil for alle Slags Ulykker, og for alle de farlige Dyr, som jeg troer der findes her i denne vilde Skov. Man maa herhos mærke, at de i al den Tiid de nu havde været saa i deres Vildfarelse, saa havde de ikkun seet engang en Løve, som sprang efter en stor Abekat, for at opsluge den; Men de saae med Fornøyelse, hvorledes Aben forsvarede sig, ved at tage tør Sand i sine Labber og kastede den i Løvens Øyne, medens han retirerede sig paa det beste, og saaledes befriede sit Liv.