Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1828-03-28
Alle Kabinetter, som ikke ville forblive uden politisk Bevægelse og Liv, anerkjende et eller andet herskende Princip for deres Virken, som leder deres Beraad slutninger og bestemmer deres Handlinger, for Engeland er dette en Udvidelse af den udenrigske Handel, for Østerrig Tingenes Vedligeholdelse i in sta tuqvo, for Rusland er det Forstørrelsesaanden, den ne Aand, som har givet dette Riges aldeles krigerigske Constitution dets Tilværelse, drager paa sin Side sin Hovedkraft fra denne Constitution selv. Rusland er krigerisk, fordi det er erobrelysten, det er erobrelysten, fordi det er militærisk. J de sidste 700 Aar følger det med Vedholdenhed den Plan, som i de af Peter den Store, til hans Efterfølgere efterladte Jnstructioner er betegnet. Finland, Polen, Crim, Bessarabien, Egnen omkring Cancasus, er Tid efter anden bleven opslugt af dets umættelige Ærgierrigheds- og Erobringsyge, Nu er Raden kommen til det europæiske Tyrkie, det giør sig færdig til at bemægtige sig dette skjønne Bytte, som det kun synes nogle Øieblikke at have tabt at Syne, for bedre at sikkre sig Udførelsen af sine Anslag, Keiser Alexander fremmede meget dette store Værk ved Underhandlingerne og ved de siden 1820 foretagne Udrustninger og Trudselen at gaae over Pruth, som fornyedes af hans Efterfølger, der bragte Porten, til at gjøre saadanne Concessioner, hvorved den ingen Borgen meere fik for dens Rolighed og Uafhængighed. Tractaten i Akerman berøvede factisk Storherren Souverainiteten over Moldau, Wallachiet og Servien. Den lykkeligste Krig kunne have bragt den russiske Selvhersker større Fordele end denne skuffende Fred, hvis Vedligeholdelse Europa ansaae for et sjeldent Exempel paa Selvfornægtelse. Man havde gjort nok for Politiken, men et utaalmodigt efter Erobring og Roes stræbende Aristokratie murede imod de vise Forhalinger og den Skaansel Diplomatiken viste. Stemningen aabenbarede sig ved Alexanders Død med saadan Eftertryk, at den nye Keiser ikke uden Fare havde kundet sætte sig derimod. Han tøvede heller ikke med at lægge Hensigter for Dagen som ikke vare mindre end beroligende for Tilhængerne af Statusque. Engeland blev urolig, dette skikkede i største Hast Lord Wellington til St. Petersburg. Denne engelske Diplomatikers Hværv var at forvisse sig om Ruslands Planer, saalænge som muligt at forhale en uundgaaelig Udvikling, at gjøre den græske Sag til Hovedtingen, og at gjøre Ruslands indviklede Forhold og Stridigheder med Tyrkiet til et europæisk Anliggende. Keiser Nicolaus benyttede Engelands forudfattede Mening til med denne Magts Jndvilgelse at føre Krig, med Persien, som han forestilte som nødvendig for at sysselsætte sit Folks krigerigske Aand; naar han af Kjerlighed for Freden, og for at tilfredsstille sine Allieredes Ønsker, endnu skulle udsætte Udførelsen af sine Planer mod Tyrkiet, men i Henseende til Hovedspørgsmaalet erklæredes Lord Wellington: "at Keiseren indvilgede at opgive den udelukkende Ledelse af den græske Sag, med enhver Udsigt til Protectoratet, men derimod ikke ville tillade at hans Stridigheder mod Porten, for saa vidt de vedkom de troeJagtagelser af Tractaterne og hans Krones Ære, bleve betragtede som europæiske Spørgsmaale, eller at den russiske Regiering, Nation og Armee slet behandles af Tyrkiet er heller lade sig ved de udenlandske Magter hindre fra at søge fyldestgjørelse for Fornærmelser ved de Midler, som ene og allene ere skikkede til at erholde dem." Siden denne Tid, er indtruffen hvad der var let at forudsee, Tractaten ved Akjerman har efterladt flere Spørgsmaal ubesvarede end besvarede; det ottomaniske Manifest viser, at man ligesaalidet har kundet indlade sig paa Ruslands reclammerede Godtgjørelser, som paa Følgerne af Protectoratet, det med Hensyn til Servien gjør Fordring paa. Denne Magts Rustninger. har altsaa et dobbelt Øiemeed: at opfylde Londonner=Tractaten og at gjøre de udelukkende russiske Fordringer gjældende. Naar under første Synspunct, Stipulationerne i Tractaten kunne berolige Europa i Henseende til Ruslands Forstørrelses=Planer, hvad vil det da svare, naar det siger: "Jeg forlanger intet for den Deel jeg har taget i Grækerlands Pacification, men jeg maae bestraffe Brudet af Tractater, her finder Striden blot Sted mellem Tyrkiet og mig, og J behøver ikke at bekymre Eder om den Skadeserstatning der tilkommer mig, eller om den fyldestgjørelse, som jeg i denne Henseende har Ret til at fordre." - Man seer af dette, hvor liden Sikkerhed, de saa høiligen berømte Stipulationer af Londonner Tractaten give for den europæiske Ligevægt, og hvormeget Phillanthropen tager Feil, naar han i Tillid, til Diplomatiken troer, at Grækerlands Pacification, i de politiske Combinationer indtager samme Rang, som efter hans Ønsker eller Følelser. (Taget af literariske Blatter der Børsen-Halle.)¬