Københavns Adresseavis, 1759-09-28
Fortsettelsen af det i No. 29, anførte Stykke Foreløbende Efterretning om Ager=Academiers og Oeconomiske Lærreskolers Bygning og Jndretning, i et Sendebrev, til sin Ven, udkastet af Forfatteren. Jersom de fremdeles har Lyst til at bivaane Tsamme, men i Forveien vil vide, om De kand bruges som en nyttig Arbeyder ved denne Landets almindelige Dyrkning, saa maae De ikkun spørge sig selv, om de har et ægte patriotisk Hierte og en villig Haand. Om Deres Kræfter tør De ikke ved at bekymre sig. Vor Bygnings og Avlings=Orden bringer det saaledes med sig at, naar andre har megen Umage, ja ofte ere nær ved at svede Blod, saa har nogle gierne og villig den Frihed, at de allene taler og spiller med Tungen, og dermed dog alligevel kand hielpe til at giøre Fordelene større i denne Avlsbygning. Men jeg maae oprigtig bede Dem om, at de anstiller stiller en nøiagtig Prøve over Deres Jndvortes. Har De for megen Fyr og Flamme i sig, saa maae De bie noget, til Kunsten har fæstet Rødder, for at vedligeholde den i ret frisk Orden; thi ellers torde Deres Hidsighed geraade os meere til Skade og Urolighed, end til nogen sand Nytte. Men dersom De tvivler selv paa, at De er skikket til at hielpe at opføre denne Bygning, saa forlanger vi Dem ikke, og De handler langt forsigtigere, dersom De ikke melerer sig i dette Selskab. Men jeg maatte dog gierne vide, hvad De finder at sette ud derpaa. Maaskee De tænker: De skulde dog ikke kunde opnaae Deres Ønskers Maal, og arbeyder altsaa ikkun her i Veyret. Eller De torde troe: at der er ingen Fordeel forbunden med denne Bestræbelse. Hvo veed, om De ydermeere ikke er bange, at i Fald De traadde ind i dette Selskab, saa skulde det foraarsage en haanlig Latter. Men De maae ikke overile sig i Deres Dom. Den som tager sine Grunde af forud fattede Meninger, den giør falske Slutninger, som af Erfarenhed ofte ikke holder Stik Vi har gierne den Vane, at vi giøre en god Sag Udførelse vanskeligere end den i sig selver. Vi giøre Bierge af smaa Høye, og af disse Klipper, og ere strax villige til at opdigte en Umuelighed, at klavre opad samme; derimod, naar vor Fordeel bliver sat paa Spil, eller vi har det Haab at vi skal faae Ære af det, at vi griber efter Skyggen, saa er intet Bierg for os høyt, ingen Fare for stor, og ingen Møye for kostbar. Ja vi opofrer villig vore Meninger og Passioner, naar vi ikkun kand opnaae vort Ønskes Maal. Det som fattes os, veed vor Jndbildnings=Kraf snart at forsøde, og vore Forestillinger veed at male Udgangen saa levende og forønsket for os, at vi ofte mener at kunde gribe det med vor Haand, som er endnu himmellangt fra os. De maae jo ikke tænke, at en af os troer, at den Lærdom som handler og Landvæsenets Forbedring, skulde finde et almindeligt bifald; saa enfoldig er ingen, at han kunde drømme om sligt Vi ere ikkun Gnister der giver et Skin fra sig. Naar vi forener denne Fædernelandets Jld og Menneske=Kierligheden, og med samlede Kræfter oppuster den; hvo veed, om der da ikke med Tiden kand frembryde Lys og Lue, der fuldkommen er i Stand til at forjage Mørket af Forstanden; Vore Misundere og Venner ere derudi, overeensstemmende, at Landmandens Sind kleber alt for sterkt ved de indførte Agerdyrknings Moder, og hans Jndsigt veed ikke, at give tilstrekkelige Grunde om hans Agerlands Tilberedelser. De maae begge give mig Ret, naar jeg siger, at man maae søge at udfinde saadanne Grunde. Ved Forsøg baner vi os hertil Veyen. Disse vil vi anstille, og naar vi har trakt Lærdom af Erfarenhed, saa ville vi til andres Beste giøre samme bekiendt. Men De maae ikke tænke, at vi ikkun saa løseligen ville dømme om denne vigtige Sag. Ney, saa vilde vi ikkun trække liden Fordeel af vor Bestræbelse. Vi har de beste Læge=Bøger, men hvad hielper de os, naar vi ikke veed, naar, hvorledes, og i hvad for Tilfælde at vi med Nytte skal bruge de Forskrivter, som ligger for vore Øyne. Ligesaadant gaaer det os, naar vi ikke anvender den Forsigtighed, at giøre en varlig Inddeeling i vore Agerdyrknings=Lærdomme. Hvorledes kand de faae en lykkelig Fremgang, naar ikke i Henseende til Bruget alle Omstendighederne af den rette Maade, Tid og Sted, derved bliver tagne i nøye Overveielse? Men hvo skal her være den Dommer, kunde De spørge: som skal adskille denne vigtige Sag? Jeg varer Dem saaledes: Dommeren hedder Veyrliget.