Aalborg Stiftstidende, 1833-08-10
Udsigterne til Høsten i Norge ere næsten allevegne gode Et Parlamentsvalg i England. (Slutning.) Paa den dertil bestemte Dag træde begge Partier frem imod hverandre. Paa en offentlig Plads ere flere Stillad, ser oprettede for Concurrenterne, der give Møde til Hest, ledsagede af Musikanter, deres Venner og den Deel af Pobelen, der har erklæret sig for deres Sag. Faner med Jnscriptioner, passende til Omstændighederne, holde den store Hob samlet, der, under Applaus eller ogsaa med Piben og Hyssen, drage frem. Efterat Enhver har taget Plads, aabner den dertil bestemte Magistratsperson Sessionen, og lader Candidaterne sværge paa Evangeliet, at de ikke have benyttet sig af noget somhelst utilladeligt Middel eller af Rænker. Denne El aflægges altsaa for er Publicums Øine, der kjender til de Sværgendes Fremfærd. Nu fremtræder en af enhver Candidats Venner, for at anbefale ham i en kort, men forig Talle; Taleren understøttes heri af en anden saakaldet Ven og nu fremtræder Candidaten selv og holder en end større Lovtale over sin egen Person, end hine Venner have gjort Hans Tale maa være brav langtrukken, rig paa Ord og ledsaget af Skrig og Gebærder som af et DaarekistelemDenne Formalitet gjentages med enhver Candidat. Ethvert Parti sammensamler nu sine Angrebs= og Forsvarsmidler paa det bedste og viser stor Behændighed i Brugen af Hjelpemidlerne. Alting er godt, som kan føre til Medet: Bagtalelser, Bebreidelser, Trudsler. Stilladserne blive til Tribuner, fra hvilke der nedruller de heftigste Tale, smaader, de groveste Udskjæld; undertiden kommer det ende til Haandgribeligheder. Antagonisterne faae da Appelsiner Æbler og Kartofler i Hovedet. Er dette Kasteskyts udtømt saa brydes man med Næverne. Det stærkeste Parti, de har seiret paa Valpladsen, lader de Overvundne ikke komme til at drage Aande, men tilendebringer Valget, og gjør til Slutning endnu et Angreb paa det fjendtlige Parties Hus og Formænd. De valgte Candidater, tilligemed en hal Snees af dem, der bedst kunne holde sig paa Benene, tag nu Plads i en Vogn, smykket med Baand af deres Farver og kjøre saaledes i Triumf hele Staden omkring. Fra Tiltil anden holdes stille og Triumfatoren holder Taller. Nr. paafølger et Ædegilde med Sange til Ære for det ny Parlaments=Medlem, og Skaaler og Drukkenskab gjør en Ende paa Festen. Denne Ceremonie, bekjendt under Navn af Procession, er en af dem, som meest smigrer Englændernes Forfængelighed. De, som have været disse Processioners Helte, tale med stort Selvbehag om samme og lade ingen Leilighed hvære ubenyttet, for idelig og gjentagende at fortælle om deres Heltegjerninger. Man skulde tro, at alt dette maatte føre til en fuldkommen Desorganisation i Samfundet; dog dette er ikke Tilfældet, og det af den Grund, fordi, midt i denne democratiske Tumult, bliver det aristocratiske Princip fremherskende. Disse Balg skee ikke ifølge egen Overbeviisning, men de sælges af Folket til de høiere Classer, der betale dem saa dyrt, at stedse kun den rigeste kan erholde dem, og ham er det jo meest magtpaaliggende at opretholde den gode Orden og at vedligeholdt Jnstitutionerne. Man berøve de engelske Valg deres Falbydelse, og de ville blive til Folkevalg, der ville føre til et sandt Democtatie. Det er en høist lykkelige Ting, at de Riges Liebhaveri i dette Land lægger Vind paa et Slags Udmærkelse, hvorved de blive ødelagte, og som ikke yder dem anden Erstatning end den magte Ære, at have en veludstoppet Bænk i Underhuset, hvorpaa de hver Aften kunne brække sig og faae en Søvn, og allenfals 2 a 3 Gange holde Taler, der sædvanligviis gaae tabte i den almindelige Conversations Støi; thi de høie Poster, de indbringende Embeder, hvortil Indtrædelsen i Parlamentet giver Leilighed, tilfalder ialmindelighed dog kun Folk af Fortjenester. Hvad man forøvrigt kalder Anseelse, er i et Land som England kun af liden Vægt. Omkostningerne ved et saadant Valg kunne beløbe sig til 50000, 80000, ja 100000 Pd. St. og stundom total ødelægge de Paagieldende.