Jyske Efterretninger, 1795-03-16
Den Franskes Revolution forandrede under Conventens Hænder ganske sin Natur. Den blev Pandorgs Æske. Jntet uden Ondt gik fra nu af fra dens Skiød. Man smigrede sig med, at denne med saa mange Gyse ligheder parrede Revolution vilde være en Lærdom forde Europæiske Herskere. Ja vel en Lærdom, Men i en anden Forstaaelse; at tage Regieringens Tøile kortere, og undgaae hine Klipper, hvorpaa Ludevig strandede. At lade en ihændehavende Magt hvile, og ikke vise samme i trykkende Bud, er Ædelmodighed; en Dyd som sielden viser sig i Høidens Følge, og hvilken det vilde væ Tidender, re en Daarlighed at vente i vore Dage. Beviserne dertil ligge det svageste Hoved for Øine. Man betragte tende Forordninger og Love, som siden 3 Aar er bleven mange nyere paa Jndskrænkning af Tænkefrihed hensig- og der viser sig megen god Villie, at man vil vedblive der gjort i de største europæiske Stater, ja selv i Engelland, ske dog ikke det største af den nyere Pandora-Æske. med. Saa forskrækkelig dette Onde er, saa er det maae tusinde Familier, Tvedragt, Død og Fordervelse; den De politiske Meeningers Differenz har bragt i mange har sadt Splid imellem Forældre Sødskende, Børn, Venner og alt, isoleret ædle Mannesker, qvalt Medynk, og avlet Mistroe, Had og Forfølgelse. Endnu meere, formedelst det saa længe vores Øine uafladelig forholdne alt i Massa, have Menneskene tabt deres ædelste Følelse, Skuespil af Henrettelser, Drukninger, Fusillader o. s. v. endeel af deres Menneskelighed. Oldinger, Matroner, Børn, Skiønhed, Dyd, Genie, Talenter, Stand og Anseelse blev Skareviis slæbt til Døde. Dette var Da lig og revolutionsmæssig; ja saa stoisk blev de Samtidigens Orden, som man efterhaanden fandt ganske natur ge at Henrettelseslisterne snart blev betragtet som den ubetydeligste Advisartikel, og saaledes slaaet over ved Lecturen som Efterretningerne om Geburtsdags Festlighederne ved Hofferne. ste Lidende, hvorledes skabe Medynk og Skræk for ham Digter, Hvorledes skal han opvække Følelsen for en eene Hvilket utaknemmelig Arbeide har nu den tragiske kelige af de gyseligste Grueligheder ledsagede Scener, hos Mennesker, som ved Døden i Massa, ved de vir get, ) Saa meget blev hiin til en høi Culturs Chasom udviklede sig for deres Øine, ikke meere blev beværacteristik hørende Følelse svækket den grusom mishandle 1) Jeg havde for nogle Aar siden det Forsæt, at giøre en Historisk Skildring af det saakaldte Parisiske Blod de Dyd og Uskyldighed, en Malesherbes, en Prindsesse Elisabeths og andre uskyldige Menneskers Henrettelse, ikke engang opvakte Sensation. Man erindre sig Begyndelsen af Revolutionen, hvor en Foulon og nogle andre Skurker af denne Slags blev opoffret for et rasende Folks retfærdige Vrede. Hvo maae ikke smile ved den Tanke, at man den Tid, skreeg over Revolutionens saa kaldte Grueligheder, Det anede ingen paa den Tid, at de Franske efter nogle Aar vilde give os en ganske anden Maalestok af Grueligheder. Vil man vide overtydende, hvorledes disse have virket paa Menneskers Gemytter, saa betragte man en nyere Begivenhed. J Prag, Forstaden af Warschou, blev ved Jndtagelsen af Russerne, dræbt 1300 Mennesker i nogle Timer. De mindste af dem faldt med Vaabnene i Haanden. De fleeste vare uskyldige Mennesker, Oldinger, Qvinder, og Børn, som intet havde at giøre med Russernes Forjagelse af Warschou, og Overhoved med Tingenes nye Orden i Pohlen, og disse blev myrdet, kastet levende i Veichselen o. s. v. Man skrev denne Gierning paa Krigens Regning; den blev læst med en Gysen opvækkende Ligegyldighed, og var glemt en følgende Dag. Denne ovenmeldte Partiaand, som adskiller Menneskene, gjør dem til ondartede Fantaster og latterlige Egoister, denne inderlige Tilbøielighed til et Hiernespind, til en fremmed Sag, hvorved Patriotismen bliver qvalt; denne indtraadte Ringeagtelse for det Anstændige og religiøse Skikke; denne Foragt for Decorum og fine Sæder; denne forsvækkede Følelse ved de skrækkeligste Lidelser, som den menneskelige Natur kan tage imod, forbunden med de Franske nye Krigsopfindelser af Reqvisitionerne og med de forfinede Plyndringer, ved hvilke efter hine Opfinderes Sprog, intet maae blive tilovers for de Ulykkelige, end Øinene til at begræde deres Elendighed; en skrækkelig Krig hvis Ende endnu synes at være langt borte; de bedrøveligste Udsigter i det Tilkommende, og andre Ting meere. Saaledes ere endnu de grusomme Følger af en Revolution, som udartede saa forfærdelig fra sin oprindelige Væsen, at man for nærværende Tid meget passende kan anmerke det paa de Franske, som Friderich den Store sagde i Syvaars=Krigen om de hans Stater ødelæggende Russer: "Det er Barbarer, som arbeide paa Menneskhedens Begravelse. v. A. bryllup, hvoraf ogsaa allerede Begyndelsen var færdig. J Paris samlede jeg dertil gamle meget lidet bekiendte Skrifter; Hensigten var den fuldstændige Fremstilling af en Begivenhed, som man i 200 Aar holdt for enest, indtil den formedelst vore ulykkelige Dages Historie blev formørket. Menneskene, forstemt ved Vanen, bleve ligegyldige ved disse Grueligheder. Jntet blev mig nu tilovers end at kaste mit Manuskript i Jlden. v. A.