Aalborg Stiftstidende, 1833-04-03
Moniteuren bekjendtgjør den 23de Marts en Ordonanz, hvorved Generallieutenant Horace Sebastiani, Medlem af det Deputeredes Kammer tilforn Minister for de udenlandske, Anliggender), udnævnes til Minister, dog uden Portefeuille, og gives Ret til at bivaane Ministrenes Deliberationsforsamlinger. - Denne Ordonanz giver Anledning til mange haande Gisninger og Raisonnements. De Lettroende, som stedse ere færdige til at haabe, hvad de ønske, betragte Generalens Ansættelse som et Forbud paa Ministeriets Opløsning, og troe, at han er kaldet til at underskrive de alle rede færdige Bestemmelser og nye valgte Ministre. Han Udnævnelse var endnu Dagen iforveien en Hemmelighed for hans nuværende Colleger og sendtes først seent om Aftenen til Krigsministerens Underskrift. Strax Dagen efter indbød han Dupin og Odillon=Barrot til et Møde, for at forene sig med dem og bilægge al Strid, ja yttrede endog for den sit bifald i Anledning af den paatænkte Subscription for Lafitte. Jmidlertid ansees det aldeles utroligt, at disse Herrer ville slutte sig til hans Partie, om han virkelig er bestemt til at danne et nyt Kabinet. Sebastianis Navn er overalt ei yndet blandt Publicum fra den Dag han bekjendt gjorde Varschaus Fald og tillod sig derved den Yttring, Nu er der igjen Orden og Rolighed i Staden. Neppvil Nogen, som giør Fordring paa at handle i Nationens Aand, forbinde sig med ham. Skal han derfor virkelisammensætte et nyt Ministerium, vil dette bestaae af Personer af Decates, Montalivets og Andres Smag, der for Tiden nyde Hoffets Gunst. - At denne interimistiske Ansættelse, hvis den ellers bliver varig, maa ansees for constitutionsstridig, er den almindelige Mening. Thi den væsentlige Betingelse for en Minister i constitutionelle Stater, at han skal være ansvarlig, vil ikke kunde finde Sted hos Sebastiani, naar han ei har Portefeuillen og heller ikke contrasignerer; og man burde dog kunne med Føie fordre Ansvarlighed af ham, naar han deeltager i Ministeriets Overveielser og Beslutninger. Mod hans Nærværelse ved Ministrenes Møder kan man med ligesaa megen Grund protestere, som imod Kongens Deeltagelse i samme. Ogsaa over den forøgede Udgift at lønne en supernumerair Minister før rer man Klager. - Aarsagen til hans Ophøielse tilskrive man Taknemmelighed for den gode og loyale Tjeneste, han har viist det nye Dynastie paa sin italienske Reise. Jkke alene skal han ved sine mangehaande Forbindelser der med fremmede Diplomater havt Held til at bevirke det Orleanske Huses formelige Optagelse blandt den europæiske Regentfamilie, men han har, siger man, bragt det dertil, at al Mistilglid til det nye Dynasties umaadelige Ærgierrighed ganske er forsvunden, saa at Jntet mere kunde hindre den almindelige Afvæbning. Ogsaa paastaaer man, at han skal have medbragt en Breve fra Paven, hvori denne med Velsignelse anerkjender det nye franske Dynastie. For alt dette er Belønningen for liden, naar hans nærværende Ophøielse ikke ger Forløberen for noget Mere. Man troer derfor almindeligen, at han vil faae Portefeuillen som Krigsminister eller Minister for de udenlandske Anliggender; hiin under den Forudsætning, at de fremmede Hoffer hellere see dette Departement i hans, end Marschallens Hænder, og af hans prøvede Føielighed med mere Tillid kan haabe den ønskede Afvæbning; denne derimod i det Tilfælde, at AdmiralRousins i Constantinopel begyndte Fremgangsmaade skulde finde saadant Anstød hos det russiske Hof, at man derved skulde foranlediges til at nedstemme Tonen. Man kan da uden Vanskelighed træde tilbage og ved Misbilligelse af Admiralens og Hertugen af Broglios Foranstaltninger i denne Henseende, overbevise det russiske Cabinet om, at den franske Konge Jntet ønsker hellere, end at leve i den hjerteligste Forstaaelse med alle store europæiske Fyrster.