JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1672-08-01
Holland. Som intet Land och Folk kand uden hoved være, Mand Prindsen har samtyct Statholders magt och ære. Sig ingen offentlig loed der imod betee Dog blant de store det en part fortrød, maa skee. 2 Mand ey, som det sig bør, med stil och pen kand tegne, Hvor stor u-troskab der opdages allevegne. Thi self blant Staterne mand nogle fundet har, At ride Blakkes Hest, som nu sees obenbar. Lad være, Kiøbmands brug for denne Krig maae rømme De deris Skalkheds kiøb och sal dog ey forsømme: Men, som forræddere, sig self og deris LandHenselge skammelig til ævig trældoms Stand. 3 Men Floden er til Søes vel rustet och bemandet, Och under Rytter staaer, som intet ynsker andet End adgang snart at faae til dræbning oc til strid, Och der med lade see sin trofasthed och flid. 4 De Fæstninger til Lands, som ey u-tagne findes, Mand saa forsiunet har, at om de skulle vindes Med stormer haand oc magt, da vil det koste blood En hver vil verge sig, och lofver Helte-Mood. Ja Qvinderne (hvad kand den sidste nød ey giøre) 8 De somme steder sig end och i vaaben føre: Som Amazoner de for deris Føde Land Til Døden vilde staae, det gange hvor det kand.
Danske Mercurius, 1672-08-01
Polen. Rixdagen slap afskaft och endeløs fik ende. Slet intet blef anseet, af hvis mand gaf tilkiende. Til sit en hver u-glad och vreed hiemdrog fordj. Dog hafver Kongen end den sterkeste Partj.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Den Danske IX. Til den 1. September. 1672. Danmark. Om Daner Konning i den grønne Lund och Hede. fornemmer nu best Tid, de vilde Diur at beede, Da gaar hans Majestæt och stundom vel saa vidt J Landet ud, och sig med Jagt forlyster tit. Saa frisk och let en Hjort for hannem aldrig springer, Hans Naade den til Hest Jo render op och tvinger. Som hand i sidste Jagt paakiende loed och see, Der hand paa saadan vis op Joeg och sprengde tre. Men der iblant var een, som vilde sig ey gifve, Men tre gang ofver Strand at svemme, sig loed drifve; Men Kongen saa til baads, och saa til Hest igien, Udi sex timer det udholdte dog med den Der med var det och gjort, saa den tilnødes maatte, For sig at bøde med det beste som den aatte. Hvor rask den var til foeds, Hvor længe den undgik, Den dog for Kongens haand sit lif at lade fik. J denne Maanet hand och loed sig mangen sinde, Naar Tiden det tilloed, paa Svane Jagten finde, Hvor hand til nøye fik sin Tidsfordrif och roSkiøed och ey løs saa tit, hand noget ramte Jo. Men hvor hand færdes om och hvor som heldst hand drager Der spørger hand sig for om Landsens tarf och sager: Ja self tit Boenden hør, end och foruden Tolk: Hvor med hand lader see, hvor kiør hand har sit Folk. 2 Vor gyldne Pheenix er med sine Kiøbmands vare Fra Dansborg nyligen hiemkommen uden fare Til voris Kiøbenhafn, hvor den nu losser sig, Ja Och kand sin reyse vel betale rigelig. Ja dersom det er sandt, som mange der om sige, Da kand en hver saa fremt som billighed och lige Blant Rederne maae skee, det dobbelt fange brat, Som der i første gang af hannem blef opsat. De Norske Skibberum, som hafde Salt at føre, De maatte nødes til, et farligt Slag at giøre Mod Tyrkens Refver pak, som vilde snappet dem, Men ey fik andet dog, end hug och skade hiem 4 De Lybske deris Bud och hid i disse dage Til Kongen hafve sendt den irring at fordrage, Som dennem mellom er, til Fred och venlighed, Hvor paa begyndelsen er allerede skeed.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Tydskland. At Ungeren ey skal sig efterdags oprøre Mod Keyseren, och med hans Fiender stempling giøre, Til en Provintz och Læn hand hende nyligen Omformet har och sin Statholder did sendt hen 2 Vel længe Keyseren har draget laar i leye. Med Sytten tusinde dog være skal paa veye, Som Montecuculi til strid skal føre frem, Och uden sejer vil igien ey komme hiem Chur Brandenborg er och paa been, och har i tanke, Ved Halberstad nu strax til dennem sig at fanke. Vel tifve tusinde stridbare Folk och Mænd Hand tæler i sin Hær och fleere verfver endDog siges, at den Krig mod Frandsken ey skal drifves, Saa fremt af hannem self ey der til aarsag gifves: Men at mand styre vil Chur Cölnes stolte Sind, Och tvinge Mynster til at stikke kaarden ind Men hvor om alting er, och hvad mand veed at Saa seer mand, spillet dog udi det Tydske Rige Vil gange der med an Gid det och endelig Til andre Folk och Land ey skal henstrekke sig.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Frankerige. 1 Den Frandske Konning blef med herlig pract oc foere. Modtagen gladelig, saa vel af smaa som stoere, Der hand kom til Paris. Mand och vel hafde slet Gjort hannem en Trium. men hand ey vilde det. 2 Saa længe som hand self var hos sin Hær tilstede, Var Lykken hannem blid. Ey noget anslag skeede, Som jo strar fremgang sti. Men hand ey rosee kand Af det, hand siden vandt med sverd fra Nederland. 5 Hvorfor hand fleere Folk och Knecte sammendrager, Hvor med hand truer fast, hvad ende det och tager, At hand ret visselig vil komme snart igien, Saa fremt hand andre Bud ey faaer fra Spanien.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Spanien. Den Hollandske Gesandt til Audientz har været. Men Spansken har sig ey til noget end erklæret. Dog veed en hver, at hand paa Frandsken heller slaaer, End lider, at hand alt for stoer en fremgang faaer.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Engelland. Det anderledis gik, end Engelsken det troede. Hand ingen bytte fik af Hollands rige Flode, Som kom af Jndien. Thi før hand det bleef var, Gik den ad Emsen ind, och var for hannem klar. 2 Med Rytter ey var got, i Slagsmaal sig at føre: Maae skee vel och, hand blef advart, ey det at giøre. Hvorfor hand med sin Flok et ærind hiem ad toeg, Saa vel som Frandsken och. En hver til sit hiemdrog.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Holland. Siv Millioner Guld, Ja mangen siger meere Vil mand den Flodes værd och rigdom paa vurdeere, Som af Ost Jndien er kommen nyligen: Thi glæder sig en hver, som hafver deel i den. 2 Seyladsen Øster paa, saa vel som och paa Norden, Som var forbøden før, den nu tilladt er vorden. Vel sterk med Capere mand ganger Aarlogs vis Och mangen baade Frandsk och Engelsk giør til pris. 4 End dog mand ingen veed blant Christne Potentaker, Som har saa vredelig brugt Bomber och Granater, Som Mynsters Biskop det mod Grønningen har gjort, Hand der med Nøglen dog ey fick til hendes Poort. Hun gjorde saadan vern, at hand fick af at drage. Til med saa trængdes hand af Hungers Nød och plage. Det underer, at hand, som er en Ordens Mand, Til Faste-kunsten och sit Folk ey venne kand. Ney, ney. Soldater-grif och haandverk ret at lære, Der til langt meere vil, end Pfalter baand at bære. Men hvor hand for det bloed omsider vil bestaa, Som hand opofret haar, det hand for sørge maae. 5 Saa slem en ofverfærd, saa Jammerlig en ende Mand ikke snart af veed, som den, hvor ved de tvende, Hves til-nafn var De Witt, til grafven maatte need, Der det oprørte Folk udloed sin bisterhed. Vel var den ennes dom, af Landet ud at vige: Men om den andens skyld mand intet vist kand sige: De dræbtes begge dog. Ja den gemeene Mand De døde legomer at markle, billigt fand 6 Men det gik ordentlig och efter Rettens Stemme, Med den, som uden sag i Frandskens haand och gjemme Gaf Rhinbergs fæstning op. Hand vel for sin bedrift Med sverd henrettet bleef, men fik dog Skiel och Skrift.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Polen. 1 Den Polske Krigsmagt er af Dorosenske slagen: 2 Och Tyrken er til storm mod Caminiet opdragen. Thi seer det sældsom ud. Hvorfor och Kongen vil, At Mand af Huus skal sig mod dennem lafve til.
Danske Mercurius, 1672-09-01
Jtalien. En krig mod Genua Saphoyen nu begynder; Och meenes, at der vel er den, som der til skynder. Men Jeg vil slutte saa. Hvo skalkhed har paa rok, Och stifter Krigs u-lyst, gid hand faae der af nok.
Danske Mercurius, 1672-10-01
Den Danske LX. til den 1. Octobr. 1672. Danmarck. 1 Om nu den høye Ret med baade dom och naade For Landet holden er i beste form och maade, Saa hver Mand er til freds, och siger saa ved sig Gud glæde Kongen och hans Huus ævindelig 2 Hans Majestæt, naar hand for Statens høye Sager Kand stundom hafve Tid, hand ud i Landet drager, Hvor hand med Jagten har sin lyst och tidsfordris, Och skiller mangen vel saa rask en Hjort ved lif Men det er merkeligt, som sig i disse dage Ved Esserum tildroeg, hvor hand var och at Jage. Vel stoer en kronet Hjort, af hannem mattet af Vdi den ferske Søe sig til at svemme gaf Dog Jægerne til baads mod Landet hannem vende, Hvor hand strax greben bleef, og Kongen kom til hænde. Men rer ved same sted, som hand i Lande dreef, Et gammelt stykke Guld i Vandet funden blef Det siuntes som en Mynt. Dog ingen kand udgrunde, Hvad der paa standet haar, saa vel som och hvorlunde Det der hen kommen er, och i vel langsom Tid Har ligget skiult, maae skee; Thi gjemmes det med flid J voris gamle Low om Dannefæ vel skrifves: At findes Sølf och Guld, det Kongen bør at gifves. Dog saadant hænder sig ey tit. Med dette kand Ret kaldis Dannefæ. thi Kongen self det fand Hand paa sin Jagt bekom det røde Guld til Bytte: Ja gifve Gud, at hand til Landsens Gafn oc Nytte, Med vise Gierninger og Raad opjage maae Den gyldne Fred og Ro, som hand har til Attraa. Saa tørke-fuld og heed som Vaaren sig loed kiende, Saa Regne fuld oc kaald en Høst os Himlen sende. Mand Jorden ofver alt i voris Norden saae, Vel herligen med Vext oc Grøde kronet staae: Men ah, hvor saare nær det hafde fanget Skade, Hvor længe det og stoed, for det indkom i Lade. Thi Solen med sin Glands ey vilde ret her ud Hvor ofver oc indfalt fast hver Dag Regn oc Slund. Kornpugen glædde sig, og hafde tænkt at fange Sin Jøde taske fuld, for Brød-Koorn ud at prange. Ja, var hans Ord; det saa med Høsten nu sig teer, At Jeg snart min profit oc bade der af seer Men Himlens milde Gunst hans Forsæt dog omsider Til intet gjorde slet, och os i rette Tider Bønhørde naadelig. Thi brugte Boenden sig, At hand Skjør gilde nu kand holde gladelig.
Danske Mercurius, 1672-10-01
Tydskland. 1 Som Krigen flytter sig ind i det Tydske Rige, En pact af Keyseren och Brandenborg tillige Med Danmark, Lüneborg och Hessen er oplagt, Som strekker til forsvar med felgis hielp och magt. 2 Sig Hochster vilde vel mod Brandenborg forsvare, Fik dog at bukke for hans dapre Flok och skare. Der med hand u-formeent gik ofver Wesers Flood, Jnd i det Stift Corve, som hannem oben stoed. 3 Men Montecuculi, som lader verfve-trommen Endnu slaae dagligen, er ofver Werra kommen, Saa begge deris magt sig sammenføye kand, Paa vel en ringe Tid, och holde Fienden stand. 4 De Reformerede, som Vageren maae rømmme, Fordi de sige ney til Pawens dict och drømme, De sætte dennem op med stoer oprør och larm, Och der med Keyseren forvolde meen och harm. En General hand strax mod dennem boed at drage; Men hand var alt for svag, och maatte gaae tilbage Med u-forrettet sag: Saa det sig timer ret Til sligt et bloodbad der, som ey vil endes let. Mand och i meening er, at Tyrcken dem ophidser: End dog hand ved sit Bud for Keyseren afridser, Hvor kjær hand hannem har, och altid hafve vil, Saa fremt hand ingen hielp vil sende Polen til. Dog hvor om alting er, mand kunde vel undganget Slig handeloch u-lyst, och bedre middel fanget, End efter prang bevis, och Munkens lokke-sang, Samvittigheden gjort saa smertelig en tvang.
Danske Mercurius, 1672-10-01
Frankerige. 1 Som Frandsken paa Mastricht var færdig løs at gange Med største magt, och en beleyring der anfange, Fik hand et andet Sind, och deden hastelig Hen til Westphalen med sin Leyer skyndte sig. Alt hvis Turaine der opspørge kand, at høre Til Brandenborgs Forbeed, och kunde modstand giøre, Det hand paa sin Soldatsk tilegner sig med magt, Och en u-trolig sum til Brandskat har paalagt. 3 Men parterne saa nær imod hver andre flyttes, At der vist klappe-fisk vil snarligen udbyttes. Thi Mynsters Biskop har udtømt det arme Land, Saa det ey længe dem tilsammen føde kand Spanien. 1 Medtifve tusinde stridbare Folk och Knecte Krigs Floden er til Søes. Men hvem mand vil anfecte, Med slig en farlig mact och velberustet tal, Det ikke vides end, men snart sig yde skal. J Nederlandene sig Monterey besterker, Och lofver Holland hielp. Dog see, mand ey formerker, At sig Regeringen til nogen Aarlog har Imod Frandsosen end erklæret obenbar Engelland. 1. Vel sterk en Pestilenz paa Floden hafver været, Och den saa merkelig forsvækket och besværet, At den nu, mod sin act, sig hiem begifve maae, Foruden nogle faa, som end paa krydsen gaae. 2. Men Undersaterne, hves næring gaaer tilbage, Formedelst Capere, som fast paa dennem tage, De bande vel saa tæt den ufornødne Krig, Och raabe smaaligen paa Fred och god Forlig.
Danske Mercurius, 1672-10-01
Holland. 1. At det gemeene Folk ey meere skal oprøres, Men med lemfældighed igien i stilhed føres, Mand Øfrigheden har for andret sommesteds, Och andre sat igien, som hver var med til freds. 2. Al haanlig skrift och dict, som krænker nogens ære, Skal efter denne Dag och slet afskaffet være. Hvo sig fordrister til, at komme der med frem, Hand med alvorlig straf och hæfn skal søges hiem 3. Den krigsforfarne Wurtz med Lykke mangen sinde Begaaer sig mod det Folk, som trechts Egn har inde. Mand Waldeks Grefve til Felt Marskalk och har sat; Och mand vel noget stoert at høre fanger brat 5. Krigs-Floden legger ind, och søger Vinter-leye, Saa nær som nogle faa, som skulle Søen feye J Land och Rytter koem, och har udtydelig Beretning gjort, hvor det med Floden hafver sig.
Danske Mercurius, 1672-10-01
Polen. 1. Den sterke Caminiet i Tyrkens haand och velde (Dissverre) kommen er. Nu vil det Polen gielde, Som der med for hans magt saa got som oben staaer: Och siges, at hand alt paa Vey til Crakaw gaaer. Jndvortis tvistighed och høres allevegne. Saa det til undergang begynder sig at tegne. Hvosaadant har bestilt, och der ved kildrer sig, Det bedre gjettes kand, end skrifves egentlig. Tryct i Kiøbenhafn aff Jørgen Gøde, K. M. Bogtrycker.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Den Danske ME. til den 1 Novembr. 1672. Danmarck. om Luften end er frisk, och sig til Jagt beqvemmer, Mand Daner Kongen fast hver anden Dag fornemmer, Med Jæger hvorn til Hest paa jagten ud at gaa; Saa mangen kronet Hjort for hannem bukke maa 2 Gesanten Richemont och ey ret længe siden, Med hannem ude var, til at fordrifve Tiden, Och fik at gifve magt, at selver Engeland Med sin Par force Jagt ey Kongen trænge kand. Paa Jægersborg hand blef med præctig stads oc foere Modtagen herligen af Kongen och de Stoere. Slet intet spardes der af Vin oc ædeel drick, Sampt anden tractament, en hver jofuldt op fik Printzessen af Zwibruch, som har saa længe været Hos voris Dronning her, och var af hver Mandæret For hendes høye Dyd, Hunkiærlig afskeed toeg, Och til sin egen arf och Fødeland hiemdrog. 4 Den friske Cimber-Helt vor ædle Gyldenløwe Til Holstein ud er reyst, at skue self och prøfve Det Regiment til Hest, som hand sig nyligen Tilhandlet har och skal hand komme snart igien. Jgiennem Øresund vel stor en Kiøbmands Floode, Til Østen gangen er, og som er at formode, Med Proviant, och hvis som Holland trænger til, Sig inden Vinteren igien hiem skynde vil 6 Al 6 Aff de Fribyttere mand een til pris har fanget, Som længe djærffvelig har under Norge ganget, Och uden al forskiel fra baade Tydsk och Dansk Hensnappet skib och goeds, och teedt sig heel tyransk. Den liden vor och let, dog sterk med Folk bemandet, Och hvis som der til hør. Men ikke meget andet Mand der udi bekom, hvor med betales kand, Hvis hand har røfvet hen fra mangen ærlig Mand.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Sverrig. 1 Rigsdagens forslag er, at Kongen skal erklæres For myndig self. hvorfor af Stænderne begiæres, At de sig ville nu beraade samtligen Om en beleylig Tid och Dag til Kroningen.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Som det i Tydskland til u-ro sig ladertegne, Mand Pommeren forseer med Krigsfolck allevegne, Som føres did til Skibs. Dog siges, at mand sig Endnu til ingen part har slaget offentlig. 3 La Garde midlertid, til Krigen at forlige, Til Engelland er sendt och Tot til Franckerige, Hvor deris mægle-verf antagen er ogsaa Til Fredsens Herre staaer, hvad der skal følge paa.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Tydskland. 1 Vel siunes Keiseren och Brandenborg at ville Med Holland stande bi, men ligge dog slet stille Med deris Magt endnu. Skiønt at Her Ammerung Vel høye løfter gjør, at fylde deris pung. 3. Hin side Rhin och Meyn et tag hen op tilbage Til Vinterleye først mand sindet er at drage. Vil och ey sætte sig mod Frandsken obenbar, Før Spanien til Krig sig ret erklæret har. Saaledis gaaer det til, hvor fremmed hielp behøves, Den altid noget har, som der skal efter tøfves: Och naar den kommer frem, det da vel stundom skeer, At den langt mindre giør, end mand sig til forseer 4 Maae skee den Vagerske kumult och ey tilsteder, At Keyseren sin Magt og Flugt saa vidt udbreder. Hand meere snart end nock self der at giøre faaer Mod det oprørte Folck, som paa sin frihed staaer. Til mange tusinde sig deris flock bedrager, Och Dag fra Dag i magt och Moed end nu tiltager, Har høye Folck i Raad, och til Krigs Hoveder, Och dertil nogle vel saa stercke Fæstninger. 5 Mand hos Chur Meintz och Trier anholder och at vide Ret egentlig oc vist, til hvilcken part och side De ville dennem slaae. Chur Cölne staaer i tvil, Och efter Lykkens gang indrette vil sin stil.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Frankerige. 1 Som Frandsken daglig seer, den Tydske Magt forøges, Och frycter, at hand skal i Lottringen besøges, Hand sig af Holland, med hvis der undværes kand, Opflytter hastelig imod sit eget Land. Hand lader der tilmed och alle dem opbyde Til ledings færd och strid, som Adels frihed nyde. Ja verfver ofver alt, och ey fortryder paa, Hvorstoer en penge sum det end skal hannem staae 5 Men den gemeene Mand, hvis pung maae der til gabe, Sig klager hart, at hand ey veed, at sammenskrabe, Hvis hannem leggis paa; thi denne Krig har slet Hans næring ødelagt. Dog actes ikke det.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Spanien. Sølf Floden kommen er, och lykkelig har landet Med en u-trolig skat af Sølf, oc meget andet, Som dyrbart er och kiært. Hvor af mand slutte vil, At Kongen feyde snart skal byde Frandsken til.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Engelland. i Saa længe Frandsken saa det røde Guld vil skikke Til Engelland, som her til dags er skeed, kand ikke Fornemmis ret endnu, hvad skade Krigen giør: Hvorfor mand der och end ey deert om Freden hør 2 Mand i Forhaabning er, at det skal dog fordrages Ved Herrers mellomgang, som med behag antages; Men paa hvad Tid og Sted mand det skal giøre klart, Det ikke vides end, men vil sig gifve snart.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Holland. 1. Paa veye Prindsen var med Woerden at forraske: Men see: hvorledis act ey kommer alt i taske Den Frandske var for sterk, oc hannem deden dref Dog snart eens meget Folk paa begge sider blef 2 Men Helland veed sin tab dog andensteds at bode. Til Søes hun nylig har en rig Barbados Flode Frataget Engelsken. Ja der til hver Dag brat Ved sine Capere faaer nogle Priser fat. 3 De tre Provintzier, som Fienden har i klemme, til hun her efter ey til Sæde, Raad och Stemme Tilstede nogen tid. Men Luyk mod hende sig Til nidings verk och Krig forklarer offentlig Jtalien. Saphoyen sig paa ny mod Genua bereder, Och icke stilles vil, før hand de tagne Steder Med Sverdet faaer igien. Men Paven al sin flid Och beste giør til at bilegge deris strid, 2 Den vrange lærdoms feyl, som Borri før ved hængde, Den hafver hand til Rom (thi nøden hannem trængde Gienkaldet nyligen, och nu vil uden strømt Catholisk være slet: Er dog til fængsel dømt.
Danske Mercurius, 1672-11-01
Polen. Hvor ilde Tyrken sig i Polens Land och Rige Beteer och ru ter om, er aldrig af at sige. Med haarde vilkor hand, dog vil en Fred indgaae, Som Riget uden tab och spot ey kand anstaae 2 Hvorfor sig Adelen til Kongen har forbundet, Oc dem fredløse dømt, som efter sligt har stundet: Hvor Ærchebiskopen iblant oc være skal, Med andre fleere til udaf de Storestal. 3 Mens Kongen har med al den Magt, som hand kand sanke, Sat ofver Weichsels Strøm, hvor vist vil Slagsmaal vancke i slet hand sig ihiel, langt heller fecte vil, End sætte noget af sit Land och Rige til. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. Boger.
Danske Mercurius, 1672-12-01
Den Danske IV. . til den 1. Decembr. 1672. Danmarck. vo kand den høye lyst och glædskab nær udsige, Som Himlens mildhed os och voris Cimber Rige Besøgte nylig med, i det vor Konge saae Sin anden Arfving nu, til Liuset frem at gaae. Ja, store Kongers pris, o milde Daner Konning: saa, føde Dyders kiern, og naaderige Dronning Udaf hves reene Seng saa dyrebar en Green Och Himmels Yagling var udspiret uden meen, Hvo var ey villig da, for eders Majesteter Med fryde-klang och skud, med trommer och trometer At lade kiende paa, hvor ofver maade kiær Den Herres fødsels Dag var kommen hos en hver. Slet ingen var, som jo med ydmyghed och ære Fremkom, tak-offers plict for Lifsens Gud at fæte, Som den nyfødde Prinds til Lifsens Land fremdroeg Paa Verdens Skue-plads, och hannem sig antog. Saa fremt som och vor insk och felgis bøn maae gielde, Hvad vil hand vorde stoer af ære, magt och velde, Hvad vil hand vorde frisk, behiertet, Lykerig, Och i fuldkommen Dyd sin Høyheds Afkom lig Vort haab er och, hand til sit Døbe-nafn skal svare, Som hand fik same Dag, och ikke krøyen spare, Naar det skal Christenhed och føde Land angaae, Men tee sig villig da, til Hielm at tage paa. Med haand och Helte Moed, hvor lowlig Krig skal føres Med Mildhed och fornuft, hvor billig Fred kand giøres Skal hand sit Ryctes glands, (trods self den blege-Nid, Udbreede præckeleg til voris efter-Tid At naar hand end er død, skal lærd Mands pen och skrifter Med lof hukomme dog hans prislige bedrifter, Och sige: see hvor det sig her befinder vist, At af en deel Rood udspringer ædel Qvist. De sterke Cherubim med deris vingers skuge Sig leyre midlertid omkring hans Høyheds vuge Med hannem stande fast, indtil hand mæt af Aar Sit hiertes øy-merk och voris ynsk opnaaer. 2 Kort Tid tilforne loed Tarantes Hertuginde, Med hendes Daatter sig hos voris Dronning finde, Som hendes næste Byrd och ey kand slippes hen, Før hendes Majestet paa been er ført igien.
Danske Mercurius, 1672-12-01
At den Ostindiske seylads med lowlig næring Kand stoppe Redernes udlagte kost och tæring Er nyligen et Skib udsendt til Cormandel. Gud følge der med self, och det bevare vel. 4 Den Flode som var sendt til Østen, at indtage, Hvis Holland har behof, den her i nogle Dage Til at forsamle sig, tæt under Staden laae, Men saa med første Vind loed hiem til Holland staae.
Danske Mercurius, 1672-12-01
Tydskland. Det Tydske Folk och magt ved Frankfurt end omvanker, Och baade løst och fast til Vinter-føde sanker. Udskatter Boenden slet, och gjør hans Lade tom: Hvor hand det faaer igien, det hand maae see sig om. 2 Mand ellers paa parti mod Frandsken stundom ganger, Och baade Knæp och Korn paa begge sider fanger: Men Fanger gifves løs. Saa det maae siunes brat, Som mand ey var til Krig for alvor end opsat. 3 Til Regensborg er gjort en Low, som paabefaler, At de som Riget har udvaaldt til Generaler, De skulle Keyseren tilsverge troskabs eed. Ret som mand stoed i tvil om deris trofasthed Men dersom och det Folk, som skal af dennem føres, Saa længe sankes skal, som raadslag der om giøres, Vel meget Vand vil da vist løbe før til Haf, End der fornemmes skal, at vorde noget af. Turaine midlertid ey skandsen vil forsømme, Men er ved Andernach sat ofver Rhinens strømme; Vil sankes med Condee, som giennem Lotringen Med friske Folk needgaaer til hannem iligen. At Lothrings Hertug och ey nogen pas skal fange, Ved Strassborg ofver Rhin til Elsas op at gange. Conder den lange Bro, hvis lige vorder sagt, Ey findes mangesteds, med Jld har ødelagt. 6 Vel hafver Keyseren med Lykke mester spillet, Och der med Ungerens oprør och stempling stillet, Kand dog endnu for vel ey vide sig forvart, En kurrejo kand der paa traaden komme snart. Til hannem Sigetz i Croatien er vunden, Hvor til en artig list och Krigs puds blef paafunden. Bournvilles Hertug er til Tydskland skikket need, Hvor hannem gifves skal Felt Marskalks myndighed.
Danske Mercurius, 1672-12-01
Frankerige. End dog at Kongen vel sig finder høybedrøfvet, For Døden nylig har hans yngste Søn bortrøfvet: Dog væbner hand sig fast, och self personligen Vil følge med sin Hær och magt til Lotringen. Dismidlertid hand dog har Dynkerk foreslaget, Hvor hand tilstæde vil, paa Fred at vorde maget. Men om och samme sted af Holland ligesaa Bevilget vorde skal, det tviler mangen paa Spanien.