Jyllandsposten, 1840-12-15
J "Raketten, som er kjed af at opvarte med et og det samme, og som ikke kan lide de liberale Blades Hovedopgave, at opponere mod det Bestaaende eller at ville indføre en ny Tingenes Orden, hedder det i et Stykke, betitlet: "Naa Godtfolk, ere J snart færdige med Eders Statsreformer." – "De sigtede Bladskriver, ville være vittige og ere det ikke. Naar en beruset Matros ligger foran en Admirals Eqvipage, og endeligen efter at være bleven trukken op, svarer paa Admiralens Spørgsmaal: "Hvorfor laae Du der, Du drukne Rade – Fordi jeg ingen Eqvipage havde at kjøre i, saa er det en Vittighed, men at berøre, at en eller anden Anordnings Udstedelse mulig bliver noget opholdt, fordi en Fyrste tager sig en Jagtfornøielse, er en Flauhed. Enhver har sin Lyst. Christian den Fjerde fandt sin Glæde i at færdes tilsøes, Peter den Store sin Moro i plumpe Løier, og i at beruse sig. Frederik den Store fandt Fornøielse i at spille paa Fløitee, Frederik den Sjette i de militaire Evolutioner a., nu da og der er jo Jngen, som klager over deres Regentudueligheder; ja man troer endog, at Peter Czar gav Impulsen til den frygtelige Vælde, Rusland nu har." Rakettens Redacteur ønsker derfor hverken at smigre Regjeringen, eller Nogensomhelst, ikke engang sig selv, men hvad rigtigt er, bør være Ret, og derfor beder han hine Bladskrivere at holde inde med Gjentagelsen af de ønskede Reformer, indtil de see, at intet Hensyn tages til deres meest grundede Besværinger."- Eftersom man ikke har undseet sig ved næsten i alle vore privilegerede Blade her i Provindsen, at optage den yderst ærekrænkende Beretning om vor talentfulde O. Lehmanns sidste Ophold i Kjøge, fortjener hans Beretning af 31te Octbr. d. A. i "Sjællandsposten, at kjendes, hvori han slutteligen siger: "Da Dampskibet Frederik den Sjette for nogen Tid siden kom paa Grund paa Kysten af Falster, forlod jeg Skibet, hvormed jeg var taget fra Kiel, og reiste over Land hjem til Kjøbenhavn. Sildig ud paa Aftenen ankom jeg til Kjøge; da jeg paa Postgaarden erfarede, at en Slægtning og Ungdomsven af mig, der er bosat i denne By, var tilstede ved et Bal i et Huus ligeoverfor, ønskede jeg at hilse paa ham; men da jeg ikke fandt det passende, saaledes som man raadede mig, uden videre at gaae derind, blev jeg staaende i Forstuen indtil en Person, der havde fulgt mig over, kaldte ham hen til mig. Da han var Baldirecteur, maatte jeg ansee ham for berettiget til at føre mig ind i Balsalen, men fulgte ham dog først derind efter endeel Remonstrationer, paa Grund af at jeg var i Reisedragt. Af samme Aarsag opholdt jeg mig der kun en meget kort Tid, i hvilken jeg talede nogle ligegyldige Ord med hans Familie, og vexlede nogle almindelige Høfligheder med endeel Herrer, som man var saagod fra forskjellige Sider at præsentere for mig. Efter et Ophold af i det høieste til Minutter, i hvilke jeg ikke har enten hørt eller seet, det Allermindste mig Vedkommende, der vidnede om andet end Høflighed og Velvillie, trak jeg mig, som sagt, tilbage og forlod Byen, saasnart jeg havde erholdt en Vogn. - Her har De, Hr. Redacteur, den simple og uskyldige lille Tildragelse, hvoraf man har troet at kunne gjøre en mod mig fornærmelig Historie. - Vi optage saameget hellere denne Beretning, som vi have erfaret fra aldeles paalidelige Kilder, nemlig fra Herrer, som selv vare nærværende paa bemeldte Bal i Kjøge, at der vel var et Par Kaadmundede, som paa Grund af, at O Lehmann indfandt sig i Byen strax efter at Majestæterne havde forladt den – hvori de maae have lagt en egen Betydning - fandt sig beføiede til Udtryk, som de i Bladen anmeldte, til enkelte Medlemmer af Ballet, men hvorved det vel er at mærke, at disse bleve hørte med saadan Uvillie, at saafremt man havde understaaet sig i at gjøre Mine til nogensomhelst Haandgribelighed, havde de Vedkommende risqueret en eller anden Luftfart ud af Vinduerne. For at give Hr. J. Nathansen Leilighed til at møde de Jndvendinger mod hans Hesteplan, som muligen ikke ganske uden Grund ere fremsatte i "Sjællandsposten, anføres her af bemeldte Blad Følgende: "Om Hr. Nathan sens Plan tør jeg dristig paastaae, at den hos ingen saa kyndig Mand nogensinde har vakt Jnteresse. Den gik ud paa, at Jyderne, istedetfor de nu i Almindelighed betale 9 a 10 Mk. Bedækningspenge ved en daarlig Hingst, skulle lægge en Ubetydelighed til og træde sammen i Selskaber, hvori ethvert Medlem skulde betale i Spr. aarligt. Saasnart 500 Subskribenter ere samlede, kjøbes for de 1000 Rbd. en Halvblodshingst, som deelt i 20 Actier – gives i Præmie til 20 Bønder, der ved et Dyrskue have præsteret de bedste beaarige Vallakker. I Hingst til 500 Subskribenter synes vel fra først af at være for lidet; men da det aarlige Contingent fremdeles skal anvendes til at indkjøbe flere og flere Hingster, og da i Hingst kan bedække 50 Hopper aarligt, saa vil det dog kun vare 10 Aar, inden Alle kunne blive tilfredsstillede. Da bemeldte Hingster skulle uddeles som Præmier, saa skulle de naturligviis bedække for Betaling, og her maa da atter den Specie holde for, der ogsaa skal anvendes til Jndkjøb af flere Hingster. Hr. N. antager altsaa, at den selvsamme Specie kan anvendes til 2 forskjellige Ting paa eengang, og at den, der i tre til fem Aar betaler 1 Specie for at faae en Hoppe eengang bedækket, kun giver en Ubetydelighed mere end de 9 a 10 Mk., som herfor i Almindelighed gives! Jeg opfordrer Professor Wiborg og Stutteri=Directionen til nærmere at forklare, hvad de egentlig have meent, da de gave Hr. N. den Erklæring, at denne Plan – naar den udførtes med Sagkundskab – kunde stifte Nytte." – Denne Plan- siger "Sjællandsposten, – blev i Kjøbenhavnsposten Nr. 134 i Aaret 1839 beviist at være Ronsens, hvilket Beviis aldrig blev rokket, end sige gjendrevet. Af dette Blad udgaaer to Nre, ugentlig, som betales med 1 Rbd. 1 Mk. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.