Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-09-06
skjøndt den i høi Grad forværrer Eftermandens oekonomiske Forfatning og formindsker hans Kraft til at virke. J nogle Aar at være Medhjælper i et geistligt Embede var derhos en gavnlig Forberedelse, som gav Begynderen mangen nyttig Erfaring til sit Kalds udøvelse, naar han siden overlodes til aldeles selvstændig Virksomhed. - Der kan antages i Norge at være omtrent 400 faste geistlige Embeder, sikkerlig kuns faa i Forhold til Landets Folkemængde og Størrelse. Af disse staae for Tiden 14 ubesatte, af Mangel paa Ansøgere, nemlig 1 i Aggershuus, 1 i Christiansands, 2 i Trondhjems og 10 i Nordlands Bispedømme. Af de sidstnævnte have 3 staaet ledige i 1, T i 2, 3 i 3, 1 i 4 og endelig 1 i 5 Aar. J Aaret 1802 var der ialt 47 personelle Capellaner, et Antal, som i sig selv maa ansees for lidet, idet Nordlands Bispedømme som ei mindre trængende havde blot 1, i Aaret 1816 var der endnu 26 men for nærværende Tid er kun 13, alle af den gamle Stamme, da der ei siden Slutningen af Aaret 1814 er nogen udnævnt. - Aarsagen til denne Mangel paa Candidater til geistlige Embeder maa søges deels i et forholdsmæssigt lidet Antal af Studerende, deels i Geistlighedens overhoved formindskede Kaar. Riget har hidtil kun havt 4 lærde Skoler, og nu er den femte oprettet. Disciplenes Antal er i det Høieste 240, af hvilke en Deel ei er bestemt til Studeringer. Ved Universitetet er kun nogle og 80 egentlig Studerende, naar fra det hele Antal regnes dem, der forberede sig til juridisk og medicinsk Embeds-Examen i Modersmaalet. Omendskjønt den Deel, der studerer Theologie, er forholdsmæssig stor mod den, der opofrer sig til de andre Fag, overstiger samme dog ei 30, der i det Høieste i de følgende Aar kan levere 8 til 10 Candidater aarlig, hvorimod i 1815 alene 3 og i 1816 2 have underkastet sig theologisk Examen. Om endog den øieblikkelige Trang kunde blive afhjulpen, hvortil i det Mindste vilde behøves 20 Candidater, vil Universitetet efter det Anførte ei kunne levere i de kommende Aar mere end 2/3 Dele af det Tal Candidater, som aarlig behøves, da der under et Antal af mere end 400 Geistlige vil formedelst Død og nødvendig Afgang i levende Live efter et Gjennemsnit blive 16 aarlige Vacancer." Om Ruslands Papirpenge &c. (Fortsættelse; see forr. No.) Disse Capitaler producerede et eller andet, som nu, da de ikke kunne virke tofold, nødvendigen ikke kan produceres. Men til at holde den gamle, fordum rige Production i Gang behøvedes hverken Præmier eller Understøttelse fra Regjeringens Side, eller Udførselsforbud, eller Monopoler. Men alle disse Midler maatte anvendes, for at fremdrive de nye Erhvervsgrene, og vedligeholde dem. Netop saa meget, som ellers frembragtes ved de Capitaler og Hænder, som nu ere sysselsatte med de nye Erhvervgrene, var klækkeligt til at kjøbe alle udenlandske Varer, som nu vore nye Manufacturer levere os; men nu maa vi betale dem 30 til 50 PC. dyrere, og et saa stort Offer vilde Pengenes Anskaffelse i Udlandet aldrig have kostet Nationen. - Da i Aaret 1816 Talen var om at ophæve Forbudssystemet, og blot at belægge fremmede Manufacturvarer med høi Told, til Fordeel for de eengang oprettede Fabriker, blev Regjeringen bestormet med Ansøgninger, der skulde bevæge den til at lade Forbudsystemet vedblive. Selv en Jndførselstold af 25 til 30 PC. paa fremmede Varer, var, efter Fabricanternes Mening, endnu ikke tilstrækkelig til at beskytte deres Etablissementer mod Tab og Ødelæggelse. Men hvilke Manufacturer maa det vel være, som selv med en Fordeel af 25 til 30 PC. ikke trøste sig til at udholde Concurrencen med Udlændingerne. - Man overveier ikke, at netop den til Grunde gaaende Production, eller den, der i den fremkonstledes Sted vilde etableret sig af sig selv, giver Midler i Hænde til at betale de fremmede Producter. Den, som det er om at gjøre, at Pengene blive i Landet, finder i Rusland sine Ønsker let tilfredsstillede. Thi efter vore Papirpenge længes Udlandet ikke. Guld og Sølv have vi ikke. Udlandet bliver altsaa sikkerligen altid betalt med russiske Producter. - Forbudsystemets Forsvarere finde stort Behag i skjønne Skildringer af de nyttige Jndustriegrene, som de nye Fabriker drage efter sig. Men hvad der var bleven stiftet for Godt, naar disse nye Anlæg ikke havde lokket Capitalerne til sig, og som netop for disse ny Anlægs Skyld ikke blev udført, det tie de omhyggeligen med.