Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-07-27
Kong Oscar har igjennem den svenske Minister Baron Lagerheim, ladet Archivsecretair Berlien tilstille den store Guldmedaille med Kongens Brystbil(S. Bl.) lede. - Lehmanns Andragende til Stænderne angaaende Forfatningsspørgsmaalet gaaer ud paa en allerunderdan, Petition til Kongen om 1) at Hs. M.i Gierningen vil sikkre den ved det aabne Brev af 8de de paany stadfæstede uadskillelige Forbindelse imellem Slesvig og det øvrige danske Rige, ved i Virkeligheden at udvikle den dette Hertugdømme paany tilsagte provindsielle Selvstændighed ved Jndførelsen, af de dertil nødv. Jnstitutioner saa fuldstændigt som det er muligt uden Afbræk for Rigets Eenhed; 2) af Kongen snarest muligt for en - overeensstemmende med den for Provindsialstænderne anordnede Valglov, dog med fri Valgbarhed – af Østifterne, Jylland, og Slesvig valgt, fælles constituerende Forsamling i Kjøbenhavn, vil lade forelægge til Overveielse og Beslutning Udkastet til en fri Forfatning, der kan betrygge Staten en kraftig og folkelig Regjering ved at knytte Kronens Virksomhed til et Ministeriums Ansvarlighed, og ved at indrømme en af en liberal Valg. lov, der gjør Valgretten uafhængig af Standsadskillelser og Valgbarheden fri, fremgaaet Folkerepræsentation besluttende Medvirkning ved Lovgivningen og ved Skatternes og Statsudgifternes Bestemmelse; og 3) at Kongen, saasnart Successionsforholdene i Holsteen ere ordnede, med dette Hertugdømme, med Lauenborg og med det tydske Forbund vil enes om den Maade, hvorpaa disse tvende Forbundslande kunde ønske at slutte sig til det danske Riges Statsforfatning og Statsforvaltning, hvorom da en organisk Lov vil være at forelægge Danmarks Parlament, som stedse vil være rede til med disse Hertugdømmer at indgaae i ethvert Fællesskab med Hensyn til Jnstitutioner, Love og Statstyrelse, der kan bestaae med det danske Riges Selvstændighed som en af det tydske Forbund uafhængig Stat, og med Nationens Velfærd som en væsentlig nordisk Folkestamme."(St. Td.) Commissarii Svar derpaa var saalydende: "For saavidt det af den Deputerede for det 8de Kjøbstaddistrict foreslaaede Andragende skulde gaae ud paa Anordn. af særegne Jnstitutioner for Hertugd. Slesvig, og eventualiter paa en ny Unionslov mellem Holsteen og Lauenborg paa den ene Side og den øvrige Stat paa den anden, saa er det klart, at et saadant Andr., saavel efter Anordn. 28de Mai 183165, som ifølge den kgl. Kundgjørelse af 10de dennes, ligger udenfor den Fors, anviste Virkekreds, og at denne altsaa er ubeføiet til at befatte sig med Jndgivelsen af et saadant Andragende. Det Samme gjælder om den øvrige Deel af det af bemeldte Deputerede tilraadede Andragende, der skulde gaae ud paa at anholde om en Tilintetgjørelse af Kongerigets nærværende Statsforfatning. Ligesom allerede Sagens Natur maa afgjøre, at det ei kan tilstedes nogensomhelst undersaatlig Autoritet at indgaae med Andragende til Statsmagten om Tilintetgjørelsen af den bestaaende Statsforfatning, og ligesom Rigets Grundlov og sammes i Landslovens 1ste Artikel gjentagne Bestemmelser tydeligen bekræfte dette, saaledes kan det herefter ikke ved Anordningen af 28 Mai 1831 § 5 være tilsigtet, og har ei heller Hjemmel i denne Anordnings Ord, at der skulde være givet Provindsialstænderne Beføielse til at indgive saadanne Andragender. Jeg kan imidlertid ikke her indskrænke mig til at fremhæve, at Forsamlingen er incompetent, d. c. ubeføiet eller uberettiget til at indgive Andragender og Forandring af Statsforfatningen. Jeg tør paa denne Plads, hvorjeg staaer som vor allernaadigste Arveherre og Konges Befuldmægtigede, ei undlade at henvise til, at det i Rigets Grundlov og i Landslovens første Artikel er udtalt som en almindelig undersaatlig Pligt – der ved enhver Jndtrædelse i en offentlig Stilling tillige bliver bekræftet ved en særegen Eed – at opretholde Rigets Forfatning, og altsaa meget mere at undlade Handlinger, som gaae ud paa at bevirke dens Tilintetgjørelse. Det strider imod denne Pligt og Eed, at fremkomme med et Andragende som det, der her foreligger, og der gaaer ud paa at ryste den Grundvold, hvorpaa hele Samfundsordenen hviler. J Henhold hertil tilkjendegives den ærede Forsamling, at jeg, ifølge den mig allern. meddeelte Jnstrux, ikke kan tilstede, at Fors. befatter sig med denne Sags Behandling, og at jeg forventer, at Forsamlingen selv afviser et sligt Andragende."(S. Bl.) Forsamlingen har altsaa ved sin Protest til Protocollen mod den kgl. Kundgjørelse ikke opnaaet nogen egentlig Afgjørelse af Competencespørgsmaalet, som man da heller ikke kunde vente; men dens Enighed i hiin Act er her strax bleven sat paa en alvorligere Prøve Hvorledes den bør have bestaaet samme, kan der ikke være Tvivl om hos dem, der have noget Begreb om en Folkerepræsentations Kald og Værdighed; et andet Spørgsmaal er det, hvorledes den har bestaaet samme, hvilket Afstemningen, som vistnok maa have fundet Sted igaar, vil have viist. Selv de Medlemmer, der ikke maatte være enige i Lehmanns Forslag, eller med andre Ord ikke ere constitutionelsindede, synes dog at maatte stemme for, at et Andragende, hvis Vigtighed er Alle indlysende, tages under nøiere Overveielse, saasnart der af Commissarius fremsættes Jndsigelser, som gaae meget videre, end den kgl. Kundgjørelse selv, og som, hvis de kjendtes forgyldige af Forsamlingen, vilde tilintetgjøre dens Forhandlingsfrihed og berøve Stænderne al den folkelige Deeltagelse og Jnteresse, de endnu have tilbage. Man kan vel, saalænge vi ingen Constitution have ikke fordre af sine engang uden Forpligtelse valgte Repræsentanter som en Pligt, at de skulle deele Ønsket om en fri Forfatning; men man kan absolut fordre, at de føle deres Værdighed og Jnstitutionens Betydning, og at de værge begge mod ethvert Jndgreb i Forhandlingsfriheden fra Regjeringsmagtens Side. Opfylde de ikke denne Fordring, saa ere de afgjort ubrugbare som Folkerepræsentanter, og vælgerne ville da ved de nye Valg, som ved Aarets Udgang forestaae, have Leilighed til at forskaffe sig andre; ligesom de vistnok ogsaa da ville lade sig bestemme i Valget af deres Overbeviisning om en fri Forfatnings Gavnlighed og Nødvendighed, og bortkaste saadanne Repræsentanter, der nu have bortkastet den politiske Anskuelse, for hvis Skyld de i sin Tid især bleve vælgerne anbefalede, eller ikke have borgerligt Mod og Selvstændighed nok til at vedkjende sig den. Skjøndt Stændertidenden først imorgen vil kunne bringe Efterretning om Sagens Udfald, saa turde det dog ikke være vanskeligt at forudane dette af Forsamlingens hele (Fædrel.) Phystognom.