Aalborg Stiftstidende, 1839-11-12
Udlandet. Frankrig. En Expedition er nylig foretaget til Setif af de franske Tropper i Nord=Afrika. OppositionsBladene paastaae, at denne Expedition er skeet til Tidsfordriv for Kronprindsen. Journal des Debats giver derimod Sagen en større Vigtighed og deducerer hvad Hensigt dette Foretagende egentlig har havt. Expeditionens Øiemed skal nemlig være at befæste de imellem Constantine og Bougia liggende Punkter, at aabne den fjerde militaire og commercielle Vei imellem Kysten og Provindsen Constantines Centrum, og endelig vise de kalybiske Stammer engang et civiliseret Folks Stridsmagt, Orden, Disciplin og kraftfulde Organisering. Landstrækningen Setif tilhører vel Franskmændene, saavel paa Grund af Erobringen af Algier og Constantine, som ifølge Tractater, navnlig den til TafnaMen denne franske Besiddelse var hidtil egentlig nominel. Vi besad et Gebeet, uden at have besat en Fodsbred Land, vi beherskede Folk vi aldrig havde seet. Expeditionen til Setiff var en formelig og imponerende Tilegnelses-Handling, som ved hine forskjellige Folk forandrede Stemning har en dobbelt Jnteresse. Feittogene af 1836 og 1837 have beviist Araberne, at det er dem ligesaa umuligt at beseire en fransk Armee, naar den trækker sig tilbage, som at modstaae den, naar den trænger frem; Constantines glimrende Bestormelse har betaget dem deres oprindelige Tillid til deres Mure, og de mange smaae Nederlag, de have lidt i aaben Mark, have endelig gjort dem kede af Krigen. Paa den anden Side har Marschall Valces loyale og faste Forvaltning beviist dem, at vi ere komne til Afrika, ikke som absolut Herrer, for at underkaste dem et brutalt Tryk, men som oplyste Beskyttere, der ville udbrede Civilisationen. Streng Retfærdighed mod Alle, Agtelse for Personer, Eiendom og Troesbekiendelse have betydelig svækket de religiøse Fordomme og det nationale Had, og Regjeringens Viisdom ligesom Marschall Valces Dygtighed have forberedet en skjøn Fremtid. Under saadanne Omstændigheder, medens Fred og Venskab stedse mere befæste sig imellem Franskmændene og de Jndfødte, var Øieblikket til en Expedition fra Constantine til Setif vel valgt. Armeen under Marschallens umiddelbare Anførsel og Hertugen af Orleans Ledsagelse, er først marscheret mod Millach, som ligger omtrent 10 franske Mile fra Constantine, og derfra sydvestlig, omtrent 22 Mile længere, til Setif. J det Hele gjør Armeen i dette Felttog en uregelmæssig Marsch af henimod 60 Mile; den beskriver en Trekant imellem Milach, Oschischelli og Bugia og gjennemskjærer det af kabyliske Stammer beboede Land i flere Retninger. Disse Stammer, den hele vestlige Deel af Provindsen Constantine, gjaldt fra utænkelige Tider af for ubetvingelig, de vare udelukkede fra de romerske Herredømme; men nu, da for første Gang en fransk Armee viser sig for dem, synes Alt at have taget en anden Skikkelse; de komme i store Hobe fredeligt og venligt Marschallen imøde, hilse med Ærefrygt den unge Prinds og beundre Armeen, der kun forekommer dem en beskjermende Magt. En af disse Stammers frygteligste Anførere udtrykker med fyndige Ord den Glæde, han føler over at see sig for første Gang blandt Christne. Fra Constantine til Milach og derfra til Ma Alla have de Jndfødte med lignende Beviser paa deres Agtelse modtaget Franskmændene, og Alt lader formode, at det saaledes vil vedblive fra Ma Alla til Setif og videre til Bugia. Det er altsaa ikke Krig, vi bringe den vestlige Deel af Provindsen Constantine men Fred, Retfærdighed og Civilisation. Dette er i Sandhed saaledes slutter ovennævnte Journal – en stor og værdig Opgave for den franske Armee og for July-Thronens Arving.