Viborger Samler, 1790-04-06
J indeværende Aar kom en af vore Venner, som udmærker sig ved Stand, Formue og Videnskaber, til mig ved følgende Leilighed. Paa Landet, sagde han, er et ungt Fruentimmer indbragt, og sat i Fængsel, efterdi man formoder, at hun har ombragt sit uægte Barn. J Følge de indhentede Efterretninger, og efter alle Omstændigheder at dømme, var han tilbøielig, at holde hende for uskyldig, og dog veed han, at Almuens Gemytter i den Egn ere yderst opbragte mod hende, fordi Rygtet gaaer, at hun har begaaet et grueligt og unaturligt Mord. Han frygtede derfore, at hun, skiønt uskyldig, skulle blive et Offer for Fordomme og blind Nidkiærhed. Hans hele Ønske gaaer derpaa ud, at kunde foranstalte en upartisk Undersøgelse. Han havde hørt, at jeg havde undersøgt denne Materie i mine Forelæsninger, og havde gjort nogle Anmærkninger derover, som maaskee ikke vare nok bekiendte eller tagne i Overveielse, og Hensigten af hans Besøg var, at erkyndige sig nøiere hos mig om disse Anmærkninger. Jeg sagde ham, hvad jeg alt ofte havde sagt om denne Materie. Nogle af disse Anmærkninger forekom ham saa rigtige, at han troede, de kunde undertiden blive Middel, at redde Uskyldigheden Livet; og naar de kunde giøre det ved denne nærværende Leilighed, som han haabede, var han forsikret, at jeg gierne ville giøre mig den Umage, at bringe dem paa Papiret. Dagen derpaa sendte jeg ham dem i et Brev, og tillod ham at bruge dem efter egen Gotbefindende. Nogen Tid derefter sagde han mig, at han takkede mig med megen Glæde for mit Brev, og at den judiciale Undersøgning nu var til Ende. Det ulykkelige unge Fruentimmer var friekiendt, og han havde al Aarsag at troe, at mit Brev havde biedraget dertil. De erindre Dem, mine Herrer, at vi en Aften ved vore Medicinske Sammenkomster talte herom, at De holdte Tingen for at være vigtig, og forlangte af mig, at meddeele Dem en Afhandling derover. Jeg adlyder nu Deres Befaling. Ved slige ulykkelige Tilfælde af døde uægte Børn fordrer Fornuft og Retfærdighed en nøie Undersøgning af alle Omstændigheder, som i alle piinlige og fordægtige Tilfælde. J sær maae man søge at udfinde, i hvilke Hensigter, og af hvilke Bevæggrunde Gierningen er skeet. Thi da ingen Forbrydelse kan være saa stor, at Jndbildningskraften ikke skulle kunne tillægge Omstændigheder, som forstørrede den; saa lader sig intet tænke saa Ont, og saa yderlig stridende mod alle godartede Følelser, at det jo paa nogen Maade kunde formildes og forringes ved Omstændigheder og Bevæggrunde. Vil man i nogen Maade rigtig bedømme en menneskelig Handling, saa kommer det deri meget an paa den handlende Persons da iværende Gemyts Forfatning, og derfore lod alle Landes Love Vanvittighed vederfares saa megen Skaansel. Vanvittige drages ikke til Regnskab for deres Handlinger. To 187 s. Man vil vist tiltroe mig, at jeg har havt Leilighed nok, til at lære at kiende en temmelig Mængde qvindelige Karakterer d). Jeg har saavel i det private som offentlige Liv bemærket de qvindelige Dyder og Svagheder i alle Stænder De have fortroet mig deres Hemmeligheder; Jeg har været deres Hielper og Raadgiver i de Øieblikke, da deres Legemlige- og Sielenod have været paa det høieste. Jeg var ofte Vidne til deres særdeles Forhold, naar de giorde sig vis Regning paa en dem nær forestaaende Fare, og har ofte anhørt deres sidste og alvorligste Betragtninger, naar de vist vidste, at de kuns endnu havde nogle faa Timer at leve. Denne Kundskab til Qvindekiønnet har sat mig i Stand til at paastaae, i hvorvel der ogsaa her kan giøres mange Undtagelser, at svangre Personer, som ikke vove at tilstaae deres Svangerskab, almindelig ere Gienstande for den største Medlidenhed, og ere meestendeels mindre strafværdige, end man pleter at troe. J de fleeste Tilfælde af denne Art er Barnefaderen virkelig strafværdig, og ofte endog gruesom. Moderen er svag, lettroende og bedraget. Har hiin faaet sin Villie, saa tænker han ikke meere paa hans Løfter, og denne finder sig da bedraget, forladt af hans Kierlighed, Opmærksomhed og Understøttelse, for nu, saa got hun kan, at kjæmpe med Sygdom, Smerte, Armod, Skiændsel, kort, med sin heele Undergang og Ulykke. Et slet Fruentimmer kan aldrig geraade i denne ulykkelige Tilstand, efterdi hun er følesløs mod al Skam; men et Fruentimmer, som besidder hiin ærværdige Dyd, en stærk Følelse af Skam, og et ligesaa stort Forlangende at beholde sit gode Rygte, har da, naar hun seer sig omgiven af slige Rædsler, ofte ikke Siels Styrke nok, at kjæmpe imod dem, og giør i Fortvivlelse Ende paa et Liv, som er blevet hende utaalelig. Kan i saadant Fald nogen Siel, hvis Hierte nogen Tid har følt, hvad Medlidenhed er, tænke paa saadan en ulykkelig Person med Uvillie for hendes Giernings Skyld, Hun følte hendes Liv saa skrækkelig og trykkende, at hun ikke kunde udholde det længere. Med denne Hensyn paa hendes Tilstand, vil ethvert menneskeligt Hierte glemme den Ubesindighed eller Forbrydelse, og bløde for den, som en saadan Person har maattet udstaae, som, naar hun ikke havde laant sit Øre til vort ) Dr. Hunter var, som bekiendt, den berømteste Fødsels Hielper i London. T. 188 R. Kiøns troløse dyre Forsikringer og Eeder, maaskee skulle bleven en om og troefast Egtefælle, en dydig og ærværdig Moder, igiennem et langt og lyksaligt Liv. Og mueligt opvakte just denne selvsamme Tanke hiin sidste Fortvivlelsers Storm, som rev hende ind i Evigheden. Betænker man alvorlig, hvad een af vore Medskabninger maa føle i et saa skrækkeligt Øieblik, saa vil ethvert Hierte, som ikke er aldeeles forvendt og forhærdet i Gruesomhed, hensmelte i Medlidenhed; og ethvert Fruentimmers Hierte, som ikke vil give sig Mine af at udøve en strængere Sædelighed og Dyd, end maaskee noget got Fruentimmer nogensinde gjorde. Man vil maaskee sige, at en saadan Persons Strafværdighed derved forøges, naar man betænker, at hun i det samme Øieblik, da hun afliver sig selv, ogsaa dræber hendes Foster. Men Gud forbyde, at ethvert Drab skulle være et Mord, Det er kuns da et Mord, naar det udøves med en vis Grad af kold Overlæg, og ondskabsfuld Hensigt. Men skeer det i en fortvivlelsesfuld Afsindighed; kan det da i Guds Øine meere være en Forbrydelse, end naar det skeer i en febrilsk eller rasende Afsindighed, et maatte billig derfore opvække vores Medlidenhed ligesaa meget, som vores Gysen.