JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Politivennen, 1800-01-01
Uordener i Pederhvidtfeldts Stræde. Den Nytte, som De min Herre søger at stifte ved deres Blad, Politivennen kaldet, lader mig haabe, at dette mit Bidrag ej er dem uvedkommende! 1) Blandt de fire Dandseboder, hvormed Pederhvidtfeldts Stræde saa overflødig er beriget, udmærker den eene sig i Besynderlighed ved en Tromme, hvis fæle Buldren forenet med en Violins skurrende Toner, tilvisse frembringer en yndig Harmoni. - Dog, paa en Tid, da man sædvarlig ønsker sig Rolighed for at sove, vil denne Harmoni ingenlunde more mig; jeg er derfor bleven saa vantro, at jeg ikke troer, det kan stemme overens med god Politiorden, naar man Kl. 11 og undertiden derover, ved en Trommes Bulder vækker den Sovende af sin rolige Søvn. - Naar man ved Nattetider hører en Tromme, falder man sædvarlig paa den ængstelige Tanke: det er Signal for IldsUdbrud - og omendskjønt det nu ikke er saa, vil dog den engang forjagede Søvn ej saa hurtig vende tilbage. Da jeg Natten mellem den 24 og 25 fandt mig saaledes vaagnet af en Balltromme, overtydede jeg mig om min Formodnings Vished, fandt idel Fred og ingen Fare, og eftertænkte nu, hvorledes jeg bedst kunde gjøre et vaagent Politi opmærksomt paa slig en Disorden - Deres Blad faldt mig i Tankerne, herligt! tænkte jeg - og gratulerede mig strax til en roligere Søvn i Fremtiden! 2) Man seer ofte i Pederhvidtfeldtsstræde en Samling af ørkesløse Drenge (som størstedelen ere i den Alder, at de baade kunde og burde lære noget nyttigere) hvilke med Banden og Støjen fortsætte deres Skillingspil, hvilket et lidet Slagsmaal undertiden ender. Kamp. Litteratus.
Politivennen, 1800-01-01
Advarsel imod jammerlige Tørv. Paa Frederiksberg er en Mand, ved Navn Kjær, som bevisligt sælger Folk vaade Tørv, og af den Beskaffenhed, at de snarere ligne Jord, end Tørv. Er der ingen Straf for saadan Handlemaade fastsat ved Loven, da burde der virkelig være det. I det mindste skulle herved andre advares fra at give dette Menneske 3 Rd. 3 Mk. for et Læs harrad ubrugelig Jord.
Politivennen, 1800-01-01
En Sukkertyve-Bande. (Udtog af et Brev fra St. croix.) Den særdeles Undervægt, som befindes paa mange Fade Sukker i Kjøbenhavn, især naar Sukkerne komme dertil med en Kaptejn herfra, som fjælden gjør Rejjen, giver mig Anledning at troe Rygtet, som siger at vore Sukkere ved Udlosningen af Sjouerne behandles som Pris Gods eller strandede Vare, der ingen høre til, og at disse formedelst til Arbejde udfordrende Kræfter, have vidst at gjøre sig saa frygtede, at ingen Betjent, som skulde paasee Losningens Rigtighed, tør hindre dem at bære deres Tyvekoster fra Skibet, endog om høj lys Middag. - Vel burde man, troe, at Styrmanden, som haver Opsigt i Lasten, kunde forekomme det; men denne, siger man, maae tie af samme Aarsag som Betjenten, nemlig af Frygt for, at blive kastet over Knippelsbro en Aften, eller og at blive slaget fordærvet; imellem skal der og gives Styrmænd, som ere saa slette, at de tage Del i Tyveriet med Sjouerne, og da bliver Tabet for Afladerne særdeles betydeligt. Man burde imidlertid tvivle om saadant kunde skee i en vel regjeret Stad, dersom man ikke ved at eftersee sine Komissionærers Forhandlings Regninger fandt, at betydeligt maa være forkommet inden Sukkerne kom under deres Værge, og at samme iblant er saa meget, at man finder at have tabt paa sine Sukkere, hvor man efter rigtig Kalkulanion burde have vundet. Forunderligt er det, at saadanne Tyvekoster kan blive solgte uden Opmærksomhed; at troe de i Nærheden af Losse-Pladserne værende Vertshus Kældere, skulde være Oplagene for saadanne stjaalne Sukkere, indtil de efterhaanden lode sig transportere ind i Byen, bør man ikke, da man derved kunde fornærme Uskyldige; der maa imidlertid gives Hælere, uden disse blev intet stjaalet; samme burde straffes endnu haardere end Tyvene, og synes mig at Kjøbenhavns Indvaaneres egen Sikkerhed udførdrede at see saadant Tyveri i Tide forebygget, da det let ellers kunde tage saaledes Overhaand i en Stad, hvor der a es saa mange haandfaste Lediggængere, at ingen mere var sikker paa sin Ejendom, naar Tyvene blot ved at true Vedkommende, m vilde hindre dem i at stjæle, kunde giøre alt hvad de vilde. Politiet maae ufejlbarlig være ganske uvidende om saadant Sukkertyveri, det vilde vist ellers ingen Umage spare for at faae samme ganske standset. Udgiveren er vis paa, at denne Angivelse endog er meget for mild. Han formoder, at man paa St. Croxx endnu ikke har Efterretning om den forargelige SukkertyveSag, som for ikke meget længe siden var for Politiretten. Han kan ilke nægte, at han havde ønsket, at Dommerne maatte have sundet sig beføjede til en langt strængere Dom. Han forvisser sig om, at vedkommende Officerer ville sætte de troeste Karle til Skildtvagtsposterne. Og af vort Politi lover han Sagen al mulig Opmærksomhed. Ligesom denne Bandes videre Fremskridt eller Afstraffelse sikkert i dette Blad skal vorde bekjendtgjort Almenheden.
Politivennen, 1800-01-01
Bekjendtgjørelse. Nesten af den saa mange Gange i Politivetnen paaklagede, og for det halve i Stumper nedfaldne Stol, der skulde være Skildt paa Hjørnet af Trompetergangen og Skindergade, er endelig nedtagen, og en ny i dens Sted opsat.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) I Skidenstræde, udenfor Indgangen til det stemplede Papirs Kontor, ligger der ofte et Rendestensbret opvendt. Den 25 Februar laae sammesteds om Aftenen en gammel Kone, som var falden derover, og havde forslaaet sig. 2) Ejeren af No. 10 paa Hjørnet af Amagertorv og Helliggejststræde, har ikke allene tilladt en Amagerkone at sidde paa Hjørnet, (hvor hun sikkert imod Tilladelse optager det hele Fortog lige ud til Rendestenen) men ogsaa en anden Kone, som sælger Huer og desl. at have en Butik der. Ogsaa denne sidste optager den hele Brede af Fortoget. Sikkert vil Husejeren indsee, at dette er imod god Orden og de Gaaendes Ret. 3) Paa det lige overfor liggende Huses Fortog er ligeledes et helt Fjælchus opbygt, som Ejeren sikkert ikke kan hjemle sig Ret til at have staaende paa det Offentliges Grund. Hvad vilde der blive af, om hver Husejer fik i Sinde at bygge Butikker og Potteboder uden for sit Hus? Og skal een have større Frihed end de agdre. 4) I Dag den 1ste Marts trak en Mand ind igjennem Vesterport med en Ko. Forgæves raabte han to imøde jagende ForpagterKudske (dette saae Umenneskerne ud til at være) at holde, medens han trak Dyret forbi? de joge ligefuldt til og sønderslede næsten, med Hjulene og Naverne, det eene Laar. Var det ikke muligt at Skildvagterne strax ved Synet af slig Ugjerning kunde bemyndiges at nedlufte Bommen, at Gjerningsmændene strax kunde gribes. ) Uden for Apoteket paa Kristianshavn er et farligt Sted, derved at Brettet over Renden fra Gaarden er afslidt.
Politivennen, 1798-01-01
Varsko i store Grønnegade. J Søndags Aftes ved at retirere for en Vogn som kom kørendes i store Grønnegade sprang jeg over paa Fortonget for Huset No. 249 hvor der ligger to Træer med farlige Spidser paa. Jeg slap lykkelig ved at rive mig et par Strømper i stykker. Man tvivler ingenlunde om at jo Eieren, for at forekomme større Ulykke vil borttage disse farlige Træer.
Politivennen, 1800-01-01
En Bøn fra Husejere Brandanordningens 46 s. befaler, at alle, der eje Hus eller Gaard eller af Lejere beboes skal være tilpligtede at holde en Læderspand for hver 50 Rdlr. Grundtart hans Gaard eller Hus er sat for, denne Post forudskikker at enhver Gaardog Husejer om fornævnte Grundtaxt er tilbørlig underrettet, men man vil gjøre Deres Blad opmærksomt paa at den største Del af Hus- og Gaardejere ikke ere det, og dette er helt sælsomt; vel siget en og anden af Rodemesternes fremvisende Billetter hvorefter Skatter efter dette Maal er beregnet, at N. N. eller C. C. efter Grundtaxtens Contingent har det og det at betale, men nævner ikke selve Grundtarten for det Hus eller Gaard hvoraf Contingenten hæves, er dette Ret eller er det Fejk, eller er det nok at det findes i vedkommende Protokoller? Heraf tages Anledning at spørge, om det ej var Borgerøvrighedens Pligt ved RoDemesterne at tilstille i denne Anledning Enhver sit til behørig Kundskab, for ej at falde i Straffebøder mod en Lov, der er saa mørk for de fleste. Den 26 Febr. 1800.
Politivennen, 1800-01-01
Nogle Ord om vore uendeligen mange Hunde. Det er ikke overflødigt at tale om Hundes Galenskab, der dog ikke bør blandes med Hydrophobi, men yttrer sig ved Symptomata, der kunde føre dertil: disse Kjændetegn har paa en Tiid utrolig taget til i Hovedstaden: Saaledes som i forrige Tider blot aldrende Jomfruer eller Matroner seer man nu næsten hver Mand med en eller to Hunde i Hælene; man gaaer i Forretninger, i Selskab, paa Børsen, inden og uden for Porten stedse med Hunde; i en af Byens Klubber seer man sig nødsaget at gjøre Forslag til en aparte Konversationsstue for disse Dyr, hvor de uden Hinder for de menneskelige Medlemmer kunde enten loppe, bide og elske sig, eller lette Naturens Trang. Haandværksfolk tage Hunde med paa Arbejd, Sælgekærlinger have dem med, Volden overløbes af dem, uden for Porten træffer man paa den Pøbel af højere og lavere Stand, der see, med Fornøielse, at man forfølges af deres Køtre. Beboerne omkring Staden ere saa skjødesløse, at Spadserende forfølges et langt Stykke Vej af deres løsgaaende Hunde; hvo der har en Gaard i Byen veed at disse sultne Dyr komme ind for at opsnuse noget, efter at de paa Gaden have vendt op og ned i Nøddinger; om Natten naar man skulde nyde Søvnen hører man en idelig Bjæffen; kort en almindelig Kanomanie har hjemme hos os, og hvi skulde der intet gjøres for at standse en Daarlighed der tillige kan blive saa farlig at man maae gyse over den blotte Tanke? udenlands finder man Byer, hvor ingen Hunde taales, og her kan vi sikkert antage at der er over tyvetusinde Hunde i Byen. Man paalægge Libhaberen at betale aarligen 2 Rdlr. for at helde en Hund, og af dette Paalæg udsætte man Prenier for Natmændene for at ihielslaae alle dem, der træffes paa Gaden; saa tør vi haabe at have foranstaltet hvad Klogskab byder; dog lade man Natmændene patrollere saa tidlig om Morgenen, at ikke vore Gadedrenge kunne opkaste sig til Forsvar for Hundene.
Politivennen, 1800-01-01
Forslag til de to Bestyrelser for Teatret og Fattigvæsenet. (Indsendt.) I Anledning af det meget jeg hvert Aar har læst i Deres Blad om Uordener i Anledning af Kongens Fødselsdag, spørges med Hensyn paa den Deel af disse Uordener, som rejser sig fra det nye Stykkes Opførelse paa saadan Dag, om der var Umulighed i, at Teaterbestyrelsen med højeste Tilladelse overlod alle Loger og Parterret til Fattigvæsenets Bestyrelse for den fastsatte Pris, og at denne sidste, ved at sælge dem paa Auxion, indbragte for de Fattige en betydelig Sum, som det lader til at de behøve? I det ringeste troer jeg at Forslaget gavnede Fattigvæsenet, og jeg seer ikke hvorledes der ved Indgangen kunde blive Sjoverspektakkel, naar alle Billetterne vare bortauxionerte.
Politivennen, 1800-01-01
Til Teaterbestyrelsen. Jeg saae for nogle saa Dage siden, i Komedichusets Forsal, at en Mandsperson bragte en Dame, der skulde op i første Pladsloge, og som var fremmed og altsaa ikke kunde finde Vej allene. Ledsageren blev ved den venstre Dør stødt tilbage af en af Teatrets Betjente, fordi han ikke selv havde Billet. Han bad altsaa denne Dørvogter selv eller ved en anden at ledsage hende til Pladsen. Men nej; efter langt Mundhuggeri traf det sig saa hældigt, at en Bekjendt af den første Mandsperson gik op, og tog Damen med. Kunde der ikke træffes en Indretning som i slige Tilfælde var mindre stødende? Hvis ellers hin Dørvogters Forhold, hvad jeg ikke veed, var indretningsmæssigt?
Politivennen, 1800-01-01
Overtroisk Klokkeringen i Nikolai Taarn. En Mand, som boer i Nabolaget af Nikolai Taarn har med Forundring lagt Mærke til, at Ringningen derfra sædvanlig ender sig med tre gang tre Slag, som med noget Mellemrum af Tid lader sig høre. Denne Mand der i Almindelighed finder al Klokkelyd uskjøn, døsigog doven gjørende, og i hvis Øjne det ikke var de franske Republikmageres største Synd, at de lod de mange tusinde Klokker forvandles til Mynt, til Beste for Statskassen, vil vel ikke foreslaae vore Klokkers Afskaffelse, endskjønt det er sikkert at Kjøbenhavn for sine unødvendige Klokker kunde anskaffe sig nogle hundrede, Sprøjter, Redningsstiger, en Vandkunst, og flere til Byens Frelse højst gavnlige Ting; men dette troer han med største Føje kan paastaaes, at disse Justrumenter, (om man ellers saaledes vil kalde et Lydredskab hvis Entone, Ubekvemhed e; øvrige Egenskaber røbe Raaheden af den Alder det opfandtes i, og hvortil det var Pavedømmets Hensigt at Menneskeheden atter skulde nedtrykkes) i det ringeste ikke bidrage til Overtro eller mystiske Begrebers Opvækkelse. Taarnvægterne kunde derfor af hans Foresatte betydes at forandre sin Final.
Politivennen, 1800-01-01
I Anledning af Stykket: Barbarisk Kørsel, i sidste Politiven. Det var gyseligt at see af Deres sidste Nummer, at der i tre Dage i Rad var obduceret paa Hospitalet Mennesker, der paa Gaden, vare overkørte; men endnu skrækkeligere er det af Adressavisen at erfare at to af disse Ulykkelige ere døde af deres Skade. To Mennesker ete altsaa myrdede midt paa Kjøbenhavns Gader. Og Morderne hvo ere De? hvad er der blevet af dem? Hvad bliver deres Straf? Bør Almenheden ikke underrettes herom? eller bør man ved at see en Kudsk eller Vognmandskarl kunne have den skrækkende Forestilling. Hvo veed om det ikke var dette Uhyre der myrdede en af sine ulykkelige Medborgere?
Politivennen, 1800-01-01
Det kunstigste Vandhus i hele Kjøbenhavn. Saaledes kan man nu med Rette kalde Rundetaarn. To gange forhen er talt men forgæves om det væmmelige Svmneri, som har Sted inden i denne Taarnbygning. Svineriet er nu steget til den største Højde. Dette kommer deels fra Drenge, som man hele Dage igjennem antræffer ledige og dagdrivende, deels fra Mennesker, der langt fra Hjemmet føle sig trængte i det de komme i Taarnets Nabolag, og altsaa tage Tilflugt did, lærende der ved ækle Spor hvad alle vore Porte, Kirkegaarde og enhver Gadevinkel lærer, at man i en stor Stad bør have i alle dens Egne offentlige Vandhuse. Hvor vederstyggeligt det nu er for enhver, der bestiger Taarnet at passere slige for mere end een Sands væmmelige Levninger, før man kan nyde Udsigten over Staden, behøver ingen Udvikling, og hvor ydmygende er det ikke, at gjøre denne Gang ved Siden af en Fremmed, der vel forbavses ved Bygningens Foresattes ublue Skødesløshed, men sikkert tillige fatter et ufordelagtigt Begreb om Najionens Renfærdighed, og om dens Agt for Kunstens Værker, denne sikkre Maalestok for et Folks Aandskultur. Er Universitetet Værge for Rundetaarn, som formodes, da to under det sorterende Stiftelser, Observatoriet og Universitetsbibliotheket, derigjennem have Tilgang, saa synes det højstforunderligt, at saa oplyste Mænd kunne tillade et dem saa til Skamme faldende Svinerie; ere Kirkens Værger ogsaa Taarnets Værger, hvilket ikke synes rimeligt, da Kirkens Mure udvendig endog ved Jerntraller ere sikkrede for Urenlighed, da bliver en haard Bebrejdelse at gjøre dem. Nen hvo end Taarnets Værger ere, da er intet billigere, end at de baade borttage det deri opdyngede Skarn, hvilket Politimesteren kan tvinge dem til, og afværge slig Uorden for Fremtiden; ligeledes at det opbrudte Gulv og de bortstjaalne Mursten istandsættes og erstattes paa deres Bekostning, hvorimod de kunne have Regres til Æblekærlingen i Porten, uden hvis Vidende dette Tyveri neppe kunde skee, og hvis Leje af sit Stade kunde være en Bidrag til Bekostningerne ved Taarnets Renholdelse. Endelig opfordres herved Mændene, Justr. og Prof. Bugge og Prof. og Bibliothekar Nyrup, der daglig i Forretninger bestige Taarnet; til at gjøre alvorlige Forestillinger til de søvnige Værger om Opgangens Renholdelse, en Sag der ikke kan formodes at være saadanne Mænd ligegyldig.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener i Anledning af Kongens Fødselsdag. (Fortsat fra No. 96.) Vort Militær bestaaer altsaa for en Deel af Fremmede. Forsaavidt disse ere i Officerposter, har man, ifølge ovennævnte, Grund til at vene af dem den Sindighed, den Agt for Na;ionen, som sømmer en udkaaren Søn. Men er dette Tilfældet med de fremmede Gemene? Langt fra. Man betænke blot Maaden, hvorpaa disse Fremmede ere komne i dansk Tjeneste, denne er to Slags: enten ved Desertering ud af et andet Lands Tjeneste, der er at sige ved Utroskab og Mened, eller ved i Tydskland at være hvervede af danske, der paa denne Menneskehandel liggende, Oberog Underofficerer, det vil sige, (naar man seer hen til, ikke hvad vor gode Konge eller hans Generalitets- Kollegium har instruert sine Hververe, men hvad disse ofte og alt for ofte, som sande Seelverkopere,*) bruge for Midler og *) Jeg har seet altfor megen Jammer paa Forældre, hvis Børn ere faldne i HverValg) ved Drukkenskab, Liderlighed, Ulydighed mod Forældre og Foresatte, Dovenskab og andre Laster flere. Man adspørge blot hver af de ankomne Rekrytter om Tilgangen ved hans Hverving, og man vil finde, forudsat at han ikke frygter for at sige Sandheden, eller at Skammen ikke binder den paa hans Tunge, at Skylden enten ligger i Hverver-List og Vold, eller i hans egne Laster. I første Tilfælde er han ikke frivillig gaaet i Tjenesten, i sidste er han en Person som Troskab ej kan ventes af. verklør til nogentid at kunne tænke uden Gysen paa Hverving, dette Menneskeheden saa vanærende, og, hvis blot Regenterne kjendte det, vist nok snart afskaffede HandImidlertid maa vor Teater-Bestyverk. relse herover være af andre Tanker, da man endnu lader opføre den umoralske Stephanies Stykke: Hværverne, hvori det militære Mennesketyveri for et helt Publitum udøves og tilklappes, som en Handling, der anstaaer vakre og brave Officerer! Skummet af den tydske Navion udgjør saaledes den største Del af de Fremmede, der, som Gemene, skulle stride i Krigstid for os vore Koner og Børn; det er sandt, nogle af disse forbedre sig, og det er vel ligesaa unægteligt, at nogle enkelte frivilligen tage Tjeneste, men de idelige Tyverier, og andre Forbrydelser, saavelsom hver Vinters, og det Meklenborgske Feldttogs Deserteringer vidne højt om Massens Kvalitet. (Fortsættes.)
Politivennen, 1800-01-01
ulovlig Nærighed hos BrændeLæsserne. Aldrig kan jeg troe de saa kaldte Læsseres Monopolium strækker sig til at kunne nægte en Mand ved egne Folk at lade sit Brænde transportere fra Favnemaalet til sin Bopæl; ikke desmindre er dette Tilfælde virkelig mødt mig. Jeg maae derfor bede følgende indrykket i Deres Blad, for at gjøre Politiet opmærksomt paa disse Læsseres uforsvarlige Fremgangsmaade: I forrige Uge kjøbte jeg af Kapt. Krøyer i Lille Strandstræde No. 104, en Favn Brænde, og, da jeg boer i Nyhavn andet Hus fra samme Stræde, troede jeg at kunne lade dette Brænde bære hjem ved min Karl; men hvor forundret blev jeg ikke, da man sagde mig at Læsserne ej allene nægtede ham dette, men endog at disse Folk tvang mit Bud til at betale dem 2 Mk. for intet, medens deres Tart, naar jeg tog Vogn, kunde have blevet 8 Skilling. Da mit Bud, for ej at forløbe sig, spurgte om dette var saaledes for alle, svarede man at det var almindeligt, hvilket fortjener saa meget mere Opmærksomhed. Den Mand, som mundtlig opgav mig denne Uorden, er villig til at nævne sig, naar Politimesteren, for (som ønskes og haabes) at afstraffe disse Læsseres Uforskammenhed, skulde finde det fornødent.
Politivennen, 1800-01-01
Bekjendtgjørelse. 1) Den graae Hest, hvis Klage var indrykket i.o. 97, var nogle Dage efter Bladet var udkommet ikke mere at see imellem Vibenshus og Vangehuset, hvoraf man bør slutte, at Ejeren har været saa veltænkende at lade den igjen faae Ly i sin Stald. 2) Den i sidste Nummer paaklagede Butik i Helliggejststræde paa det Hjørnehuset af Amagertorv No. 10 tilhørende jortog er borttaget og Amagerinden har trulket sille Sager saaledes sammen at Fliserækken er gangbar.
Politivennen, 1800-01-01
Uordener. 1) I Gottersgaden omtrent lige for Adelgaden er et Sted hvor man i Frostvejr næsten altid vil finde Rendebrættet opkastet, hvorved Fortoget, som her af Trappen er gjort smalt, bliver meget farligt. 2) Paa Hjørnehuset af store Kongensgade og Tolbodvejen fejler Overskrivten af Gadernes Navne, der for Indkommende fra Østerport falde særdeles meget i Øjnene, og vilde, hvis det med store Bogstaver paasattes, mangfoldig tjene til Vejledning for disse. 3) Paa Hs. Durchlauchtigheds Hertugen af Augustenborg Palais, Hjørnet af Bredgade og Blankogade fejle Gadernes Navne; disse ere overalt nu mere end nogen- sinde forhen nødvendige, formedelst Inddelingen af Forstanderskaberne ved Fattigvæsenet. 4) Udfarten af Kristenbernikovstræde paa Østergade, er smal og vanskelig nok for Vogne, men for de Gaaende er den endnu vanskeligere, da ikke allene Afvisere paa begge Sider, men et skrænt Fortog og et par aabne Rendestene gjøre det farligt nok især i glat Frost. Vilde Brolægningens Foresatte belægge disse Rendestene med publikke Brætter, borttage Afviserne eller blot flytte dem lige ind til Bygningernes Hjørne, saa blev herved gjort en for Publikum behagelig Forandring. 1) Et Stykke af Regensbygningen til Kannikestræde har Tagrende med nedgaaende Pibe, men det meste af Taget nedsender sit Dryp fra hver Steen paa det til Forundring smale Fortog. Dette skeer kan man sige fra saa mange Huse. Ja desværre. Men fra Ved et Kongens Hus bør det mindst skee. denne Lejlighed foreslaaes Brolægningens Vedkommende at udvide Fortogerne og smæle Kørbroen i dette Stræde hvor Kørselen er kun liden. Allene i dette Stræde vilde Staden kunne vinde betydelig naar 1000 Kvadratalen Kørebro eller mere forvandledes til Fortogsbro.
Politivennen, 1800-01-01
Bekjendtgjørelse. I Anledning af de tvende Stykker i No. 97 og 98 af dette Blad, angaaende Barbarisk Kørsel paa Gaderne, er Udgiveren sildigere bleven underrettet, at de to Kudske, som havde overkørt to af de paa Hospitalet obducerede og siden døde Personer (om den tredie er ikke gjort Klage) strax have været i Politiforhør, og at Sagen saaledes fra Politiets Side har nydt al den Opmærksomhed, som den saa højt fortjejte. Dette at bekjendtgjøre er for Udgiveren en sand Fornøielse. Til Trøst for Menneskeheden, bør det ogsaa vides, at der saavidt som man endnu har kunnet dømme, synes, som om begge fornævnte Kudske blot have begaaet Vaadesgjerning. Ved denne Lejlighed vil Udgiveren, der har erfaret, meget imod sit ønske og Forventning, at nogle Udraab i det sidste af ovennævnte Stykker kunde troes at være Udfald imod vort Politivæsen, offentlig og højt protestere, ikke allene imod saadan Hensigt, men endog imod saadan Fortolkning af disse Udraab! intet uden Almengavn, Orden ogSikkerhed er Gjenstanden for hans ufravente Øjemærke, og aldrig skal personlig Had vanære hans Blad, førend det værste af alt, Frygt for Personer, Smiger og Fejghed, tillige kan bebrejdes det. At gjøre Medborgerne selv opmærksomme og villige til at rette de Uordener de runne rette uden Politiets Mellemkomst, at revse med Publicitetens Snært dem, som enten forsætligen frembringe Uordener, eller modsætte sig deres Afværgelse, at give Mæle til det Slags Fornærmede, der enten ikke kunne eller have vigtige Aarsager, hvorfor de ikke ville, for Politikammer eller Domstol søge Hielp, at give Forslag eller Vink til nye Indretninger til Bekvemmelighed og Sikkerhed, at give Politiet, der ikke kan være alvidende, Efterretning om et og andet, der trænger til dets kraftige Haand, at bekjendtgjøre det gode, der af virksomme Medborgere, eller af et aarvaagent Politi er forbedret, at bidrage derved til at gjøre Orden, Politi, og dem, sou handthæve Politi, elskede og ærede, det var og er og skal være Udgiverens faste Formaal. Dette Blad existerer nu i den tredie Politimesters Tid, og uagtet, det er saa sædvanligt, at Embedsmænd ikke yyde dem, som skrive om noget, deres Embedsforretninger vedkommende, have de alle tre yndet Politivennen, læst den, undersøgt og vejet dens Indhold, benyttet sig ofte af dens Angivelser, forbedret meget af det deri Paaankede, og derved bidraget til dets Hensigt, og forøget dets gode Modtagelse af Medborgerne. Min uskrømtede Højagtelse og varme Tak yder jeg her disse Mænd for denne saa muntrende Opmærksomhed. K. H. Seidelin.