Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-03-01
Belgien. J Repræsentantkammerets stormende Møde den 19de forelæste Udenrigsministeren en lang Beretning, der endte med 2 Lovforslag (som vi alt have meddeelt). Da Ministeren forelæste Lovforslaget med Hensyn til Naturalisationerne, hvorledes Belgisk Jndfødsret erhverves, kunde hans Stemme neppe trænge igjennem Larmen; Hr. Person blandt Andre, raabte: "jeg renoncerer paa det Belgiske Navn. Jeg siger, hvad min Samvittighed byder mig, og modsætter mig Ministrenes, Præsidentens og Thronens Despotisme." Det blev først roligere, da den gamle Mand ikke kunde tale længere af Udmattelse. Hr. Dumortier modsatte sig Antagelsen af Conferentsens Beslutninger i en særdeles kraftfuld og inderlig Tale, der kom fra Hjertet og taler til Hjertet. Efterat derpaa Ex Ministrene Ernst, de Huart og Merode havde forsvaret deres Fratrædelse ved at angive som Grund, at dersom de, som stemmede for Modstand, vare blevne i Cabinettet, vilde dette have været deelt i sine Anskuelser, hvilket vilde være farligt i en saa vigtig Sag, hvor Regjeringen burde antage et oprigtigt og bestemt System, hvad enten det var for eller imod Modstand. Jmod Slutningen af Mødet fremkom Hr. Pollenus med en Jndvending af stor Vigtighed; han paastod nemlig, at Kamrene, som den lovgivende Magt, ikke havde Ret til at udtale sig om de forelagte Udkast. Han motiverede dette saaledes: "Grundebetets Grændser ere blevne fastsatte ved et Decret af den constituerende Magt. Dette Decret synes mig at danne en Deel af Constitutionen selv, da Kongen har beediget det. Kongen har svoret at ville opretholde Constitutionen, det Belgiske Folks Love, Grundebetets Uafhængighed og Jntegritet. Denne Ed blev aflagt efter de 18 Artikler: deraf følger, at Grændsebestemmelserne udgjøre en Deel af Constitutionen; men de lovgivende Kamre have nu hverken Ret eller Magt til at forandre er Artikel i Constitutionen." Denne Mening understøttede ogsaa Hr. Dumortier, der, for at bevise, at Udkastet til Fordraget, hvis det antoges, vilde krænke Constitutionen, yttrede: "Constitutionens første Artikel siger: "Belgien bliver deelt i Provindser; disse Provindser ere Antwerpen, Brabant, Vestflandern, Østflandern, Hainant (Hennegau), Lüttich, det Limburgske, det Luxemburgske, Namur, med Forbehold af det Luxemburgskes Forhold til det Tydske Forbund. En anden Artikel af Constitutionen siger, at, for at forandre Constitutionen, maa den lovgivende Magt erklære, at den constitutionelle Bestemmelse, som den betegner, behøver en Revision. Efter denne Erklæring ere Kamrene med fuldkommen Ret opløste; man sammenkalder nye, og de kunne ikke beraadslaae, naar ikke 2/3 af Medlemmerne ere tilstede, og ingen Forandring kan foretages, naar ikke i det Mindste 3/5 at Medlemmerne stemme derfor. De see heraf, mine Herrer, at det først maa undersøges, om Kamrene have Ret til at stemme om de os forelagte Udkast. Hr. Gendebien: "Jeg deeler begge Talernes Anskuelse men jeg troer, at Spørgsmaalet opstilles for tidligt. Jeg for min Deel erklærer bestemt, at ved at henvise det til Sectionerne kan og bør ingen anden constitutionel Bestemmelse krænkes." Henviisningen til Sectionerne blev eenstemmigt antaget. Spørgsmaalet om Kamrenes Competents blev den 21de Febr. afgjort i Sectionerne; 3 Sectioner have erklæret sig for Competentsen, de to eenstemmigt, den tredie med 11 Stemmer imod 3; de 3 andre Sectioner vare derimod med 8 imod 6, med 5 imod 4, og 8 imod 7. Stemmer. Samme Dags Aften kom Sectionerne igjen sammen; to af dem have udnævnt deres Ordførere, og begge Udnævnelser ere i fredelig Aand. Tyrkiet. Om Aarsagen til det storherlige Paladses Brand ere de sædvanlige Formodninger om tilsigtet Brandstiftelse i Omløb; de finde Næring i det store Mismod, som i de sidste 8 Dage har bemægtiget sig de lavere Folkeklasser, da Residentsen, hidtil conscriptionsfri, skal stille 25000 Recruter; denne Forholdsregel opvakte nyligt hiinsides Bosporus en Bevægelse blandt Fruentimmerne, som let kunde have grebet og sig. Hundreder af Mødre, som man vilde berøve deres Sønner, løb vridende Hænderne med Hylen og Hevnskrig som Rasende igjennem Gaderne, og det var paa høie Tid at sætte Grændser for Støien. – Fra Galacz berettes, at det Establissement, som Russerne have grundet paa Øen St. Georg i Donau-Mundingen, lidt efter lidt vinder Betydning. Byen Sulina anlægges efter udstrakt Maalestok, og Byggepladserne ere alt solgte, saa at den engang vil indtage en vigtig Rang iblandt det Sorte Havs Handelspladse, da dens Beliggenhed bestemmer den til Beherskerinde af Donau-Handelen, forudsat, at Canalen fra Tschernawoda til Kostendsche. ikke kommer i Stand. Rusland vil i denne Henseende ikke lade noget Middel uforsøgt.