Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-09-18
J denne daglige Kamp af Pragt og Herlighed anvendte Grevinde Orloff alt mueligt paa at erholde Seiren, og det vilde unægtelig have lykkedes hende, naar Luxus og Rigdomme havde allene været tilstrækkelige dertil, naar ikke meget var bleven indrettet paa en urigtig Maade og mange Smaaeting vare blevne forsømte 1200 Personer bleve forsamlede i en uhyre Ridebane som var bleven omdannet til en Balsal, og som var dekoreret saaledes, at den lignede det indvendige af et Græsk Tempel. Høie Orangetræer, stode i hvide Kar og hvorom der slyngede sig forgyldte Blomsterquirlander, hævede sig majestætisk i Vinduernes Fordybninger. Tre Lysekroner af den skiønneste Form udgydede hele Stømme af Lys over de Dandsende; men Antallet af de indbudne Personer var ikke tilstrækkeligt for at opfylde den uhyre Sal, man frøs midt i den livfuldeste Contradands, og Orangernes dunkle Løv, Salens alvorlige Dekoration, udgiøde en Slags Sørgmodighed over dette Bal, som Musikken ikke formaaede at overvinde; men dersom Balsalen, endog lod meget blive tilbage at ønske, saa gav idet mindste Grevindens Spisesal en rigelig Erstatning. Soupeen blev givet under et stort Asiatisk Telt, hvis utroelige Pragt opvakte en almindelig Forbauselse. Dette Telt var blevet opført med en Hurtighed, som ikke kan finde Sted i et andet Land, og som kun Russiske Arbeidsfolk kunne udvise. Dette Telt var opført efter et som den Persiske Scha havde tilforn foræret Greve Orloff, Grevindens Svoger. Under Maaltidet opførte Hestgarden en Musik, og en utallig Mængde Lakeer hvis Liberier vare besatte med Sølvtresser, gave neppe Giæsterne Leilighed til at kunne yttre et Ønske. Med denne Fest endtes Rækken af disse glimrende Høitideligheder; thi Folkefesten paa Sletten ved Devitschi Pole var af en ganske anden Natur. En Mængde elegante Bygninger af Fyrretræe, bedækkede med Lærred, vare opførte paa denne store Slette. Man saae der let byggede Kiøsks, majestætiske Græske Templer, orientalske Templer, Portici, aabne Gallerier, Paladser og Kilder. Lange Taffler bedækkede med en uhyre Mængde Retter af alle Slags opvakte Mængdens Begiærlighed, som paa en Plads, der var omgivet med Reeb, ventede med en larmende Utaalmodighed paa at kunne styrte sig over alle disse Retter. Endelig ankom Keiseren til Hest, og den Keiserlige Familie i Vogne og neppe vare de kiørte to Gange omkring Pladsen og havde taget Plads i det Telt, som var bestemt for dem, og Keiseren havde udtalt de Ord: Mine Børn, alt dette tilhører Eder, saa styrtede omtrent 200,000 Mennesker sig over Bordene, og det varede neppe en Minut førend alle Spisevare vare revne bort og opslugte med en Graadighed, som man ikke kan giøre sig nogen Begreb om. Derpaa kastede de sig over de Kilder hvoraf der strømmede Viin, og hvo der kunde komme til drak sig saa fuld, at han blev berøvet Brugen af sine Sandser. Jmidlertid tiltrak Liniedandsere og Eqvilibrister sig de Nysgierriges Opmærksomhed. Paa den anden Side blev en uhyre Luftballon, der skulde stige i Veiret, fyldt med Gas; men neppe havde den reist sig lidt i Veiret, førend den sprang, og den Fornøielse, som Tilskuerne lovede sig, svandt hen i en tyk mørk Røgskye. Dog det var endnu ikke alt den synkende Ballon omhyllede en Mængde Mennesker, som ikke kunde undvige den formedelst Trængselen, og bleve indhyllede i et uhyre Liigklæde, hvoraf de ikke kunde komme løs, uden ved at rive det istykker, hvorved de omkringstaaende Personer udbrøde i Glædeskrig og i en umaadelig Latter. Hidindtil var det ikke gaaet meget værre med dette Skuespil af en modbydelig Bespiisning, end det gaaer til i de Elysæiske Marker ved Paris; men snart fik Forvirringen et alvorligere Udseende, thi Pøbelen tog Keiserens Ord: alt dette tilhører Eder i en bogstavelig Forstand; den klattrede op i de Fornemmes Tilte og Amphietheatre, som vare forsynede med Stole, og som Staden Moskau, der gav Festen, havde leiet. Endnu havde de fornemme Tilskuere ikke ganske rømmet de skrøbelige Bygninger, førend Pøbelen begyndte at bemægtige sig Bænke og Stole, at rive Tapeter og Zirater ned, hvorved Garderne og Politirsoldaterne, som vare trætte af at uddele Prygl hele Dagen igiennem, kun giorde Mængden en svag Modstand. Pøbelen, hvis røveriske Aand var endnu bleven forøget ved Fuldskab, var ikke fornøiet med at bemægtige sig Stolene og Bænkene; men rev tillige det altsammen ned, og slogedes med hinanden om de Brædder, hvoraf de lange Gallerier vare byggede; da endelig General Schulquine der er Chef for Politiet, kom til med en Escadron Kosakker; men og saa deres Virksomhed og blodige Tugtelser kunde ikke forslaae; men nu befalede Generalen Sprøitesolkene, som stod paa en Ende af Pladsen, at rette Sprøiterne imod dem, og da Udplyndrerne saaledes bleve overøste med Vand og jagede af Kofakkerne, saa toge de endelig Flugten. - Førend jeg forlod Moskau besteeg jeg endnu en Høi, som bliver kaldet Spurvebierget, hvorfra den Franske Armee førstegang saae Moskau, og hvor Napoleon forgiæves ventede paa at Deputerede skulde levere ham den erobrede Stads Nøgler. Herfra overskuede jeg endnu een Gang det store og glimrende Amphitheater, hvis talrige Klokketaarne og glimrende Kupler den opgaaende Sol forgyldte. Man kan ikke finde noget andet Steds mere Næring for sin Nysgierrighen, end jeg fandt i Rusland, og dog følte jeg meere end een Gang at Livet maae der hensvinde sørgeligt og uinterressant; thi Folket staaer paa et lavt Trin af Cultur og er nedsunket i en overtroisk Uvidenhed. Man har bestandig billedet af Slaverie og Elendighed for Øinene. Regieringen vedligeholder en Taushed, om alle offentlige Forretninger, hvorved en Udlænding ikke kan andet end at føle en Kiædsommelighed, som imod hans Villie behersker ham. Aldrig, siger denne Franskmand, har Synet af mit Fædreneland efter min Fraværelse, foraarsaget mig større Glæder, end efter denne Reise i disse sørgelige og eensformige Egne.