Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-05-17
Een af Gjæsternes Ansigt forekom mig meget bekiendt. Efterat han havde stirret paa mig og jeg igjen paa ham, nærmede han sig mig og spurgte: Lundskyld min Herre, Er De fra Kjøbenhavn?" - Til Tjeneste." Det forekommer mig, som jeg skulde kjende Dem. Mig ligesaa. - Er Deres Fornavn ikke Carl." - Jo, Carl Sommer, og Deres, Frederik,"Lützer, Jh, saa har jeg da ikke taget Feil, sagde den Fremmede, velkommen, tusinde Gange velkommen, kjere Hr. Sommer! Hvad De er bleven stor, rask og før!" - De tid endnu paa en Kjæphest, da jeg forlod Dem. Det var en Mand, der for tyve Aar siden havde tjent min Fader, som Bosvend. Han fortalte mig, hvorledes han i den Tid, der, siden han sidst saae mig, var foreløben, havde tumlet sig omkring i Verden; hvorledes han havde været i Vestindien og Calcutta, og Buenos Ayres, og endeligen, for tre Aar siden, var kommen tilbage til Danmark og havde bosat sig i : som Kjøbmand. Jeg sagde ham nu, hvorledis jeg havde kjedet mig i halvanden Dage. Det gjør mig forbandet Ondt, sagde Kjøbmand Lützer – men vi skal søge at bøde derpaa, og Deskal amusere Dem saa meget mere i den øvrige Tid. Jaften skal der just være Generalforsamling i Klubben, og der skal De hen, ja mæn skal De saa. - Jeg blev strax indlemmet i dette Kleverblad, og Kammeraaden blev hjerte glad, da han hørte, at jeg var Krigsassessor. Det var nu intet andet end Hr. Assessor for og Hr. Assessor bag. Da Klokken var sex, fulgte jeg med mine tre Venner hen i Klubben. Det var en temmelig stor Leilighed. En Conversationssahl, en Billard- og en Læsestue fandtes her, som i alle Klubber. J Læsestuen stode to store Borde, der, i fordums Dage, havde været Skrædderborde, men som Eieren, da han nedlagde Professionen, forærede Selskabets Bibliothek, som en uafhændelig Eiendom. Paa disse to Borde laae omspredt alle mulige Slags Tids- og Hefteskrifter. De saae ud som om de nyligen havde været i Krig sammen, eller om en Flok Rotter og Muus havde rumsteret iblandt dem. Paa Læsefrugterne saae man kun Bunden af Kurven; Frugterne og Blomsterne vare forsvundne. Kjøbenhavns flyvende Post var saa overslaaet med Chocolade og Caffe, at ikke allene Mercurius var fløiteen, men selv Runde- og Fruetaarn laae ligesom begravede i sort Lava. Paa Maanedsroserne vare ingen Roser mere at see, og kun "Maane tiltede frem igjennem Chocolade= og Caffeskyer. Svanen og den galende Hane havde begge mistet Hovedet, den første endog Fødderne, saa den havde Ondt ved at svømme. Saaledes vare alle de danske Skrifter paa een eller anden Maade mutilerede og tilredte. Derimod vare de tydske og franske pene og nette, og næ sin alle uopskaarne. Medlemmerne samledes efterhaanden i de forskjellige Værelser. Nogle fordreve Tiden med at læse, andre med at røge Tobak og conversere, atter andre med at spille Billard og Kort. Omsider aabnede Generalforsamlingens Forhandlinger med en Tale af Læse directeuren, Chirurg Smolensk, "Mine genegenste og respectiveste Herrer - begyndte han - Directeuter og Medlemmer, overordentlige og ordentlige Det paaligger mig i Dag som Læsedirecteur, at foredrage Alt, hvad der i det forbiløbne Aar er bevirket, beværkstedet og befremmet i vort Selskab. Den Opklaring, som ved dette vort Institut er udbredt over en betragtelig Deel af Landet; de liberale og humane Jdeer, som derved ere blevne forbredte og omspredte, ere saa mangelfoldige, at det kunde ansees for Opskjærerie af mig, som Læsedirecteur, dersom jeg her vilde optælle endog kun en hundrede Deel deraf. Jeg benøier mig med, at bemærke forbiløbigen, at Bibliotheket er formeret med de meest yndede nye Maaneds- og Ugeskrifter. Item, at det af adskillige patriotiske Medlemmer har modtaget, som Presenter, endeel classiske Skrift ter, hvoraf jeg her kun vil nævne: et indbundet Exemplar af Conversationsblad, paa Velinpapir med forgyldt Snit, offereret af Hr. Kræmmer og Kæmner samt Lysestøber Tiger; et dito dito af den galende Hane, med udmalet Hane paa hvert Nummer." – Efter at Læsedirecteuren vidtløftigen havde skildret den store Nytte, Læsebibliotheket havde stiftet og den store Besparelse, det havde medført, ikke blot for Selskabets Medlemmer selv, men endog for disse Slægtninger og Venner, i det et eneste Exemplar af et Skrift ofte circulerede blandt to til tre hundrede Personer i hele Herredet, ja, at det endog har bidraget til Grækernes Understøttelse, ved at subskribere paa et Exemplar af Grækervennen, saa oplæste han en Liste over de til Læsedirecteurer foreslagne Candidater, og udbad sig derpaa de ærede Medlemmers Stemme. Nu begyndte der en Allarm, som i en Hammermølle. Man disputerede, skjændte, skosede, og mange bleve saa høirøstede, at jeg befrygtede de skulde faae hverandre i Haaret. Da det er min Vane, altid at holde mig langt borte fra Slagsmaal, Skjænderier og Opløb, saa fandt jeg det ogsaa rigtigst her, at trække mig tilbage, og jeg listede mig derfor bort, uden engang at sige god Nat til mine Venner. Bliv ved det Gamle! Man har nylig paastaaet, at Skrivemaaden, tre burde forkastes og derimod tree optages. Om vi end tilstode Rigtigheden af alle de Grunde, der anføres, vilde vi dog kunne nægte deres Anvendelighed i dette Tilfælde; thi Analogie og Udtale skulle kun tjene til at bestemme Retskrivningen, hvor den er tvivlsom, ikke til at omdanne den, hvor den allerede er bestemt. Men i Henseende til Ordet tre kan Retskrivningen ingenlunde siges at være ubestemt. Med Undtagelse af tre eller høit fire Forfattere, bruge noget nær alle Danske her det enkelte e, og denne Skrivebrug har gjeldt, saa længe det danske Sprog har været til i sin nuværende Form. Vilde man gjøre sig det til Regel, at reformere Retskrivningen overalt, hvor Analogie og Udtale kunde anbefale en Forandring, da vilde man paalægge sig selv et overdrevet Arbeide, da man ikke maatte lade sig nøie med at forandre eet eller andet Ords Stavemaade; men maatte danne sig et fuldstændigt System til Retskrivningens Forbedring eller i det Mindste Forandring. Da vilde man maaskee, for at vedligeholde Analogien ved Vocalernes Fordobling skrive need, Liiv, Tiirsdag, miin, diin, fiin, Uurt, Hjuul, Uur o. s. fr. man vilde i Analogie med reiste skrive seisten, i Analogie med Grav, av (d. c. af, i Analogie med stir (af stirre), Her(istedetfor Herr af Herre) o. a. deslige. Da desuden En rimeligviis vilde gaae mere, en Anden mindre vidt i Anvendelsen af Analogie og Udtale, saa vilde dette føre til den største Forvirring i Retskrivningen. Men sæt ogsaa, at dette Tilfælde hørte til de tvivlsomme, var der da Grund til at foretrække Skrivemaaden tree, Man skulde neppe troe, at Nogen kunde tvivle paa, at Skrivemaaden tve svarer bedre til Udtalen end tree; i Ordet høres jo netop de 3 Bogstaver tre og ikke mere, naar tree derimod udtales nøiagtig efter Bogstaverne, bliver det tre, som i Ordet treenig. Analogien med see, Skee og mange andre Ord synes vel at tale for Skrivemaaden med dobbelte, men der mangler heller ikke Analogier, der understøtte den anden Skrivemaade; hertil hører Pronomenet de og de Bogstavnavne, hvis Lyd endes paae, som Be. Ce, De o. s. v. Ordet tve, som vel ikke forekommer særskilt, men bruges i mange Sammensætninger, skrives jo ogsaa med eet e. Vi bør erindre, at den Grund, der ved mange andre Ord har Sted, for at skrive dem med 2 Eer, at nemlig Udtalen, naar de udgjorde de sidste Led af Sammensætninger, uden dette vilde blive uvis, (saasom i Træske for Træskee, paase for paasee, her falder bort da tre aldrig udgjør det sidste Led i Sammensætninger.