Berlingske Tidende, 1799-10-11
Kiøbenhavn, den 11te October. Under 5te dennes imodtog jeg fra det Kongl. danske Cancellie følgende P. M. Cancellier har allerunderdanigst foredraget Hs. Majestæt, Hr. Profellers Promemoria af 29de f. M., hvori de, i ledning af Forordningen datande f. M., angaaende Tientelighedens Grændser, har gjort Forespørgsel om følgende Dandser. 1) Den det Tran, som paalægges Politiemesteren i Kiøben benhavn i Henseende til her udkommende Skrifter, allene skal strætte sig til dem, som udgives i det Danske og Tydske, der begge kunne ansees som Landets Sprog, eller om dette Tilson maaske tillige skal omsatte, hvad der sandre, det være sig døde eller levende Sprog, maatte udkomme: 1) Om Forordningens Bestemmelser ogsaa maatte være at anvende paa nye og uforandrede Oplag af Skrivter, hvilke ser sammes Bekiendtgiøre de ere udkomne, og i Særdeleshed paa de deriblandt, som i første Udgave bare Forfatter. nes Navne, og altsaa tilforn, i Følge Rescriptet af 3die Decbr. 1790, ikke skulle af Bogtrykkerne indleveres til Politiemmesteren. 4) Om Udladelser i Jndlægge til Retterne, naar saadanne Jndlægge enten for sig, eller i Forbindelse med de Sager, de vedkomme, bekiendtgiøres ved Trykken, kunne betragtes som Gienstande for Politiemesterens Opsyn, saafremt det med verificerede Udskrivter fra Retterne bevises, at de aftrykkes saaledes som de ere fremlagte, eller: om saadanne Skrivters Bedømmelse og de i Henseende til dem giørende Foranstaltninger allene bør ansees at vedkomme den eller de Retter, hvorunder Sagens Paakiendelse henhører : 4) Om Ansøgninger til Hs. Majestæt, Hs. Collegier eller andre Embedsmænd, hvad enten Originalerne dertil foregives at være indleverte paa behørige Steder eller ikke. maae, naar de indeholde Besværinger, tilstædes udgivne ved Trykken, forinden Manuskriptet til vedkommende Departement har været indsendt, eller om disse skulle behandles lige med andre trykte Skrivter : Om Politiemesteren, naar Forsatter eller Oversætter, det Tilfælde, som Forordningens 8 omtaler, nævner sin Hjemmel til det af ham fremførte, er besøiet til at afæske ham Beviis for dette Opgivendes Rigtighed og indtil denne Hjemmel beviisliggjøres, eller nærmere Forholds Ordre er erhvervet, at standse Skrivtets Udsalg : c) Om det, naar Beskyldninger af saadan Beskaffenhed, som omtaler, fremføres mod kongelige Embedsmænd, er Pligt for Politiemesteren eller maaske for Embedsmændenes Foresatte, at indberette det passerede til vedkommende Collegium, og om Skrivtets Udsalg i første Fald skal standses indtil nærmere Resolution er falden : 1) Om det ikke, siden ingen herefter, i Følge Forordningen 151, maae udøve Bogtrykterkunsten uden dertil at være privilegeret, og siden Bogtrykkere intet Lang have, hvorfra Efterretning kunde indhentes, maatte være nødvendigt, at det i de udfærdigende Privilegier udtrykkeligen. paalagtes Vedkommende at melde sig hos det Steds Politiemester, hvor de agte at nedsætte sig, og at forevise de dem meddeelte Privilegier, forinden dem tilstædes at benytte sig af samme : 4) Om den Befaling, som indeholdes i Forordningens 20 skal ansees at gielde ethvert Manuskript fra de Forfattere, hvilke, i Overeensstemmelse med bemeldte Forordning. ere kiendte skyldige i Misbrug af Trykkefriheden, endog om det maatte overstige den i 26 s omtalte Størrelse, eller om den ikkun er at anvende paa Afhandlinger, der ei udgiøre mere end 24 Ark. 7) Om den i Følge 214, offentlig bekiendtgiørende Advarsel om at aflevere Exemplarer af paatalte Skrivter, ikke i Almindelighed paaligger den Ret, hvor Sagen paatales 10) Om Politiemesteren i Kiøbenhavn, paa Grund af Forordningens 244, kan ansees forpligtet til Opsyn med de uden Landet trykte og hertil indbringende Døger, og om dette efter Analogien af den 24 i skal strække sig til Bøger i det danske Sprog allene eller maasker til flere 11) Om det, da Skrivter af nogen Vidtløftighed, skjøndt de endog kunde udgiøre en sammenhængende Deel, undertil den tryktes i forskellige Officiner, i Anslogie af Forordningens 264, paaligger enhver Bogtrykker, som maatte have dermed at bestille, paa lige Maade, som i Henseende til andre Skrivter befales, at indlevere det Pensum den hos ham er bleven fuldført, naar samme ikke overstiger den fastsatte Størrelse af 24 Art, eller om i saa Fald denne Pllat ikkun vedkommer Forlæggeren af det hele saafrem dette tilsammentaget ikke overgaaer den bestemte Størrelse : endelig. 12) Da ikkun nogle Foranstaltninger i de Sager, som relse sig at Trykkefrihedens Misbrug, efter Forordningen af 27 Septbr. 1799 vedkomme Politiet, men Sagens egentlige Behandling, som hidindtil efter Rescriptet af 3die Decbr. 1790 henhører til det ordinaire Forum, saa sperges, om i det muelige Tilfælde, at en Døgtrykker eller Forlægger (som efter Forordningens og kunde ansere pligtig at indestaae for Forfatterens Tilstædeblivelse maatte til sin Sikkerhed finde det fornødent at benytte sig at det Beneficium, som Lovens i 23 1, forunder den der er sat til Borgen, ikke den hos Øvrigheden reqvirerede Assistene, ifald den endog beværes for Sags Anlæg, bor gives af Kongens Foged og eel af Politiemesteren.