Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1837-04-04
Fra Odense skrives under 30te Marts, J Forgaars Morges Kl. 8 afbrændte det smukt beliggende og velbyggede Skjoldemosested i Brylle Sogn, to Miil herfra, hvorved Beboeren Anders Jacobsen mistede hele sin Besætning af Heste, Køer og Faar, samt alle sine Avlsredskaber. Jndboe og Besætning var ikke assureret; Jldens Aarsag vides ei. Fra Svendborg skrives under 27de Marts. Den be sendte Arrestant Herluff Caspersen Holm, der hensad med seldtjern paa i en med tykke Egeplanker beklædt Arrest i Hvendborg, har desuagtet i afvigte Nat ved Hielp af høilen paa Hængelaasen der lukkede for Jernet, og hvilen Bøile han fik knækket, brudt Muursteenene ud under Kakkelovnen (der er den eneste liden Deel af Væggen, som ikke er klædt med Planker) og dernæst ligeledes med samme Redskab, udbrudt Muren under Vinduet i den tilstødende Arrest, hvorved han kom ud i Gaarden. Her blev han dog lykkeligviis greben af Arrestforvareren, der vaagnede ved Larmen af en Rude han slog itu. J bemeldte tilstødende Arrest hensad imidlertid den for Jldspaasættelse dømte Pige Johanne Andersdatter, som ved Herluff Casper Holms benævnte Virksomhed fik Leilighed til at undvige paa samme Tid useet af Arrestforvareren. Da hun er et meget stort og svært Fruentimmer, let at paakiende, og allerede skal være sporet i Westerskjærninge, og da Veirliget og Aarstiden ikke frembyder Leilighed til Skjul, er det dog at forvente hun snart igien vil vorde paagreben. (Hp. Av.) Fra Moen. Den pludselige Forvandling fra Paaske til Juul beredte afvigte Søndags Nat, fra Mandag den 20de Marts ved Nordfelts Strand et høist sørgeligt Skuespil. Alt om Onsdagen var en engelsk Skonnert, Capt. Smith af Dunde, bestemt fra Newcastle til Lübeck med 900 Tdr. Steenkul, indstrandet 1/4 Miil fra Stege. Herfra vare to Jagter om Søndag Morgen løbne ud for om muligt at indtage Ladningen og bringe Skibet af, men om Aftenen reiste sig en heftig Storm af Nordørst, der stod lige paa Kysten, hvorved Skibets og Jagternes Stilling blev yderst farlig; den ene af disse afgik derfor med halv Last fra Skonnerten saa tidlig at den klarede Landet fra sig, og saaledes sandsynligen undgik det rædsomme Skibbrud som Skonnerten og den anden Jagt lede Natten derpaa. Jagten, der havde fuld Last, og var fortoiret til det store Skib, reves løs herfra, huggedes ind mod Stranden, og blev aldeles sønderslaget. Ombord paa Skonnerten befandt sig foruden Captainen og hans Mandskab, alle Engelændere, endvidere Toldbetjent Hasse, nogle af Kystbeboerne og Tag tens Skipper, ialt 14 Mennesker. Stormen tiltog endnu stærkere, Masterne maatte kappes, Skibet kastedes mod Steenrevlerne, og blev et totalt Vrag. Man tænke sig disse Menneskers Elendighed, der redningsløse maatte overnatte paa et Vrag, som paa en ubetydelig Deel af Forstavnen nær, stod ganske under Vand, og selv denne Deel af Skibet overskylledes af enhver Bølge. Saaledes stode de 14 Ulykkelige i en Klynge paa det snevre Rum, under en 7 Graders Kulde, vaade og stivfrosne, og stirrede længselfuld mod den Strandbred, der var neppe et Bosseskud borte, medens Døden var dem saa nær. Skibsbaaden var slaaet istykker, og al Skibets Takkelage var overdraget med Iis. Endeligen hørtes de Skibbrudnes Klageskrig, der blev sendt Baade over Land fra Stege, der ligger 1 Miil fra Strandingsstedet, og nu arbeidedes med ubeskrivelig Møie og Fare for at redde dem. Otte Gange mislykkedes det at faae Baaden ud igiennem Søens Braad, men Gud stod de Kjække bi, og Kl. 2 Mandag Eftermiddag blev Trossen gjort fast paa Vraget og 11 Mennesker, meer eller mindre forkommede, bleve reddede. Tre af dem havde allerede tilsat Livet. Toldbetjenten og en dansk Matros vare ihielfrosne, og en engelsk Matros, der ville redde sig ved Svomning, var druknet. De Frelste modtoges paa Strandbredden med aabne Arme af en utallig Mængde Mennesker, der vare komne for at hielpe og pleie disse Ulykkelige. Det var især ved Skipper J. P. Rasmussess Uforfærdethed at disse 11 Mennesker næst ved Guds Bistand, bleve udrevne af Dødens Arme. Kun med Spidsen af Baaden kunde han med sine Medhielpere nærme sig Skonnerten, hvis Master, sønderslagne Baad og andre los revne Ting gjorde enhver Tilnærmelse endnu farligere. Men paa den yderste Ende af Baaden stod den uforfærdede Mand, for i sine Armee at modtage de Ulykkelige, tre Gange gjentog han denne Tour, og sidstegang gled hans Fod, saa han havde nær sat Livet til, idet han ved Armene blev hængende ved Skibets Skandseklædning, indtil Baaden atter kom til og han kunne kaste sig med sin Byrde, et næsten livlost Menneske, ned deri. Toldbetient Hasse var en Søn af den fortjente Skribent, sal. Lauriz Hasse, Sognepræst i Fredericia. Gjennemvaad og stivfrossen var han flere Gange segnet omkuld og reist af de Andre, men omtrent 3 Timer førend disse reddedes, var han faldet død omkuld og af Styrtesøen rullet ned mod Agterenden, og nu kunde Jngen redde ham. En Times Venten endnu havde rimeligviis givet de Fleste af de Andre samme Død. Den Anden som døde var en Matros, som styrtedes af Søen ned i Bugattet, hvor hans Liig frøs fast i det der staaende Vand.