Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-11-11
Skrivelse fra Tidens Genius. Min Herre Aldrig er der blevet talet mere om mig end netop i denne Tid, og en talentfuld Tydsk Skribent har endog nylig paataget sig det Kjæmpearbeide at skrive min Biographie 7). Hvor fortræffelig hans Bog end skal være, her han dog ikke handler kloge heri. Den, som vil beskrive min Caracteer, han maa lade et Aarhundrede henrinde, og da fremstaae han og tale om mig. Min Caracteer er en Gaade, uopløselig for enhver. Jeg synes hvad jeg ikke er, og jeg er hvad jeg ikke synes. Forsynet maa have store Planer med mig; Verdens Undergang eller Frelse vil tilveiebringes ved mig. Jeg seer intet jeg hører intet, men iler med imodstaaelig Magt mit ubekjendte Maal i Møde Alle de Beskyldninger man fremfører i mod mig modsige hinanden. Man siger jeg er *) Arndts Geist der Zeit. qvindagtig og forkjelet- og dog fører jeg Død og Ødelæggelse i min Haand; Spartanernes Haardforhed er kun Forkjelelse imod den Selvfornes telse og Selvopoffrelse, mine Krigere følge som en urokkelig Lov, man siger jeg er letsindig og flanevurren, og aldrig har nogen Tidsalders Genius handlet med større Kraft, Eftertryk og Prokkelighed end netop jeg, man siger jeg er grusom og umenneskelig, og aldrig har Wenneskekjerlighed og Humanitet fundet flere Dyrkere end netop i min Regjeringstid, man siger jeg under Mørke og Despotismus, og aldrig har Oplysningens Soel straalet med større, Glands, aldrig ere Menneskehedens helligste Rettigheder blevne mere forsvarede, ja endog hævdede, end i min Tid. Saa megen Modsigelse i en eneste Caracteer, forekommer svage Dødelige ubegribeligt. Men de betænke ikke, at Solen gjerne kan skinne under deres Horizont, fordi det er mørkt paa deres Halvklode. Jeg maa tilstaae at jeg med al min Urokkelighed er meget ustadig - og denne Ustadighed udgjør min Lyst. Jeg finder Fornøielse i at kuldkaste og omstøbe Systemer, sønderknuse og opreise Troner, udslette Nationer af de Levendes Tal, og fremdrage Mueligheder af Umuelighedens Skjød. Jeg vil tindre blandt alle henrundne og tilkommende Tiders Genier, som Aftenstjernen blandt Stjernerne; Uefterlignelighed er, næst det Maal Forsynet har bestemt for mig, det Øiemed, jeg higer efter. Lad end være at tilkommende Aarhundreders Krøniker ville sige om mig, at jeg ofte ikke har skaanet Menneskeblod, at jeg har traadt Nationers ældste og helligste Rettigheder i Støvet, at jeg har forstyrret Verdens Rolighed, og tilintetgjort Menneskehedens Lyksalighed. - man vende Bladet om, og man vil finde, at det Onde, jeg har tilveiebragt, tusindfold opveies ved det Gode jeg har stiftet. Medens jeg i det ene Land lod Krigeren bortmeie hele Hære, lod jeg i det andet opstaae en Frelser i Jenner, der ved et ubetydeligt Middel redder en Niendedeel af Menneskekjønnet. Medens jeg lader Folkeretten krænkes af dem, der skulde hævde den, lader jeg vise borgerlige Love fremblomstre midt under Krigens ryggende Ruiner. Saaledes læger jeg med den ene Haand hvad jeg saarer med den anden. Nu er Tiden kommen, hvor en Homer burde fødes og hvor han kunde blive dobbelt stor, Tre Aartusinder kom han desværre for tidlig til Verden. Nu er Achilles kun et Barn og Troja en Landsby. Men uagtet jeg tilfulde føler min Storhed, saa elsker jeg dog Utvungenhed. J mit Selskab kan De finde de meest modsigende Caracterer, fordi jeg sætter min Stolthed i at vise Verden, at jeg lever utvungen. Til min Kammerfrøken har jeg valgt Letsindigheden, en ung, nydelig og munter Dame, som hopper omkring mig og synger, selv naar jeg ved Midnatstider tæller Ligene paa Valpladsen, ved Siden af Letsindigheden vandrer i søsterlig Eendrægtighed Religionen og synger Psalmer og Te Deum, ved mit Spillebord kan De daglig finde Despotismen, der ved Siden af Humaniteten spiller med mig om Kroner og Sceptere, ved mit Bord ere Sandheden og Lognen, daglige Gjester, og enes ret godt. Overtroen og Oplysningen gjøre bestandig deres Opvartning hos mig, og smile og lee til hinanden som sande Hofmænd. – Saaledes har jeg vidst at forene alle modsatte Partier, og i mit Tempel finder De derfor den meest brogede Kreds der kan tænkes. Virkningerne af denne min Utvungenhed vil De ogsaa finde i Videnskabernes Rige. Alle Systemer rystes i deres Grundvold, og ligesom i den politiske Verden falder ogsaa der den ene Trone oven paa den anden. Duunhager beklæde Tribunalerne, sidde som Dværge paa Kjæmpens Skuldre, og spotte hans Lavhed. Olfædres vise Love og Lærdomme ringeagtes, og trædes af Knose med Fødderne, og denne Utvungenhed er min Lyst og morer mig. Man gjør sig idelig lystig over min Politik. Man leer fordi jeg nu er ligesaa begjerlig efter at stifte souveraine Monarkier som jeg forhen var begierlig efter at støbe udelelige Republiker. Men behøver jeg at sige andet end hvad min forhen nævnte Biograph allerede har sagt: "Republiker de intet, store kunne ikke bestaae fordi vi (Menneskene) ere for fordærvede, smaae kunne ikke bestaae, fordi de ere for svage. Fra denne Grundsætning gaaer jeg ud i alle mine Foretagender. Det Smaa er blevet stort, det Store er blevet Smaat, og fra nu af skal kun det Store blive større, om ogsaa det Smaa skal aldeles forsvinde. Det er eengang min Beslutning.Jeg trodser Efterverdenens Dom. Lad den sige, at jeg har hyldet Machlavels Grund, sætninger; at jeg i Politiken har ladet Vold gielde for Ret, at jeg af Overgivenhed har for vet min Kjortel med Millioners Blod; at jeg har betegnet ethvert af mine Skridt med Grusomhed og Uretfærdighed; at jeg har støbt Stater og sønderslaaet den igjen tilligemed Formen; at jeg har ladet Verden svæve i Uvished om hvad der skal blive af den; – lige meget Den vil ikke desmindre kunne negte mig Navn af den store, den frygtelige, den mageløse, og mere forlanger jeg ikke. Hvad bryder Vulcanen sig om, at den opsluger Mennesker og Stader, Dens frygtelige Virkninger aftvinge Verden dog ligefuldt Beundring, og beundres vil jeg, om end Nutiden og Efterverdenen, skulde kalde mig et Uhyre. Det Slør, der indhyller mig, er mørkt som Nat, og mit Endeligt er skjult for alle Dødeliges Øine. Hvad der ved min Haand hidtil er skeet, har sat Verden i Forfærdelse. Lad den prise sig lykkelig, at den ikke veed, hvad der endnu vil skee, den vilde segne, dersom Sløret blev draget til Side. Tidens Genius.