Adresseavis for Børn, 1782-10-02
Avis. Cap. Hans Hensigt? – Betragt engang Drengen der Han vil give dig denne Dreng tilbage igjen. - (hun seer i det samme beængstet paa Drengen, som med den største Venlighed kysser hendes Haand.) Det var ogsaa det sværger jeg paa, meget daarligt, at du vilde bringe ham herhid. Hvad skal Fyrsten gjøre med ham – De andre Pager ere store, førend de komme i Tienesten; men han – (pegende hen paa ham med Foragt.) han er jo for lille til alting, og duer for Resten intet, thi han er jo undertrykket af den Kummer og Græmmelse, hvormed du har opdraget ham, og jeg troer, han bliver aldrig større, end han er. Fr. v. Derm. (smertelig.) Ach, min Broder! Cap. Kort sagt, om Du faaer nu Audientze, saa tael slet ikke til Fyrsten om Drengen! Det er plat forgjeves. Tal heller til ham om Lieutenanten, og udbeed dig hans Naade for ham han er dog i det mindste voxen, han seer dog endda ud som en Mand! Fr. v. Detm. Hvad siger Du Skal jeg tale til ham for Lieutenanten, Cap. Ja Han har jo givet Ordre, at han skal komme her. Fr. v. Derm. Du giør mig forskrækket. Skulde han have faaet Efterretning om Cap. (koldsindig) Han har vel! Det er gandske rimeligt. – (læner sig paa sin Stok og ryster paa Hovedet. Og om han nu havde, hvad mener du da Hvad om han vidste, at den Krabat har vildet desertere, at han har gjort det Underslæb med de Penge, og at han kun ved min Megling - støder Stokken hidsigt ned for sig) Jeg sværger paa, at jeg derover selv kan blive arresteret. Jeg var tilfreds, jeg havde aldrig bekymret mig om dine Børn. Jeg vil nu slet ikke meer tage mig af dem – (han gaaer knurrende bort, og seer sig ikke engang tilbage) Ney, aldrig meer vil jeg bryde mig om dem Tiende Optrin. Fru von Detmund. Pagen. Pag. (seer sin Moders Urolighed) Morbroder er altid ved – Lad ham kun tale, Mama, Vær hun kun ikke bange, for Børn. Fr. v. Detm. Ach, tie du stille, Dreng! Du veed ikke deraf Pag. Jo, jeg veed meer, end Morbroder. Fyrsten er slet ikke saaledes som han siger; han gjør gandske vist ikke noget Menneske ondt; han har for et Øyeblik siden gjort mig en Foræring (viser hende Dukaterne i Haanden) Vil Mama see, alle disse Dukater har han foræret mig. Fr. v. Detm. (bestyrtet) Er det muligt? Har Fyrsten Pag. Ach, han havde en stor Pung fuld af Dukater. Jeg fik dem nu i Øyeblikket førend De kom. - Ach, dersom han bare vilde, søde Mama Dersom han vilde – Han har Fr. v. Detm. Men hvorledes, Jeg begriber det ikke. – Han maae dog vel have havt en Aarsag, en Anledning. Pag. Ja vist havde han en Anledning! Hans Uhr var gaaet i Staae. Det var Anledningen. - Han havde i Gaar været paa Jagt hele Dagen, og da maae han have forglemt at trække det op, og i Dag Morges laae han derinde paa Feldtsengen - da kaldte han paa mig, at jeg skulde see paa mit Uhr, hvad Klokken var, og da – fordi jeg havde intet Uhr Fr. v. Detm. Saa gav han dig disse Penge? Pag. Saa gav han mig dem, at jeg skulde kjøbe mig et. – – Tolv Dukater, søde Mama. Fr. v. Detm. See paa mig, min Søn Tørjeg vel ogsaa troe dig? Pag. Ja gandske vist maae De troe mig. Men Uhret behøver jeg nu ikke, jeg faaer nok et Uhr. – (han tager fat paa hendes Haand) Tag De Dukaterne til sig, Tag dem kun til sig, Fr. v. Detm. Hvorledes, min gode Dreng, (hun græder) Pag. Det giør mig ondt, at jeg altid maae see Dem græde. Jeg vilde ønske, at jeg havde en heel Hob Dukater, ret en heel Hob, saa skulde De aldrig græde mere. – Alle de Penge jeg havde, vilde jeg give Dem. Fr. v. Derm. (omfavner ham) Vilde du det min Søn, Pag. Og ach da skulde De være saa fornøyet, saa lykkelig! Fr. v. Derm. (kysser ham) Skulde jeg det, mit Barn, Jeg vilde ikke miste dette Øyeblik for alle Avis. alle de Dukater som Din Fyrste eyer. - (kysser ham nok engang) O du veed ikke, hvor megen Elendighed en Moder glemmer ved at opleve Glæde af hendes Børn! Pag. (tager atter fat paa hendes Haand) Tag dog imod dem, søde Mama. – Tag dog imod dem. Fr. v. Detm. Ja, jeg vil tage imod dem. Jeg tør ikke lade dig selv kjøbe noget Uhr, thi du kunde let blive bedraget. Jeg vil kjøbe et til dig, mit Barn, Pag. Til mig, Et Uhr Fr. v. Derm. Du bliver dog her, og saa behøver du et. Pag. O ney vist ikke, ney vist ikke, hvortil – Fyrsten har jo Uhre nok, hvor man vender sig hen. Han har jo selv sagt, at jeg behøvede ikke noget Fr. v. Det m. Og han har dog givet dig disse Dukater, Pag. Ja virkelig. Han har sagt det. Fr. v. Derm. Bedrager du mig ikke, mit Barn, Taler du ikke Usandhed, Det maae du ikke; ney, det maae du ikke engang af Kjerlighed til din Moder. Pag. Troer De mig ikke, Mener De jeg taler Usandhed? – Nu, saa vilde jeg ønske, at Fyrsten var her, – Tys, der kommer han Ellevte Optrin. Fyrsten. De Forrige. Pag. (gaaer imod Fyrsten) Er det ikke sandt, Naadigste Herre, at De har foræret mig tolv Dukater til et Uhr Fyrst. (smilende) Jo, det har jeg, Lille. Pag. Og De sagde jo til mig, at jeg behøvede ikke noget Uhr, Fyrst. Ja! Det har jeg og sagt, Pag. (vender sig om i en Hast) Nu, Mama, Kan De nu høre det? Fr. v. Detm. (meget forlegen) Min Søn, (høyt) O, tilgiv mig Deres Durchlauchtighed, Tilgiv dette Barns Enfoldighed, som glemmer den Ærbødighed, han er Dem skyldig! Fyrst. Tilgive, Madame? – Denne Enfoldighed indtager mig gandske. Jeg vilde ønske, jeg kunde leve i ligesaadan Enfoldighed med alle for Børn. Mennesker. – Slig mig, du Lille, hvad var det, Vilde din Moder maaskee ikke troe dig? Pag. (halv ærgerlig) Ney, Naadigste Herre! Fyrst. Vilde hun ikke, Det var ubilligt af hende. Pag. Hun vilde først ikke troe mig, og siden vilde hun heller ikke tage derimod, Fyrst. Hvad hører jeg, Vilde hun ikke tage derimod? – Altsaa har du vel sat saa ringe Priis paa min Foræring, at du vilde forære den bort igien? – Det vil jeg dog ikke haabe, Pag. (bestyrtet) Hvorledes, Naadigste Herre, Fyrst. Ja, ret i Sandhed! Det skulde ikke opmuntre mig til, at forære dig noget mere. Bekjend det strax og reent udi Har du gjort det? Pag. (undskyldende sig, i det han peger paa sin Moder) Hun er saa fattig, Naadigste Herre! Fyrst. (klapper ham paa Kinden) Du gode Dreng! – Og altsaa har du opofret dit eneste Ønske, din kjereste Lyst, for at hielpe din Moder – O, i Sandhed! Det var da en Jammer, om du derover skulde have forspildt dig et Uhr. - (i det han tager sit eget Uhr op) See her. Om jeg ikke havde fleer end dette eneste Uhr - saa for at belønne din ømme Kjerlighed (han giver ham det) skal du alligevel have det Pag. (tager glad derimod Ach, naadigste Herre! – Er det i Gang? Fyrst. Giv dig kun tilfreds, ja vist er det i Gang. (i det han gaaer hen og viser sin Moder Uhret) Men er det ikke slemt i Verden, naar man ret betænker det, De fleste Rigdomme eyes af Forødere, som sætte dem til, eller af Gierrige, som nænde ikke at bruge dem. Saadanne Folk, som du, skulde være rige, saa vilde det gaae bedre til i Verden. - Og hvad hindrer mig i, at gjøre dig rigere? – Kom Put dit Uhr i Lommen. – Da du gjorde saa god en Brug af det Lidet, jeg gav dig, – saa see der, (giver ham en Børs der er, i Stedet for Tolv, et hundrede Dukater. Pag. (seer forhauset paa ham) Ach, naadigste Herre! Fyrst. Betænker du dig, Tag du kun derimod Pag.