Berlingske Tidende, 1833-01-29
London, den 18de Januar. Dersom Don Miguel ikke vil under Protocollernes Herredømme man veed hvad det betyder saa maa han skynde sig at indtage Oporto, og fordrive sin Broder ud af Landet; thi at tage ham til Fange vilde foraarsage ham store Ubehageligheder. Man er her, saavelsom i Frankrige, kjed af de Portugisiske Stridigheder, og vil gjøre Ende paa Sagen. Fra Fransk Side ere Jnstructioner sendte til Fyrst Talleyrand her og til GrevRayneval i Madrid, at de med Eftertryk skulle forlange Fjendtlighedernes Standsning. J London har man laant et villigt Ore til Fyrstens Forslag, og Hr. Stratford Cannings Sendelse, besluttet i Overeensstemmelse med det Franske Cabinet, vil derfor vistnok frembringe et virksomt Resultat. J Madrid har man vel hidtil Jntet villet høre om en Jntervention i de Portugisiske Anliggender; men den faste Villie hos to Regjeringer, som vor og den Franske, kunde maaskee frembringe en Forandring hos det Spanske Hof, og bevæge det til meere eftergivende Anskuelser, Vi have nyelig seet adskillige Prøver paa Sligt; det Exempel gav Porten, der, som bekjendt, protesterede mod enhver Jntervention i de Græske Anliggender, og endte med at rette sig efter de Beslutninger, som den Londonske Conferents fattede. I det vi omtale Porten, maae vi bemærke, at den russiske Grev Pozo di Borgos Reise hertil, efter Forlydende, har et dobbelt Øjemeed. Der siges, at han har det Hverv, i London, at forlange Forklaringer i Anledning af den farlige Vending, som Krigen i Orienten har taget, og at bevise Nødvendigheden af at staae Sultanen bi, hvortil Rusland under visse Betingelser har erklæret sig villigt. Desuden skal han i Henseende til Portugal fremlægge Forslag til Overveielse, og arbeide paa at gjenoprette Freden i hiint Land. Hvad det Forskud angaaer, som Rusland vil tilbyde Porten, saa føler man sig her, som ved flere Hoffer, foruroliget derover, da man er overbeviist om, at en saadan Venskabstjeneste ikke vises uden at sikkre sig betydelige Fordeele. Man troer, at Rusland ønsker den fuldkomne Besiddelse af Moldau og Wallachiet, som det nu provisorisk bestyrer. Sultanen, som desuden har en Afregning med Rusland, og ikkun med Vanskelighed kan tilvejebringe de resterende Krigscontributioner, vil neppe gjøre mange Vanskeligheder, for en saadan Priis at tilkjøbe sig en Allieret, af hvem den paa en vis Maade, allerede er afhængig. Men dette Argument vil hverken finde bifald her, i Paris, eller i Wien; man vil vide, at Hertugen af Broglie gjør sig al muelig Umage for at forhindre en ny Aftrædelse af Lande i Orienten, og at de i Adrianopel, indgaaede Stipulationer ikke forandres til Ruslands Fordeel. Betragter man Europas Tilstand nøie, saa er det usandsynligt, at det Petersborgske Cabinet, for den ringe Fordeels Skyld, som Fyrstendømmernes Erhvervelse kunde være for det vidtudstrakte Russiske Rige, vilde indlade sig paa alvorlige Discussioner med de øvrige store Magter. Den Russiske Politik har stedse været forsigtig, den vil vist ikke give Anledning til Strid i et Øjeblik, da Polen endnu beskjeftiger Europa saa meget, og Ruslands Herredømme over dette Land ikkun kan befæstes ved en roelig Fremskriden under udvortes fredelige Forhold. Jmidlertid ere Efterretninger indløbne hertil fra Constantinopel, hvori med meget Bestemthed forsikkres, at man med det Første kan vente en Russisk Jntervention mod Mehemed Ali, og at Sultanen, ikke er utilbøielig til at opgive alle sine Fordringer paa Fyrsten, dømmerne, naar der bæres over med de resterende Krigscontributioner, og en Russisk Hjelpecorps stilles under Storvezierens befaling. - Men Storveieren er nu en fangen Mand, som maa adlyde i Stedet for at befale.