Adresseavis for Børn, 1781-03-07
Numer Aar. Or Tredie Aargang. for Onsdagen. den 7. Martii. Børn. Guds Naade, god Sundhed, Samvittigheds Fred, Kjend det for din Lykke, og glæd dig derved Nyeheder. hvor ulykkelige ere dog saa mange fattige stakkels Mennesker, raabde den lille Henriette, da hun saae den gamle Vægter, en Mand paa 74 Aar, at gaae og grave i hendes Faders Hvorfor Hauge. Ulykkelige, spurgde jeg siger hun det, Lille? – Jo, sagde hun, forestil sig dog kun engang denne Mand der henne; jeg troer ikke, at noget Menneske kan være ulyksaligere, end han er. Saadan en gammel Mand maae endnu stedse gaae at arbeyde, og har altsaa ingen Roe hverken Nat eller Dag, og naar han nu hele Dagen har slæbet sig træt, saa er hans Fortjeneste dog meget liden. Jeg troer ikke Papa giver ham meer end 10 Skill. om Dagen. O Herre Gud, Hvad skal han vel kunne udrette dermed, og heller ingen Kone eller Børn har den arme Mand, saa han har ingen, som kan koge nogen Mad til ham, og om han nu skulde blive syg, hvem skulde da passe ham op pleye ham og see ham til Gode, O, skulde man ikke kalde saadan en Mand ulykkelig, saa veed jeg ikke hvad – Ney, min kjere Henriette, sagde jeg, det er alt for hastigt og overilet dømt. Om et Menneske er lykkeligt eller ulykkeligt, lader sig slet ikke slutte eller med Vished bestemme af hans udvortes Omstændigheder. Vægteren er gammel, siger hun, og han maae endnu stedse paa sin gammel Alder gaae og arbeyde - Men er han derfor ulykkelig, – Har han ikke den saa sjeldene Lykke, en høy Alderdom, og med den endnu saa mange Kræfter, at han kan arbeyMaae man ikke kalde det en stor Velde gierning af Forsynet, Ja, hvo veed, om han skulde have naaet saa høy en Alder, ifald han havde tilbragt sin Tid i et uvirksomt og vellystigt Levnet. Hans Arbeyde vedligeholder og styrker hans Sundhed, og det Menneske, som har en god Sundhed, og fører et dydigt Levnet, kan aldrig kaldes ulykkelig. Overalt, min kjere Henriette, maae jeg aabenhiertigt sige Dem, at denne gamle Mand har allerede for længe siden trakt min hele Opmerksomhed til sig, og jeg har adskillige gange med stor Fornøyelse holdt lange Samtaler med ham. Den førstegang sagde jeg til ham: Eders Liv, min kjere gode Gamle, er uden Tvivl meget suurt og bittert for Eder, O ney, Gud skee Lov, saade han, det er ikke; og det med en mild og munter Mine. Hvor Avis Hvorfor skulde Livet være mig suurt og bittert? Jeg gaaer nu i mit 75de Aar, og i min hele Livestid har jeg endnu aldrig ladet mig aarelade, eller givet nogen Skilling ud til Doktor eller Apotheker, og jeg kan Gud skee Lov spise, drikke og sove godt. Jeg er og rigere, end mangen stor Herre; thi jeg har en ubetalelig Skat, som mange ikke troer mig til at eye, og mange bekymrer sig heller ikke om at faae. Dersom jeg ikke havde den Skat, saa tilstaaer jeg, at mit Liv var mig suurt: men nu staaer jeg glad op, gaaer glad til mit Arbeyde, sætter mig glad til Bordet, at spise, om jeg end ikke har andet, end tørt Brød, og seer med Glæde hen til min Dødstime og min Grav. - Hvad er det for en Skat, min kjere Gamle, – Det skal jeg fortælle Dem, gode Herre. Jeg har en naadig Gud, et frisk og sundt Legeme og en god Samvittighed. Denne Lyksalighed har jeg hidindtil ikke savnet, og jeg er vis paa, at den gode Gud vil fremdeles hielpe og staae mig bi. Jeg beder ham hver Dag, at han vil lade mig beholde denne Skat indtil mit salige Endeligt; og meer forlanger jeg ikke, saa vil jeg gjerne døe. Men hvorledes er nu hans Huusholding og Indretning, min gode gamle Fader, Det skal jeg nu og fortælle Dem. Den er altid eens. Om Sommeren staaer jeg op Klokken Fire, da beder jeg til Gud, og synger min Morgenpsalme. Naar det er forbi, saa koger jeg mig et Øllebrød, derpaa slaaer Klokken Fem, saa gaaer jeg til mit Arbeyde indtil Klokken Elleve, naar jeg saa kommet hjem, saa spiser jeg et godt Stykke Brød med Salt paa, og lægger mig paa Bænken for at hvile mig lidt, da jeg altid røger min Pibe Tobak derved. Fra Klokken Et til Sex arbeyder jeg igjen, og saa er jeg altid ret træt. Derpaa koger jeg mig lidt Grød, drikker mig en Pot Øl, røger min Pibe Tobak, og gaaer saa strax til Sengs, og sover til Klokken Ti, da jeg staaer op, og med min troe Spitser forretter min Vægterpost til Klokken To, men om Vinteren til Klokken Tre, og saa lægger jeg mig atter til at sove igien. Saaledes lever jeg hver Dag, naar Veyrliget ikke er saa slet, at jeg ey kan arbeyde ude; men da bliver jeg siddende inde og spinder paa min Rok. See, saaledes er for Børn. min Huusholding Aar ud og Aar ind. Og om Søndagen gjør jeg mig altid noget til Gode, naar jeg har været i Kirken. - Paa den Maade lever jeg, Gud skee Lov, ret lykkelig og veltilfreds. See her, min gode gamle Fader, sagde jeg, der har J en Rigsort. Ney, min Herre, svarede han, Penge tager jeg ikke imod paa den Maade; jeg takker ellers mangfoldig. Jeg har, Gud skee Lov, Penge nok hjemme. Jeg har sexten Rigsdaler liggende; og der kommer dog endnu jevnlig en Skilling til, naar jeg ikke fortærer alt det, som jeg fortjener om Ugen. De Penge har jeg saa smaat samlet sammen; thi jeg tænkde: Du kan blive syg engang, og ikke meere forrette dit Embede, og heller ikke arbeyde, saa har du dog en Nødskilling, og kan blive ærlig begravet; thi jeg vilde dog ikke gjerne falde det Almindelige til Byrde og Besvær, da jeg deraf i saa lang Tid har nydt saa mange Velgierninger.