Københavns Adresseavis, 1764-10-08
J Henseende til Ammer. Ligesom Feylene i Opdragelsen begynde fra Fødselen, saa burde og Forbedringen herfra tage sin Begyndelse; men den Sag, at opamme sine Børn selv, anseer jeg som noget ønskeligt, man ey kand haabe, med mindre her blev fra Paris indsendt en Tegning, som forestillede en fornemme Dame ved Spillebord eller i en Karet med sit Barn paa Skiødet; thi det maa være en Mode, førend man beqvemmer sig dertil; men naar skal man vente, at Pligter bliver en Mode, jeg er ey heller at fortænke, om jeg saa løselig gaaer dette forbie, jeg er ugift, Forsynet kand jette mig i den Stand, at kunde kaldes Fader; mit Navn blev bekiendt, forhadt; der fandtes da vel ikke eneste skikkelig Jomfru, der vilde rekke mig Haanden, naar hun forud saae, jeg var nedrig nok til at forlange, hun skulde være sit eget Barns Amme. Jeg har hørt nogle af de kiere Mødres Skingrunde, hvormed de søge at kuldkaste dette, som en Umuelighed; deres Huusholdning, Besøgelser, Selskab af deres Mænd vil lide derunder; jeg torde ikke sige, hvad jeg tænkte derom, men her gaaer det vel an Kunde man ikke for Amme Lønnen leye sig en Huusholderske, og en fornuftig Huusmoder finder altid Leylighed, sit Barn uagtet, at see til, om det gaaer ret til i Huusholdningen. Hvad den anden Post, nemlig Besøgelser, angaaer, har jeg ret et latterligt Forslag: Jeg vilde, at vore fornemme Mødre skulde giøre ligesom Bønderkonerne, deri got Veyr tage deres diende Børn i Besøgelse med sig, og undsee sig slet ikke for en god Veninde og Nabokone, at lade Barnet patte, legger det og i Vertindens Seng at sove; jeg troer endog, at der i skikkelige Forsamlinger findes altid de, som af Høyagtelse for Moderen og Kierlighed til denne spæde Ungdom ville finde en storre Fornøyelse i at have et Barn paa Armen, end af en Modens Ærbødighed at tabe 16 a 20 Rdlr. ved et Spillebord, og disse vare dog altid værdigere hertil, end enten en Amme eller Barnepige; vore Jomfruer selv finde Fornøyelse i at synge for Børn, i det søde Haab, selv at blive Mødre. Den tredie Post, at Mændene vilde skye deres Selskab, naar de selv opammede deres Børn; da maa jeg sige, det var ret uchristeligt, om nogen Mand, hvor skikkelig han end er, ikke ville fordoble sin Kierlighed til saadan en Moder, som ville giøre det, vi endog af ufornuftige Skabninger overbevises om, at ligge i Naturen; jeg vil snarere haabe, at enhver Mand, som elskede sit Afkom, vilde med Fornøyelse, saa vidt mueligt var, søge at deele Byrden med Moderen, f. Ex, nu at sidde med en Bog i Haanden og vugge tillige, nu at lede Barnet frem over Gulvet, for at vænne det til at gaae, nu med en liden Skee at give det Mad, o. s. v. er dette en Skam for en fornemme Mand, saa er det og en Skam at være Fader, Lad os for Exempel betragte noget af Rommernes Opdragelse, saa vidt det kand passe her. Naar en Moder havde født et Barn, blev det ikke strax kastet hen i en Ammestue og overladt til en leyet eller kjøbt Amme; men Moderen selv opammede det, holdende det for sin største Ære, at forestaae sit Huus og bære Omsorg for sine Børn: man udvalgte og en af Familien, som var noget til Aarene, af gode Sæder, sund Tænkemaade, til hvilken en heel Families Børn bleve overdragne, denne Dame holdt nøye over, at Børnene hverken talede eller gjorde noget uanstændigt og skammeligt. Hun afpassede ey allene deres Studeringer, men og deres Spøg, saaledes læser man omCornelig, Moder til den berømte Grækiske Familie, Au relig, Julii Cæsaris Moder, og Attica, Augusti Moder, at de have havt Opsyn med Børns Opdragelse: intet uden de offentlige Forretninger kunde forhindre Cato, at han jo altid gik hans Kone til Haande, naar hun toede eller svøbte sin Søn, hvilken hun selv opammede. Gellius skriver og Phavorinus, en Philosoph, at da han engang kom at gratulere en af sine Tilhørere med en Søn, siger han, at han ingenlunde tvivlede, Moderen jo selv ville opamme sin Søn, hvortil Beste Moderen svarer, man burde forskaane hende derfor og give hende en Amme, at ikke Fødsels=Smerterne skulle forøges ved det haarde og besværlige Amme-Embede, jeg beder, siger Phavorinus, lad hende gandske og aldeles være sin Søns Moder; thi det er tvertimod Naturen kun halve og ufuldkomne Mødre, som føde og strax kaste Fosteret fra sig. Jeg venter slet ikke at blive hørt i denne Sag, jeg siger derfor ikke alt, hvad jeg tænker herom; men sætter som en Fornødenhed forud, at alle fornemme Folk have Ammer; dette ville de dog i det ringeste ansee som en Pligt og en Nødvendighed, at have Ammestuen tæt ved deres SoveKammer eller Daglig Stue, om saa en Stase Stue skulle bruges dertil, heraf drages toe Fordeele, at Forældre altid kan erfare, om Ammen oppasser Børnene, som hun bør, saa kand de og vænnes til at taale Børne Skrig, som har sin Nytte siden, saa vilde jeg raade alle Forældre, at de ingenlunde beholde en Amme længer, end til Barnet er afvant; fra denne Tid bør de overtale sig til at have Børnene hos sig, og er det endelig for Børnenes Mængde for nøden at have en Barne Pige, da ingen enten af fordærvede Sæder eller grovt og bondagtigt Væsen. Taget af en i disse Dage fra Pressen udkommen Afhandling, kaldet: Skolemesteren om Opdragelsen og Børne=Tugt som faaes hos Studios. Ch. Mr. Schiønning, logerende hos Chirurgus Hr. Stein paa store Kiøbmagergade, og koster 12 Sk. uindbunden og 1 Mk. indbunden.