Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-07-02
Det gaaer i vort kjere Dannemark som i flere andre Lande, at endog de bedste Afhandlinger af ægte og ædle patriotiske Skribenter, naar de efter Førstefødselen eengang ere blevne læste, sættes hen vel bevarede paa Hylden til en evig Letharge. Den for Fædrenelandet i sin Tid saavidt omfattende patriotiske Bogskriver, - den ædle Tyge Rothe, efterlod sig fra Aaret 1784 den Danske Agerdyrkers eller vort Landvæsens System, politisk betragtet, som det var 1783. Der har han, altsaa for 20 Aar siden, til Slutning frimodig fremsat nogle af sine agtværdige Meninger og politiske Anmærkninger, som ikke burde komme i Forglemmelse, men stedse opbevares til fornyende Eftertanke hos enhver Dansk Mand. Ogsaa har han der om den Europæiske Statsforfatning yttret et Forudsigende, som synes faarligen at kunne gaae i Opfyldelse. Efterat han har meddeelt: Beskeden Advarsel til hvo der rettelig vil fatte, med hvilken Hensigt Bogen er sammenskreven, lyder hans Ord saaledes: Til sandt og herligt Held ligger Veien aaben for os, og langt, fast ubestemmelig langt kan Dannemark vandre fra ad, men ved hvert Fjed skal dets Styrke, Heder og Lyksalighed voxe. Saadan er nu vor Stilling, og derfor kan Danske Politiker icke mishaabe, uden allene efter den forudsatte sørgelige Fald, at vi lode vort Landvæsens System blive uforandret. Dog bort med denne nedtrykkende Tanke, - og ikke engang kan den faae Skin af Rimelighed, Nei, thi det baade tykkes og virkes til det bedre. En vi da allerede paa Banen, og føle vi, at denne Bane kan lede os til Held, - hvorfor skulle vi standse? - Vi, et er nædelt Folk Stræbsomheds, og Fremgangs-Tiden. skal være vor Sundheds-Tid, og derfor gid vi kunde stræbe frem ad, men dog, gid vi et naae for snart til overmaadig Rigdom. Det er bedre for Mennesket at arbeide, end at være drukken, og da rase Ærværdige Engelland, om saa er at Du naaede Høiden; om Du staaer der og kan ei længere fremad, og maa da efter Bevægelsens uophævelige Naturlov synke tilbage, maa synke tilbage, fordi Du ved ødsel Pragt, og Vellyst, og ved Trang til Guld og dermed forbunden Krafts, Dyds og Ærligheds Tab, henspilte Din stærke, muntre Kraft, ved hvilken Du steg saa høit, Ærværdige Engelland, for hver Europas tænkende Søn; Dit Klenodie ved Din Constitution og ved Din ofte prøvede Ævne til at holde Europas store Magter Ligevægt. Det kan være, at overmaade Rigdom skaffede Dig gjerrige, herskesyge, ilderaadende Ministre, skaffer mange sig sælgende Parlementsmænd, skaffer troløse Embedsførere, skaffer i hver Stand, fra Lordernes af indtil Kjøbmandstjenernes, de Borgere, der træde paa hvert Moralens Bud, og da endog gjøre Pral af groveste Bacchantiskhed, ja ved den ville kjendes som ypperste Europæer, det kan være, at du, disse stolte Britters Land, ved saa at bryde an paa, hvad der efter de evige Naturlove holder Menneske, og Menneskeselskab, især de frie Menneskers Selskab ved Liv og Kraft og Varighed, kom nær din Svækkelsestid, og om du da derfor maa synke tilbage hvor dybt, og hvorhen, det veed kun Alseeren: - da den sørgelige Udsigt, men og den Advarsel til os, at vi et skulle lade Anglomanien betage vore Hjerner, og da i Sværmerie, den Sjelenes Ruus, rase hen fra Sædelighed, Dyd, Religion og sindig Følelse af Menneskeadel. Derfor, gid i vor Kongestad - derfor ei blive flere Yppigheds Mennesker, Held os, at vi ei kunne faae et London og et Paris derfor, gid Kjøbenhavn ei blive som det ved Vattersot betagne, til uhyre Størrelse voxende, men og de øvrige Lemmer med Svin den betagende Hoved, derfor, gid Rigdom blive blandt Landboerne, og de, hvilke denne brave, nyttige, ufordærvede Landets Søn handler med derfor, gid der ved Regentviisdom og Godmodighed blive faaet rundelig i vore Jorder rundeligere paa Syllisk Maade, end der ble saaet i anden Grund paa Colberisk Maade derfor, gid vi kjende vort Held, og nytte vort Held, og ikke med overdreven Vindesyge løbe paa vilden Hav for at hente Syger, der vel tære langsommere end Pesten, men maaskee smitte flere Askomsrader igjennem. - Gid vi ikke saa giøre, medens Dannemarks Jorder og Norges erfulde, med Skov berigede Fielde kalde os til sig, og love os den herligste Løn for Flid og Mod, dem vi kunne anvende paa at drage Skatte til os. Staternes Skjebne og Folkenes Kaar, dem gjemmer Fremtiden i sin lukte Barm!" Herre. Friderich Du vore Sønnesønners Konge her, som ofte under Arbeidet med Bogen, vil Tanken, gjort læt til Flugt ved glædende Haab, hensvæve blandt Dagene, naar Rygtet, ved at fortælle Dit Kongeværk, maaskee skal fryde hvo der ønsker Mennesker Held og Folkene Hæder, som det sin Fryder Fo hver saadan ved at fortælle om Tydsklands senh. Dog tavs skal min Tanke være her, og nok har jeg ved Bevidstheden, at det er ærligt og uhenvendt paa mig selv, dette mit Ønske, at Gud Alherren vil være med Frederich nu den Kongens Søn engang den Folkestyrer, saaledes være Gud med ham, nu og da at herlig Kongeviisdom, Kraft og Godmodighed betegne, hvert hans Fien dermed ender jeg mit Arbeide, og nu Jutnin J Hannemænd, høiere eller ogvere hensatte, om jeg i Bogen henlagde Sandhed og gavnlig anvendelig Lære, om jeg derhos viste retskaffen Mands Sindelaug ville J undersøge, men staaer daBogen. den Velvil Prøve, saa bruger den med Eders Efterat 20 Aar ere henrundne i Tiden hav, kan det være baade muelig og troligt, at ovenstaaende afskrevne Stykke af een til vort Lands Hæder, agtværdig og dybttænkende Philo er bleven tabt i Forglemmelse. Der saavel i Hensyn til, hvad den mis og de Danske Begjering har virket og endnu saa utrættelig virker til Landets Held og Velstandens Fremme, hvorved den lærde Forfatters. Ønsker endnu daglig gaae i Opfyldelse, – som og i Hensyn til den hele Europæiske nu værende Statsforfatning, og især hvad Engelland angaaer, som indtil vore Dage, saa at sige, har været Jordens Salt, synes det at være skrevet med prophetisk Aand, og meget værd at lægge Mærke til, for at see og erfare den evig grundfæstede Sandhed, at al overspændt Herredømme stedse er og vil vorde en farlig Snare for alle Stater, naar derimod Retviished og sand Menneskekjerlighed ubetvivlelig befordre Held og Hæder for alle Jordens Slægter. De Brandlidte i Kariise. Der gives vel saa af dette Blads Læsere, som ikke af de offentlige Tidender allerede kiende de tre ulykkelige Bønderfamiliers Skjebne i Ka riise. Stedets Præst, Hr. A. Hostmann, har meddeelt os en rørende Efterretning derom. Uden mindste Forseelse paa deres Side maatte disse Ulykkelige Folk see, at al deres Eiendom ved har lys Middag inden en halv Times Forløb blev forvandlet til Aske. Faderen søgte at redde sin syge Datter, men omspændt af Luerne reddede han med Nød og Neppe sit eget Liv At see en Moder med sit diende Barn, omringet af tre andre Smaa, ligefor deres brændende Bolig, at see Forældre begræde deres indebrændte Børn; at høre de øvriges ynkelige Klage over paa eengang at have tabt alt, hvad de eiede, var det Optrin, der mødte Præsten, just i det Øieblik han kom tilbage fra Kjøbenhavn. Lykkeligere Medborgere, i hvis Lod det faldt, at hemme den Ulykkeliges Sukke og formilde hans Kummer! det er ved Eders forenede Understøttelse og Rundhed, at disse af Luen fortærede Hytter, - disse, al deres Eiendom berøvede, Landmænd kunne komme i deres forrige Stand igjen. Det, Jlden her har fortæret, er Frugten af mange Aars Sveed, Arbeide og Slid, de Mennesker, som den har gjort ulykkelige, høre til den flittigste, retskafneste og nyttigste Stand i Staten. Hvor vilde vel undslaae sig for, at offre sin Skjærv paa Ædelmodighedens Altar i saadant et Øieblik og under saadanne Omstændigheder, Da der endnu ikke er angivet noget bestemt Sted, hvor der modtages Bidrag til Anderstøttelse for disse Brandlidte, og det ikke er at formode, at mange ville sende den Pengeunderstøttelse, de have tiltænkt dem, lige ud til Stedet, saa modtages Bidragene, indtil videre, i det Officin, som dette Blad udgaaer fra Men man ønsker helst, at enhver vilde sende Pengene under Forsegling, da man i samme Tilstand vil besørge de Brandlidte dem tilstillede. De indkommende Bidrag skulle ufortøvet blive anmeldte i Skilderier. Om Ungdomsunderviisningen. paa de Danske Besiddelser,