Kiøbenhavns Postrytter, 1796-04-18
Hvad Betragtninger end denne Paragraphs Grundsætninger og Aand kunde foranledige, er det aldeles ikke min Hensigt, at fortolke den; Som den Regiering, der sender mig, driver jeg Ærbødigheden for Regieringernes Uafhængighed, og selve Agtelsen for deres særdeles Tarv indtil Skrupel. Saameget den trættekjære og tyranniske Maade, ved enhver Leilighed at forlange officielle Forklaringer, vilde stride mod franske Regierings Grundsætninger, saameget er den og mod min Caracter. Giøre Ophævelser over en Talemaade, hæfte en diplomatisk Vigtighed til hvert Ord, giøre Omtvistningen til Personlighed, med Hovmod og Galde at krydre en tung Brevestridigheds Kiædsomhed, er en Rolle, vi for ikke længe siden have seet spilt af visse sammensættende Agenter, der skaffede sig Trætter, af Mangel paa Anliggender, ikke vidste at tiene eet Hof, uden ved at haane det andet, eller forestille deres Nation, uden ved dens Feil. Latter og Foragt har hæftet sig til dem, deres Exempel. er ikke værdt at erindre, uden fordi det er værdt at skye. Da den franske Republik sætter sin Ære i at følge et System, der skrider mod de Magters, saa vedkiende sig slige Ministre, giør jeg mig en Ære af, i alle mine Forhold, at have handlet tvertimod dem. Men jeg har ikke kunnet frietage mig for at skandse min Opmærksomhed ved den Slutning, hvormed Udtoget af Deres ovenomtalte Jnstrux endes, og da jeg seer, at dette Resultat findes udtrykt i Ord, der ved at tages i en alt for almeen Betydning kunde give Anledning til vrange Fortolkninger, har jeg troet det passeligt, derom at komme til en denskabelig Forklaring med Dem. J at tale om min Antagelse, og min Caracters offentlige Erkiendelse, siger De, at dette Skridt er ene (sole) og betyder ikke andet, end hvad det er i sig selv o. s. v. Frygter De ikke, at de Jldesindede skulle forhærde sig i, at see i denne Maade at udtrykke sig paa, en Slags Jndskrænkning, en implicit Tilbageholdenhed; at de endog skulle gaae saavidt, at forudsætte, at den preger hen til, jeg veed ikke, hvilken anden Erklæring, eller foregaaende Skridt, som kunde re skeet hos de samme Hoffer, til hvilke Deres Ministre nu skulle føre dette Sprog; at de endog, ved at tillægge Dem Bekiendtgiørelsen, snart skulde skaffe deres ubehagelige Slutninger en Slags Troeværdighed. Unægteligen vilde det være Dem ubehageligt at see, at Publicum antog disse; thi saa tvungne, de end synes, fornærme de det Begreb, det danske Hof altid vil give om sin fremgangsmaades Redelighed. At det, efter saa længe at have forsinket et Skridt, som var blevet nødvendigt saavel i Hensyn til dets egen Agtelse, som for Republikens Værdighed, endnu skulde mistænkes for, lønligen at vilde svække den gode Virkning, og formindske det fordeelagtige, dette Skridt kan have for Frankerig, vilde det ikke være en sand Uleilighed, jeg behøver blot at pege hen paa den Punkt, hvorfra dette rører Deres Agtelse. Men fra en anden Side kan den franske Regiering, der, hvilende paa en nye Constitution, tager sin Plads blandt Europas Magter, ikke andet end være særdeles opmærksom paa, ikke at efterlade nogen Skye over sin Selvstændighed, nogen Skygge over sin Værdighed, noget Paaskud til dem, der ville krænke dets Rettigheder. Den kiender Meeningens Jndflydelse, og bør intet forsømme, for at berigtige denne, da dens Fiender giøre alt for dens Forvandskning. Med saa Ord: saa høit den er over ugrundet Mistroe, og hvorvel den i alt gaaer frem med den Sikkerhed, Styrke og Mod give, kan dog den franske Regiering, i Følge selve den Priis, den sætter paa sine Forbindelser med Danmark, ikke med ligegyldigt Øie see det, der kunde krænke disse. Den Misbrug, man ved denne Leilighed kunde giøre af Deres Skrivelse, vilde være den følelig; og det er ikke at omtvivle, at den jo med yderste Fornøielse vilde modtage et Vidnesbyrd, der streed imod en saadan Forklaring af Deres Hensigt.