Københavns Adresseavis, 1760-01-11
Om den ugrundede Angest for vore Fienders nyeUdrustelser. Min Ven! De synes ikke gandske at være tilfreds med mig for den Sags Skyld, at jeg i min sidste Prædiken. har betragtet Kongens Seyer som et nærmere Haab til Fred. De mener, at dette er vel aldeles at ønske, men ikke saa nær ved endnu at haabe. Og mueligt at dette Haab er nu længer borte, end det nogen Tid har været. Vore Fiender bliver nu meere forbittrede, og udspender alle deres Kræfter, for dog at faae os til Grunde. Østerriges Magt har vel ved sidste Nederlag faaet et sterkt Stød, men den er dog ikke endnu gjort gandske kraftesløs, og man veed meer end alt for vel af Erfarenhed, hvor sterk dette Hofs Hevngierrighed er imod Kongen og den protestantiske Kirke, Frankerig staaer nu i en alt for sterk indviklet Forbindelse med samme, og har paa fremmed Bekostning ogsaa sat sig alt for fast i Tydskland, til at kunde saa lettelig fordrives igien. Og om ogsaa de Rigs Fyrster, som hidindtil ere blevne overtalede og truede til at sette sig op imod os, nu vel indsaae de dennem derved tilsmeddede Lænker, saa havde de dog alligevel ikke Luft og Mod nok, til at kaste dette Aag saa hastigt af sig igien. Og de torde til Deels ikke engang give nogen Lyd fra sig, om de endogsaa følede Smerten af dette Slaverie nok saa sterkt. Rusland, siger De, bryder atter løs paa os. Den Bistand fra Engelland er ventet alt for langt borte, og skulde det hænde. hænde sig, at Spanien slog sig til Frankeriges Partie, som er ikke saa umueligt, saa har Engelland saa meget at bestille hiemme, at det ikke kand bekymre sig om udenlandske Affaires. Vore troe Bundsforvandte skulde ikke være meere mægtige nok. Sverrig er endnu ogsaa vor Fiende. - Og det vil være meget vanskeligt at bringe Freden tilveye ved en Mellemhand. ling, om endogsaa Menningen var nok saa god. Summa, der er endnu ikke det ringeste Haab til Fred. Og det seer ikke ud til andet, end til saadanne Tider, at den travrige og fæle Vinter skal blive afløstaf den blodige Sommer. - Dette er en Deel af Jndholdet af det Brev, hvormed De har beæret mig, og af disse anførte Grunde, holder De for at jeg ikke har havt Grund nok, ved denne Seyer til at tale om et nærmere Haab til Fred- Trøsten kommer alt for tilig. - Jeg skulde heller have faret fort, at tale om de endnu vedholdende Guds Domme, om hvilke jeg talede i den Seyer, vindings Prædiken, som blev holdt i Anledning af Slaget ved Rosbach. Dette siger De, var et Ord talet i sin rette Tid. - De roser vel, at jeg har betragtet den Deel af det Guddommelige Forsyn, som angaaer Menneskenes frivillige Foretagender. Men jeg skulde alene have givet Præditen en anden Titel. - Jeg kand ikke svare Dem meget min Ven paa denne Stats=Overleggelse, som De giør mig om vore Fienders Forfatning og Anslag. Thi jeg er overalt for nerfaren derudi, og befatter mig heller ikke gjerne dermed. Men saa meget seer jeg vel, at disse Deres Jndvendinger aldeles ikke treffer mine Betragtninger. De kand i dette Udseende have reet eller ikke have ret. Jeg har ikke grundet mit Haabs Grunde, til Fred paa vore mægtige Modstanderes Statsforfatnings Udseende. Jeg har meget meere udledet dem at den guddommelige Huusholdning iblant Folkene. Jeg skal herefter nærmere forklare mig. Men De maae ogsaa tillade mig med al Frimodighed at sige Dem, at Deres Slutninger og Formodninger, som De andrager for mig, har langt fra ikke den Vished, som de ved første Øyekast synes at have. Og dersom man tillegger dem en høyere Værd. end en blot menneskelig Formodning, der synes saaledes, saa er det for megen Ære for alle disse Ting. Mine Betragtninger skal for en god Deel allerede retfærdiggiøre sig, naar jeg kand gotgiøre for Dem, at Deres Jndvendinger derimod ikke har Vegt nok For sig selv betragtet; har De derudi ret: Vore Fiender bliver sterk forbittrede over vor Seyer. Men slig mig dog; har vore Fiender vel troet, at viere uovervindelige - Jeg troer sikkert; de har fuldt og fast indbildet sig, at de i denne Efterhøst skulde blive fuldkommen færdige med os. Og efter Statsforfatning at tale, at sette Magt imod Magt, havde de ikke saa stor Uret, til at troe dette; de tænkte det ogsaa virkelig, og glædede sig derover, naar de eftertænkte det - Angrebet var mægtigt - Planen var forfattet med al muelig List og Klogskab, og den var nær ved at blive udført - Men endnu er den det ikke - Ney endnu ikke - Og dersom De min Ven for fire Maaneder siden havde talet saaledes, som De nu taler, saa havde Deres Statsgrunde havt langt meere Rimelighed, end de nu har Har vi flere Fiender end den gang, ere de mægtigere end den gang, Vare de da mindre forbittrede end nu? Eller har de nu mere Mod og Haab, end de den gang havde - Lad os engang gaae tilbage, To saa mægtige Riger, som Frankerig og Østerrige virkelig ere, den store Deel af Tydskland udi Forbindelse med Sverrig og Rusland imod os, Hvilket middelmaadigt Optog giør vi, naar man regner Lande imod Lande? Neppe saa meget, som fordum Grækenland imod Perfiru, ueppe mit end fordum Jndien imod det Assyriske Monarchie. Det er ikke for meget sagt, naar jeg antager, at alle vore Landes Omkreds kand staae til gange inden i vore Fienders Lande, og dog alligevel ikke naae til sammes Grændser. Regner De altsaa Land imod Land. Regner De dertil Krigshærs Magt imod Krigshær, Tykkes det Dem vel at være for meget sagt, naar jeg siger, at dette forholder sig ligesom 2 imod 72 Her er min Regning: Østerrige kom med flere end hundrede tusinde, Frankerig med hundrede tusinde, Riget med halvtredsindstyve tusinde Rusland med meer end hundrede tusinde, Sverrig med fem og tyve tusinde, eller regn ogsaa nogle tusinde herfra af, saa skal De dog, naar De nøye beregner de forrige Magter, snart faae fire hundrede tusinde Mand herud, ja før meer end mindre. Og hvor høyt regner De nu vores Magt? Mig synes, at jeg ikke gjør den for liden, naar jeg ved Krigens Begyndelse skatterer den i alt paa et hundrede og fyrretyve tusinde Mand. Naar De nu fradrager dem, som nødvendig maae blive i Fæstningerne, saa beholder vi neppe fiirsindstyve tusinde Mand til overs, som Kongen kunde bruge og stille i Feldten. Jeg vil regne de med os forbundne Fyrsters Armee paa halvtred indstyve tusinde Mand saa udgiør dette et Tal af et hundrede og tredive tusinde Mand. Hvad mener De nu vel, vel, naar man regner Mand imod Mand; hvad med ner De vel, siger jeg, naar fire gange hundrede tusinde Mand agerer imod et hundrede og tredive tusinde, hvilket Partie skulde vel efter al menneskelig Anseelse beholde Pladsen? – Kunde vore Fiender ikke giøre sig den visse menneskelige Formodning, at de i den ne Sommer skulde fuldkommen giøre Ende paa os Og de har ogsaa sikkerlig gjort sig denne Regning. Thi Delings=Planen over vore Provinzer var allerede færdig, og er noksom bekiendt, De maae ikke sige mig, at vore Fiender vare uexerceerede Folk, vor Armee derimod en Kierne af Soldater." Gamle øvede Krigsmænd. - De omstøder dermed selv Deres forrige Slutninger. MenDe maae selv tilstaae ligesom det ogsaa forholder sig saaledes efter Stats Jndsigt, at den braveste Mand maae tilsidst vige for Mængden, om han endogsaa, som hiin berømte Græker, holdt fast med Tænderne i Skibet, som allerede var i Fiendens Hænder, siden man havde hugget Hænderne af denne værdige Mand. Og hvorledes kand man vel med Ret paastaae, at vi har havt at bestille med gandske uexercerede Folk, og uerfarne Feldtherrer, J Sandhed her var ikke lutter Mexicaner, at Johan Cortes kunde med sex hun drede Spanier jage en Armee af tyve tusinde Vilde paa Flugten. Kiernen af Europa findes her. Armeer, som kiender Krud, Man skulde ikke være ufornuftig, dersom man med saa mange Folk foretog sig. med got Haab at fordrive Osman og Culicham fra Thronen. Deres Feldtherrer ere Mænd som forstaaer Krigskunsten. Og efter menneskelig Anseelse var det mueligt nok, at giøre os saa smaa og ringe, som man ikkun ønskede. Sagen blev ogsaa klogt nok angreben. Man anfaldt os paa saa mange Kanter, som vort adspredte Land ikkun havde Grændser. De Svenske i Pommern. - De Franske igiennem Westphalen og Hannover ind i Alt Mark og Prignitz. Russerne i Preussen, Østerrigerne i Schlesien, Rigs=Fyrsterne igjennem Sachsen ind i det Magdeburgiske. Eftertænk engang, jeg beder Dem, eftertænk engang disse Distancer og disse Angreb. Vore Fiender manglede i Sandhed ikke stort Mod. De forhaanede os allerede offentlig. - De forundrede sig ikke over nogen Ting mere, end at Kongen endnu foretog sig, at værge sig. De ansloge hans Navn æverrigt, de erklærede ham i Achten. En egen Ret, Thi hvor Anklageren er den vilkaarlige Dommer, der maae den Anklagede vel naturlig Viis. tabe. - Man fattede endnu mere Mod ved to for os mislingede Slag, hvorudi vor Forliis var betydelig nok. Vi bleve satte i den Nødvendighed, at forlade det næsten erobrede Prag. Vi mistede alle Fordele i Bøhmen, og maatte trekke os tilbage. Vore Bundsforvandte vare gandske fra Vaabenpladsen, og da de vare i Trængsel, havde Frankerig Dristig, hed nok, til at fordre Geværene fra dem imod Contracten. Og hvad os angaaer, saa vare vi nu fordeelte i tre Hobe, og stode saa langt fra hinanden, at Fienden var frie midt imellem os, og uden Modstand, kunde streiffe ind i Churmark, Hiertet af Landet. Nr. fattedes intet videre, end at giøre den sidste Stræg, saa var det ude. Vore Fiender tænkte virkelig ikke andet, end at opreise Triumphbuer paa Stumperne af vor Throne, at omskabe Thronen til en middelmaadig Fyrste=Hat, og med deres Seyers=Vogne kiøre over vor Armees Liig. Det tænkte de; og af hvad for andre Grunde, end af Stats Jndsigt. Alting tegnede til vor Undergang, og man havde intet mindre i Sinde, end at udrydde os i Bund og Grund, at ødelegge alting. Betænk dog, min elske ligste Ven, Ak De skal ikke uden Graad kunde betænke det, hvorledes vore Fiender har mishandlet vore Medundersaatter i de Provinzer, hvor de ere indfaldne - Preussen er som et Brandsted, hvor man i Hedenskabet brændte de Døde - Westphalen og Pommern ere gandske udtærede og umenneskelig tilredte, endogsaa for nyelig er Halberstadt plyndret. Ju tet Ak og Vee af Jndvaanerne, intet Raab af de Uskyldige om Barmhiertighed kand røre denne Fiendes Hierte - Har De vel nogen Tid tilforn hørt, at man har straffet en Stad, fordi deres egen Eiendoms Herre har derudi havt en Besetning i KrigsTider,