Københavns Adresseavis, 1782-06-04
Jndsendt fra Landet. En gammel Betients Følelse ved salig Geheim Conferentsraad v. Grams Død den 9 Mai 1782. Flye Siel til Cherubs Land, beed Englene forkynde Dit Suk, Dit varme Tak, til en ophøyet Aand. Fortæl Dit Tab af en hensovet Herres Ynde, Og at Du kysser Hans belønningsfulde Haand. Naar hældig Talere Hans Rang og Byrd afmaler, Naar følsom Skiald Hans Roes besynger levende: Saa giem i troefast Bryst det disse ikke taler, Det Hans Fortrolighed for faa lod ikkun see. Giem fæstlig al den Aand Hans æret Støv bestælte, Hans omme troefast Smiil mod de Oprigtige: Og selv Din sidste Trøst blier Døden, som Ham fælte, Hans Urne Du begræd, skal salig til Dig lee. Sa***, den 18 Mai 1782. Ved salige. Mad. Cecilia Catharina Lassen, født Kaling, Hendes dødelige Afgang den 26 Mai 1782, i Hendes 27de Aar. Ach, hvilken Sallighed, at døe med saadan Roe, Saa opfyldt af den Fred, som Engle selv ey fatte! Sig saa bevidst sin Ret til Evighedens Skatte Ved sin Forsoners Død, som Hun i Christi Troe! Hvor majestetisk stor sees dog en Christen der, Hvor Døden sig med Skræk hos Sottesengen leyrer! Kom, see, beundre her, hvor herlig Troen seyrer, Hvor Jesus med sin Fred i Hiertet hiemme er! Madame Lassen - ach, hvad føler du, min Siel, Ved dette kiere Navn! - Hun, lært i Sygdoms Skole, At Ungdom selv ey tør paa Livets Længde stole, Beviisde sig oplært, at seyre, og døe vel. Alt Hendes Liv var Dyd! Dyd, stemt ved Naadens Værk. En Fader og en Mand, som Hendes Værd erkiendte, End flamme af den Jld, som Hendes Aand antændte J Begges Siele, da Hun saaes i Døden stærk. Det rørende Farvel Hun med dem Begge tog, Og med enhver af dem, som Hendes Huusfolk vare, Kan Hendes Sieleroe og Fred i Gud forklare, Der Verden af sit Sind for længe siden slog. Ey allermindste Tegn til nogen Dødens Frygt, Men stille Rolighed og salig Sieleglæde Hos Hende lod sig see. O, siger J, som græde, Hvor hver af eder blev ved Hendes Død opbygt, O Sallige! og jeg, som føler Du er tabt, For os, som elske Dig, opbygges ved den Naade, Som Gud beviisde Dig i overflødig Maade, Da Du Dig følede til evig Glæde skabt. Du med Din Smertes=Søn gik her fra Smerter bort Til Hvile i Guds Haand, hvor Livet ey ophører, Og hvor i Evighed Dig ingen Pine rører: Saa salig Du i Gud har bedste Bytte gjort. Din førstefødte Søn Du efterlod Din Mand, Og Guds Velsignelse dem Begge anbefalde, Da om Din Bortgang Du med roligt Hierte talde, Saa Øynene hos dem, det hørde, flød i Vand. Din gamle Fader tog mod ømt Farvel tilsidst Af Dig, sin døende og elskeligste Datter. Farvel, Du Sallige, vort Tab vor Død erstatter, Naar hver sig da Guds Fred i Hiertet er bevidst! P.... s. Klage ved en elsket Venindes sal. Mad. Knag tidlige Død den 22 Mai 1782. Din Død, Veninde, mig og flere gik til Hierte, Ved Tabet af Dit Liv vi føelte Sorrigs Smerte, Mit Øye ynksom seer Dit Legems Jordefærd. Ak! Gud, hvor føler jeg Din Sieles dyre Værd, Jeg kiendte den og Dig, den kun for Dyden brændte For den og Troeskab Du i Omgang Lys antændte. Arbeydsom var Dit Liv, Dit Venskab klippefast, Oprigtighed hos Dig ey før Dit Hierte brast. Hvad mere, Sallige! Dit Støv til værdig Ære, Jeg kunde tegne op, skal Evigheden lære. Far vel, far evig vel, o himmelglad Veninde, O Haab, o Trøst, o Fryd, vi samles hist derinde. Af en medsørgende Ven 8 Pd.