Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1773-03-05
Lærde Efterretninger. Kritik over S. T. Hr. Professor og Doctor N. Mannestads Veiledning til en forbedret Christendoms Underviisning for Børn og Ungdom, indført i Kritisk Fortegnelse over alle udkomne Skrifter siden Trykkefriheden. 3die Aargang 5te Stykke No. 20, paa. 78. Kiøbenhavn 1773. Behøve vi nogensteds Forbedring i Underviisningsmaaden, da er det uden Tvivl i Christendommen. Jo almindeligere og meere udstrakte Følgerne af denne Underviisning er, og jo svagere deres Fatte=Evne er, som Religionens Sandheder først skulle bibringes, desto ombyggeligere burde der sees paa, at disse hvistvigtige Lærdomme bleve dem indskærvede paa lige saa grundig og overbevisende, som let og fattelig Maade. Og dette vilde skee, naar man valgte den Underviisnings Methode, som den sunde Fornuft ellers almindelig anpriser, naar man afhandlede Sandheder i en vis Orden, som de følge af og efter hinanden, viiste deres uryggelige Grund, forenede Fornuft og Aabenbaring, hvor de begge tale et, fraskilte bisageer fra det væsentlige, og for Resten gjorde Underviisningen overhovedet saa pragtisk som muligt. Denne Underviisning, det forstaaer sig, maatte fremdeles skee i et Sprog, der var tydeligt, frie for mystiske Ord, og simpelt uden metaphoriske billeder, der som oftest opvække ikkuns Phantommer i Indbildnings=Kraften, men lader Forstanden tom. Vi behøve ikke at erindre, at vor hidindtil brugelige Underviisnings Maade haver i alle disse Henseender Feil, og Feil, som for største Deelen maa tilskrives de til Underviisningen authoriserede Lærrebøger. Med Fornøielse see vi derfor en Underviisnings Veiledning i møde, og vi skulle glæde os over at see nærværende, som Hr. N. til den Ende meddeeler, at blive overalt antaget og fulgt i Christendommens Underviisning. Vi finde her de Egenskaber forenede, som vi fordrede til en saadan Lærrebog, og vitroe, at, uagtet den neppe er halv saa stor som den brugelige Pontoppidans Forklaring, skulle man dog efter denne kunde give Børn fuldstændigere Begreber om det væsentlige i Religionen, end efter den anden. Bogen er inddeelt i 13 Afhandlinger, (som i Kritiken anføres, hvilke ere affattede i Spørsmaal og Giensvar, med hosføiede Anmærkninger til Sandhedernes videre Udførelse. H. H. har ved Enden tilføiet en smuk Afhandling, hvori Beviis=Grundene for den guddommelige Aabenbarings, og den hellige Skrifts Sandhed og Vished legges for Dagen paa en ligesaa tydelig som overbevisende Maade. (Bogen faaes her paa Adresse=Contoiret i Odense for 24 s.) Den gode Guds Mand, som har villet besvaret Spørsmaalet i Avisen No. 2, gives hermed skyldig Taksigelse af dets Fremsættere, der forsikkrer, at Forudsettelsen, Talle maaderne, og alt vare saaledes digtede; thi just, ved at refutere, blev den søgte Overbeviisning desto tydeligere af den Svarende lagt for Øyne, og beviist, hvor urigtig de tænker, der holder for, man skal kun røre lidt ved Betleriet, det er alt forgiæves, det lader sig lige saa umuelig afskaffe, som Fattigdom, hvilken, vi veed, varer til Verdens Ende. Nu er da derom mange Oplysninger i Aviserne fra No. 3 til 8 inclusive, hvoraf kan sees: 1) At Betlerie aldrig af sig selv bliver ude, eller holder op men, dersom ingen Anstalt føies til dets Afvendelsee, bliver det til et Skambetlerie, som det har været hos os, sær i nogle Aar. 2) At ingen har nødig, at giøre sig Betænkning over at anvende Fliid paa dets Afvendelse, efterdi de har Exempel for sig af Guds Folk i V. T.; sær af de første Christne i N. T., ja endog af Hedninger; ei meent de vilde Hedninger; thi foruden at nogle af disse slængte Børnene bort at crepere, naar de bleve for mange; skildte andre sig paa en grusom maade af med deres gamle Forældre, sultede dem ihiel, kastede dem levende for Hunde; grov dem levende i Jorden; om ellers Autores staaer til troende, der anfører det. 3) At hvad Fliid, der efter Pligt og befaling bliver christelig anvendt paa de fattiges Underholdning for at ude holde Skambetlerie, er Christenheden til en Ære, Ordene siger Marc. 14, v. 7. Naar J vil, kan J giøre dem til gode. P. S. At Sproget Deut. 15, v. 4. forbyder aabenbar. Omløb af Betlere blandt Guds Folk, det viser den Tydske Bibel, trykt Nürnberg 1641, i hvilken Meening det og anføres af Christian Starcke om den blinde Tiggere Luc. 18, Det var langt fra Antors Tanke, at Betlerie begyndte med N. T. thi der kan ligesaavel i de ældre Tider have været Folk, der slet intet har kjært sig om at sørge for deres Fattige, som der (desvær) er alt for mange af saadanne i vore Tider; ligeledes blandt Fattige, løst Folk, som ei har kjært sig om god Anstalt, og hvad Anstalt kan afværge Nødsfald eller Guds haarde Straffer. - Underlig lader det det dog om den Tiggere ved Templens Dør. - Han var vist nok een af Byens Fattige, og hver af disse fik jo Uge viis det de kunde leve af, hvordan rimer det sig dermed, at han daglig blev sat ved Templens Dør at tigge, om det skulde være for ham selv, og om han kan ansees som een af Almisse=Samlerne, derom dømme hver, hvad de behager. Tydelig nok er det viist, at dersom nogen tænker om de første Christne, at de har været saa uskikkelige og uordentlige, at de ei har tilbørligen sørget for deres fattige MedChristne, bliver det dem digtet paa; thi de hialp saaledes deres trængende Med=Christne, at ikke een eneste af dem gik om at betle, og saalænge Christenheden er til, burde og de Christne efter Evne og Formue sørge saaledes for deres fattige Med=Christnes Pleie og Ophold, at det iblandt dem, endog i den Maade, kunde gaae skikkeligt og ordentligt til1 Cor. 14, v. 40. Spørgsmaale.