Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-06-03
J "Dannevirke læses Følgende: "Den Dannebrogsfane, som den 18 Mai svævede over Folkets Hoveder paa Skamlingsbanke, var af Festbestyrelsen bleven anskaffet i Kjøbenhavn, og er af betydelig Størrelse: 12 Alen i Længden og 6 i Bredden, samt af udmærket smukt rødt og stærkt Tøi. Under Festen gav den og vil hvert Aar give det nationale Sindelag tilkjende, som boer i Folket her, men som ingenlunde stemmer overeens med nogle Sværmeres i en bekjendt Nabostad. Folket syden for Kongeagen har offentlig plantet en Fane, efter hvilken der ingen Tvivl mere er tilbage om, hvad det vil, og Debatten herom kan sluttes. At der findes et Modpartii, er vist; hele Verden veed, at det, paa faa Undtagelser nær, bestaaer af den studeerte Klasse, og under den Stilling, som samme indtager, er den her opstaaede Kamp ikke uliig den, som af Regjeringen og Folket førtes imod den geistlige Klasse under Reformationens Jndførelse. Men ligesom Folket, forsaavidt Kongeriget indeslutter samme, nu veed, hvad det har at ansee vore Anliggender for, saaledes holder Man sig her meer og meer overbeviist om, at Man uden Kongeriget i Ryggen ikke vilde udholde Kampen mod et Parti, der har hentet sin Styrke fra Tydskland og ved idelige Lokkelser og Trudsler med dette udstrakte Land styrker sig i enhver Dyst. Laae Danmarks venlige Slette ikke i Ryggen paa os, hiinsides omkrandset af det øvrige Skandinaviens stærke Bjergkjæder, da vilde vi ile med at falde et hovmodigt Parti tilfode og sige: gjør af os hvad J behage Tydskere, Russere eller Barbarer; villig ville vi forglemme vore kjære Mødres Sprog og opoffre vore Ungdomsdage til Studiet af Jert Maal, at det, hvad vi tale, ikke skal skurre i Eders fine, tydske Ører. Men Tanken om en saadan Fornedrelse, en saadan Opoffrelse til Fremmedes Behag viger med hver Dag, Kampen vorder haardere. Og nu ere alle smaalige Spørgsmaal, f.Ex. om Man kan have en danskskrivende og talende Herredsfoged og endda blive fri for Afsise og Consumtion, tilsideslængte som Qvæstioner, Fienden har udspredt, for at gjøre os vaklende i Troen paa vor gode Sag. Med Glæde og uden Mistillid modtage vi den Haand, som vore Brødre hiinsides Belt og Kongeaa rækker os; de see vor folkelige Fare og folkelige Kamp, og vi føle stærk hos os selv, at var Jylland, Fyen, Kjøbenhavn eller noget andet Sted af Danmark stædt i nogen aandelig eller physisk Nød, ville vi ligesaa redebonne sende vor Hjelp derhen, thi alle Danske ere eet Folk. Deeltagelsen hiinsides Kongeaa og Belte for vor Sag har da ogsaa gjort os livligere og frimodigere, vi have med Glæde seet vor fornemmeste Folke- og Stændermand hædret hiinsidesfra paa en uforglemmelig Maade, og samtidig at et Antal udmærkede Mænd sammentræde til et Samfund og opfordre overalt i Kongeriget til at bidrage til høiere danske Dannelsesanstalters Oprettelse i Slesvig, som vi, uagtet det er over 300 Aar siden Reformationens Lys og Aandens Frihed blev tændt hos os, dog endnu ikke have maattet erholde, fordi det stred imod Fortydskningsplanen af Hertugdømmet, hvorimod de stakkels Borgere og Bønder stedse have maattet kontribuere til Vedligeholdelsen af de, ogsaa for Folkets Penge oprindelig oprettede, mangfoldige latinske og tydske Dannelsesanstalter, men hvoraf Man som en usalig Frugt nu seer en rasende Slægt at være fremstaaet, der ene og alene afstedkommer den i Landet Saa meget. herskende nationale Splid og Forvirring. mere har det her opvakt Glæde, ved Brødrenes kraftige Understøttelse i Kongeriget, hvor alene to Mænd i det anførte Øiemeed have tilsikkret os 18,000 Rbd., at øine Haab om at faae Skaden lægt fra Røden af. Denne Glæde udtaler sig her ved de fleste mundtlige og skriftlige Leiligheder, og for ogsaa her at bidrage, hvad Man formaaer til det store Værks Fremme, stifter sig for Tiden en anseelig Forening af oplyste Landmænd, om hvis Foretagender vort Blad senere faaer Leilighed at berette."J Aarhuus Avis hedder det: "Høitideligholdelsen af Stænderinstitutionens Fødselsdag, den 28 Mai, bar ogsaa denne Gang i Aarhuus det samme folkelige Præg som de nærmest foregaaende Aar. Uagtet Veiret ikke lod til at blive gunstigt, havde dog en talrig Mængde Mennesker hen paa Eftermiddagen forsamlet sig i Riis Skov, hvor to Musikkorpser, Regimentets og det borgerlige, musicerede ved Salonen og paa Prinds Ferdinandspladsen. Efter Solens Nedgang drog Borgermusikken hen til Skovhuset, hvor der imidlertid var blevet oplyst med Lamper, og her istemmedes nu nationale Melodier, hvorpaa der, under Folkets Jubelraab, afbrændtes et smukt Fyrværkeri. Taler holdtes af Dhrr. Fr. Sneedorff-Birch og Ludv. Fr. Bloch, og Ønsker udbragtes for Stænderinstitutionen, for Hs. M. Kongen, &c. Veiret var imidlertid klaret op, paa Ferdinandspladsen kom Dandsen snart i fuld Gang, og Skoven gjenlød trindtom af Glæde og Munterhed."