Viborger Samler, 1835-03-12
Udenlandske Efterretninger. England. Lord Brougham skal ville opbyde Alt, for at styrte Ministrene; han skal endog offentligen have erklæret, at han inden 14 Dage igien meente at være Cantsler. Hans første Tale mod det nye Ministerium i Overhusets Møde den 24de, hvor der discuteredes over Adressen, betegner den Maade, hvorpaa han agter at gaae frem; at den satte ondt, Blod hos Torypartiet og foranledigede megen Strid forstaaer sig af sig selv; de liberale Blade derimod, som f. Ex. The Courier, der endnu stedse troe, at Lord Brougham ikke alene var Skyld i Grev Greys Udtrædelse, men ogsaa i Opløsningen af det melbournske Ministerium, dadle, om just ikke Talen, saa dog den frække Pande, hvormed Taleren saaledes uden al Forlegenhed taler om denne Opløsning. Endnu findes der imidlertid Jntet, der retfærdiggjør hiin Beskyldning imod Lord Brougham; thi de nye Ministre have hidtil ingen anden Grund vidst at angive til deres Formænds Afskedigelse, end den ved Lord Spencers Død foranledigede Overtrædelse af hans Søn Lord Althorp fra Underhuset til Peerskammeret. Jo utilstrækkeligere en saadan Bevæggrund forekommer, desto meere stilles Torierne blot for deres Modstanderes Angreb, der i det Væsentlige gaae ud paa 1) Lord Melbournes Afsættelse og den deraf nødvendigt følgende Opløsning af Parlamentet og 2 den af Toryerne ved deres pludselige Omvendelse til Reform Grundsætninger viste Jnconsequence. Disse vare de tvende Hovedpuncter, hvilke Lord Brougham afhandlede i sin Tale. Først viste han det Utrolig i Hertugen af Wellingtons foregivne Uvidenhed om og Overraskelse ved Whigministeriets Fald, hvilke man ikke kunde forudsætte hos Hertugen, der i 20 Aar havde været Cabinetsminister og endeligen i 4 Aar, første Skatkammerlord, efterat han kort i Forveien paa det Høitideligste og Kraftigste havde erklæret, at han maatte være afsindig, hvis han vilde modtage en saadan Post." Herpaa søgte Lord Brougham at bevise, at naar Kongen gjorde et Misgreb ved at afskedige en Premierminister, der havde Nationens Tillid, da maatte den Mand, der beqvemmede sig til at blive Hiins Efterfølger, være ansvarlig for det gjorte Skridt. Herpaa viste Tale, ren, at Throntalen yttrede en fuldkommen Tilfredshed med den opløste Administrations Færd, og gi nu over til det Spørgsmaal, hvad der foranledigede den pludselige Opløsning den 14de October f. A. Han forsikkrede ved denne Leilighed, at den største Enighed havde hersket mellem samtlige Ministre, og at saa stort et Tab man end leed ved Lord Althorps Udtrædelse, saa havde man dog intet Øieblik tvivlet om ogsaa fremdeles at kunne holde sig, hvorhos han erklærede det for Uvidenhed, Afsindighed eller Uredelighed at paastaae, at Lord Melbourne havde erklæret det Modsatte for Kongen. Hs. Maj. har - sagde Brougham - vistnok Ret til at vexle Ministre, men ikke for sin egen Fornøielses Skyld – thi efter Forfatningen maa han hverken kunne vinde eller tabe ved en saadan Forandring - men for det ham anbetroede Folks Vels Skyld. Det er den høieste Act af den Myndighed, han kan udøve til Folkets Vel. Saalænge denne Myndighed udøves retfærdigt og hensigtsmæssigt, vil Jngen søge at indskrænke den men den maa udøves med Overlæg og af gyldige Grunde; thi den betroedes Kongen, ikke til Tidsfordriv, men til Statens Bedste. Jeg troer ikke, at Nogen vil være istand til, at nævne mig et Tilfælde siden Tudorernes og Stuarternes Tider, hvor denne Magt udøvedes uden gyldige Grunde." Nu viste han, hvorledes Hertugen, erklærede, at Ministeriet afskedigedes, fordi det uden Lord Althorp ikke havde Underhusets Tillid, og derpaa opløste Underhuset, fordi – dette havde for stor Tillid til de afsatte Ministre. Herpaa traadte Ministrene op i det nye Underhuus med den Erklæring: "Vi bede om Eders Bistand, vi ere ligesaa gode Reformere som J." Nu gik Lord Brougham over til den anden Deel af sin Tale, hvori han viste Toryernes Jnconseqvence og navnligen med Spot og Bitterhed revsede deres gjentagne Troesforandring ved Catholikernes Emancipation og ved den nærværende Crisis. Ved en saadan Tænkemaade tvivlede han intet Øieblik paa, at jo hiint Parti, saasnart det lykkedes det at erholde Majoriteten i Underhuset, hvilken det nu ikke har, atter vilde fadle om, og ikke tage i Betænkning, igjen at ophæve Reformacten og Neger-Emancipations=Acten. Men lykkeligviis havde Ministeriet ikke hiin Majoritet i Underhuset. Skulde imidlertid – saa sluttede han - endnu et af Fortvivlelsen indgivet Attentat blive vovet mod Folket, det være sig med Magt eller, som man udtrykker sig, ved en ny Appel til Nationens Mening, skulde en saadan ny Appel finde Sted, og den Dom, som Folket ved sine Repræsentanter allerede har afgivet i det andet Huus, blive foragtet, skulde Regjeringen, tvertimod Nationens i det andet Huus afsagte Dom, ville vedblive Administrationen, da vee dem, der gaae saaledes frem! Vee dem, der foragte Underhuhuuset og ville regjere ved Aristoeratiets Hjælp - en Regjeringsmaade, som Folket afskyer, og som er erkjendt for den meest fordommelige, der nogensinde blev paatvungen et Folk."J Møllegaden i Hamborg har en Smed nylig dræbt sin Naboerske, en gammel Pottehandlerske. Forkort Tid siden havde han gjort en Chatol-Laas istand for hende, og ved denne Leilighed bemærket, at hun havde Penge. Smeden, der levede i den yderste Armod, laante Øre til Fristeren, og efterat han i nogen Tid havde gaaet med Mordplanen, blev Tanken til Daad, og han slog den gamle Kone for Panden med sin Forhammer. Lønnen for hans blodige Daad var 30 Mk. Courant og - den Straf, som venter ham. Den gamle Kone skal dog endnu ikke ganske være opgivet.