Corsaren, 1841-10-01
Bladene, deres Tendents og Motiver, samt lidt Afbetaling paa vor Gjæld til et vist Blad, m. M. "Hvad man ikke kan give i een Dosis, giver man i to - eller flere." Gammelt Huusraad. J Begyndelsen var her kun Himmel og Jord, Mennesker og Fæ, men ingen Blade. Det var en lykkelig Tid, den Tid; thi da var der heller ingen Bladskrivere, og Store og Smaae gjorde, hvad de havde Lyst til, og de frygtede ikke. Da udstrakte Kong Frederik den 5te sin Haand, og han sagde til v. Osten. "Skriv en Adresseavis," og han skrev en Adresseavis. Og Kongen sagde: "Jngen maa udgive en saadan Avis undtagen v. Osten, og paa den Dag Nogen udgiver en, skal han dømmes i Mulct, visselig. Og Folket var fornøiet, dermed en saare lang Tid - indtil Syndefaldets Tid, da de spiste af Kundskabens Træes Frugt, og de saae, at Adresseavisen var et nogent Blad og dertil et magert Blad, og de længtes efter noget Federe. Da fødtes en Mængde Blade, og nu ere de mange, særdeles mange. Og Adresseavisen er iblandt dem at see til ligerviis som en stor Skruptudse, omgivet af en Mængde smaae Tudser, dens Afkom. Disse Blade gaae ud, og i deres Gang ere de at ligne med Plancter og andre Himmellegemer. Ligesom disse gaae om Solen og faae Liv og Varme fra denne, saaledes gaae Bladene om Folket og faae Lys og Næring fra dette. Nogle gaae en periodisk Gang, og denne fuldbyrde de, enten, som Jorden om Solen, paa kort Tid, eller, som Saturn og Uranus, paa længere Tid (ere Dag- eller Ugeblade eller Maanedsskrifter), eller de gaae som Comter og komme til uregelmæssige Tider (ɔː ere Brochurer). Og ligesom Cometerne skulle være Tegn paa tilkommende Bevægelse og vigtige Tildragelser, saaledes ere disse sidste Tegn paa, at der har været Bevægelse, eller at noget Vigtigt er skeet. Som oftest fører en saadan Comet en lang Hale efter sig - af andre. Skrifter. Ellers ere de i mange Henseender som menneskelige Væsener, og der er samme store indbyrdes Forskjel mellem dem som mellem disse. Nogle have en opreist, stolt Gang, andre en mere krybende; de tale meere eller mindre godt, have en mere eller mindre fiin Lugt, en mere eller mindre god Smag, større eller mindre Følelse, eftersom de have en tykkere eller tyndere Hud o. s. v. Nogle ere af et alvorligt, melancholsk Temperament, tage sig Verden meget nær og blive forbittrede, naar det gaaer ned, medens de ville opAndre ere altid glade og veltilmode, ærgre sig aldrig over Verden, men komme uvilkaarlig til at lee, naar den gebærder sig forstyrret. "Corsaren" bliver næsten undselig af Beskedenhed ved at omtale denne Art; thi det er den selv. Ogsaa deres Tendents, deres Stræben og Maal, samt Motiverne til denne Stræben ere høist forskjellige; men, saasom det ikke er vort Kald at randsage Nyrerne og Hjerterne, ville vi lade hver svare for sig og ikke engang modsige, naar de, der slikke Støvet paa den Mægtiges Fod, sige, at det ikke skeer for den Løns Skyld, som de faae derfor. Nei, vi ville ikke beskylde eller dømme Nogen. (idetmindste ikke idag), da vi selv ere blevne beskyldte og maae forsvare os. Der gives nemlig foruden de her paapegede Blade en Tingest, der ogsaa kalder sig et Blad, skjøndt det mangler flere af de Organer, vi før viste, at Blade have*). Denne har for Ex. slet ingen Smag, er skeeløiet, hvilket vi antage af den Omstændighed, at dens Anskuelser altid ere skjæve o. s. v. Den taler rigtignok, "om Literatur, Kunst og Musik," men saaledes som en Modejunker gjør det: - gjentager, hvad den har hørt Andre, især Franske og Tydske, sige. Ellers er dens Bestilling ganske en Modejunkers. Den gjør sig lækker for Damerne ved at give dem Raad angaaende deres Pynt og bede dem "sørge for, at de ikke forkjøle sig" - medens man maa bede den selv sørge for, at den ikke forkjøler sig, da den jo bestandig blotter sig. Den pynter sig, snører sig, puddrer op i Haaret paa det tomme Hoved og seer med usigelig Foragt ned paa dem, der ikke ogsaa pynte, snøre og puddre sig. Man møder denne Foragt ved at hjælpe til at puddre den dygtigt samt paa anden Maade *) Vi have hidtil antaget, at den var god til Bygmester, fordi der aldrig falder den Noget ind. tractere den. Det er dette "Blad" (saaledes som vi nu af Høflighed ville kalde det), der har beskyldt os, og, skjøndt det selv hverken har Tendents eller Motiver (thi dets hele Tilværelse er aldeles umotiveret), angrebet disse hos os. For den Tjeneste, det derved har beviist os, burde vi egentlig være det Tak skyldige; thi dets Angreb skader os jo ikke, og det har derved givet os Leilighed til at udtale os over Noget, som vi hidtil i Mangel af en passende Anledning have maattet tie stille med Publicum er nemlig saa velsignet underligt, ja saa underligt, at det er ubeskriveligt. Det forlanger for Ex. af et Blad som "Corsaren", at det altid skal være,morsomt, og, naar der kommer en alvorlig Artikel i Bladet, siger man derfor: "Hvad skal den i "Corfaren" Der passer den jo slet ikke." Men paa samme Tid sige de. Det Blad mangler en bestemt Tone - paa samme Tid, som de med Uvillie see, at der er en Artikel i med en bestemt Tone. Nu vel! Jfølge dette maa man da bedømme Corsaren" efter det, den ikke siger, efter de Gjenstande, for hvilke den taus viser Ærbodighed, eftersom man ikke gider høre den, naar den giver denne Ærbødighed Luft i Ord. Og saa maa man da erkjende, at det er en Gjenstand, som vi altid have viist Ærefrygt, og det er Friheden. Men er det ikke Sandt, at vi ei alene have viist den Hengivenhed og Ærefrygt, men at ogsaa alle vore Bestræbelser ere rettede imod dens Fjender eller dem, som vi efter vor Overbeviisning maae ansee for dens Fjender? Saa skal man dog ogsaa maatte anerkjende, at vor Tendents er Frihed og vort Motiv Frihedslængsel! Eller, tvivler man endnu, saa tilbyde vi et Beviis, der vel er tilstrækkeligt: Man give os Frihed og det tørre Brød, og vi give til Gjengjæld "Corfaren" og den Champagne, den undertiden skjænker.