Aarhuus Stifts-Tidende, 1834-03-15
Forlangt Jndrykkelse. Motto: Gaae Logeligt fremad med Tiden; Den der standser paa Banen, kommer ei til Maalet! At overile sig i vigtige Anliggender har som oftest til Følge, at den tilsigtede Hensigt forfeiles; men at trættes i Udførelsen af vanskelige Foretagender, fordi der optaarne sig Forhindringer, røber lunken Jver for det bedre og svækket Kraft, eller det er bleven antaget, at det der ansaaes gavnligt, ikke var det: Efter at have seet en stor Deel af Jyllands Kjøbstæder, udskifte Markerne mellem Jndvaanerne, bliver det muligt at komme til Kundskab om, hvad enten Resultatet har været gavnligt eller skadeligt, om Feil ere begaaede, om Almeenheden fandt Udskiftningen til sin Fordeel, om Melk, et saa nødvendigt Fødemiddel, er bleven lettere eller dyrere, om det altid kan faaes i fornøden Mængde, o. s. v. Man kan benytte sig af hvad Andre foretog, undgaae Feilene, forsaavidt Localiteter gjør det mueligt, ja, man skylder Sindigheden, Taksigelse. Jmidlertid er det ligesaavist, at den forsigtige Betænksomhed torde udarte til Sløvhed, saafremt man saa sig overbeviist om at Maalet man tilsigtede vilde frembringe en større Velstand og Virksomhed, da burde optaarned Forhindringer og Vanskeligheder i Udførelsen ryddes af Veien paa hvilkensomhelst Maade. At Enhver driver og benytter sin Jordlod efter eget Godtbefindende er saa i ømefaldende rigtigt, at kun de meest indskrænkede Mennesker kan sige det modsatte, og skal man rette sig efter det Menneske, der i Alt vil følge hvad Forfædrene gjorde, da bliver man staaende paa Veien og Maalet naaes aldrig; En Saadan er bange for alt Nyt, han standser ligesom midt paa Veier for at see sig om, om dog Jngen vil komme at hielpe ham at trække sin Byrde, han glemmer at Forsynet gav ham en Siel, der Dag for Dag kan blive Uogere, han gad ei engang efterabet Manden der i Virksomhed gaaer fremad, brugende sine og Andres Evner og Erfaringer, og som Forfædres Fædre drev Jorden, da Byen han nu boer i havde 1000 Mennesker, saaledes bør efter hans Begreb endnu samme Byes Jorder drives, nu Byen har 200 Mennesker. Men lad os ligge lidt ind til denne ærlige Siel! Lever han vil keligen og ligesom hans Forfædre i alt Andet. Hvorfor ved bliver han ei Brugen af Fyrrebord, Bøgetræssiole, Træskeer, Forfædrenes hele Simpelhed? Hvorfor følger han Tiden Aand i saameget han med Foragt burde see paa Kun Jordens Dyrkning, ligesom Forfædrene brugte det, bliver har tro, og her bruger han Arbeidernes Raad – Mennesker, der i Almindelighed staae paa eet Punct, og seer ikke, hvorledes han vildledes, da det forbedrede Jordbrug fordrer flere Kræfters Anstrængelse. Betragte vi ved en Bye hvis Marker drives i Fælles skab, Tofterne ved samme, da finde vi, at en saadan Jordplet afgiver 4 Gange saameget Korn som en lignende Plads afgiver drevet i Fælledskab. Vi see der de herligste Kreaturer tøirede, Høestakke paa Høestakke, og al Slags Sæd afvexlende brugt. Her er intet der hindrer den kloge, for standige, tænksomme Mands Virken. Han kaster ei som Mødding paa en Plads han ei selv agter at bruge, har nyder selv Fordeelen af egen Flid, og han kan ei blotte sig for at smille, naar Forsvarerne af Fællesskabet ønske sig hans delige Mark, eller tankeløs gaae forbi og snakke om Byrder og Udgifter, de ved egen Flid kunde lette, eller tilveiebringe, naar de reve sig løs fra gammel Slendrian. Fællesskab er fælles Ruin, og et tiltagende Samfund der ikke vil anvende Midlet, der kan give forøget Velstand, maae lidt efter lidt see Fattigdommen tiltage.