Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-06-07
Kjøbenhavn, den 24de Mai. Det er ikke som noget Rygte, men maaskee snarere som en af hine pludseligt fremspringende Anelser, der ofte paa en uforklarlig Maade gaae forud for Efterretningen om en Begivenhed i det Fjerne, at der i denne Tid pludselig har begyndt at tilkjendegive sig Formodninger om, at Regjeringen kunde have i Sinde at foranstalte et indledende Skridt i Anledning af Stændernes, ved Folkepetitionerne foranledigede, Andragender om en fri Udvikling af vore Samfundsforhold, denne høist bestedne Udtryksmaade for Ønsket om en Constitution. Hvortil et saadant Skridt vilde føre, om til et Palliativ eller til en fremskridende Udvikling med virkelig folkelige besluttende Stænder, det er naturligviis umuligt at forudsige; men imidlertid vilde det derved givne Beviis fra Regjeringens Side paa Agtsomhed for de følkelige Forlangender dog altid kunne bidrage til, i det mindste for en Tidlang, at styrke Tilliden og oplive Haabet hos Fleertallet af dem, der ansee den saakaldte friere Udvikling af vore Samfundsforhold for uundgaaelig nødvendig til Sikkrelse af Fædrelandets indre Forhold. Det vil vel endnu ligesaalidt kunne forudsiges med nogen Bestemthed, af hvad Natur et saadant indledende Skridt turde blive, om det, saaledes som man nylig har hørt yttre, efter preussisk Mønster skulde indskrænke sig til et permanent Folkeraad, som, valgt, af Kongen eller Stænderne, skulde danne et stadigt Underraad ved Siden af Statsraadet, hvilket vistnok kun vilde blive et intetbetydende Palliativ, der ikke fortjente Navn af et indledende Skridt, eller det derimod, saaledes som et andet Blad nylig har yttret, skulde gaae ud paa, at sammenkalde nogle oplyste og dygtige Mænd fra Statens forskjellige Dele, der skulde tage alle til en constitutionel Forfatning henhørende Spørgsmaal under nøieste Overveielse, og hvis Oplysninger og Forslag da paa en eller anden Maade skulde forelægges Stænderforsamlingerne til foreløbig Betænkning. Dette vilde jo vistnok være et Skridt, der fortjente at kaldes indledende, da det kunde føre til et ønskeligt Resultat. Det er ogsaa denne Maade, Prof. Schouw i det sidst udkomne No fremsætter som et Forslag, idet han derhos vil, at de saaledes fremkomne Forslag ikke forinden skulde approberes af Regjeringen, men forelægges de fire Stænderforsamlinger, hvis Medlemmer maatte være valgte efterat vælgerne havde faaet Kundskab om hvad der skulde forhandles, hvorhos Forsamlingerne alle maatte holdes paa eet Sted, for at kunne conferere med hverandre. Til at begynde den attraaede Udvikling med Oprigtighed og Omhu maa dette Forslag unægtelig ansees for meget vel udtænkt, og hvorvel der mod den Forudsætning: at Regjeringen selv skulde vælge de oplyste og dygtige Mænd kunde opstaae Spørgsmaal, om ikke disse Valg med mere Føie burde udgaae fra Stænderne, saa turde det dog, netop af Hensyn til de fremherskende separatistiske og arstokratiske Elementer i Hertugdømmernes Forsamlinlinger, vel være ligesaa tilraadeligt, at Valget foretoges af Regjeringen. (Khuusp.)De i Naade af den danske Armee, ved den nylig stedfundne Reduction, deels med Pension, deels med Vartpenge afskedigede Officerer ere: 3 Generalmajorer, 1 Cavalleri=Jnspecteur, 2 Majorer af Generalstaben, 1 Dessinateur af Jngenieurcorpset, 1 Oberst, 1 Oberstlieutn., 4 Majorer, 2 Capitainer, 4 Pr. Lieutn. af Artilleriet; endvidere af Cavalleriet som Oberster 5, Oberstlieutn. 10, Majorer 13, Rit mestere 26, og som Pr. Lieutn. 6. Af Jnfanteriet 2 som Generalmajorer, 11 som Oberster, 16 Oberstlieutn., 46 Majorer, 64 Capitainer, 19. Pr. Lieutn. og 6 Secondlieutn. (A. M.)