Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-03-11
Da Rygtet omtaler, at Seminariernes Vedblivelse virkelig, med Hensyn til deres Bekostelighed, skal være Tvivl underkastet, fortjener dette Spørgsmaal nogen Opmærksomhed, og den nærværende Anmelder af dette Emne har derfor troet, at det ikke var upassende, om i det mindste nogle af Landets Præster erklærede sig offentligt om denne Sag, der gaaer dem og deres Embedsvirksomhed saa nær an. Tildeels kan dette Spørgsmaals Optagelse paa ny ogsaa derfor ikke ansees for overflødigt, fordi Forfatteren af hiint Stykke i Skilderiet har svækket sine egne Argumenters Styrke, ved at omtale den Methodik, som læres paa Seminarierne, i en alt for lovprisende Tone, og Præsternes Duelighed til at bibringe Skolelærerne den fornødne Methode til at undervise og omgaaes Børnene, i en alt for nedsættende. Thi vi spørge: "Hvor er det Seminarium, hvor en saadan Methodik bibringes Seminaristerne, og hvor er den seminaristisk dannede Skolelærer, som løver den!" Paa den anden Side er det ligesaa urigtigt, som fornærmende, at formene, at Præsterne, af hvis Embedsyssel Confirmandunderviisningen er en saa vigtig Green, skulde saa ganske mangle den didactiske Færdighed, som Anmelderen synes at troe, og som i en saa udmærket Grad skal bibringes Lærlingerne paa de faste Seminarier. Det er at beklage, at det endnu ei synes overflødigt at gjentage, at Seminariernes Lærere, skulde vel vogte dem for at bibringe deres Lærlinge saa høie Tanker om dem selv, og saa ringe om deres tilkommende Foresatte *). Jmidlertid ville udentvivl de fleste fordomsfri og for Almuens nyttige og nødvendige Oplysning nidkjere Præster være enige om, at det ikke i Almindelighed kan antages, at Skolelærerne tilstrækkeligen kunne dannes ved den Underviisning, som de have Leilighed til at erholde hos Præsterne, om endog Denne Paastand, om Seminarielærernes saa særdeles fortrinlige Duelighed fremfor Præsterne, til at bibringe Lærlingerne Methodik, synes saa meget mere paafaldende, som vi endog paa Landets første Seminarium i en lang Række af Aar faae Catechetiken ikke i den første Lærers Hænder, men betroet til unge, tildeels ganske nyligen ansatte, theologiske Candidater. Dette er i øvrigt sagt, uden alt personligt Hensyn til disse vist meget agtværdige Mænd, og for nærværende Tid er og Forstanderen en ligesaa erfaren og øvet, som kundskabsrig og duelig Præst. disse ere kyndige og duelige Mænd. Heller ikke vilde Savnet af Seminarier ved saadan Underviisning kunne erstattes, fordi disse, som meget rigtigen bemærkes, ingenlunde maa betragtes allene som Undervisnings, men tillige som Dannelses og Forberedelses-Anstalter. Kan man end antage, at det aldrig har været paatænkt, at enhver Præst skulde ansættes og betroes til at danne Subjecter, til Almueungdommens Undervisning; men at dette Hverv ikkun skulde overdrages enkelte paalidelige Mænd, som dertil havde de fornødne Anlæg og øvrige Leilighed, vil man dog udentvivl ved nøiere Overveielse finde, at derved er hverken Skolelærernes tilstrækkelige Dannelse betrygget, eller Statscassen, saavidt skjønnes, befriet fra Omkostninger i denne Henseende. Faa ere vist nok de Præster, hvis Stilling, som Embedsmænd, Huusfædre, og som oftest som deres egne Børns Lærere, tillader dem, naar de ellers med Flid og Nøiagtighed stræbe at opfylde deres Pligter, stadigen og uden alt for idelig at opofre flere Timer dagligen til vordende Skolelæreres Undervisning. Men om der end skulde findes Enkelte, som havde Lyst og Leilighed til at opofre sig for denne vist nok meget hæderlige Syssel, ikke blot for en kort Tid, f. Ex. nogle Sommermaaneder, men i en Række af Aar; thi i mindre end 3 Aar kan de antagne Lærlinges Dannelse, som Erfaring viser, ikke lettelig fuldendes, da er det dog neppe tænkeligt, at saadanne Mænd, uden Medhielpere, kunde have det Tilsyn med Lærlingene, udenfor Undervisningstimerne, der er nødvendigt, for at disse, ved en nøiagtig Anvendelse af deres Tid, ved en streng Orden og Disciplin, og Anførsel til gode Sæder, kunne i deres korte Dannelsestid. saaledes afvænnes fra Plumphed og Usædelighed, opvækkes af Dorskhed og gammel Slendrian, anføres til Benyttelse af hensigtsmæssige Hielpemidler til deres videre Udvikling, at de virkelig forlade en saadan Anstalt, ei blot mindre uvidende, men og mindre raa og udannede.