Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-08-02
Om Fyrst Peter Dolgoruckis Henbringelse til Wintkesiger Køllner Zeitung: "J Rusland gjælder ikkun Magthaverens Villie, og denne er ikke bundet ved nogensomhelst Forskrivt, denne Villie nedtrykker Alt hvad der synes den farligt. Og farlig er Fyrst Dolgoruckis i Paris udkomne Bog, betragtet fra den russiske Statsmagts Standpunkt, Czaren er næmlig nu uindskrænket Selvhersker, men det var han ikke fra Begyndelsen. Den revolutionære Peteril tilintetgjorde med Magt de gamle Landslove, og traf vilkaarlige Bestemmelser med Hensyn til Tronfølgen. Men indtil Aaret 1701 lød Begyndelsen af alle Ukaser saaledes: Keiseren har befalet, og Bojarerne (Adelsmændene, have indvilget." Men nu tør der ikke i Rusland, trykkes nogen Bog, der omtaler denne Formel. Dolgorucki vovede at omtale den, og det er Grunden til hans Forviisning. Man vilde storligen feile, hvis man antog, at de gamle Bojarfamilier have glemt, at de engang besad Rettigheder og vare mere, end hvad de nu ere. De have flere Gange gjort Forsøg paa at gjenvinde det Tabte, og de foreskreve saaledes Keiserinden Anna i Aaret 1730 en Haandfæstning, som skulde forandre Rusland til et indskrænket Monarki Flere af disse Familier paastaae ogsaa, at de have Krav paa den Trone, der nu eies af en Sidelinie, af Huset Romanow, som kun paa Spindesiden nedstammer fra Warægen Kurik, og i hvis Aarer der desuden næsten kun flyder ikke russisk Blod. Det var netop Dolgoruckierne, som i Aaret 1729 tragtede efter Kronen. De og Familien Repnin nedstamme fra de gamle moskovitiske Storfyrster. Ogsaa andre Bojarhuse ere af fyrstelig Herkomst: Familierne Kurackin, og Gallitzin udlede deres Slægt fra Lithauens gamle Beherskere. Ved Newafloden nærer man Mistillid til alle de Bojarer, som ikke tage Tjeneste ved det glimrende Keiserhof, men som i Moskau udgjøre en stiltiende, gammelrussisk Opposition. Familien Dolgorucki maatte for 100 Aar siden dyrt nok betale for sine Pretensioner, næsten alle Dolgoruckier af den mandlige Slægt bleve myrdede 1730. Slige Katastropher lade sig ikke let forglemme, og stolt har den russiske Adel altid været. Sin Misfornøielse viste den endnu 1826; Bestuschefferne og andre Misfornøiede vansmægte nu i Siberien eller ere ved Kaukasus faldne som simple Soldater for Cirkassiernes Kugler. J Huset Romanow er det forresten bestandigt gaaet blodigt til, lige fra Alexius's Henrettelse i 1718 indtil Pauls Mord. Nu hersker en mildere Praxis, men Historien lader sig ikke forfalske. Der gives i Rusland, endnu en Deel overferniseret Raahed. – En nyligen udstedt keiserlig Ukas forbyder Enhver, som i Königsberg navnligen har studeret Theologi, Adgang til det russiske Rige. – "Leipziger Zeitung, mælder fra Paris, at der ved det russiske Keiserhof er skeet store Forandringer i Czarens Omgivelser: alle de Personer, som have havt Andeel i Katastrophen ved Keiser Pauls Død, ere tilligemed deres Slægtninge blevne bortfjernede. Anledningen hertil er Fyrst Dolgoruckis Skrivt. J Sagen om de med Frankfurter Attentatet af 1833 sammenhængende høiforræderske Foretagender er Professor Jordan i Marburg dømt til at miste sit Embede og til 5 Aars Fæstningsstraf. Borgermester Dr. Scheffer i Kirchham skal ligeledes miste sit Embede og hensættes paa Fæstningen i 10 Aar. To andre Medanklagede, Universitetstegnelærer Dr. Hock- og Hattemager Kolbe, ere dømte til 2 Aars Fæstnings straf, og Universitetstegnelæreren skal tillige ud af sin Stilling.