Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-10-14
Et andet herligt Middel til Livets Forkortelse er Sinds-Uro; thi intet undergraver saa let og snildt de første Støtter til hele Livskraften, end netop et uroligt Sind. Men dette Middel kan man kun forskaffe sig ved bestandig Higen efter at komme høiere i Veiret, Umættelighed i at samle Grunker, Avindsyge mod alle dem, man anseer for rigere, fornemmere og lykkeligere. Naar man først har bragt det saa vidt, at denne Vane er bleven til en anden Natur, naar man ikke kan høre fortælle, at det gaaer een af vore Medborgere vel, uden strax at faae Hjertebanken og Benauelse, saa er man paa gode Veie. Men man maa ikke lade det blive derved. Man maa ogsaa sørge for at faae nogle Processer og altid henvende sig til de Procuratorer, der ere bekiendte for at paatage sig de sletteste Sager og aldrig gjøre sig nogen Samvittighed af at bringe Folk af Dynen i Halmen. Naar alt dette er skeet, maa man stræbe at faae et Jordegods, især i Sjælland, see imellemstunder Forpagteren paa Fingerne, vise sig liberal mod Bønderne og lægge Vind paa at reformere deres Landvæsen. Har man Døttre, saa maa man lade dem komme ofte i Klubber og skaffe dem Leilighed til at spille i dramatiske Selskaber, give dem en Ridehest og aldrig indskrænke dem i deres naturlige Friheder; aldrig forbyde dem at jage omkring med Mandfolk paa Maskerader og andre saadanne Steder, aldrig irettesætte dem naar de ere knibske, flanevurne og forfængelige. Naar saadant et Pigebarn ikke i sit femtende Aar kan sætte sin Fader graa Haar i Hovedet, saa vil jeg passere for den største Qvaksalver af en Doctor, der nogensinde er bleven promoveret i Kiel eller Gøttingen. Har man Sønner, saa maa man for Alting ikke tæmme deres naturlige Vildhed. Jo kaadere de ere, des raskere blive de med Tiden. Jeg kjender Drengebørn, hvis Fader ikke tog det ilde op, men endog morede sig ved, at de brugte ham som en Træhest, til at voltigere paa, og holdt sig fast i hans Paryk, naar de frygtede for, at han skulde blive kjed af Spøgen og kaste dem af, og baade Børnene og Faderen befandt sig vel derved, de første fik tidlig deres Arv og den sidste kom tidlig i Himmerige. Denne fri, utvungne Omgang mellem Forældre og Born hører til bow ton, og naar saadanne haabefulde Unge blive store, kan man altid vente, at de ville anvende alt for at forkorte deres Forældres Liv. For saa vidt som et kort Liv i vore Dage maa betragtes som en stor Lykke, ere Børn endnu, ligesom i gamle Tider, en Himmelens Velsignelse, saasom de, efter den nærværende Opdragelses- og Levemaade, kunne bidrage saa meget til Livets Forkortelse. Men, foruden alle disse morakske Midler, har jeg i et eget Capitel fremsat alle bekjendte diætetiske Midler til at forkorte Livet. Blandt disse anbefales især den priselige Skik, at gjøre Nat til Dag og Dag til Nat; at spise hele Snese, især Franske Retter, da ingen forstaaer bedre at sætte en Souce paa en Ting eller grillere, carmellere, glassere og enveloppere den, end netop de Franske at gjøre sig det til Lov, aldrig at gaae fra Bordet førend man synes at have et Harnisk, et Snørliv eller en Spansk Kappe paa, og Stole, Borde og Speile danse rundt med een som Tyrkerne i Holger Danske, naar Kerasmin begynder at tude i Hornet; at sidde fastsmeddet til Spillebordet i det mindste i fire Timer, glemmende Sult, Tørst og Creditorer, og ikke levende i nogen anden Verden, end Kortverdenen, saalænge man har Kløver knegt eller Ruderdame i Haanden.