Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1791-09-20
Jndsendt. Morgenstunden i Tolderlund. (ming uforglemmelige Skolevenner helliget.) Kom venlig smillende tilbage. Du Minde af min Ungdoms Held, Da Mismod, Frygt og bange Klaae Var fremmed for min muntre Siel Men da Askyldighedens Fred, Var uforstyrret i mit Hierte, Og freidig Sorgleshed mig lærte At nyde Livets Sallighed. Opliv min Aand. Du søde Minde, Og blid og huldrig fyld mit Bryst, Naar Glædens Taarer ved dig rinde, Jeg synger fra min Ungdoms LystGienkald hiin skiønne Morgenslund, Dens Billede min Siel lad fryde, At jeg den Lyst maa atter nyde, Jeg følte da i Tolderlund, Jeg fordum vandrede allene En Majdag i den elskte Skov, Og Sangerne paa alle Greene, Trindt og forkyndte Herrens Lov; De hilsede den unge Dag, Som kom i gyldne Morgenrøde. Og over næste Agre løde Den glade Lærkes høie Slag, O det er Sallighed at stue! Naar Solen bryder yndig frem. Stolt pranger lysblaae Himmeldue. Er plettefri som Englers Hiem. Nu smiller Dagens hulde Gud Og Fryd i hver en Vraa bereder Og langsad høie Hvelving breder, Et klar og himmelsk Sølvskier ud Saa hastig Taagerne forsvinde. Som nys paa bunkle Enge laae En klar og yndigfarvet Hinde, Man øiner paa bedugget Straae. Og trindt omkring, fra Luft og Skov, Fra høie Bierg og lave Dale, Som Østens Straaler rødligt male; Gienlyder Skabermandens Lov Jeg nød den høitidsfulde Scene Paa Nesbye=Høi med himmelsk Fryd. Ak kunde Du Din Sang foreene, Med denne høie Jubellyd!" Saa tænkte jeg - Mit glade BeystMed barnlig Tak til Gud sig hæver Og i min Siel ved Takken hæver En salig, hidtil ufølt Lyst. Ulama, Du blid opfyldte Mit rørte Hierte første Gang. Da Din Tilbeders Siel Dig hyldte, Og nynnede sin første Sang. Jeg henrykt priiste Himlens Gud, Der Solens hulde Smul fremkalder Og der i værgeløse Alder. Mig reen af mange Farer ud. O store Gud og fromme Fader, Hvor maa Du være god og mild. Din Soel Du for mig skinne lader, Og jeg saa gierne seer dens Smill. Du skabte disse Fugle smaae, Og løste kunstig deres Tunge, At de saa liflig for mig siunge, Naar jeg vil ud i Marken gaae."Med smukke grønne Blade, Du pynter Skovens høie Træe, At Dine Børn skal være glade. Naar de i Skygger søge Læe Og Jorden under det er blød; Thi Græs og Blomster den betræde Og mildt indbyde mig til Sæde, Og her er Hvilen stedse sød. Ja overalt Du skaber Glæder, Velsigner os saa faderlig: Hvert Kreatur Din Lossang qvæder: Din heele Skabning takker Dig. O jeg vil ogsaa synge med! Thi Du mig stedse venlig ledte: Og Veien for min Fod beredte, Jeg takker for Din Kierlighed.""Jeg takker Dig for al den Glæde Jeg haver nydt paa Livets Vei. Fra Faders Huus jeg maatte træde, Men Du min Gud forlod mig ei, Du bød Din Engel følge mig, Og selv Du med en staders Øie Bevogtede mig ømt og nøie, O milde Gud jeg takker Dia. Og tillidsfuld jeg mig forlader J alle, alle Ting paa Dig. Du holder af mig, gode Fader! Naar jeg vil være skikkeng. Ja jeg vil lyde Dine Bud, Og aldrig nogen Udyd lære, Men stedse from og flittig være, Det lover jeg Dig gode Gud." Saa sang jeg - og min glade Stemme, Foreentes med Naturens Røst, Og aldrig, aldrig skal glemme : Hiin skiønne Morgens reene Lyst Til Alderdommens sølvgraae Haar, Jeg skal den glade Stund erindre Og Mindet smilende skal indre Min Sorg i Vandhelds tunge Kaar Men J min Ungdoms bulde Venner, Modtager Eders Victors Sang, Og her den elskte Lund gienkiender, Hvor vi har spøget mangen Gang. O at min Harpes jevne Lyd Maa kalde levende tilbage For Eder hine blide Dage. Og mangehaande Fryd. V. K. Hjort.