Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-04-08
Statsforhandlinger. Over Betragtningen af Spaniens politiske Omskabelse forglemmer man at henvende sin Opmærksomhed paa den Statscur, som foretages med de constitutionelle Indretninger i Frankrige, hvor Staten er syg af Partiernes indbyrdes Had, hvilke have deelt Kammerne og Tidsskrifterne imellem sig Man veed, at Lovforslaget om den personlige Friheds Jndskrænkelse er passeret de Deputeredes Kammer; Forslaget er nu indleveret til Pairernes Kammer, imidlertid bliver Lovforslaget om Trykkefriheden forhandlet i det første af disse Kamre, og Forslaget til Valglovens Forandring prøves endnu at den nedsatte Commission, for siden at underkastes Kammerets Discussioner. De roelige Betragtere, af disse Gienstænde for saamange lidenskabelige Disputer dømme saaledes om dem: Publikums almindelige Stemme er imod Lovforslaget til at indskrænke den personlige Frihed, da man holder det for at være aldeles overflødigt, eftersom det ikke allene staaer Ministrene, men ogsaa enhver Politie-Officiant frit for at arrestere enhver Person, som er beskyldt eller mistænkt for Complotter imod den Kongelige Familie eller mod Statens Sikkerhed, men hvorpaa der strax ogsaa maae følge en juridisk Undersøgelse; dette sidste blive nu Ministrene frietagne for ved den nye Lov; men ved denne Exception have de faaet Magt til at lade enhver Person arrestere, som er dem ubehagelig; vilde de derfore misbruge den ved denne Lov erholdte Magt, som vist nok ikke ved de nærværende Ministres bekiendte agtværdige Characteer er tænkeligt, saa kunde deres Arrestbefalinger blive forvandlede til sande lettres de Cachet. At Lovforslaget, uagtet disse Beskuelser af Sagen, dog er gaaet igiennem, kan allene forklares af, at de Ultras have herved forenet sig med de Ministerielle, alle de Liberales Modsigelser vare frugtesløse; Benjamin Constants grundige Jndvendinger og strenge Prøvelse af Lovforslaget; General Foys mandige Veltalenhed og Energie; Martin af Grais indtrængende Foredrag og Bignons bidende Satire udrettede intet; uagtet at de virkelig store Talere, som toge det i Forsvar, de Hr. Laine, Villele og Corbieres ved denne Leilighed viiste sig fra en mindre glimrende Side, og syntes ikke at kunne undertrykke en vis Forlegenhed. Louvels Forbrydelse var deres Hovedargument; men man svarede dem med Føie, at den afskyelige Forbrydelse kunde have været begaaet, om endog Ministrene havde havt den uindskrænkede Magt, som de nu forlange; Lafayettes Tale og det at han bragde i Erindring Notablernes Forsamling i 1787, hvori han var den første, som forlangte at de forhadte lettres de cachet skulde afskaffes, giorde et stort Jndtryk. - Ligeledes er man høist misfornøiet med Censurens Jndførelse i Henseende til Tidsskrifterne; ikke fordi man billiger Journalisternes Forhold, hvis Udsvævelser gaae over alle Bredder og ere virkelig utaalelige; men fordi det havde for længe siden staaet i Ministrenes Magt. at betiene sig af de allerede gieldende Love, til at lade dem afstraffe for deres skiændige Udladelser, og derved at sætte en Grændse for deres Tøilesløshed; man beskylder derfore de afgangne Ministre for, at de have taalt saalænge alle disse Galskaber, for at faae en tilsyneladende gyldig Anledning til aldeles at ophæve Skrivefriheden; imidlertid kan man paa den anden Side ikke nægte, at jo en uindskrænket Skrivefrihed er et høist tvivlsomt Gode, og kan, naar den misbruges, frembringe overordentlig skadelige Følger. Uagtet disse Betragtninger over disse tvende Lovforslag, trøster man sig ved deres Antagelse dog derved, at de ere begge kun temporaire, og at det nærværende Ministerium bestaaer af saa almindelig agtede Mænd, at man ikke befrygter at de ville giøre noget Misbrug deraf; derimod er den offentlige Stemning langt mere rettet imod Forandringen i Valgloven, da denne Forandring er af en varig Natur, og da man anseer denne Forandring at være saaledes beskaffen, at den vil spille Valgene til de Deputeredes Kammer aldeles i de store Grundeieres Hænder, som ere hengivne til det gamle System, hvilket ufeilbarligt vil drage en Revolution efter sig; men man haaber, at det nærværende Ministerium vil samtykke i en Deel Forandringer i det af Hr. Decazes udarbeidede Lovudkast, som vil tiene til at formilde eller hæve dets skadelige Virkninger. (Jmedens man saaledes skiendes og hader og forfølger hinanden i de constitutionelle Stater, og ofte med alt sit Klammerie kun nærmer sig til Afgrunden, nyde Jndvaanerne i de reent monarchiske Stater, hvor man har en god Konge indvortes Roe og Fred, passe deres Næringsveie og bringe ikke deres Sind i Oprør ved politiske Speculationer; de repræsentative Statsformer ville vi prise, naar først Historien kan opvise en eneste Erfaring paa, at de have ledet Nationerne til sand og varig Lykke; men endnu er den ikke istand til at fremlægge et saadant Vidnesbyrd, og hvor den synes at kunne frembyde et saadant, er Prøven mere begyndet end fuldendet. De fornemste Jndvendinger, som kunne fremsættes mod de repræsentative Statsforfatningers Godhed ere følgende: 1) At man ikke kan opgive nogen Grund for at troe, at det vil bedre kunne lykkes for Borgerne at vælge Bestyrerne af de offentlige Anliggender end for Regenterne; men mange for det modsatte. 2) At ved Valgene til de repræsentative Forsamlinger aabnes de farligste Veie for Charlataneriet og Egennytten til at trænge sig ind i Statsbestyrelsen. 3) At det største Had og Lidenskabelighed bevirkes derved imellem Borgerne indbyrdes, som foranlediger de forargeligste, mod al sand Borgerfrihed stridende Optrin, saaledes som er Tilfældet ved Parlamentsvalgene i England. 4) At intet er dog farligere for et Folks sande Vel, end at saamange Personer faae ved disse Valg Leilighed til at faae Andeel i de offentlige Forretninger, som savne al Ovelse i Embedsforvaltning og ethvert praktisk Blik paa hvad dertil hører; som blot have raisonneret om det Offentlige, men endnu aldrig have udrettet noget for dets Vel. 5) At intet er overhovedet ubehageligere for enhver retsindet Statsborger, end at see, at de Personer skulle raade i Statsbestyrelse, som slet ingen Prøver have aflagt paa at de ere duelige til at virke for det Offentliges Vel, da det desuden er meget lettere at raisonnere og Statsbestyrelsen, end selv at udføre noget sandt godt til Statens Fordeel. 6) At man aldrig kan vente noget modent af en Forsamlings Beslutninger, hvori saamange Sager blive forhandlede, som de fleste af dets Medlemmer slet ikke forstaae sig noget paa, og hvorved de dog skulle afgive deres Stemmer; hvor en forførende Tale og Fremstilling saa let kan forlede til en øieblikkelig fattet umoden og ubesindig Beslutning; og hvor man saa ofte afgiver sit ja, uden at have vel overlagt den behandlede Sag, men blot for at have en Mening og for at faae Ende paa Sagen. 7) At intet er meere trættende og tidspildende for Ministrene i saadanne Stater, end at maatte anvende deres vigtige Tid paa at forfægte og drive deres Lovforslag igiennem; intet meere krænkende og nedslagende, end at see saa ofte deres bedst giennemtænkte Forslag at finde den største Modstand og at blive forkastede, og det ofte blot formedelst en Cabale. 8) At alle repræsentative Stater lede derfore tidlig eller sildig til et aldeles nødvendigt Bestikkelses System, for at tilveiebringe Eenhed og Fasthed i Statsbestyrelsen, hvilket igien har de skadeligste Følger for en Nations Characteer og dets Financer. 9) At især de Oppositionspartier, som yttre sig i de repræsentative Statsforfatninger, vise deres naturlige Brost; thi en staaende Opposition lader sig aldrig forbinde med Retskaffenhed, eftersom den retskafne Statsborger aldrig bør hylde noget andet Partie end Sandhedens. 10) At alle de repræsentative Forfatning er man endnu har kiendt have ikke været tilstrækkelige tilat forebygge de allerbetydeligste Statsfeil og Mangler i Statsbestyrelsen. 11) At man derfore kan betragte det som en af Historien documenteret Sandhed, at de Nationer have befundet sig lykkeligst, som have staaet under en god Konges Regiering, der har besiddet uindskrænket Magt til at giøre det Gode. 12) At ingen Grund kan tænkes hvorfor en Monark ikke skulde vilde sit Folks Vel; thi have endog enkelte Regentere havt en for stor Lyst til Krig, saa er det dog en afgjort historisk Sandhed, at ingen Stater have været meere krigeriske end de Republikanske. 13) Endelig, at Historien lærer, at Nationerne have været heldigere i at faae gode Monarker end viise og sindige Demagoger. Den Nordamerikanske Union er for ung, i en altfor heldig naturlig Stilling, og man kan tilføie for lidet kiendt i Europa, til at kunne tiene til et Modbeviis.)