Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1808-01-22
Følgende er det i No. 10 belovede Udtog af Monitsrens Anmærkninger til Engellands sidste Deklaration; No. 1. Erklæres det hele Foregivende om hemmelige Overeenskomster i Tilsit til Engellands Skade for en af de sædvanlige Opdigtelser, hvormed det stedse søger at bemykke sine Uretfærdigheder og Voldsomheder, og spørges hvorlunde det Londoner Kabinet, hvis det virkelig havde troet paa slige hemmelige Forbindelser imod sig, ikke blolod være at angribe den Russiske Eskadre i Middelhavet og lod de 3 Russiske Skibe, som kom fra Nordsøen, seile igjennem sin Flaade, som blokerede Kjøbenhavn; men endog over Maaneder efter Tilsitertraktaten tog sin Tilflugt til Ruslands Mægling, for at billægge sin Tvist med Danmark. Hvor vanslægtet er ikke denne ulykkelige Nation, Naar dens usle Ministre skrive et Manifest paa nogle Sider, have de ikke engang Forstand og Eftertanke nok til at undgaae saa plampe Modsigelser. Nr. 2. Den Engelske Regjerings Redelighed skinner her i sit rette Lys. Den undertegner kun Traktatet paa Skrømt, for at holde eller bryde dem efter egeGotbefindende. Vi gjentage det. Keiseren af Rusland har intet underskrevet i Tilsit, som kunde være stridende imod Engellands Jnteresse; men om han havde gjort det da berettiger hans Karakteer og Redelighed ikke Engelland til at troe, at han strax vilde have brudt sine Forpligtelser. No. 3. To store Nationer lige i Styrke og Mod lode Blodstrømme finde allene for Havdesporernes Jnteresse, Disse Jammerskener rørte begge Souverainer og nu til ved Keiseren af Rusland sin Mægling, som ogsaa blev antaget af Frankerig. Engelland forlangte strax de hemmelige Artikler meddeelt af Tilstterfreden; man varede, at der ingen gaves, og den Russiske Keiser maatte have opspundet nogle for at forsage dets onde Mistanke. Keiseren havde ikke Aarsag til at vente en saa slet Løn for sine høimodige Bestræbelser. No. 4. Hukommelsen staaer de Engelske Ministre mærkelig feil, naar de ville foresnakke Europa, at de ingen Forbindelser havde, da Krigen mellem Frankerig og Preussen udbrød. Alle Dokumenter fra 1805 vidne, at Engelland sluttede en Traktat med Rusland og Østerrig, for at aflede den Storm, som reiste sig imod det ved Boulogne, hvor Armeen alt var indskibet, da Cobenzi oversendte den Note, som afgjorde Krigen. Den Engelske Faktion i Vien undersøgde ikke om det var bedre at oppebie Russerne. Slig en Opsættelse var skrækkelig for Engelland. Mack havde alt oplevet sin Skjebne ved Ulm, da Russerne endnu vare i Polen. Østerrig sluttede strax Ford, Nustund ikke. Siden undertegnede en Russisk Underhandler en Fredstraktat i Paris, som Rusland ikke ratificerede. Folgelig var det for Engelland det fortsatte Krigen, og ikke for Preussen, som næsten ikke saasnart havde undertegnet en Cooperations=Traktat i Berlin, for det misbilligede deri Vien, stilte sig fra sine Allierede og sluttede en særskilt Konvention med Frankerig. Hannovers Besiddelse, som Preussen ønskede, var imod Ruslands Jnteresse og Villie. Det er ligeledes en historisk Sandhed, at Preussen rustede sig paa Rygtet om at Polen, i Følge en hemmelig Artikkel til den af Oubril undertegnede Traktat, skulde tilfalde Storfyrst Constantin. Dette ubegribelige Berliner Kabinet faldt endelig i sin egen Snare, efterret det havde skuffet hele Verden. Den Preussiske Armee var allerede ødelagt ved Jena, Franzoserne vare trukne ind i Berlin og befandt sig alt ved Oder, da endnu ingen Traktat imellem Preussen og Rusland var sluttet. Rusland skulde manschere til Weichselen til sit Selvforsvar, formedelst den Krigstilstand, hvori det befandt sig med Frankerig siden 1805. No. 5. Den Russiske Keiser skulde ingen Aarsag have til at beklage sig over at Engelland, medens han hjempede med den Franske Armee, brugte sin Magt allene til sin egen Fordeel, Havde den Engelske Eskadre, som trængte igjennem, Dardanellerne havt de 10000 Rd. ombord, som den sendte til Egypten, og forenet sig med de 12000 Russer fra Corfu, da vilde et Angreb paa Konstantinopel have været en stor Diversion for Rusland. Havde de 12000 Md., som maatte strække Vaaben i BuenoAyres Gader, i Forening med de 15000 (skal nok være 25000) Md., som siden stak Kjøbenhavn i Brand, ilet til Danzig, medens denne Fæstning endnu var i Kalkreuths Hænder da havde denne Magt endnu ikke skaffet de Brixtiske Vaaben Seier, thi Frankerig havde alt taget sine Forholdsregler; men Rusland havde da ingen Aarsag havt til at beklage sig. Men Montevidens og Buenos Ayres Skatte æggede Engellands Havesyge, og derfor ilede man ikke Danzig til Hjelp. Hvori bestod da de Engelske Ministres store Anstrængelser, At de i Julii Maaned i en Maaned efter at Striden var ophørt - sendte 6000 Hannove. ranere til Øen Rugen, Og hvad var deres Hensigt andet, end at besætte Hannover, i Tilfælde at den Russiske Armee havde seiret, Rusland havde Ret til at vente, at 40000 Engellændere vilde lande enten i Danzig eller Stralsund. Har Engelland gjort dette, Ministrene vilde ikke. De drive heller Søerøverie. De beregne Krigs resultatet efter Procenter og Pohlens Marker tilbøde blot Farer og Ære. Havde Engellænderne tage Deel i Fægtningerne, da vilde der have fludt Engelsk Blod og naar det Engelske Folk havde erfaret disse Offere af Krigen, vilde det have asket Freden. Med Landrig har det en ganske anden Beskaffenhed, end med Søekrige. Den største Søefægtning er kuns en liden Træfning til Lands og tofter kuns lidet Blod og Taarer. Frankerig, Østerrig og Rusland trække i Feldten med Armeer paa 400000 Md., som ere udsatte for alle Farer og slaaesdaglig. Midt under Sciren opstaaer Fredens Ønske, og Souverainen hører gjerne sine Undersaatters Ønsker hvis Fader han er. Engelland vil først fortjene Allierede, naar det kan lade 80000 Md. opmarschere. Engelland har naaet sin Overvægt paa Søen ved Forræderiet i Toulon og Vendeen. Det har selv ved dets opspundne Oprør kuns saa nogle Skibe og nogle tusende Mand paa Spil. No. 6. Er det sandt, at Admiraliteter kuns har kondemneret et eneste Skib, saa har man hindret over 100 Russiske Skibe i deres Fart og underkastet dem haanlige Undersøgelser, No. 7. Hvor afskyeligen evig Krigs Grundsætning end er, vilde det dog være mindre skammeligt at tilstaae den; thi der bliver dog altid en Slags Storhed i at proklammere Lasterne reentud. Engelland siger, at dehar ikke afslaaet den Russiske Mægling. Dets Svar til Kabinettet i Petersborg blev læst ved Skinnet af Kjøbenhavns Luer. At Engelland vilde kjende Underhandlinger nes Basis, er en jammerlig Udflugt. Lord Vormouth og Lord Landerdale kjende denne Basis; man spørge dem, om Frankerig vil Freden? Hvad vilde J da egentlig: Forkaste Mæglingen. Det have J gjort, og den Haand som underskrev dette Afslag, dryppede af de Danskes Blod, som ere Ruslands kjæreste og ældste Allierede.