Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1797-01-25
Det ærefulde Andragende af General Flopatrik i det engelske Parlament, om den ulykkelige Lafapettes Befrielse, og de derover forefaldne Debatter, siger Journal for de nyeste Verdens Begivenheder, have ikke allene igien hæftet den almindelige Opmærksomhed paa denne Ædles Skiebne, men ogsaa spændt den længselfulde Nysgierrighed paa ny. Vel var det enhver Mand, som kuns nogenledes overseer sin Verden, og er lidet bekiendt med den berømte Ministers ængstelige Politik, le at forudsee, at dette, størstedeelen af leiede Hof=Tienere sammensatte, Parlament vilde forkaste et saadant 2) Maxiimum hedde i Frankerig den fastsatte Taxt paa de første og nødvendigste Livsfornødenheder, hvis Overtrædelse blev i Aarene 1793 - 94 ikke straffet ringere end med Døden, og formedelst hvilken man med Tvang opnaaede, at Assignaterne fik Cours med de ganske af Circulation kommende rede Penge, Ved Hielp af denne paanødte Taxt kunde man dengang i Frankerig, for nogle Livres i Assignater kjøbe lettere og bedre end nu for ligesaa meget i rede Penge. Da Marimum blev ophævet, sank, som bekiendt, ogsaa Afsignaterne gradeviis ned til slet intet Andragende som upassende, men den Maade hvorpaa Ministerne vovede at forsvare sig, interesserte dog ved denne, af almindelige Deeltagelse saa meget ledsagede, Sag, og hvad Herr Pito ved denne sin Retfærdiggiørelse yttrede, beskiæftiger, paa den anden Side, Nysgierrigheden over ordentligt. Dronning Maria Antoinette skal nemlig nogen Tid førend sin Død have erklæret: at der kuns gaves en Franzose, som hun ikke kunde tilgive Hr. Lafayette, men dersom Barnave var udsat for den Fare, hvori hiin befandt sig, saa vilde hun, om mueligt, styrte sig mellem ham og Døden. Denne mørke Erklæring er alt for mærkværdig, til, at man ikke skulde ønske nogle Oplysninger, og maaskes kan jeg (siger Forfatteren) i visse Maader tilfredsstille dette Ønske. Barnave og Fayette ere begge i Revolutionens Historie bekiendte, som ivrige Forfægtere af Friheden og Menneskerettighederne. Begge bleve de af den første Konstitutions Venner, begrædte som den gode Sags Martyrer, bittert haddede af Aristokraterne og af Republikanerne anklagede for Ustadighed og Troeløshed. Først om en eller flere Decennier, naar Partierne have, om ikke ganske udsonet sig indbyrdes, saa dog nærmet og giensidig aabnet sig for hinanden, først da vil man enten ganske retfærdiggjøre deres Opførsel, eller med Grund kunne beskylde dem. Saa meget er imidlertid vist, at de begge aldrig billigede og endnu mindre befordrede Monarkiets Omsmeltning til en Republik. De arbeidede fælleds paa at giengive Nationen sin første Ret, at tilveiebringe en eensformig Folke=Repræsentation, og at overlade til denne Forsamling allene den lovgivende Magt, at oprykke Adel standens Aristokratis og at forstyrre Hierarkiets Vælde, Den udøvende Magt bekom, efter deres Grundsætninger, i en Enestes Haand mere Spændekraft og meere Overeensstemmelse i dens Virkninger, end i fleres Hænder, forresten var benævnelsen dem ligegyldig, kaldte man saa denne Enkelte, Præsident, Diktator, Kong eller Maire. Arvefølgen var dem forhadt, fordi de holdte den for unaturlig, men de billigede den i Betragtning af Nationens indvortes Rolighed, som saa ofte forstyrres ved nyt Valg af den første Mand og langt oftere bliver en Spillebold for Ærgierrigheden end en Trium for Fortienester. Desforuden havde de endnu hiin Hengivenhed, for deres Kongers gamle Familie, hiin Bevaagenhed for det Bourbønske Huus, som saalænge herskede i alle Franzosers Hierter, og først blev udslettet ved Kongens og hans Broders Forbindelse med de kogliserede Magter, Af Grundsætninger interesserte de sig derfor for den første Konstitutions og det Kongelige Huses Vedligeholdelse. (Fortsættelsen i næste Bidrag.)