Ribe Stifts Adresseaviser, 1846-05-19
Denne Tidendes Mandagssummer af 11. hujus indeholder en Anmodning til mig om at offentliggjøre de nærmere Omstændigheder ved den af Hr. Krigsraad Juel, under Auctionen efter Guldsmed Bytzon den 9 dennes mod mig brugte Fremgangsmaade. Jeg er saameget villigere til at efterkomme en saadan Opfordring, som jeg troer, at den Maade, Krigsraaden opførte sig paa, netop egner sig til offentlig Omtale, fordi den anvendtes ved en offentlig Leilighed. Jblandt den afdøde Bytzous Bogsamling ventede jeg at finde et eller andet Verk, som kunde være mig til Nytte i min offentlige Stilling, og indfandt jeg mig sidstafvigte Løverdag den 9 dennes paa Auctionsstedet ene og alene i den Hensigt, at gjøre mig bekjendt med den over Bøgerne affattede Katalog og derefter at gjøre Bud paa de Rumere, som jeg mulig kunde ønske at eie. At faae fat paa Katalogen eller at faae Bøgerne at see, var imidlertid ingen, let Sog, thi disse vare opstablede i et af Husets indre Værelser, til hvilket alle Jnd gange vare spærrede, Bagdørene indvendig laasede, og den korteste Vei fra Porten gjennem Dagligstuen ogsaa utilgængelig, idet Auctionsretten havde taget dette Værelse i Besiddelse og i samme barrikaderet sig med et Bord, der var anbragt for den oplukkede Dør i selve Porten, den uhyggelige fra begge Sider aabne Port, der var anviist til Plads for Kjøberne. Jeg havde nu Valget mellem 2 Altenativer: enten med uforrettet Sag at gaae hjem, eller at forsøge et Spring oppaa Bordet og derfra gjennem Døren ind i Stuen, en Mauoeuvre, som Auctionsdirecteuren, Hr. Overauditeur, Borgemester Stricker fornuftigviis aldeles intet havde at indvende imod. Jeg valgte det sidste, og alt gik ret heldigt, naar undtages, at der ved Nedstigningen, af Bordet i Stuen paakom mig en Forskrækkelse, hvorved jeg nær havde tabt saavel den aandelige som physiske Ligevægt, thi af fuld Hals skraaltes der mig imøde et vældigt det kan ikke tilstedes Nogen alt komme herinde." Da jeg imidlertid snart overbeviste mig om, at Stentorstemmen tilhørte ingen anden end Krigsraad og Byskriver Juel, tænkte jeg ikke andet og begav mig gjennem den aabenstaaende Dør ind i det næste Værelse, hvor jeg ikke alene forefandt det tilhaandegaaende Personale men ogsaa Hr. Forligelsescommissair, Boghandler Termansen, og erholdt saaledes en Bekræftelse paa, at det bekjendte Ordsprog: "Jngen Regel uden Undtagelse endnu staaer ved Magt. J dette Værelse fandtes Bøgerne, men da de ikke vare ordnede saaledes at jeg uden stor Vanskelighed kunde finde hvad jeg søgte, bad jeg Hr. Politibetjent Vils leff at levere mig Katalogen, hvilket han ogsaa øieblikkelig gjorde. Men da Krigsraaden erfarede, at han havde vovet at vise mig denne Villighed, var han ikke seent med herfor at give ham en bebreidende Tilretteviisning. Efterat jeg havde gjennemlæst Katalogen, og bedet den paa Boets Vegne til steværende Agerbruger Gotliebsen at kjøbe mig et Par Bøger, dvælede jeg paa Stedet endnu en føje Stund, hvor mine Tanker vare beskjeftigede med at fastholde og ordne de noget frapante Omstændigheder ved min Ankomst og Modtagelse. Jeg beslutter endelig at forlade Auctionsstedet, dog med det Forsæt forinden at gjøre Auctionsdirecteuren opmærksom paa det formeentlig Uforsvarlige i at vanskeliggjøre Liebhaverne Adgangen til at erholde Kundskab om de Gjenstande, og navnligen Bøgerne, som skulle sælges. J det jeg nu rettede en saadan Forestilling til Auctionsdirecteuren, erindrede jeg tillige om, at Krigsraad Juel havde viist sig noget opbrantover at jeg var tilstede, ligesom jeg fandt hans utidige Tilbageviisning uartig; men Krigsraaden henegtede med Bestemthed at have været uartig, og paastod at jeg ikke kunde imputere ham saadant uden at være en Ufandhedsmand Borgemesteren blandede sig nu imellem, og bevirkede en Ende paa datte ubehagelige Sammenstød. – Det Forestaaende er et tro Referat af Krigsraad Juels Adfærd mod mig, under mit korte Ophold ved Auctionen den 9, dennes, hvortil jeg sluttelig skal knytte en Betragtning, idet jeg forøvrigt overlader til dette Blads ærede Læsere at dømme over det saaledes Passerede. "Lysthavende indbydes, hedder det saavel i den gjennem dette Blad som ved Trommeslag publicerede Auctionsplacat. Lægges til disse Ord "for at gjøre Bud, som efter den Forbindelse, Ordene staae i til den øvrige Annonce, umiskjendelig er Meningen med Jndbydelsen, saa kan en Misforstaaelse her ikke let finde Sted. Men det har ogsaa fra umindelige Tider været Skik ved Auctionerne at der ikke alene er bleven taget Hensyn til passende og beqvemt Locale for det indbudne Publikum, men at Auctionsretten tillige har draget Omsorg, for at de eventuelle Kjøbere kunne have Adgang til at tage i Øiesyn og gjøre sig bekjendte med de Gjenstande, som attraaedes bortsolgte, og har det stedse været Brug ved Salget af Bøger, at der enten i Auctionssalen eller paa et andet passende Sted henlægges en Fortegnelse over samme til almindelig Afbenyttelse. Man kan derfor ikke andet end forundre sig, naar noget medvirkende Medlem af Auctionsretten istedetfor at meddele en Kjøber visse Oplysninger uden mindste Grund tillader sig at fornærme ham. Krigsraad Juel sagde, at jeg kun som en "Usandhedsmand kunde betegne hans Opførsel mod mig som uartig", og dog veed jeg hertil endnu intet mildere Udtryk. Eller skal Ordene: "Lysthavende indbydes maaskee betyde, at man vel tør indfinde sig paa Auctionsstedet, men er dog forpligtet til at rette sig efter Skriverens Luner, ja uden Kuur af denne at lade sig vise ud, eller, hvad let kunde skee næste Gang, kaste ud? Jeg gad vidst hvilket Prædicat Krigsraaden vil man skal tillægge hans Opførsel hiin Dag. Han vil maaskee fremkomme med at han har Deel i Ansvaret. J saa Fald vilde jeg spørge, hvilket Ansvar: Ansvaret for at Jntet bortskjæles af de til Salg bestemte Sager. – eller Ansvaret for at Alt hvad der kan tjene til Boets Tarv iagttages. J første Tilfælde er det vistnok meget rigtigt af Krigsraaden, at han gjør Forskjel paa sine Folk og skaffer sig idetmindste moralsk Sikkerhed, for at Jntet bortrapses; og forsaavidt kunde han, under den Forudsætning, at jeg er den "Usandhedsmand han har tilladt sig at kalde mig, finde det betænkeligt at lade mig, uden Opsigt, vandre omkring blandt Bøgerne i det næste Værelse; thi Usandhed er Løgn, og den der lyver vil ogsaa skjæle, siger man. Men er han derimod i sit Jnderste overbeviist om at jeg har betegnet hans Adfærd rigtig, som nok ei heller en Eneste af de Tilstedeværende vil benægte, og han kun i sin Vaande som Nødhielp har grebet til Modbeskyldninger, saa maa hans Utilfredshed med min Tilstedeværelse, og hans uforskyldte Bebreidelse mod Vilslef tilskrives en ganske anden Aarsag end Frygt for at der ved mig skulde formindskes noget at Boets Eiendele. Ansvaret kan altsaa i denne Henseende intet have at betyde, eller i alt Fald kun gjelde som Paaskud for en eller anden, skjult Hensigt. Hvad angaaer det formodede andet Tilfælde, da er det nok temmelig indlysende, at et Dødsboes, eller hvilkensomhelst anden Auctionsreqvirents, Jnteresser ere maadelig fyldestgjorte, hvis det Skriveren deelviis paa hvilende Amvar berettiger denne til ved Auctionerne at udøve en vilkaarlig Myndighed, være sig ved enten at vise Kjøberen Døren, som han forsøgte mod mig, eller ved anden upassende og bydende Adfærd at bortskræmme dem. Ogsaa er det meget paafaldende at Krigsraaden ved samme Auction, kun blot 2 Dage for, nemlig den 7., kunde tillade endog Jkkekjøbere, nemlig Børn, at klattre over Bordet, og hertil selv at yde den Hjælp; en forunderlig Jnconseqvents.