Berlingske Tidende, 1786-03-20
Paris, den 27de Februarii. Grev Cagliostros Memoire, eller som den fornuftigste Deel af vort Publicum kalder det: Den nye Østerlandske Fortælling, bliver nu ikke meere læst med saa stor Begiærlighed. Forfatteren af samme tør dog ikke fortryde sit Arbeide, eftersom 15000 solgte Exemplarer allerede have indbragt ham skiønne Penge. Den lader sig imidlertid meget vel læse, og skulde vist i lang Tiid have holdt sig i Credit, dersom ikke Hr. Cagliostros Forhør, som kommer mange fordægtigt for, ikke saa strax derpaa var kommet for Dagen. J Begyndelsen hedte det, at Hr. Cagliostro havde selv forfærdiget Memoiren i det Jtalienske Sprog, og at hans Advocat, Hr. Thillerier, havde oversat den, men for nærværende Tiid tvivles derpaa af de fleste. J øvrigt vil man dog iblant en her for kort Tid siden afdød lærd Mands Papirer have fundet følgende Efterretning om Hr. Cagliostros Herkomst: "For 40 Aar siden, heder det, tog den Malthesisk Galey en Tyrkisk Caravelle, som blant anAdre Personer havde 6 unge Fruentimmer af Stand om Bord, der vare bestemte for Storsultanen. Et af disse stod den da værende Stormester vel an, og samme var heller ikke Lufølsom imod hans Kiærlighed, men blev frugtsommelig. Efter nogen Tid saae Stormesteren sig nød til, ved det Franske Hoffes Mægling, at udlevere disse unge Fruentimmer til Storherren. Den ved Stormesteren, frugtsommelige Skiønne, der egentlig var en Datter af Gouverneuren i Trapesund, maatte ligeledes gaaer Bord, og bragte kort Tiid derefter Hr. Cagliostro til Verden. Den ne ulykkelige Person blev derpaa sendt tilbage til sin Fader, og døde efter 3 Maaneders Forløb enten af Gift eller Bedrøvelse. Barnet blev imidlertid ræddet fra den uforsonlige Musselmands Forfølgelser, og dets Fader tilligemed ScheFriffen af Mecca, som var den ulykkelige Moder beslægtet, besørgede dets Opdragelse &c. Paa Tittelen af ommeldte Memoire staaer, som et Udtog af en Skrivelse fra en fornem Minister til Hr. Gerard, Prætor i Strasborg, følgende: "Hr. von Cagliostro forlanger kun Rolighed og Sikkerhed. Hospitaliteten forsikrer ham den." Og Jndholden af samme lyder saaledes:Jeg bliver undertrykt, anklaget og ilde omtalt. Har jeg fortient min Skiæbne? Jeg gaaer i min Samvittighed, "og finder der den Fred, som Menneskene nægte mig. Jeg har reist meget, og er bekiendt i hele Europa og i en stor Deel af Afrika og Asien. Allevegne har jeg viist mig som en Ven af mine Medmennesker. Min Kundskab Tiid og Midler ere bestandig blevne anvendte til de Ulykkeliges Understøttelse. Jeg har studeret, har udøvet Lægevidenskaben, men har aldrig fornedret denne meest ædle og velgiøvrende af alle Kunster ved gevinstsyge Speculationer. En nuimodstaaelig Drivt har indtaget mig for et lidende Væsen, og jeg er bleven en Læge. Rig nok til at igiennemløbe den Velgiørenheds Kreds, som jeg havde afmærket mig, har jeg vidst at vedligeholde min Uafhængighed, ved det jeg bestandig gav og aldrig tog noget. Jeg har drevet denne ømme Fø nelse for Ære saavidt, at jeg ikke har imodtaget nogen Velgierning af Souverainer. De Rige have faaet Lægemidler og Raad af mig for intet. De Fattige har jeg skiænket baade Lægemidler og Penge. Jeg har aldrig gjort Giæld, mine Sæder have været prene, ja endog strenge. Jeg har aldrig fornærmet nogen, hverken ved Ord, Gierninger eller Skrifter. Tilføiet Urer har jeg eftergivet, og det Gode, som jeg har gjort, har njeg gjort i Stilhed. Omendskiønt jeg allevegne har været fremmet, har jeg dog allesteds iagttaget en Borger Pligter, allevegne har jeg holdt Religionen, Lovene og Regieringen i Ære. Denne er mit Levnets Historie. J 26 Aar levende hos en sindrig, ædelmodig og giestfrie Nation stænkte jeg at have fundet mit udkaarne Fædreneland. Jeg nønskte mig allerede for i Veien Lykke til det Gode, som jeg kunde bevise mine nye Medborgere. - Men et Tordenslag har forstyrret denne Indbildning, jeg er bleven kastet i Fængse. vi Bastillen. Min Gemahlinde, den elskværdigste, den dydigste af alle Koner, er bleven slæbt til samme Fængsel, tykke Mure og mangfoldige Lukkelser skille hende fra mig; hun sukker, og jeg kan ikke høre. Jeg spørger mine Vogtere, de tie. Ak, hun er maaskee ikke meere til. - Har et svagt og lidende Creatur kunne leve i 6 Maaneder paa et Sted, hvor en Mand maae opbyde al sin Styrke, alt sit Mod, og ral sin Overgivelse, for at imodstaae Fortvivlelse? Men jeg punderholder Læseren med mine Lidelser, og forglemmer, at jeg er dømt til at retfærdiggiøre mig. - Der er udstedt Ordre til personlig Arrest imod mig. Hvad har jeg forbrudt, "Hvad beskylder man mig for, Hvor er min Anklager, ere der Vidner, som vidne imod mig? Jeg veed af alting Vintet. Man giver mig ikke engang Efterretning om Klagen, som har foranlediget Heftelsets=Decretet, og man forlanEger at jeg skal retfærdiggiøre mig. Hvorledes skal jeg afbøde 7de Slag, som af en usynlig Magt blive mig tilføiede: Man svarer mig, at Criminal-Forordningen forlanger det saaledes. Jeg eier og bøier mig sukkende for en saa streng og for den anklagede Uskyldighed saa foruroeliggende Lov. -"Jeg kan altsaa kun giette den Art af Forbrydelse, som man giver mig Skyld for. Tager jeg Feil, saa har jeg striderimod Chimærer; men jeg skulde i det ringeste have talet til "Fordeel for Sandheden, og sat den fornuftige Deel af Pubblikum i Stand til rigtig at bedømme den Pasqville, som imod en Ulykkelig er bleven udspredt, endog paa den Tiid, da han befinder sig i Fængsel, og trues med Retfærdighedens og Authoritetens dobbelte Sværd.