Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-08-11
agon den 11 August. T T T T T T T 221. Paris. Den Franske Dronning sig høyviselig nedlod Til at udstyre et par hundred kiønne Piger; Paa en og samme Dag, som deres Bryllup stod, Hun af sin egen Børs en Medgift dem tilsiger. O kronet Giftermaal, o sieldne Brudefærd! O Tanke ypperlig, og vel en Dronning værd O nydelige Act bivaanet af de Høie, O alt for prægtigt Syn for et vanhelligt Øie Den første Geistlige i Rigets Hovedstad. En Høitids Ordre fik til Alter dem at lede Med Brudefolkene var Meenigheden glad, Da Landets Moder var personlig der tilstede. Selv Kongens Garde stod i prægtig Rustning der, Hvor Engle gjorde uden mild usynlig Hær. En Skare Hustruer foræret blev til Staten. Ved Dronning Naade og Forbønner af Prælaten. Ol tænk paa Dronningen og denne glade Dag, O J, som ei har Børn, men Midler udi Hænde, Et tusend Daler er for eder ingen Sag, For fattig Flittighed til Medgift at anvende. Hvor mangen Pige gaaer, og nu maae kjøre Harv, Der Frue bleven var, saafremt hun havde Arv. Vel sandt: til Ægteskab er Dyden Hovedsagen, Men Verden, Verden, er saa underlig i Smagen. Historisk Det fortiener enhvers Opmærksomhed og Forundring, hvad man forsikkrer og et Slags Jagthunde i Engeland, at de kan giøre Forskiel paa en Reisende og en Stratenrøver, paa en Jæger og en Morder, hvilket Physici holder for at være en Følge af Transpirationen eller de smaae materiel Legemer, der farer ud af dem, og trænger sig ind i andre Legemer. Følgende Historie oplyser denne Saa heel klarligen. En Herremand reiser en Dag igiennem en Skov Engeland, og havde til Reiseselskab en brav stor og stærk Dogge. Hunden løber fra ham langt ind i det tykkeste at Skoven, hvor Herremanden begiver sig did, af Frygt for at miste samme sin Hund. Han kalder paa ham, Hunden, svarer ham med den sørgeligste Tuden; Herremanden skynder sig, at komme Hunden nær, men hvor stor bliver ikke hans Skræk, da han træffer ham at staae og lugte til et Fruentimmer, der nylig var qvalt, og hvis Bryst var saa ret med mange Knivstød. Herremanden blev hiertelig rørt over denne tragiske Hændelse, og satte sig for at antaste Morderen, hvis han skulde treffe ham underveis som skeede ogsaa Neppe var Herremanden kommen nogle Skridt, længer frem i Skoven, førend hans Hund igien forlade ham, og hører et Menneske at skrige jammerlig og Hielp Han kommer nær til og seer sin Hund at have fat paa et velklædt Mandfolk, som han havde meget ilde medhandlet. Herremanden lader den Saarede bringe til nærmeste Landsbye at forbinde og rygte. Saasom der var ingen Doktoder i Nærheden, sliger Herremanden til Hest, for at vilde selv opsøge en Feldskier, og imidlertid lader sin Hund blive tilbage hos den Saarede. Han kommer tilbage med nogle Rettens Betientere, og hvor stor Forundring bliver der ikke imellem Rets=Offiseren og den Saarede, da de vare hinandens Naboer og gode Venner; Herremanden med Hunden befalede Offiseren at arrestere den Saarede, blot paa hans Hunds Formodninger, hvis ikke ansaae han Rettens Betientere for Medskyldige. Jmedens de herom tvistede med hinanden, mærker han, at hans Hund lugter til den Saaredes Lomme. Her var Morderen røbet; de finder i hans Lomme et blodig Silketørklæde og en Kniv, tilligemed 50 Gineer. Ak Himmel raabte Rets=Offiseren: det er min Datters Tørklæde, skulde du Ulyksalige vel have myrdet hende og bestiaalen hende de 50 Gineer, jeg i Dag har sendt hende ud at betale til en af mine Skyldnere. De begav sig hen i Skoven, og Offiseren fandt sin myrdede Datter til sin Bedrøvelse og det hele Selskabs Forundring. Physisk.