Berlingske Tidende, 1808-01-11
Ved den i Dag foretagne 18de Trækning af det ved Forordningen af 1ste Maji 1789 aabnede 3 Procents Annutets=Laan ere følgende Bogstaver udkomne: U8. Nr. T11. 27. N3. No. R. S6. Eierne af de under disse Bogstaver udstedte Annuitets=Beviser vilde altsaa behage til næstkommende 1ste Julii at lade sammes paalydende Summer, med den til samme Tid paa løbne Rente, ved den Kongel. Kasse affordre, da deraf efter Placaten af 16de Septbr. 1789, fra bemeldte Tid af ingen videre Renter godtgiøres. Finants=Collegium, den 2den Januar 1808. Til Efterretning for dem, som staae i den urigtige Ma ning, at de i Følge allerhøieste Placat af 25de September d. A. for Kongerigerne Danmark og Norge af 4lødigt Sølv til 15 Rigsdaler Courant Marken fiin udmyntede nye Fiir skillinger, ogsaa ligesom de, efter den allerhøieste Placaaf 18de Februarii 1801, af 4lødigt Sølv, men efter en bedre Myntfod, nemlig 13 Rigsdaler Courant Marken fiin udmyntede Toskillinger, have Cours i Hertugdømmene, bekiendtgiøres herved, at hine udelukkende for Kongerigerne Danmark og Norge udmyntede Fiirskillinger, som en Følge af ovennævnte aller høieste Placats Bedende, ikke have noget autoriseret Omløb i Hertugdømmene, og ikke modtages i de derværende kongelige Kasser, Finants=Collegium, den 29de Decbr. 1807. H. Baagøe, Bogholder ved Universitetet, Redacteur Læreren ved Garnisonens Skole i Kiøbenhavn Lars Christopher Køpkes Minde helliget. Fromme, beskedne, fortienstfulde Vandrer tidlig stod du ved Maalet Tidligen modnes det ædle fordringsfrie Menneske for Evigheden, paa sin stille Fliids og huuslige Dyde Bang, ved sin saa ofte ubemærkede Værd, storre og elskeligere for den Alvidende og Alkierlige, end Mange, hvi Liv glimrede af straalende Epoqver. Stille og snar løftes ham Forhænget, bag hvilket Krandsen vinker. J det kiær lige Farvel offres den sidste Veemodstaare de Elskede, hvi Dage blidnedes ved den Bortvandrendes inderlige Kierlighed, han træder tilbedende ind at Lodtage i Saligheder, som selv den roligste Selvtilfredshed her paa Jorden ikke kan skienke. Saaledes, fromme Ven! var dit Liv, behagelige for Gud og dine Venner. Hvo gav Verden et meere ro rende Exempel paa den ømmeste Broderkiærlighed, paa renere oprigtigere Venskab end du? Grædende staae vi for det siunkne Forhæng, som faldt imellem os, ei misundende, dig Elskede! din Fred, men først Tidens almægtige Haand formaaer at forvandle Tornen, din Bortgang plantede i vore Hierter til en qvægende Erindrings Rose. Kierligst af Eilert Kristian Holch, Ungdomslærer i FresløvKierstine Søste Holch, fød førbek, Valdborg Ørbek, den Afdødes Søsterdøttre. Til L. N. Nagel ved hendes Moders Død. Giennem hele Livets Kiede. Slynger Kummer sig blandt Fryd, Og vor alt for korte Glæde, Jler bort med Timens Lyd. Græd kun Pige, Sorgen fatter Ei Fornuftens kolde Rost; Klag Naturens blide Datter, Ogsaa Taarer have Trøst. Med det ømme Hierte Qvinden, Under Byrden bøier sig Saa sig trummer Ax for Vinden, For igjen at reise sig. I Dit rene, lyse Øie Smelter Sielens omme Jld, Og i Taarer fra det Høie Haabet dog det skue vil. Hulde, først naar Tidens Pleis Læger Sorgens friske Saar, Og paa Uskyldes rene Veie, Glæden for Dig aaben staaer; Da skal, lig en Engel, svæve Moders billede om Dig, Hver en Last for Dig skal hæve, Og for Dyden skiule sig. R. Røsler.