Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-02-07
Her gik det løs paa Luthers Catechismus og Pontoppidans Forklaring; det varede kun kort, og vi fik Balles Lærebog istedet. Min Fader, fik nu en anden Gaard i en anden By, og jeg kom i Skole hos en god ærlig Bødker; dennes buldrende Arbeide kom os tilpas, naar han bankede, taug vi Andre, og naar vi skulde høres i vor Lectie, bankede han igjen paa os. Skrivning og Regning blev der kun lidet tænkt paaDet hele lærde Bibliothek var paa saadan Maade snart til Livs, og man var forlegen for, hvad man nu skulde byde min Læseappetit. Jeg fik Bibelen. Her stødte jeg strax paa Ting, som man ikke kunde forklare mig; nemlig, da Ca og Abel vare Adams og Evas første Sønner, og Cain havde slaget sin Broder ihiel, saa blev han af Herren forviist til et øde Land, og der avlede han med sin Hustrue en Søn, Hanoch; nu vilde jeg vide, hvor hun var kommet fra, og hvis Datter hun var, men hertil var min Bødkers Kundskaber ikke tilstrækkelige. Jeg læste, at man blæste Jerichos Mure om med Trompeter af Væderhorn, men kunde ikke begribe, hvortil det nyttede. At den barmhiertige Josua, efterat have ladet dræbe alt Levende i Staden, forbød Krigsfolket at tage noget af Byttet; dertil kunde jeg omtrent gjette Aarsagen; men at den samme Josua siden fik baade Sol og Maane til at staae stille og skinne for sig, medens han pryglede Cananiterne ved Gibeon; dette blev først flere Aar derefter forstaaeligt formig. Jeg læste hvorledes Samson med Ræve havde opbrændt Philisternes Korn, men jeg havde ikke lært et Ord om, hvorledes jeg skulde dyrke vort eget. Udrustet med saadanne Kundskaber, hvorom jeg ikke havde det mindste sammenhængende Begreb, blev jeg i mit 15de Aar confirmeret, og med det samme, saa fattig som jeg var, baade paa Siel og Legeme, stødt ud i Verden, og valgte en Stand, hvori jeg fandt mere Føde for min forhutlede Aand. Saaledes var omtrent Skolevæsenet de fleste Steder paa Landet dengang, og det er fra den Tid, at den største Deel af de nuværende Bønder have faaet deres Underviisning. Hvorfra skulde de nu have faaet de Kundskaber, som man fordrer af dem. Man vil vel sige, at de skulle blive ved at læse og afbenytte det Læste; dertil have de kun liden Tid, kunne de fleste Steder heller ingen Bøger, faae, og til at læse og afbenytte det Læste; at vide at skjæle mellem det Nyttige og Skadelige; at vide, hvor ethvert kan anvendes eller ikke; dertil høre allerede Forkundskaber, som man ved saadan Skoleunderviisning, som den forommeldte, ikke faaer. Er Skoleunderviisningen bedre nu, som vel neppe kan omtvivles, saa vil jo den kommende Generation blive klogere; NB. dersom de lære det, som er dem virkeligen nyttigt, nemlig Kundskab i det, hvormed de skulle ernære sig og gavne Staten. Men om den og var den allerfuldkomneste nu, vilde det dog ikke virke paa de nærværende Bønder. Det gaaer med Oplysningen, som med anden Opdragelse; der maa Decennier til, førend der kan ventes Frugter efter den saaede Sæd. Lærlingerne maa først opnaae en modnere Alder og komme i en Stilling, hvor de selvstændigen kunne anvende deres Kundskaber, førend Nytten deraf kan spores. (Det er ellers paafaldende, at man klager over Mangel paa Oplysning, paa samme Tid, man vil nedlægge Seminarierne; jeg ønskede heller Seminaristernes Tid forlænget, for at de kunde lære nogle af de Videnskaber bedre, som de nu kun lære lidet af, eller maaskee var det endnu bedre *), om de vordende Præster først øvede sig som Skolelærere, da man paa denne Maade kunde vente videnskabelig dannede Kunde der ikke ved ethvert Seminarium kjøbes endeel Jorder, som i Forpagtning overlodes til en videnskabelig dannet Landmand, der tillige kunde ansættes som Lærer, i Landvæsenet, hvorved Seminaristerne tillige fik Leilighed til, practisk at øve sig i det theoretisk Foredragne. Bekostningerne derved kunde ikke blive saa store, da forpagtningsafgiften jo maatte kunne forrente den udlagte Sum, og en betydelig Deel af Folkelønnen, sparedes ved Seminarister nes Arbeide. Mennesker til dette vigtige Kald. Men at lade det komme an paa, at Præsterne skulle danne Skolelærere for Intet, var vist ikke raadeligt. Er Vankundigheden virkelig saa stor, som Hr. Kammerraaden paastaaer, hvor skulde da alle de oplyste Forpagtere komme fra? Mon det Navn Forpagter skulde forvandle den vankundige Fæster til en oplyst Forpagter, der har Kundskab nok til at taxere, hvad der kan svares af en Gaard, han kun kjender af den blotte Beskuelse, der har Kundskab nok til at indrette en Forpagtningskontract, eller paasee, at han ikke bliver besnæret ved Tvetydigheder eller andre Rænker, der kunne anvendes, for at paabyrde ham Forpligtelser, som han ikke directe vilde indgaae? Hvor megen Kundskab og redelig anvendt Møje kostede det ikke de Ædle, der arbeidede i Landbocommissionen, for at sætte Skranker for snedige Godsejeres vilkaarlige Behandling og deres Bedragerier ved Fæste, maatte ikke den ædle Chr. Colbiørnsen selv erfare, at alle deres med Kundskab og ædel Villie anvendte Bestræbelser uagtede, var det dog ikke tilstrækkeligt til at sikkre den fortrykte Bondestand for Proprietairernes Bedragerier *). Skulde maaskee Regjeringen nu igjen ødelægge, hvad den med saa megen Møje og Bekostning har grundet, eller skal den igjen selv nedbryde den Dæmning, den selv har sat for Vold og Undertrykkelse, og stille Totrediedele af Nationen blot for Entusindedeels vilkaarlige Behandling: Jeg har nylig seet Fæstebreve af den Natur, at jeg *) See Chr. Colbiørnsens Anmærkn til de jydske Jorddrotters Klage, P. 17 o. fl. som Fæster ikke vilde have underskrevet dem, da deri ere paalagte Fæsteren Forpligtelser, som Proprietairen siden kan bestemme, som han selv vil. Jeg kjender desuden for mange Familier, der, endog udrustede med fornødne Kundskaber, forbande Forpagtningen for Tabet af deres Formue, til at jeg kunde raade til at gjøre alle Bønder til Forpagtere.