Ribe Stifts Adresseaviser, 1845-01-29
Ribe. Eftersom man erfarer fra Hovedstaden og af Provindsialaviserne, er der i de senere Aar ingen Begivenhed, som - med Undtagelse af Patentet af 29. Marts f. A. – har vakt overalt saa stor Sensation, som de holsteenske Stænders Adresse til Kongen. Hos os her har denne Adresse ei kunnet vække den allermindste Forundring. Der staaer ei i den et eneste Ord, uden hvad vi dagligen faae at høre, naar vi drage udenfor Ribe og træffe paa nogle af de tydske Embedsmænd eller Agitatorerne, eller en og anden Landboer eller Bonde, som de have vidst at bibringe deres urigtige Anskuelser. Naar derfor denne Adresse kan fremkalde en saa stor Bevægelse, saa kan ene Grunden dertil være den Ukyndighed, hvori Mængden befinder sig med Hensyn til Schleswigholsteinismens Natur og Væsen, og som især fremtraadte saa tydeligt i Begyndelsen af den Roeskildske Stænderforsamling ved det usalige Ussingske Forslag, hvis henimod Slutningen – totale Omstøbning, hvori selv den ærede Proponent indvilligede, dog viser, at Forsamlingen maa være kommen til en klarere Erkjendelse. Alligevel kunne vi godt begribe, at de mange Eenfoldige og Godtroende maa være blevne allarmerede. Hvad Patentet af 29. Marts er for det danske Folk, det er den holsteenske Adresse for det danske Bureaukrati. Hvad man maa ønske, at Patentet af 29. Marts maa blive til for det danske Folk, det maa man ønske, at den holsteenske Adresse maa blive til for det danske Bureaukrati. Mon de da begge ville komme til en sundere Jndsigt i Sagernes Stilling ved disse interessante Tildragelser, Det er uvist, men neppe troligt. Patentet og den slesvigske Forenings Opløsning var vistnok to meget vigtige, om just ikke særdeles vise Foranstaltninger; men de ere i folkelig Henseende neppe tilstrækkelige, og det vil være en smal Sag for vort danske Bureaukrati og sammes Venner at bevise, at den holsteenske Adresse, ligesom hele Statsopløsnings- og Modersmaalundertrykkelses-Bevægelsen, kun er fremkaldt af den danske Oppositionspresse og navnligen ved de liberale Blades Modstand imod den tydske Schleswigholsteinisme og ved samme Blades beklagelige Miskjendelse af Regeringens Bestræbelser for den danske Nationalitets Bevarelse, samt at hele denne saakaldte Bevægelse, forsaavidt en saadan kan siges at existere, kun viser sig fra nogle faa ildesindede Personer, som de saa ærlig dansksindede Embedsmænd i Hertugdømmerne let ville kunne holde i Tømme. Situationen er imidlertid i høi Grad komisk. Tiden er den største Jroniker, siger et gammelt Ordsprog. De danske og tydske Venner ere lige ved at faae hinanden udi Haaret. Det er et ret godt Varsel. Det er vor fuldeste Overbeviisning, at Jngen har gjort Danmark større Gavn end den nuværende holsteenske Stænderforsamling ved sin Adresse, den har ei alene ihjelslaaet det Ussingske Forslag, men ogsaa brudt med sine danske Venner, skjøndt den jo vistnok har skrækket disse ifølge deres Natur mere end den har vækket dem. Denne Adresse ansee vi for dette snilde og listige Parties første egentlige Fadalse; thi Anfaldet modden slesvigske Forening, blev det jo tvungen til af Vennerne. De fineste tydske Schleswigholsteinere erklære ogsaa nu liggend, at der er begaaet en Feil, at man for tidlig og for aabenbart har sagt sin sande Mening, at man er rykket for hurtig frem, at Staten Schleswigholstein ei endnu er moden til at bære Følgerne af dette Skridt, at man burde have været fornøiet med alt det Andet, som var opnaaet i dette Aar, og som oversteg selv de dristigste Forventninger. Det er som bekjendt i Politikken en større Feil at komme fortidlig end forsildig. Ogsaa undrer man sig nu over, at den ellers saa kloge Grev Criminil ei kunde afholde Forsamlingen fra en saa ufornuftig *) Det glæder os forresten at kunne bekræfte, at Hans Majestæt virkelig har frigivet den slesvigske Forening. Fremfærd. Man giver iøvrigt det nye holsteenske Parti Skylden, idet dette Parti forlangte en saadan Adresse for Holsteens Vedkommende, dersom de ei fuldstændig skulde løsrive sig og slutte sig til de Danske. Dette Parti havde man længe holdt op med Snak, bedet det om, dog endelig at give Tid, ikke at bortstøde det kjære Schleswig; det skulde nok komme, det skulde komme ret snart; men Schleswig skulde blot tages med. Det nyholsteenske Parti, der gjerne i Grunden vilde have Slesvig med, gik i Fælden, dets Adresse til Stænderforsamlingen blev omgjort, dets faa Tilhængere i Forsamlingen taug og stemte med Schleswigholsteinerne, og nu ere begge Partier, dog kun tilsyneladende, forenede. Men selv dette er til ingen Skade for os Danske; det viser os, at Nyholsteinerne kunne vi ei stole paa, de ere upaalidelige Venner, vi have kun alene os selv at stole paa. Jmidlertid viser unægtelig Adressen, at de tydske Schleswigholsteinere have Mod, samt hvor stor en Tillid de føle til deres Kræfter, og hvor sikkre de ere i Forventningen om den snarlige Seir. Og skjøndt ogsaa vi maae indrømme, at de have den fuldeste Grund til at være sig deres Kraft og den visse Seir bevidste, saa troe vi dog, at den tappre Preetziske Greve her, som oftere, har handlet vel meget i Hidsighed, og at hans Oligarchies Seir havde været nok saa sikker, om han endnu nogen Tid havde laveret og simuleret. Vi troe dog ikke, at vi Danske fortjene saa dyb en Foragt, som hans Adresses Dristighed saa bestemt forudsætter, selv om vi tilstaae, at dristigt vovet her er halvt vundet, og at der ingen Anteredenser gives, som kunne kalde Rigtigheden. af hans Dristighed i Tvivl. Paa den anden Side indeholder Adressen ei Andet end hvad der i flere Aar er bleven lært ved Universitetet, og hvad samtlige Lærere, paa to nær, daglig forkynde i alle Hertugdømmernes høiere Underviisningsanstalter. Ja, ogsaa den i de danske Landsbyskoler i Slesvig almindeligen brugte Fædrelandshistorie (naar nogen bruges) lærer omtrent det samme, f. Ex. i 2det Afsnit, der har til Overskrift: "Oversyn (!) over Slesvig=Holsteens Historie indtil Hertugdømmernes Forening med Danmark."