Københavns Adresseavis, 1771-11-12
Kiøbenhavn, J. F. Baumgarten, den 11te Novemb. 1771. Kongl. Lotterie=Inspecteur. 2 Erindring til Philomusus i Anledning af han Skrift om Stiftelser. De er alt for god, min Herre, og den Frihed, De Slutningen af Deres Skrift udraaber for Dem, De ugrund det have beskyldt, er alt for stor, allene man seer, De er ikke saa slem, som De af nogle holdes for: De kjende Deres Feyl, og hvad De er tilhøyelig til; men tvinge Den kan De ikke. Jeg benener mig derfor af Deres givne Frihed, for at erindre Dem, naar De tage Folk paa Dere Side, er Sagen alt for om til, at Sladder kan gjelde for Beviis. Pag. 99 siger De: Observateurerne paa det astro nomiske Taarn sværge paa, at Professor Peder Hørrebør ei er i Stand til at læse over, hvad han melder i LectionsListen. Enten er Deres Beskyldning grundet, eller ikke i første Fald burde De været ligesaa lidet varsom i offentlig at nævne den eller de, paa hvis Efterretning De grund der Deres Beskyldning, som Personerne havde været dristige nok til at beskylde; derved havde De givet Hr. Profesjoren Vaaben i Hænderne til at forsvare sig; og ikke ved en løs Ang velse gjort alle mistænkt. Men Philomusus tier heller; han veed, hans Beskyldning er ligesaa grundet, som løgnagtig; thi Professor Peder Hørrebov, siger han, er ey i Stand til at læse over hvad han melder; men hvad melder han, intet, hans Navn findes jo ikke i hele Lections Listen, Desforuden kan jeg for sikkre, at de, som paa nærværende Tid have med Observtionen at bestille, har aldrig hørt ham læse offentlig; saaat deres Beskyldnig lyser for sig selv, at den er opdigtet: og om nogen, som maaskee har løbet paa Taarnet halvanden Formiddag, meere for at gjøre Støy, end Nytte, kan have gjort sig lystig paa Hr. Professorens Regning, burde De da, som fremtræder under saa ærværdig en Tittel, ikke heller efter Sædvane have leet, end at agte saadan lø Sladder grundet nok til at bygge en Mands Forringelse paa, og hvorledes kan De da være nedrig nok til at bruge Observateurernes Navn for at gjøre Deres Paadigtelse antagelig Var det ikke Deres Pligt i et Skrift, der hei og der indeholder saa meget Godt, at have holdt Dem fra Æreskiænderie, Partiskhed, Misundelse og Egennytte om De endog i lige lang Tid skulle have fornægtet Den selv. Det er langt fra, jeg i denne Post beskylder Dem for Misundelse og Egennytte; thi i det astronomiske Fag er jeg vis paa, De intet attraaer : Deres Fattigdom i den Videnskab røbes kjendelig, naar De inddeeller Sphærica i den theretiske og praktiske. - De ville ventelig have sagt Astronomien, ifald De havde vidst, at Sphærica ikke er Synonym med den - saa at Professor Hørrebør gaaer vist ikke Dem i Veyen; men maaskee andre, og ventelig kan det være saadanne, De forstaaer under Navn at Observateurer; men jeg troer, man kunde angive gyldige Aarsager, hvorfor disses Vidnesbyrd om hans Beqvemhed ikke er tilforladelig; men De sparer mig sagte den Vidtloftighed, da jeg har noget at fortælle Dem i Henseende til et andet Sted. - Pag. 115 sige De: Stiernekigerne paa det astronomiske Taarn murre om nogle Penge, Hvor usædvanlig længe Kongen har givet dertil. - ville det ikke vare imellem hver Perlod, om De skulle for klare Meeningen af disse Ord, var jeg Observateur, torde jeg næsten sværge paa, at enten er De ikke Philolog, eller og De har Deres visse Tider, da De ikke er Dem selt mægtig; De kunde ellers aldrig i saa vigtige Sager tale saa ubestemt: Observateurerne, eller som De behage at kalde dem : Stiernekigerne murre: Hvad murre de for og mod hvem Ere Pengene ikke komne til Taarnet, hvis saa er, er det da Kongen, eller Etatsraad Hørrebov, som Taarnets Præses, de murre imod andre kan det ikke være jeg haaber ikke, at Deres Grovhed i Beskyldningen skulle strække sig til Majesteten; og for Hr. Etatsraaden kan jeg forsikkre, at Observateurerne har alt for stor Høyagtelse og Klærlighed, at de skulle bagtale ham omkring i Krogene. Hvo som kjender Manden, er villig til at bevidne at Ædelmodighed og Menneske=Klærlighed er hans Karakter; og disse pleye ikke at være samlede med Trækker. Det var en let Sag at bevise, at de Penge, Hans Majestet har givet til Taarnet, ere brugte til Astronomiens Nytte, dersom De var berettiget til at fordre Regnskab derfor, eller om jeg ikke frygtede, der ville indløbe en Deel Navne i Beviset, som ikke findes i de gamle rommerske Skrifter, og at jeg da spildte Undagen. Saa sandt, som dette er, saa vist troer jeg ogsaa, at aldrig nogen Stiernekiger har murret, eller mumlet noget for Dem; men at De allen har sat disse stiklende Ord i samme Henseende, som det meste af Deres Skrift synes at tilkjendegive, hvor de taler om særskildte Personer og Ting; thi saavidt jeg skiønner, har De foresat Dem at berømme, udraabe, og gjøre en og anden Mand latterlig, og dertil har De valgt saadanne Exempler, som lettest kunde biedrage til Deres Hensigt, og bedrage den Deel af Publicum, som enten ikkekiender de Mænd, eller de Ting, De skrive om, eller og, som dømmer efter første løse Øyekast. Skulle jænu hermed have sat Dem i Harnisk til at bevise eller forklare, hvad De har skrevet i denne Materie, er min Hensigt opnaaet; men da er min ringe Begjering til Denn, at De elsker Sandhed ligesaa høyt, som Studeringer. Besvater De mig ikke, da holder jeg Deres Tanshed for Beviis paa, at De selv have digtet disse Beskyldninger. Den Ære, De have indlagt Dem dermed bliver ikke stor. 3. Spørsmaal.