Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-08-27
Blandinger. Vel bekjendt var den afdøde Storfyrst Constantin af Ruslands haarde, ja barbariske Caracteer, og efter hans overdrevne militaire Formalitetsaand at dømme, er vistnok følgende Skildring af Harro Harring, meget trolig: "De Ordonantser, som mødte ved Storfyrstens Levee, afvexlede daglig ved de tre russiske Garde=Kavallerie=Regimenter, saaledes, at Storfyrsten efterhaanden lod næsten hver enkelt Mand træde fremfor sig; han kommanderede og Ordonantserne maatte excercere. Vi erindre os en Ordonants, hos hvem den høie Sagkyndiges skarpe Blik intet fandt at dadle, idet han næsten henrykt udbrød:"Skjønt Fortræffeligt!" indtil han endelig opdagede paa OrdonantsenHandsker, at Fingrene vare sømmede indvendig istedetfor udvendig, og at Handskerne følgelig vare - ureglementerede. – Rasende foer han imod Generalerne, og som fortvivlet imod den jourhavende Ritmester, sendte Regimentets og Eskadronens Chef samt Ritmesteren i Arrest, og befalede, at Ordonantsen skulde have 500 Stokke, prygl. - Hvor torde en General have vovet den Jndvending: Deres K. Høihed, Soldaten faaer aarlig af Regimentet kun to Par reglementerede Handsker; har maae stedse vise sig i Tjenesten med rene Handsker, og følgelig daglig vaske dem – og han bruger derfor nogle Par endnu, hvilke han da, som denne Mand, kjøber hos Jøder for sine Penge. - En saadan Modsigelse vilde have været Opsætsighed, og i det mindste have draget den Generals Degradation efter sig. - Blev en Ordonants eller Recrut befunden god, saa stak Constantin ham en Ducat i Halsbindet, og lod ham marschere Følgende rædsom interessante Tildragelse fortæller Harring endvidere om samme i vore Dage sjelden Alle grusomme Fyrste: En Garde-Landseneer-Officerered engang som Ordonants foran Storfyrsten, og udførte, de sædvanlige Kunststykker til hans Tilfredshed, indtil Heng i Gallop, pludselig, paa Commando, skulde changere, og, uagtet den mesterligt øvede Rytters Tryk med Skinnebenet og Sporen, ikke vilde lystre. - Den Commanderende bemærkede, at Hesten gallopperede falsk, og han gjentog tordnende Commanden. Officeren fornyede sit Tryk, men den stolte Hest, som var bleven vildere ved Sporen, vedblev sin Trodsighed og gallopperede afsted ligesaa vild som før. Storfyrstens Vrede steg med hvert af Hestens Spring, og hans Forbandelser over Officeren bragte den omkringstaaende Mængde til at skjælve. Han commanderede: Holdt, og befalede, at man skulde opreise en bred Pyramide af tolv Musketter med Bajonetter, hvilket strax iværksattes. Fnysende af Harme, lod han Officeren, der søgte at formilde sin vrinskende Hingst, sætte den i Gallop og i lige Retning ride løs paa Bajonetterne, hvorpaa han commanderede: Marsch marsch! - og den vilde Hest, bar lykkelig den dygtige Rytter over Pyramiden. Uden Holdt lod han ham nu vende og i Marsch-marsch gjentage det farlige Spring - Folket og den brave Officeers Kammerater stode forstummede af Skræk rundtomkring. - Meer og meere forbittret over Hestens og Rytterens Færdighed, fornyede Fyrsten tredie Gang Commandoen, da en General tog Mod til sig og traadte frem, med Bøn om Naade for Rytteren, hvis Fald syntes uundgaaeligt, da det udmattede Dyr efter en saadan Anstrængelse ikke vilde kunne komme over. Den deeltagende, menneskelige Generals Jndvending forblev uhørt, og hans Opsætsighed imod sin Chef straffedes øieblikkelig med en Arrestbefaling. - Commandoordet lød atter - og Hest og Rytter kom tredie Gang uskadte over de lynende Bajonetter. - Vaklende og skummende rørte sig det af Sved dryppende Dyr, og næsten rasende commanderede Fyrsten: "Venstre om marsch marsch, Rytteren adlød, og efter det fjerde Spring styrtede Hest og Rytter ned i Støvet paa den anden Side af Pyramiden. Rytteren arbeidede sig frem under Hesten, som forblev liggende hovlam og med brukne Forbeen. Ubeskadiget stod Gardeofficeren der, søgte at fatte sig, og gik hen imod sin Chef, idet han løsnede sit Sabelhæfte. Hans Ansigt var dødsblegt, han stirrede stivt hen for sig, og hans Knæe vaklede; en dyb, uafbrudt Stilhed ledsagede hans Skridt. Han lagde sin Sabel for Storfyrstens Fødder og takkede med mat Stemme for den Ære, han hidtil havde nydt ved at staae i Keiserens Tjeneste. "Sabelen skulde jeg nok ladet tage fra Dig!" tordnede Fyrsten ham imøde: "Veed Du madre ikke, hvorhen en saadan oprørsk Fremfærd med sig vil føre Dig?" - Den velberedne Rytter Øl, foreløbig sat paa Hovedvagten, og forsvandt sig, uden at man vidste hvor han var bleven af." er. Mandt mange Exempler paa den Maade, Ret og Retfærdighelbleve haandhævede i dette ulykkelige Land, vil følgende være tilstrækkeligt til at give Grund for, at Frihedens undertrykte, men ulmende Glød, omsider slog ud i fortærende Flammer: En Soldat af Warschaus Garnison var deserteret. Rapporten til Storfyrsten blev i deslige Tilfælde, naar Regiments=Adjutanterne eller Cheferne vare menneskeligt sindede, udsat saa længe som muligt, paa det at Straffen kunde blive formildet, hvis det skulde lykkes at paagribe Deserteuren. Men længere end i 5 Dage torde Rapporten ikke udsættes, og saaledes: blev da ovennævnte meldt. J den anden Uge efter opdagedes Deserteuren, der havde ladet sig leie som Haandlanger ved et Bygningsarbeide i et stort Bryggerie, som tilhørte Zawaczki, en anseet warschauisk Borger, der ogsaa besad betydelige Landeiendomme. Storfyrstens Adjutant rapporterede omstændeligt hvor man havde fundet Deferteuren, og den Mægtiges Raserie steeg til det Høieste, da han hørte den Borgers Navn, der ei allene havde taget en Deserteur i Arbeide, men holdt ham i Skjul. At denne rige Brygger dagligen beskjæftigede henved hundrede Mennesker, uden at kjende en Eneste ved Navn; at han overlod til sin Fuldmægtig, ugentlig at betale Arbeiderne deres Løn - slig Jndvending vovede hverken Adjutanten eller nogen General, der ikke skjøttede om Qvarteer paa Hovedvagten - og den Rasende befalte strax, at Borgeren skulde arresteres; hvilket og saa flux skete. Den Mægtige lod Polakken i Lænker, komme for sig og modtog ham med Forbandelser og Skjældsord. Det var Fangen umuligt at undskylde eller forsvare sig, hver Stavelse til hans Retfærdiggjørelse vilde have været Oprør mod hans Herre og Regent, og være bleven straffet som saadant. Storfyrsten lod Borgeren føre ud paa den saakaldte sachsiske Plads, hvor i Almindelighed den største Folkemængde var forsamlet, forat see paa den glimrende Parade. Domfældet uden Forhør og Dom blev han i Lænker spændt for en Skub karre, og befalet at kjøre omkring med denne i Quarreen af de paraderende Regimenter. Den Ulykkelige skjælver ved at høre denne frygtelige Straffedom, og byder 2000 Dukater frivillig Bod for at slippe for denne offentlige vanærende Straf. - Forgiæves. - J Fortvivlelse modsætter den Ulykkelige sig Fuldbyrdelsen af Skjændsels dommen; han besværger den Officeer, der skal drive ham afsted for Skubkarren, at betænke, at han, den til Vanære dømte Borger, selv har havt en Søn, der har baaret Epauletter og Orden, der som Major opgav sin Aand paa Ærens Mark. Men Officeren fuldbyrder strængt sin Herskers Befaling. Den Segnende bliver reist iveiret af Soldater, og - Borgeren maa i en Tid af omtrent en Time skyde Skubkarren i Lænker paa Parade pladsen i Warschau. – Zawaczki skal efter hiin Vanære være bleven overfalden af en svær Sygdom, og da han kom sig af denne, have solgt Alt hvad han eiede i Polen. Hvor han er reist hen, har man ikke kunne erfare.