Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-06-05
De Franske havde paa deres Tilbagetog fra Rusland Hunger og Kulde og forfølgende Fiender at klempe imod, medens de tillige maatte være sysselsatte med at trække sig tilbage af Fiendens Land. Ved Siden af er umaadelig Afgrund blev et fransk Korps overfalden at Kosakker. Frygtelig var Afgrundens Dybde, endnu frygteligere Frankernes Modstand. Kosakkerne stege af: tregange anfaldt de med Sabel og Pik, og tregange bleve de tilbageslaane. Endeligen lykkedes det dem at overmande deres Modstandere: de huggede dem ned eller sprængte dem i de grueligste Dybder. Under denne Bloddaad var Aftenen frembrudt. Kosakkerne giorde holdt og søgte under de overhengende Klippers Dække at forskaffe sig saamange Beqvemmeligheder som mueligt. Snart hyllede den stille klare Nat den vide Udørken i sit Slør, enhver Lod hendøde; Man hørte kuni det fierne de udstilte Vedetters Tilraab. Endelig mærker en Kofak en sagt. Jamren; den synes at stige op af Afgrunden. Han nærmer sig denne, raaber, men erholder intet Svar; dog vedbliver det at jamre. Uden at belanke sig længe, begynder han med egen Livsfare at stige ned, klattrer fra et Klippestykke paa et andet næ mer sig den klagende Lod og finder endelig i en Dybde af mere end 200 Fod en ung fransk Officeer, der var bleven saaret og nedstyrtet. At giøre sig forstaaelig ved Ord var umueligt, ogsaa opholder Oniverbeboeren sig ikke dermed men søger at løfte den Lidende op. Denne er ved Faldet saa forslaaet, at han ikke formaaer at holde sig opit. Den ædle Kosek veed Raad; han løser sit Værgeothæng, spænder Frankeren dermed paa Ryggen, og tiltræder saaledes den endnu tungere Tilbagevei. Men neppe har han gjort nogle Skridt, før Stenen, hvorpaa han troer at staae fast, glider bort under hans Fod, og han styrter med sin Byrde tilbage i Dybet. Det værste er, at han paa et skarpe Klippestykke har revet sig et smerteligt Saar paa Benet; men ogsaa dette formaaer ikke at stonise hans menneske kierlige Jver: han kravler atter op, stiger med fordoblet forsigtighed op igien, og naaer endelig lykkelig, men med den usigeligste Møle, til Klippens Rand. Den der staaende kommanderende Officeer roste denne skiønne Daad og sørgede selv for den Syge, der siden blev bragt til den nærmeste Stad, for fuldkommen at vorde kureret: et Beviis, at ogsaa den raaeste Kriger eier et Hierte, der er ligesaa føelsomt som hans Staal er udøieligt. Under sit Ophold i Militairskolen i Brienne pleiede den unge Bonaparte at kjøbe Frugt hos en bestemt Frugthandlerske, som ogsaa borgede ham naar han ikke var ved Penge. Gielden kunde ofte beløbe sig til nogle Rigsdalere. Da Napoleon ifior reiste igiennem Brienne, giennemblader han sin Tegnebog, nævner et Navn, og forlanger at vide, hvor den, der hedte saaledes, boede. Kun en eneste af følget maae ledsage ham, og de komme nu ind i en fattig Hytte; den forfaldne Dør til et snevert Værelse aabnes; en Kone og to Børn, sysselsatte med at tillave Aftensmaden, knælede ved Kaminen, i hvilken en sparsom Jld lude. "Kan jeg saae noget at spise her," spurgte Napoleon. - En Suppe er alt hvad vi have - dog jeg erindrer, i Haven er nok Melonerne modne." - Godt, svarede Keiseren: jeg vil vente derpaa." - Melonerne bleve hentede. og medens Konen er ifærd med at lave Suppen, som koges i Stuen, spørger Napoleon: "Kiender De Kriseren, som ventes her i Nat?" - Oja! det er rigtig nok længe siden; jeg har ikke sort ham siden han kom fra Militærskolen her. Dengang pleiede han ikke at kiøbe Frugt af andre end af mig. Har han ogsaa altid betalt rigtig?" - O ja - men Suppen bliver kold, Kan Hun see at hun har en slet Hukommelse, tog Napoleon Ordet: jeg er Bonaparte, og har søgt Hende op for at betale min Gield" - Femtenhundrede Franker bleve Konen strax udbetalte i Guld, og hun var nær ved at danne for Napolions Fødder. Man give befaling, sagde Keiseren, at dette Huus strax nedriver og et nyt opbygges som fører mit Navn. Hun bliver Eier af dette Hotel, og paa intet andet Sted vil jeg boe, saa ofte jeg kommer til Brienne. Hendes Børn blive under min Forsorg." - Frugthandlerskens Datter er virkeligen allerede bleven meget hæderlig forsørget, og Sønnen bliver paa Keiserens Bekostning opdragen i samme Militærskole, hvor Napoleon har faaet sit Dannelse.