Viborger Samler, 1843-10-28
Jngensteds i Verden finder man saa mangfoldige mærkværdige Militairpersoner forsamlede paa eet Sted, som ved et saadant Armee-Contingent. Alle, selv afskedigede Veteraner, leve derved op igjen, og indfinde sig idetmindste som Tilskuere. Rigtignok blive Antallet af Kæmperne fra den store Keiserkrig hvert Aar færre og færre, men de findes dog her endnu temmelig talrige. Man tænker sig ogsaa hvilken Rolle den hanoveranske Armee har spillet i engelsk Sold, under Navn af den tydske Legion." Dog vilde de hanoveranske Officierer ikke vedgaae for os Danske, at de havde deeltaget i Kjøbenhavns Beleiring. Jmidlertid traf jeg dog en Dag ved Middagsbordet et Par Generaler, som havde været med paa Sjælland 1807, og omtalte Begivenhederne, som der vare forefaldne, med Rolighed og Beklagelse; men de omtalte tillige Forsvaret og Beleiringen med Agtelse, og forsikkrede, at de ikke ustraffet vovede at foretage noget Uregelmæssigt ved Samme. - En Officier pegede paa en afskediget hannoveransk Oberst, som havde tjent 10 Aar i det 16de lette engelske Dragon-Regiment i Jndien, og der oplevet, at han paa en Løve jagt, siddende paa en Elephant, var ved dennes uheldige Snublen med Forbenene, falden forover ned af den Kurv, han sad i paa Elephanten, og i det Samme var han bleven greben af den af ham alt saarede Løve, og slæbt af denne i Fladen et langt Stykke bort. De medværende Jægere vovede imidlertid at lægge an paa Løven, og vare saa heldige at fælde den, uden at Officieren erholdt nogen Skade. Han blev saaledes frelst, og vidste ikke det Mindste af sig selv at sige, førend bag efter. Løvens Tænder havde endnu efterladt store Mærker i hans venstre Arm. - Jeg talte endeel med Chefen for Generalstaben, som var min Nabo ved Bordet, om Anskuelserne for Avancementslovene, som allevegne variere Noget. Dog heri ere Alle enige: at alt for gamle Befalingsmænd ikke de noget, og at Jngen kan, som Regel, opfylde sin Pligt i Leiren efter fyldt 60 Aar. Vel findes ogsaa her blandt Leirens Befalingsmænd endeel gamle Mænd, men Grunden ligger i, at disse gamle Krigere høre til Landets første Familier, have erhvervet dem et stort, hædret Navn i de napoleoniske Krige, og ville i Tilfælde af Krig, som de selv sige, dog ikke mere vorde brugte. Jmidlertid kan man ei sige Noget paa den Høistcommanderende General Halketts Alder, der er 52 Aar. Denne General har alle en Feldtherres Egenskaber, og er følgeligen ogsaa erkjendt som den tappreste blandt de Tappre. Det var ham, som ved Enden af Slaget ved Waterlod sprængte fra sin Bataillon indi Quarreen af en Bataillon af den gamle franske Garde, og der gjorde General Cambronne med egen Haand til Fange, og saaledes kom han tilbage til sin Bataillon med ham. Man kan imidlertid heraf godt slutte sig til, at denne franske Bataillon gamle Gardere maatte alt have været i Uorden og sin Opløsning nær, for at et saadant Coup kunde lykkes. Ved Middagsbordet næste Dag kom jeg i en lang Samtale med en hollandsk Major, som havde tjent under General Chasse ved Beleiringen af Antwerpens Citadel, og derfor kunde meddele mange interessante Detail Efterretninger. Chasse lever nu stille i Brede, og venter kun paa Himmelen, efter saamegen krigerisk Daad. Paa min anden Side havde jeg en endnu mere interessant Personlighed i en hannoveransk Cavalleri-Brigade-General, der 1807 paa Sjælland var Adjutant hos Gen. Linsingen, der commanderede den høire Colonne, som gik ud fra Roeskilde, og ved Retraiten fra Kjøge faldt vort ulykkelige Landeværn i venstre Flanke og i Ryggen, og om hvilken Colonnes Tilværelse det danske Corps slet Jntet ahnede. – Noget nordenfor Hohenbostel indtraf i Dag (den 5te Octbr.) det Uheld, at en af vore Artillerister (Nr. 3 ved 6te Kanon) fik en Haand skudt af ved at lade Kanonen. Rimeligviis maa der have været Gister tilbage i Kanonen efter det forrige Skud, som ved en hurtig eller om man vil ved en skjødesløs Vidskning ei vare blevne qvalte. Den arme, saarede Stakkel forlod sin Kanon med sin saa skrækkelig mishandlede Haand; en dansk Læge kom snart til, afskar de Dele, som burde foreløbigen afskæres, forbandt Haanden, lagde den Saarede i en Vogn, og sendte ham til Hospitalet i Lüneborg, hvor Haanden derpaa blev afsat af den hannoveranske Dr. Himly. Da Ulykken skete i Centrum af Stillingen, saa blev den snart bekjendt, og en Mængde Fremmede strømmede til Stedet, og den stakkels Kanoneer erholdt al tænkelig Medlidenhed af de Omkringværende, som rigtignok ei kunde hielpe ham. Af denne Begivenhed kan man imidlertid atter uddrage den gamle Sætning: "at Jngen kan undgaae sin Skjebne." Den her forulykkede Artillerist stod denne Dag, formedelst nogle overtallige Mand ved Batteriet, i Reserve, og skulde som Saadan ei have deeltaget i Manoeuvret; men det var en meget rask og flin Karl, som havde bedet sin Capitain og Batterichef om Tilladelse til at maatte komme med. Saaledes kom han til sin Ulykke. Ved det hannoveranske Artilleri bruges "Krumsætter, til Ladning, saaledes som vi forhen brugte dem ved vore pundige Batterier. Det er ikke mange Dage siden, at jeg saae en saadan Sætter, flyve ud af en hannoveransk Kanon, uden at Artilleristen, som ladede Kanonen, eller foranværende Tilskuere eller Tropper der ved kom til Skade. Rimeligviis var Aarsagen til Begivenheden der den selvsamme, som ved vort Batteri. Til den stakkels holsteenske Artillerist var allerede samme Dag, Ulykken skete, bleven indsamlet et Beløb af imellem 13 og 1400 Rbd. Sølv, som ikke er saa Lidt for en fattig Mands Søn. Maatte den arme Stakkel blot blive i Live, for idetmindste at erfare, at man villigen sørger for en ulykkelig Krigsmand. Dette Uheld frembragte en almindelig Pause ved Manoeuvret, som varede til den Saarede var forbundet og bortført. Først da begyndte Kanonerne og Geværerne deres sædvanlige Lyd. Var han strax død, vilde man ikke have dvælet saalænge derved. Da saaledes, i de første Dage af Manoeuvret, en hannoveransk Cavallerist, ved at styrte med sin Hest, blev liggende død paa Stedet, blev dette næsten ikke videre berørt eller omtalt. Forresten ere ubegribelig, ja næsten utrolig faa Ulykkestilfælde indtrufne ved disse Manoeuvre. Den 4de Octbr. begroves rigtignok en dansk Død; men det var en Skriver af den 15de Liniebataillon, der længe havde været lidende og egentlig ikke skulde have været med herhid. Det er Skriverne, som i vor Tidsalder lettest arbeide sig tildøde. Ogsaa i Kjøbenhavn blive disse ulykkelige Skabninger Offeret for Tidsalderens største Ulykke.