Berlingske Tidende, 1836-01-27
De holstenske Provindsial-Stænders to og tredivte Møde, den 5te Januar. Først anmeldte Præsidiet, at Hr. Kammerjunker d'Anbert, havde indgivet en Petition om de bestaaende Mangler ved Oppebørselsforvaltningen, i Særdeleshed de mangfoldige Cassemangler af Statscassens og Oppebørsels Embedsmændene. Til Dagordenen hørte den formelige Forhandling om den holsteenske Stænderforsamlings foreslaaede Offentlighed. Da vi i denne Tidendes foregaaende Nummere have meddeelt omstændelig Efterretning om den foreløbige Discussion over denne Sag, saa kunne vi nu indskrænke os til at meddele, hvad der ikke findes i hine Discussioner. Hr. Etatsraad Wiese tog først Ordet og udviklede i et udførligt Foredrag saavel de Grunde, der tale for Offentligheden af Stænderforsamlingens Møder, som og saa i Særdeleshed for det af ham foreslaaede Amendement. Til det i forrige Rummer af Hr. Etatsraad Wiese herom Meddeelte føje vi endnu følgende: Forvaltningen af alle Communal-Anliggender burde være offentlig. Men Offentligheden kunde kun naae sin Hensigt, naar den var fuldstændig eller saa fuldstændig som mulig. Dog skulde Offentligheden fremkaldes og trives i Communallivet, saa maatte den gaae ud fra Staten. Umiskjendelig laa ogsaa en saadan Offentlighed i Hs. Majestæt Kongens Villie, derom vidnede Bekjendtgjørelsen af Budgettet, ligesom ogsaa Resultaterne af de holsteenske Stænderforsamlinger. Men Formaalet for Offentligheden opnaaedes, som Erfaringen lærte, ikke ved at lade Forhandlingerne trykkes, da man ikke deraf kan lære Folkets Stedfortræderes Duelighed at kjende. At ansøge om Offentlighedens Jndførelse om fire Aar ansaae han for at være meget værre, end om man slet ikke petitionerede. Men det turde maaskee være en passende Udvei, at indgive en Bøn kun om næste Forsamling, ikke som Provisorium, men som særskilt Anordning for hiin Forsamlingstid. De ved en offentlig Session gjorte Erfaringer vilde bedst sætte Forsamlingen istand til at fremsætte et for Fremtiden passende Andragende herom. Forbundsbeslutningerne strede heller aldeles ikke mod et saadant Andragende. Hr. Pastor Hensler yttrede sig herimod paa følgende Maade: Den foregaaende Taler lagde den fornemste Vægt paa Folkets Fortroende til Forsamlingen, hvoraf man dog ikke kunde uddrage det Resultat, han vilde. Af Nødvendigheden om Communalvæsenets Offentlighed fulgte ingenlunde Nødvendigheden af Stænderforsamlingens Offentlighed. Hr. Etatsraad Donner tog Ordet og bemærkede: At man i den foreløbige Beraadslaaning over denne Gjenstand havde udtalt Kongens Villie, som det vigtigste Moment mod Offentligheden, men at denne allerhøieste Villie var ingenlunde klar fremlysende. Hans Amendement gik kun ud paa, at der ikke blev petitioneret i denne Session. Hs. Majestæt Kongen havde nemlig forbeholdt sig Forandringer og Tilsætninger til Statutet. Blev Hs. Majestæt Kongen overbeviist om Hensigtsmæssigheden af Offentlighedens Jndførelse, saa kunde man, efter Allerhøistsammes almindelig erkjendte landsfaderlige Sindelag vente, at Hs. Majestæt vilde lade forelægge Forsamlingen et Lovudkast herover, hvorimod en utidig Petitioneren ikke vilde bestemme Hs. Majestæt, men desuden ogsaa medføre den Skade, at hvis der fulgte et afslaaende Svar, Forsamlingen da maaskee i mange Aar maatte opgive Tanken paa at indgive en ny Petition om Offentlighed. Taleren anførte endnu, at han vilde velsigne den Dag, paa hvilken Stænderne vare modne for deres Forhandlingers Offentlighed, og Hs. Majestæt Kongen vilde bevillige den. Hr. Overretsadvocat v. Prangen bemærkede dernæst i Anledning af hans foreslaaede Amendement: Da Loven af 28de Mai 1831, aldeles ikke taler og Offentligheden af Stænderforsamlingens Møder, saa maatte man antage, at Regjeringen ikke havde villet bestemme over dette Sporgsmaal, men først see det omhandlet af Stænderforsamlingen. Forsamlingen havde derfor ikke alene Ret til, men det var endog dens Pligt, at tage hiint Spørgsmaal i alvorlig Overveielse. Med Hensyn til den 12te og 79de §. af Forordningen af 15te Mai 1834 bemærkede derpaa den Kongelige Hr. Commissarius, at efter den anførte Lov maatte Offentligheden ved Jndladelsen af Tilhørere, vistnok ansees som udelukket. Endelig talde Hr. Etatsraad Falck mod Hr. Etatsraad Wieses Amendement og sluttede med, at han maatte erklære sig imod ethvert Amendement om Offentlighedens Jndførelse i næste Session. - Hermed endes Beretningerne i No. 29 af Jtzehoer StænderTidende.