Jyllandsposten, 1839-06-24
Da Regjeringen i Aarene 1780 – 85 begyndte at erkjende det Farlige i et Pengevæsen, hvis Hovedmassenæsten udelukkende bestod af Papiir, toges den Beslutning at hjælpe derpaa, ikke ved af al Magt at forøge Sølvfonden, for at denne kunde tjene til Modvægt mod Papirets Dalen og i alt Fald sætte en Grændse for denne, men ved efterhaanden i Statens forskjellige Dele at gjøre Sølv til den eneste gangbare Mynt. Saa heldig denne Beslutning var for den Deel af Staten, hvor Begyndelsen gjordes, saa uheldig var den forde øvrige Deele. Det Mislige i Planen udhævedes især af Professor, Dr. med. Bang. Zoga troede i sit Skrift "Om Arbeide og Handel, Mynt og Banker at gjendrive ham aldeles; men Tiden viste destoværre, at Bang havde Ret. Hertugdømmerne fik et godt og fast Pengevæsen, dette var en Lykke for dem, men det var en Ulykke for os, da Banken nu var aldeles blottet for Sølv, og Papiret altsaa kunde dale i det Uendelige. – 1813 skulde Pengevæsenet ophjælpes paa en anden Maade, og Hertugdømmerne dertil bidrage. Disses Ordførere vilde ei erkjende Retfærdigheden af dette; thi hvad vedkom det dem, at vore Sedler ikke duede Det var glemt, at vort Sølv saavelsom deres var brugt til at give dem et fast Pengevæsen; det var glemt, at Papiirmassen var under Krigen i en forhausende Grad forøget, til Bestridelse af Statens almindelige Udgifter, og at Papiirpengene derfor vare Statens Gjæld. Dette maatte idetmindste ikke høres. Rigsbank=Hæftelsen generede dem saavelsom os. Heraf den almindelige Modbydelighed mod Rigsbankvæsenet, der endog gik saa vidt, at man næsten aldeles forsmaaede de betydelige Fordele, som Banken i Tiden kunde give Actiehaverne. Skjøndt det er ligesaa glædeligt som uventet i No. 15 af dette Blad at erfare, at man nu er paa Vei til at indrømme, at Rigsbankpengene dog kunne bruges, naar blot Daleren deledes i 30 s.; er det dog i høieste Maade usandsynligt, at den dybt indgroede Modbydelighed fordenne Pengesort derved vilde forsvinde. Vedbliver, efter Forslaget i bemeldte Nummer, Rigsbankdaleren at være Eenheden, deles denne i 6 Mk., Marken igjen i 10 sk. D. C., og de i Gang værende Mynter, som tyde paa det gamle System, ei inddrages, da vil man endnu som hidtil regne efter Rdlr., Mk. og s. Courant, thi gammel Vane bider bedst, nogle og tyve Aars Erfaring, har viist det, ikke blot i Hertugdommerne men og i det vestlige Jylland. At Banken paatager sig den nødvendige Bekostning, for endelig og endelig at bringe Tingene i det Rene, er ei alene billigt, men og den strængeste Ret, om endog Actiehavernes Udbytte derved skulde forsinkes et Par Aar. Vi hensætte derfor til Kyndiges Bedømmelse og Bankbestyrelsens Overveielse følgende simple men, som vi troe probatte Middel.,Man lade Specien være Eenheden, hvilket i ingen Henseende og ingensteds kan genere eller forarge. Man deele denne i 10 Decimer, hver Decime i 6 Styver, (hver af disse – 1 Lbs.), og Styveren igjen i 6 Sex linger; hver Sexling altsaa en Ubetydelighed over 1/2 Rbs. Styveren og Sexlingen, denne af Kobber, kunde bære Slagskatten, saa at alene Decimernes Udmøntning faldt Banken til Last. Man sørge frem for Alt for, at alle andre danske og slesvig, holstenske Mynter, Rigsbankdaleren for det første undtagen, hurtigt bleve inddragne og erstattede med et tilstrækkeligt Antal af de nye. Der er næppe nogen Grund til at udmønte Decimen og dens nysnævnte Deele anderledes end i Enheder, og dette vilde ufeilbarlig bedst falde i Traad.