Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-08-22
Ligesom dette er det sidste og klareste Beviis for mit Hedenskab, saa er det ogsaa Kulminationspunkten for Hr. Doctorens Konst, og jeg kan af gere hans Triumf fuldstændigere, end ved at af skrive det hele Sted i sin Sammenhæng, Nordens Gudelære er (har jeg sagt) den herligste Form, hvorunder noget Menneske har fremstillet det Evige og dets Modisication i Tiden. Hvad den mangler, kunde ingen Dødelig give den, og Ragnaroke maatte kommet, dersom ei en renere Søn af Alfader end Odin var steget ned til den længselsfulde Jord, havde nedstyrtet Aserne fra deres uretmæssige Trone, frataget Jetterne den giftige Braad, oppustet den døende Guddomsgnist til en hellig, brændende Lue, og saaledes forsonet Jorden med Himmelen. Dette er den store Gudfrygtigheds Hemmelighed, som Vola ei kunde vide, som Døgnet ei vil vide. Aldrig havde jeg tænkt, at Dette kunde afgive et Beviis mod min Kristendom, og endnu kan jeg ikke ret sinde mig deri, da Hr. B. hverken en Digter eller Maler, og det dog kun er om dem han selv siger: illis qvilliber andendi semper snit, Horestas; men jeg kan derfor ikke nægte, at jo min Ord virkelig ved den lille Forbedring, Hr. B. Sjent har vidst at give dem, bevise hvad de skulle. Jeg tor nu haabe, at ingen Læser tvivler om at jo den hele Bevisførelse er en artig Skemt thi det er jo klart, at Hr. Doctor Baden ved at skrive noget Saadant for Alvor, vilde udsat sig for Prædikater, jeg ikke engang giver nævnet. Svage Siele kunne maaske vel forvildes ved den alvorlige Tone, hvori Hr. B. triumferer, naar han siger: "jeg vædder ti mod en at han (Grundtvig) gerne bortbytter vor Jehova og dennes Gesandt Kristus med Paulus, Peder, og de øvrige Kristuslærens Forkyndere, for Thor, Odin og Freir, men enhver Kyndig indseer let, at den alvorlige Tone, kun er vedligeholdt for at gøre Spasen heel. Selv Væddemaalet lader sig hermed forene, da han jo et har sagt, hvad for Ti det skulde være, maaske mente han Øresigen, Stokkeprygl eller andet Saadant, som man heller vil give end tage, og er denne Gætning rigtig, forøges det Morsømme usigelig. Efter saaledes spøgende at have besvaret Spo gen, maa jeg end med et Par Ord omtale den alvorlige Anke, Hr. B. har ført over mig, fordi jeg i min Mythologi (i Noten Pag. 116) skal have irettesat en oplyst Historieskriver (Saxo), fordi han gor sig et andet Begreb om Utgardelske, end hans Eftertids Sværmere. Den paaberaabte Anmærkning lyder saaledes: Saxo gor Utgardeloke til en Gud, som den danske Kong Gorm dyrkede, og paa Grund heraf har man gjort ham til en af de Guder, som dyrkedes før Aserne, men fortrængtes af dem. Hvor aldeles forkert dette er, sees allerede deraf, at han da maatte træde tydeligst frem i de gamle Sange, og forsvinde efterhaanden, istedenfor at det er ganske omvendt. Lokasenna og Harbards Gang ere de første, som have Spor af ham, og ingensteds, uden hos Saro, træder han frem som Gud Ogsaa dette maatte man fristes til at antage for Hr. B. behagelige Skemt; men da det indeholder en Beskyldning, der ikke, saaledes som hin, bærer sin Latterlighed til Skue, maa jeg ganske alvorlig spørge, viser Saxo sig som oplyst Historieskriver ved at fortælle Gorm dyrkede Utgardelske som Gud, og hvad sagde derimod Eftertidens Sværmere, Har jeg irettesat Saxo, fordi jeg siger, det er urigtigt paa hans Fortælling om, at Utgardeloke dyrkedes som Gud henimod Kristendommen, at grunde den urimelige Slutning, at han var en af Nordens ældste Guder, Endelig, hvad bevæger Doctor Baden til at ville indbilde Publikum, at jeg har sagt det Modsatte af hvad jeg virkelig har sagt? Er det maaske Overslodighed af den Kristendom, jeg mangler, Nik. Fred. Sev. Grundtvig, Kandsat i Theologien.