Ribe Stifts Adresseaviser, 1799-12-24
Efter nogen Tids Forløb begyndte jeg at vandre om i Baggaarden, og min Moder tog mig med sig i Laden paa et Tog efter Muus. Aldrig vil jeg kunne glemme al den Fornøielse, jeg her nød. Vi satte os ved et Hul, og det varede ikke længe, inden en Muus, tilligemed sine Unger, kom spadserende frem Min Moder sprang løs paa dem, dræbte den gamle og forfulgte Ungerne, der pibende løb i største Angst op og ned. Nu tænkde jeg, er det vel Tid at vise dine Kræfter, jeg sprang derfor løs paa en af dem, og fik den lykkelig fat. O hver stolt var jeg ikke, da jeg stod over min zittrende Fange, og havde ham fat i Nakken med mine Kløer. Min Stolthed blev imidlertid noget ydmyget, da jeg eengang saae en stor Rotte, og gik løs paa den; men isteden for at flygte, satte den sig til Modværge, og beed mig saa haardt i Næsen at jeg mavende, blodig og hoven i Ansigtet tyede hen til min Moder. Siden den Tid indlod jeg mig ikke meere med Rotter, førend jeg blev stærkere og klogere, og hverken var bange for Rotter eller andet Utøi, hvorved jeg erhvervede mig Navn af en fortræffelig Musekat. Ved denne Tid undgik jeg adskillige Farer. Jeg fandt for Exempel et lille stykke Smørrebrød bestrøet med Rottekrud, smagde lidet derpaa, og bekom saadan Bugvriid, at det nær havde kostet mig Livet. En anden gang kom jeg med den ene Fod i en Rottefælde, der forskar den saaledes, at uagtet Folkene paa mit Skrig kom og befriede mig saa lempeligt som mueligt, maatte jeg dog halte i nogle Uger. Tiden randt nu hen, og jeg opnaaede min fuldkomne, Størrelse. Nu blev jeg bekiendt med en Kat af min Alder, og efter en anstændig Modstand, Purren, Biden- og Kradsen, bleve vi endelig et Par. Jeg blev til behøTid Møder, og havde den Smerte at see mine Børn fordømte til samme Skiebne, som fordum mine Brødre og Søstre. Kun et Par Eventyrer maa jeg fortælle Eder som nu falder mig ind. Jeg gik engang i temmelig lang Afstand fra mit Hiem langs med en Hække paa Jagt efter Fugle, da Junkerens Hunde kom den samme Vei. De snusede mig snart op, og da de kunde løbe hurtigere end jeg, hentede de mig hastig ind. Til min Lykke naaede jeg dog et Træe, hvori jeg ræddede mig. Langt farligere var en Flak Børn, som traf mig da de kom af Skole. De omringede mig, og nødte mig, til at sætte mig i et Træe, Men her fandt jeg ingen Beskyttelse mod slige Fiender. De omringede Troet, og kastede Stene, efter mig, hvoraf nogle rammede mig slemt, og endelig een styrtede mig sandseløs til Jorden. Den meest haandfaste Dreng greb mig, og sagde til de andre, at han re vilde giøre Løier med mig. Dette bestod i at binde mig paa et Bræt, sætte mig ud i Vandet, og hidse nogle Padler, som kunde svømme, løs paa mig, hvor jeg skulde forsvare mig med at bide og rive. Jeg var allerede bundet, og skulde været udi Dammen, da Skolemesteren af en Hændelse kom forbie, saae Allarmen, skiændte paa dem for deres Grusomhed, og tvang dem til strax at giøre mig løs igien. Hvad som nu vederfores mig, gav Anledning til at jeg forlod Landet. Mit unge Herskabs Broder havde en tamJriske, som han elskede meget den satte sig paa hans Skuldre, naar han kaldte af den, and af hans Haand og sang allerkiæreste. I Almindelighed hang denne Fugl me ger høit oppe, enten i et Buur eller paa en høi Stang: men til Uheld kom den en Dag, da vi vare ene i Stuen, ned for at opsøge Brødkrummer under Border. Jeg saae den, og kunde ei imodstaae Fristelsen, at fange og fortæreden. Den var næsten fortæret da Eiermanden kom ind og saa endnu den blodige Levning af sin arme Jrisk i min Mund. Han sprang rasende løs paa mig, og efter at han dygtig havde jaget mig omkring, greb han fat paa mig og vilde hænge mig. Jmidlertid kom hans Søster til, der ved megen Beden og Græden endelig bragte det saa vidt, at hun maatte sende mig bort, efter at han først dygtig havde afpryglet mig. Derpaa blev jeg puttet i en Sæk, og sendt til en Slægtning i Byen, der behøvede en god Musekat. (Fortsættelen følger.)