Kiøbenhavns Postrytter, 1793-11-18
de Stykker, ved P. Hopsiner, Det hemmelige Forhør over Dronning Klarie Antoinette af Frankerige. Jeg Amant Joseph Hancart, Præsident i dette den 10de Martii indeværende Aar oprettede Revolutionstribunal, fra hvilket ingen Appel til Cassationstribunalet finder Sted, har, i Overværelse af den offentlige Anklager Antoine Luentin Fouquiers og Tribunalets Skriver Nicolas Joseph Fabricius, ladet Dem, Marie Antoinette, Capets Enke, bringe herhid fra Conciergerie Arresten, og spørger jeg Dem nu først om Deres Navn, Alder, Stand og Boepæl, – Jeg kalder mig Marie Antoinette fra Østerrigsk Lotthringen, er 38 Aar gammel, og Kongen af Frankerigs Enke. - Hvor boede De, da De blev arresteret? – Arresteret er jeg ey blevet; man afhentede mig fra Nationalforsamlingen og bragte mig til Temple. - Har De ikke for Revolutionen staaet i politiske Forbindelser med Kongen af Bøhmen og Ungarn, de en og streed disse Forbindelser ikke imod Frankeriges Jnteresse, som overvældede Dem med Velgierninger, Kongen af Ungarn og Bøhmen var min Broder. Jeg har blot staaet i venskabelig, men ikke i politisk Forbindelse med ham. Og dersom jeg endog havde staaet i nogen politisk Forbindelse med ham, saa vilde den ene have sig tet til Frankeriges Fordeel, som jeg for Familiens Skyld, i hvilken jeg ved mit Ægteskab var kommet, var stedse hengiven. De har ikke ladet Dem nøye med, paa den afskyeligste Maade at bortødsle Frankeriges Financer og Frugten af Folkets Sveed, for at fyldestgiøre Deres Forlystelser og faae Deres Jntriquer udført, men endog i Forening med troeløse Ministre tilsendt Keiseren Milliarder, for at betiene sig af disse imod det Folk, som var Deres Velgiører, – Aldrig. Jeg veed meget vel, at man ofte har gjort denne Beskyldning imod mig; men jeg elskede min Gemal for høyt til, at jeg skulde forøde hans Landes Penge. Min Broder trængde desuden ikke til Frankeriges Penge; og efter mine nyelig yttrede Grundsætninger kunde det aldrig falde mig at seende ham dem. De har siden Revolutionen gjort Dem al Umage for at opspinde Jntriquer imod Frieheden, baade hos fremmede Magter og i Landet selv, endog da vi endnu kun havde Skyggen af den Friehed, som den franske Nation attraaer, – Siden Revolutionen har jeg afholdt mig fra al Correspondence med Fremmede, og ingensinde befattet Har De da aldrig brugt mig med de indre Anliggender. hemmelige Agenter, for at correspondere med Fremmede, især Deres Brødre, og har Deelessart ikke været den fornemste af disse Agenter, – Ney. - At Deres Svar ikke er at bygge paa, det vise de i det forrige ThuillerieSlot holdte hemmelige Sammenkomster om Natten, i hvilke De Selv præsiderede, og hvor man debatterede om de Spørgsmaale til de fremmede Magter, hvilke skulde forelægges den constituerte og lovgivende Forsam Mit Svar er fuldkommen rigtigt. Det er beling, kiendt, at Rygtet om disse Sammenkomster altid er blevet udspredet, naar man vilde føre Folket bag Lyset eller amusere det. Og jeg kan ikke have kiendt Sammenkomster, som ey existerede. – Det lader dog, som De, da man vilde vide, om Ludvig Capet vilde sanctionere det i November 1791 udgivne Decret angaaende hans Brødre og de øvrige Emigranter samt de gienstridige og fanatiske Geistlige, eller om han vilde belægge det med sit Vete, ved Hielp af da værende Justitsminister Durantons Forestilling formaaede Ludvig Capet til at belægge benævnte Decret med sit Veto, da dets Sanction dog øiensynligen vilde forebygget de Ulykker, Frankerige siden har maattet friste. Heraf sees jo tydelig, at De har bivaanet Raadslagningerne og de hemmelige Sammenkomster, Duranton var i November 1791 ikke Minister. Overalt behøvede min Mand ikke at anspores til noget, som han ansaae for sin Pligt. Og jeg har ikke bivaanet noget Conseil, hvor Sager af dette Slags bleve afhandlede og afgjorte. Og dog var det Dem, der lærte Ludvig Capet den Kunst at forstille sig saaledes, at han alt for længe bedrog det gode franske Folk, som ikke forestillede sig, at man kunde drive Troeløsheden og Ondskaben til en saa høy Grad, Ja, Folket er desværre blevet bedraget, paa en gruesom Maade bedraget, men hverken ved mig eller min Gemal. Ved hvem da – Ved dem, som Bedrageriet interesserede. Min Jnteresse var det aldrig, at bedrage Nationen. - Har De ikke været den vigtigste Drivefieder til Ludvig Capets Forræderie, og har han ikke efter Deres Raad villet forlade Frankerige, for i Spidsen for nogle Rasende at ødelægge deres Fædreneland? – Min Gemal har ikke havt i Sinde at forlade Frankerige. Jeg har fulgt ham overalt paa hans Reyse. Havde han vildet forlade sit Land, saa vilde jeg have anvendt alle muelige Midler for at afholde ham derfra. Men det har aldrig været hans Hensigt. Hvad var da Hensigten med Reysen til Varennes. – At forskaffe sig den Friehed, han, som enhver saae, ey kunde nyde her, og for derved tillige, til Frankeriges Lykke og Rolighed, at forsone Partierne med hverandre. Hvorfor reyste De da under det laante Navn af en Russisk Baronesse? – Fordi vi ikke uden at forandre Navnet kunde komme fra Paris. Var ikke la Fayette, Bailly, og Renard iblandt dem, som bidrog til Deres Flugt? – De første to vilde blevet de sidste, vi i saa Fald vilde betient os af. Hvad den tredie angaaer, saa stod han paa den Tid under vor Befaling; men vi brugte ham dog ikke. - Dette Svar stemmer ikke overeens med de Erklæringer, som de med Dem bortflygtede Personer have afgivet, og hvoraf sees, at la Fayettes Vogn stod i een af Gaardene paa samme Tid, da alle de Flygtende undkom fra eet af de Fruentimmeres Værelser, der stode i de Anklagedes Tieneste; samt at la Fayette og Bailly holdte Vagt, medens Renard besørgede Resten. - Jeg kiender intet til de Anstalter, som de Personer, der fulgte med os, have gjort. Det, jeg veed, er, at jeg paa Corpusselpladsen mødte la Fayettes Vogn, men fortsatte min Reyse, uden at bekymre mig om de. Hvad Renard angaaer, da forsikkrer jeg, at jeg, og ingen anden, aabnede Dørene, og lod alle gaae ud. Denne Tilstaaelse viser jo tydelig nok, at De har gaaet Ludvig Capet til Haande, og formaaet ham til at flygte? – Jeg indseer ikke, at den aabnede Dør beviser dette. Min Gemal troede, at han med sine Børn maatte begive sig bort. Jeg maatte da ogsaa følge ham. Det var min Pligt, og efter min Tænkmade maatte jeg anvende alt for at giøre hans Reyse sikker. - Har De da ikke nogensinde hemmeligen ønsket at see Frieheden forstyrret, at herske, hvad det endog maatte koste, og paa Patrioternes Liig igien at bestige Tronen, – Jeg har stedse ønsker Frankeriges Vel, og det vilde altid glædet mig, om Frankerige var blevet virkelig lykkeligt. - Havde denne Tænkemaade været Deres, burde De da ikke benyttet Dem af den Jndflydelse, De havde paa Deres Broder, for at bringe ham til at bryde den imellem Wilhelm og ham sluttede Tractat i Pillitz, en Tractat, hvis eneste Øyemed var og er, at forene sig med alle Magter, for at tilintetgjøre den Friehed, som den franske Nation, uagtet denne Coalition og disse Forræderier, vil faae. Jeg kiendte ikke denne Tractat, førend den var sluttet. Den var længe uden Virkning. Og man maa vel lægge Mærke til, at de udenlandske Magter ey have angrebet Frankerige. Slutningen følger).