Berlingske Tidende, 1771-12-09
London, den 22de November. Den 20de huj. blev til St. James i Kongens Nærværelse holdt stort Raad, og det i sær for at deeliberere over de fra adskillige Hoffer indløbne Depecher, som og de sidste Efterretninger fra Admiral Rodney angaaende Chalouppens Hawkes Optagelse. J samme Raads Forsamling blev besluttet: at den forestaaende Parlements=Session, som var prorogeret til den 26de huj., videre skulle udsættes. J Følge heraf er en K. Forordning udkommet, hvorved begge Parlements Husenes Lemmer bleve indkaldte at samles den næstkommende 21de Jan, i Vestmynster. J Følge bemeldte Raads Forsamlings Beslutninger er og i Gaar en Courier afsendt til vor Ambassadeur ved det Spanske Hof, Græven af Grantham. Nationen er over Hovedet meget opbragt imod Spanierne, ikke allene formedelst Chalouppen Hawkes Optagelse, men og formedelst adskillige andre ligesaadanne af dem mod Engellænderne øvede Voldsomheder, og det var næsten at undre over, dersom disse Funker ikke skulle opvække en Jld, som siden let kunde angribe adskillige andre Lande i Europa. - J disse Omstændigheder har man erholdet en Skrivelse fra Cadix af 20de Octbr. af følgende Jndhold: At den Spanske FregaVera Crur, ført af Don Antonio de la Veda, var i 35 Dage kommen tilbage fra Falkland, og efter en derpaa værende Jrlandsk Matroses Beretning vare 2 Engelske Fartøyer den 15de og 16de Julii ankommen til Falkland, for i Kongens Navn efter den imellem Hofferne i London og Madrit trufne Convention at tage samme igien i Besiddelse, men der var imellem de Commanderende paa begge Sider opkommet en Strid over om Restitutionen skulle strække sig til den heele Øe eller allene til den Havn Egmont, og da man herover i 3 Dage havde holdt Conference, vare de Engelske Skibe igien afseylede uden at have taget Øen i Besiddelse. - Men om end og alle forbemeldte Misforstaaelser ikke vare til eller skulde blive hævede, saa vil vi dog, som nogle meene, ikke kunde undgaae en Krig: "Det her værende Cabinet, skriver en, som giver sig Navn af Schæva, i et af vore Blade, har ved for lang Tid siden erklæret, ey at vilde føre nogen Krig paa det faste Land. Jeg haaber og at man ikke vil afvige fra denne Beslutning. Men det er formodentligt, ja det er endog vist, at vi inden 3 Uger skal begynde at udruste os. Det almindelige Udseende til Krig paa det faste Land gjør dette Skrit nødvendig, og jeg er forsikret om at alle fornødne Anstalter skal blive føyede. Ved det man har sat sig i Beredskab, torde man maaskee endnu kunde forebygge Krigen. Naar vi under en klog Direction lade os nøye med Fiendtlighederne til Søes, saa skal vi ikke gjøre Handelen den mindste Afbræk. Jeg vilde altsaa raade Actie=Eierne ey at lade sig skrække, at de kunde tabe paa deres Capitaler. En national Bankerot er aldeles ikke at frygte for, og der er intet at tabe, saalænge vi blive i vort Element paa Havet." En Person, som mener sig at være nøye underrettet og vore Sagers Tilstand i Henseende til Spanien, udlader sig derover i en af vore Gazetter saaledes Jeg er i Stand til med største Vished at berette Publicum, at i den største Conferents imellem Græven af Rochsort og den Spanske Ambassadeur over Gouverneurens paa Ny-Charthagen sidste Forhold, har den første udladt sig paa en Maade som skikkede sig for en mægtig Nations Minister, og med en fuld Uforfærdenhed og Behiertighed paastaaet den fuldkomne, ste Erstatning for den begangne Fornærmelse. Hvorpaa FyrMasserano, som en i den Spanske Politik ved lang Øvelse ved erfaren Mand med den største Koldsindighed og Munterhed, svarede: Det var ham meget fortrædeligt, at erfare Efterretning om en saa ubehagelig Tildragelse. Han havde derom er den ringeste Kundskab, saasom han desangaaende ey havde faaet den mindste Efterretning fra sit Hof, men han var saa tilstrækkelig overbeviist om Kongens sin Herres retfærdige og fredelige Sindelav, at han vilde tage det paa sig, at love al Erstatning, i Fald det skulle befindes, at Gouverneuren havde overtraadt sit Hoffes Ordre, og i Henseende til sin Skyldighed var gaaet over Grændserne. J hvor tvetydigt end dette Svar var, virkede det dog saa meget hos Lord Roch sort, at han dermed syntes at være fuldkommen tilfreds, og ansaae den heele Sag, som bilagt. Men efter nogen Overlæg blev han den i Svaret liggende Tvetydighed tilfulde vaer.