Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1794-01-20
Uagtet De ved Provincial-Physicus Hr. Doctor Eicheel, efter min første Anviisning kunde faae Deres Nysgierrighed. fuldkommen tilfredsstillet, vil jeg dog lette Dem Veien ved selv at besvare Deres Spørgsmaale: 1) Naar er De bleven promoveret? Sv. I det Aar, da Politie Retten i Odense saa uhørt stræng dømte Doctor Ritter i Syv Rixdaler og nogle Mark mere, end den lille menneskelige Skrøbelighed, at vilde ved Bagtalelse skille en Kongelig Embedsmand og sin Videnskabs=Collega ved Ære, Tillid og Lykke, havde fortient. - Og det ei ved et lille tydsk Universitet, hvor man for 40 Rd. bliver Doctor Med., og for 10 Rd. til, tillige Doct. Chir., men ved Universitetet i Kiøbenhavn, hvori man selv afhandler og selv forsvarer sin Materie. 2) Hvorlænge har De &c. &c. Sv. Tager min Hukommelse ei Feil, saa begyndte min æsculapiske Løbebane omtrent ved den Tid, da det forblindede Fyen aabnede sine Øine og saae, at de ved at tilbede Dem, nogle Aar havde gjort sig skyldig i Ceylaniternes Afanderie, eller med andre Ord, da Doctor Ritter lig Trækfuglene første Gang fortrak, thi at den anden Emigration er snart forhaanden, giver Øeboer nes nærværende Kulde imod ham stærk Formodning om. Hvor har De practiseret; Om ei engang Deres Navn, havde staaet under Spørgsmaalet, skulde jeg dog strax have formodet, at det kom fra en umirrenden Ritter, hvis Hoved=Princip det er, ei bestandig at forblive paa et Sted, men bald hier, bald dort: Dette Spørgsmaal vil De behage at hente Svar paa i et Avertissement, jeg har ladet indrykke i de Herrer Jversens og Fabers Aviser for October Maaned forrige Aar; dog maa jeg lægge den Oplysning til, at jeg ci opholdt mig i Kiøbenhavn i den egentlige Hensigt at practicere, men for at lære at practicere, thi jeg vil for alle Ting ei at De skulde ansee mig for en omstreifende Practicus. 3) Hvor gammel er De? Sv. Om min Alder kan vores Brevvexling mere indskrænket til Videnskaben bedste overtyde Dem, thi Sproget der staaer lige langt fra den pedantiske Gamles og den flygtige Unges. Her har De da Deres næsviise Spørgsmaale besvarede; træd nu frem som Mand imod Mand, skiul Dem ei som Poltron bag et giennemsigtig Skiærm af min Mangel paa graae Haar, og frygt ei for at sætte en Plæt paa Deres Ære ved at indlade Dem i en videnskabelig Brevvexling med mig. De fordrede af mig en høflig Besvarelse; jeg har og lagttaget denne Fordring saa nøie, som Deres Forhold imod mig, uden at giøre Vold paa min Ære, tillod. Jeg kunde have opkastet Dem lige Spørgsmaale, f. Ex. ci hvor De har kiøbt Deres Grad (thi den veed man jo i Tydskland er tilfals for Penge) men hvor De er bleven examineret af hvem hvorlænge, og med hvad Udfald imen da jeg blot ønsker at undgaae disse smaa Skiærmydsker, for at komme til en Hovedattaqve, holder jeg dem tilbage. J mit første Brev talede Sandhedens nøgne Sprog, uden at helde enten til Smigers eller til Uhofligheds Extremiteter, begge mig lige ubehagelige, jeg kunde have ventet et Svar, Dem værdig, men jeg tog Feil. ViDe altsaa Hr. Doctor, som jeg, saa lad os ansee disse 2. Mellembreve for en lang Parenthesis, der ei hører til Meeningen, Kanen som De holdt for nødvendig lig en klog General, der sender nogle lette Tropper ud, for at giøre sin Fiende Afbræk, imedens han faaer Tid til at samle sine egne svage, og fremmede stærkere Hielpetropper. Skulde dette mit venskabelige Raad ei finde Gehør hos Dem, vil det virkelig giøre mig ondt, da De derved sætter mig i den høist ubehagelige Nødvendighed, at vise Dem, hvad jeg denne Gang har holdt tilbage, blot for at ende en Strid, hverken Dem eller mig anstændig, og at give Dem en Prøve paa, at saa uhældig min Pensel er i Miniatur=Portraiter, saa hældig er den i Udkast til corporlig Størrelse. Jeg er Deres i utrumqve paratus. Svendborg den 18de Jan. 1794. B. Boyesen.