Aalborg Stiftstidende, 1832-01-04
J Anledning af ovenanførte befaling siger Pastor Visby i hans Tidsskrift for practisk Kristendom. "Med Rolighed seer jeg Domstolenes Bestemmelse imøde. Jeg kan ikke glæde mig til nogen Hævn over en Mand, der visselig maa være meget ulykkelig, allerede ved det Sindelag, der besieler ham. Endnu mindre frygter jeg imidlertid, at han skulde kunne bevise sin beføielse til at bruge de Udtryk, hvormed han har angrebet mig. Der er vel neppe Nogen af mine Læsere, der vil sande med ham, at jeg i disse Blade har talt saa bespotteligt om Gud, at Haarene maae reise sig paa Hovederne af Forfærdelse over de gruelige Ord. Ligesaa gjerne tilgiver jeg ham, at han har søgt at fravende mig den Menigheds Hjerter, hvis Sielesørger jeg er kaldet at være. Hans Straf vil have været, at han dog ikke har kunnet fravende mig en Eneste, paa hvis Agtelse og Velvillie jeg sætter nogen Priis. Men hvad der bedrøver mig, fordi det angaaer Andre end mig selv, er at han dog maaskee hos dem der lytte til hans Tale, har kunne svække den Menneskekiærlighed, som jeg ved dette Skrivt fra Begyndelsen af søgte at vække og nære. Om mine Bestræbelser i denne Henseende siger han, at den megen Kjærligheds Tale vil Diævelen gjerne høre mig synes, at Christus og Magister Lindberg staae her ligeoverfor hinanden, og det kan da for troende Christne ikke være tvivlsomt, hvem de skulle følge. Jmidlertid kjender jeg nok til Menneskene for at vide, at dog maaskee Enkelte herefter ville tro, at de gjøre en, Diævelen velbehagelig, Gierning ved at udvise Menneskekjærlighed mod de Ulykkelige, hvis Sag jeg har talet: og at disse saaledes ville komme til at lide derunder, det giør mig ondt. - Magister Lindberg henregner mig til Christendommens Fiender: nu vel! jeg vil tilstaae det: der er en Christendom, hvis Fjende jeg er og aldrig vil aflade at være. Det er den Christendom, som i ham selv har fundet en saa høirøstet Forsvarer, den Christendom, som i de senere Aar har vakt saa usigelig Forargelse i vor fredelige Kirke, som har afstedkommet Splid og Kiv, og Trætte, og megen ond Handel. Jeg er en Fiende af den Christendom, hvis Frugter vise sig i Had, og Forfølgelse, og Bitterhed, en Fjende af den Christendom, som ei alene selv intet Godt har at fremvise, men endog kalder Andres gode Gjerninger Diævelens Værk. Skal det være Christendom hvad Lindberg udgiver derfor, og skulle Christendommens Frugter ikke være andre end de, som den har baaret hos ham selv og hos det Partie, hvis Ordfører han er - saa er jeg ingen Christen, saa ønsker jeg heller aldrig at blive det." -Med bemeldte Nr. ophører, indtil videre, Udgivelsen af det nævnte Tidsskrift. Komme engang, yttrer han, groligere Tider, paa hvilke vi ville haabe, er det vel rimeligt, at jeg igjen forsøger at fortsætte et Arbeide, der har skjænket mig megen Tilfredsstillelse. Saaledes som min Siel nu er, forstyrret i sin Fred ved ufremkaldte Angreb, krænket ved Bitterheder, bedrøvet over den ulyksalige Splid i Kirken, seer jeg mig ei engang istand til at kunne vedblive. Hs. Majestæt Kongen har udstædt følgende Placat. Den i Quarantaine=Forordningen af 8de Februar 1805 8 33 Litr. B. foreskrevne Forholdsregel, at antænde og tilligemed Ladningerne opbrænde de Skibe, der skulde været Losnings=Quarantaine undergivne, men formedelst Stranding ei kunde afgaae til noget Sted, hvor saadan Quarantaine kan afholdes, maa herefter ikke, uden foregaaende dertil indhentet Tilladelse fra Vor Direction for Quarantaine Foranstaltningerne, anvendes i noget Tilfælde, naar hiin Qvalification til Lysnings=Quarantaine allene er foranlediget ved den for Tiden paa nogle Steder i Europa herskende Cholera. Jmidlertid tillades det Øvrigheden, efter Overlæg med den nærmeste Quarantaine=Commission, naar Omstændighederne maatte gjøre Losning af Skibet uomgiængelig nødvendig til Ladningens Conservation eller Skibets Redning, strax at iværksætte Udlysningen, dog under Jagttagelse af al quarantainemæssig Forsigtighed, og navnligen den, som Litr. D. af forommeldte 5 38 B. i Quarantaine-Forordningen ommelder. J Bladet Dansk Ugeskrift, siges, at Skoven Bialoivessa (30 geogr. Kvadr. Mile stor, i Rusland, er den eneste Egn hvor Uroxen, det største europæiske Landpattedyr, endnu findes, og hvis Skoven ikke ved Regjeringens Foranstaltning var fredet, vilde Uroxen allerede høre til de Dyrarter, der ere forsvundne af Jordens Overflade.