Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-29
Ved i dette Blads Nr. 16 og 18 at bebude. i saadant Lexicon, som Tidens Tarv synes at fordre, opgav jeg ikke blot, hvilke Fordeele jeg agtede at tilstaae Subscribentsamlere og Skolerne, men ogsaa hvad Plan jeg ved Udarbeidelsen vilde følge, hvilke fortrinlige Midler jeg vilde benytte, og - anmeldte at jeg vilde levere Prøvark, for at Kyndige kunde fremkomme med deres Modbemærkninger, og Verket saaledes opnaae den muligste Fuldkommenhed. Jeg troede, ved at gaae saa redeligt og ligefrem tilverks, i det Mindste at afvæbne den lave Anmositet, som griber enhver Leilighed til at tilfredsstille en hadefuld Lidenskab. Jkke desmindre har en Unævnt, skjult dag Anonymitetens Skjermbræt, i Bladet Nemesis afskudt nogle matte Pile imod mig. Havde han gjemt dem i Koggeret, indtil Ordbogsprøven var udkommen, vil jeg formode at de ganske kunde været sparede; men dertil var hans lidenskabelige Tilsomhed alt for stor. Dog - Jilsomhed og Lidenskab frembringe sjeldent noget Fuldkomment. Hans Grunde ere lystige; man høre kun1) Jeg er Boghandler, siger han. Hvorfra han har denne uefterrettelige Efterretning, maa vor Herre vide; thi at den, om jeg mindes ret, staaer i vort Litteraturlexicon, er vel intet Beviis. Man skulde troe, at dette Argument var udtænkt af en virkelig Boghandler, muligt er dette ogsaa Tilfældet; men at det røber en saare indskrænket Forstand, er viist. Forudsat altsaa, at jeg virkeligen var Boghandler, kunde jeg efter hans Grundsætning ikke være brugbar til noget literairt Arbeide. Følgelig duer intet af hvad Friedrich Nicolai har skrevet; ei heller Mendelsohn Phædon og hans øvrige Skrivter, thi han var ikke Professor, men Bogholder ved et Manufactur i Berlin, ikke at tale om end større Navne i Literaturen. Dette er ganske i samme Land, som om en Redacteur af et Literaturblad vilde svare en Jndsender: "Deres Recension har Fortjenester; den er støttet paa indlysende Grunde, men jeg kan ikke optage den, førend De i i det Mindste er bleven Licentiat. 2) Jeg har ikke de sædvanlige Formaliteter for mig; især er jeg ikke underviist af de Lærere, som Jndsenderen i Nemesis har ladet sig undervise af. Altsaa ifald jeg fra Universitetet fik et eller andet Diplom, hvilket jo ikke er saa vanskeligt, da vilde mit Arbeide vorde ypperligt: en superb Slutning. - At jeg i en Snees Aar har leveret trykte Arbeider i forskjellige Fag, hvilke af hæderværdige Mænd ere modtagne med Bifald, dette kommer naturligviis ikke i Betragtning. Overhoved er det Tidsalderens Aand, at hænge sig fast ved Former. Nid og Laugsaand herske i Literaturen, ligesom i Handelsfagene. 3) Et Lexicon i de gamle Sprog, uden Exempler, er ubrugbart, siger han. Men hvo har tænkt paa Sligt? J min Bekjendtgjørelse lovedes jo et skjønsomt Valg af Exempler, kun med Udeladelse af de overflødige og unyttige. 4) Skole-Ungdommen vilde, ved at bruge min Ordbog, ikke være længere tjent med den, end et Par Aar; efter den Tid maatte dog anskaffes et nyt Lexicon af større Omfang. Dette seer jeg ingen Grund til: at et Lexicon er opfyldt med unyttige Citater, der gjøre Bogen dobbelt saa dyr som ellers vilde være Tilfældet, kan vel aldrig ansees for en Fortjeneste. Denne Mangel har jeg villet afhielpe, og tillige befrie den studerende Ungdom for en Mængde smagløse Ordforklaringer og unødvendige Gjentagelser. Naar hermed forbindes det ikke uvæsentlige Øiemed, at levere Verket for halv Pris mod den hidtil gieldende, da skeer vel baade Studerende og Dilettanter en Tjeneste. Jeg tilføier, at dersom Subscriptionen blot nogenlunde er tilstrækkelig, skal Verket blive leveret. Enhver for samme Priis som ellers blot var tiltænkt Skoler, nemlig 2 Specier for det Hele. Tydskland, har fundet sig saa vel tjent med slige Lexica, at alene Et har havt en Afsætning af 30,000 Exemplarer, uagtet Typerne vare meget smaae og skadende for Øiet, hvilket ei bliver Tilfældet med mit Lexicon. Ogsaa i III