Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-08-20
Om de hos Bondealmuen herskende Feil og dens Trang til større Oplysning og Forædling. J et lidet Skrift, som for nogle Aar siden udkom i Kjøbenhavn under Titel: "Læsning for Menigmand, Almanakformat, er det sagt: "at Bondestanden er den lykkeligste Stand i Landet, og Beviserne, hvorpaa denne Paastand er bygget, ere saa tydelige og klare, at det ikke kan nægtes, det jo ogsaa forholder sig netop saaledes i det Hele taget. Hvad der især gjor Menneske lykkeligt, er Tilfredshed, og det er vist og sandt, at Bondens Arbeide, formedelst de Afvexlinger, det frembyder, og fordi en stor Deel deraf foretages i den frie Natur og paa de skjønneste Aarstider, er af den Beskaffenhed, at det opliver Sindet, styrker Legemet og virker saaledes meget heldigt til Opnaaelsen af den velgjørende Tilfredshed og og Vedligeholdelsen af denne lykkelige Sindsbeskaffenhed. Det er tillige sagt: "at Bondestanden er den lystigste Stand af alle, og og dette er ligesaa sandt; thi den gaaer ialmindelighed til sin Gierning med samme Liv og Munterhed, som til Musik og Dands. Men den Lystighed, der characteriserer Bonden, er dog vel ikke altid en Følge af indvortes Tilfredshed, mindst den han ved festlige Leiligheder, som Bryllupper og Gilder, lægger for Dagen; thi den, maa man antage, er ligesaa ofte et Udbrud af vild Overgivenhed og Følge af en ikke daglig tilvant Nydelse, som af uskyldig Munterhed. Den sande Tilfredshed har sit Udspring fra Menneskets Jndre, fra Sjælen, hvor den har sin Rod; den kan ikke udvendigfra drives derind, idetmindste ikke for bestandig, og den beroer ikke alene paa udvortes Omstændigheder, men den erhverves især ved en retskaffen Tænkemaade og en dydig Vandel, overeensstemmende med Christendommens Bud, det er: ved et christeligt Levnet. Men et saadant Levnet forudsætter igjen en sand christelig Oplysning og en Aandsdannelse, som vor kjære Bonde almue endnu ialmindelighed mangler, og følgelig, uagtet den er en meget lykkelig Stand, er den endnu ikke saalykkelig som den kan blive, naar den, ved at erhverve sig en bedre og en meer omfattende Oplysning, en større Uddannelse af dens aandelige Evner og Kræfter, henter sin Tilfredshed fra det indre Menneske, det er: fra den udødelige Sjæll. Der fattes Dig altsaa endnu Noget i din Lykke, Du kjære Boldealmue, og dette Noget er: Aandsdannelse, vi gjentage det, for at lægge Dig det ret paa Hjerte. Du vil vel sporge: Hvad er da Aandsdannelse, Vi ville stræbe at besvare Dig dette Spørgsmaal saa godt som muligt, men derhos bede Dig have lidt Taalmodighed med os, hvis det skulde synes Dig, at vi gaae noget vidtloftigt tilværks. Du veed, at Mennesket bestaaer af to Hoveddele, Sjæl og Legeme, og at Legemet er Sjælens Værktøi eller Redskab. Ligesom det nu vilde see galt ud, dersom Ploven skulde styre Plovmanden, eller Høvlen Snedkeren, saaledes seer det heller ikke godt ud for det Menneske, der lader sig regiere og styre af sit Legeme, eller med andre Ord: af de Tilbøieligheder og Lyster, der boe i Legemet, det er: Sandseligheden. Men for at Ploven ikke skal løbe ud og ind med Plovmanden, saa maa denne først lære at styre den, og saaledes maa Mennesket ogsaa lære at styre sine Lyster og Begjæringer, om han ikke skal blive et blot Trældyr, en reen Slave af sin Sandselighed. Det bliver altsaa Menneskets første Pligt, at sørge for sin udødelige Aands Dannelse. Ved denne forstaae vi da Sjælevnernes Udvikling, nemlig: Forstandens Oplysning, ei alene i verdslige Sager, men isærdeleshed i Religionen, denne dybe Rigdomskilde til Menneskeheld og Velsignelse; et uindskrænket Herredømme over Villien, saaledes at denne stedse maa staae under Forstandens Lydighed, og aldrig forlede sin Hersker til at gjøre eller lade Andet, end hvad Forstanden erkjender at være det ene Sande og Rette, en øvet Hukommelse, som stedse kan understøtte Forstanden, ved med Troskab at gjengive de indsamlede Lærdomme og Erfaringer; en sund og rigtig Dømmekraft, der ikke lader det første Blik paa Tingen eller det udvortes Skin afsige Dommen; varm Følelse for Alt hvad der er Dydigt, Ædelt og Godt, og endelig Afsky og Foragt for alt det Lastefulde, Uædle og Slette. Men en saadan Aandsdannelse kan ikke blive Alle til Deel, fordi Sjælevnerne ere, som alle andre GudsGaver, ulige uddeelte. Den mindre Begavede kan aldrig komme saavidt, som Den, der har større Aandsevner; og da de fleste Almuefolks Stilling forpligter dem til, ligefra Barndommen af, især at udvikle og anvende deres legemlige Kræfter, saa kunne de ikke erholde den fornødne Tid og Leilighed til Aandens Uddannelse, og kunne derfor heller aldrig blive saa oplyste, som de andre Stænder, der næsten alle, i større eller mindre Grad, faae en videnskabelig Opdragelse.