Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-10-19
Een af de Ting, som de fleste Mennesker sjelden tænke paa forend det Øieblik, at de ligge paa Sottesengen, ere Testamenter. Gnieren samler Skatte, som om han skulde leve evig, og Ødelanden fortærer den Rigdom, han besidder, som om han skulde døe i Morgen. Men begge er det gjerne temmelig ligegyldigt, om de Efterlevende ville høste sand Nytte deraf eller ei, Naar man næsten ligger i den sidste Dødskamp, sammensmeder man, eller lader man sammensmede et Testament, der kun alt for ofte bærer Præg af, at det er forfattet i en døende Anden Aargang. Tilstand og under fremmed Jndflydelse. Svækket og udmattet af Sygdomme overtales man da lettelig, endog af de eenfoldigste og egennyttigste Mennesker til at samtykke i Puncter, som man i en sund Tilstand aldrig havde beqvemmet sig til at billige. Saaledes faae f. Ex. overtroiske og taabelige Legater deres Tilværelse, og saaledes komme ofte store Summer i de uværdigste Menneskers Hænder. Besynderligt nok er det, at man lader alle sine Eiendomme forsikkre, at man ved at gaae ind i Enkecasser saa ængsteligen sørger for sin Kones muelige Enkestand; men derimod ere mange, lige til det sidste Øieblik, ligegyldige ved, enten deres Formue hvis Erhværvelse stundom har bidraget til at forkorte deres Liv, bliver paa en rigtig eller urigtig, værdig eller uværdig Maade fordeelt blandt deres Arvinger. Sandelig, man maa falde i Forundring over den menneskelige Svaghed, naar man betænker, at man i et Øieblik, hvor man er uskikket til alle Forretninger, hvor Nervesystemet er ganske forstemt og svækket, foretager sig den vigtigste og vanskeligste Ting i Livet: at anvende og fordeele sine Penge paa en rigtig Maade. Hvorfor ikke hellere gjøre sit Testament; medens man er sund og frisk, medens man seer Verden og Tingene, saaledes som de ere, ikke saaledes som Pietister, gamle Bedstemødre og gamle Tanter vise os dem? - Saalænge man endnu er sund, har man desuden lettere for, at raadføre sig med fornuftige, og, hvad der er ligesaa vigtigt, uinteresserede Folk. For en meget formuende Mand er det tillige temmelig vanskeligt, at fordeele sine Rigdomme paa en Maade, der er overeensstemmende baade med hans Arvingers og med Statens Tarv, og en saa vigtig Handling lader sig sandelig ikke udføre i en saadan Ruf, som man ikke sjelden pleier at udføre den. Enten bliver en stor Formue samlet i en eneste Masse, til Skade for Staten, eller bliver den saa adsplittet og fordeelt, at kun faa have sand Gavn deraf. Det sidste synes i visse Henseender at have været Tilfældet med en for ikke længe siden afdød Kjøbmands uhyre Formue. Det er beklageligt, at Menneskene i Almindelighed værdige de vigtigste Gjenstande den mindste Opmærksomhed. Mangen en formuende Mand vilde handle meget rigtigere i at speculere mindre paa at høste flere Penge og mere paa, at de allerede indhøstede bleve udsaaede efter hans Død saa hensigtsmæssigen som mueligt. Høkere Man kan ikke negte, at Høkere ere temmelig nødvendige i et Land, hvor der er mange Fattige, som ikke have Raad til at indkjøbe deres Fornødenheder i større Partier. Da vor Hovedstad har mange Fattige, saa har den, som en Følge heraf, ogsaa mange Høkere. En Høker er i Almindelighed et Subject, der tilforn har tjent som Karl hos en Brygger eller Brændeviinsbrænder, eller og som Gaardskarl. Saadant et Menneske behøver kun nogle hundrede Rigsdaler, for i Forening med sin Elskede at aabne Hymens Rosenbane i en lille Stue eller Kielder. Han behøver ikke at have seippinet sin Hjerne med noget skarpsindigt Studium, for at begynde en saadan Haandtering. Den er meget let lært. Fremfor alt anskaffer man sig en magelig Skindpelts og et hvidt Forklæde. Om Morgenen staaer man og Kl. 5 eller 6 og gaaer paa Torvet; der træffer man Mads og Jens og Ole og Hans, kort, de fleste af Høkersocietetet ere her samlede. Man associerer sig om at opkjøbe Æg, Smør, Gryn a., og hvad der ikke kan faaes der, kjøbes paa Skibene. Ligeledes bærer man sig ad med at opkjøbe Brænde, Ost &c. J denne Tid især seer man næsten dagligen paa Kjøbenhavns Gader hele Vognmandslæs med Oste, som escorteres af fire, fem trinde Høkere, hvoraf hver især har Part i Ladningen. At udsælge disse Ting er meget simpelt. Et Stykke Brænde kløves i uendelig mange Pinde, og disse Pinde udsælges i halve og hele Snese. Ti Favne Fyrrebrænde i en Høkers Haand er en reen Guldgrube. En saadan Forretning er naturligviis ikke forbunden med større Anstrængelse, end at man jo om Middagen ganske mageligen kan tage sig en Blund.