Viborger Samler, 1835-06-26
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. "Neue Zeitung" giver i en Skrivelse fra Paris af 12te Juni følgende ligesaa interessante som lærerige Skildring af de Deputeredes Kammer: "Pluraliteten af de Deputerede er allerede vendt tilbage til Hjemmet, eller staaer dog i Begreb med at afreise i de næste Dage, saa at Legislaturen for i Aar de facto er endt. Le Moniteur for idag har fundet det passende, at give de Bortreisende en Anbefaling med til deres Committenter, idet den gjentager den Meddelelse af Journ. des Debats, at man ved et Afskedsmaaltid, som 176 hæderlige Deputerede af Centrum iforgaars havde foranstaltet, spillede Marseillaisen, den samme Marseilsaise, hvis Afsyngen er – uagtet det ellers er dem tilladt at synge – bleven forbudt Aprilfangerne i Conciergeriet, efterat de forgiæves have beraabt sig paa, at Kongen ved sin sidste Navnedag selv havde laaet Tacten til den, da den udførtes paa Tuileriernes Balcon. - Marseillaisen med sin glodende Frihedskjærlighed, med sit Had mod ethvert vilkaarligt Herredømme, med sit Fred med Hytterne, Krig mod Palladserne!" maa billigt undre sig over, endnu stedse at udkaares til Festsang af Tilhængerne af vort Regjeringssystem i dettes nuværende Tilstand. Men netop denne tilsyneladende Modsigelse harmonerer med Alt, hvad man i de senere Aar har iagttaget hos vore Magthavere og deres Trohengivne, ja man kan ikke meere træffende characterisere Dagens Mænds Færd, end dette skeer af Le Moniteur, naar den ikke veed at give de Mennesker, der tilstaae at have gjort Udryddelsen af den revolutionaire Aand, i hvilken Skikkelse den end viser sig, til Maal for deres høieste Stræben, noget mere passende Vidnesbyrd om deres Tænkemaade, end at de ved den officielle Jstemmelse af Marseillaisen, denne indholdstunge Prototyp af al revolutionair Aand, have andægtigen dreiet deres Øine. Dette affecterede Lesterie med Friheden, dette Øientjenerie med populaire Erindringer, forbunden med den meest uindskrænkede Føielighed imod de øieblikkelige Magthavere, med den nedrigste Offren til deres egen Jnteresser- Alt dette afgiver desværre de kjendeligste Tegn paa Pluraliteten af en lovgivende Forsamling, der under Folke souverainitetens Auspicier erklærer sig kaldet til at repræsentere Nationen. – Den fuldstændige Fornægtelse af alle Principer, saasnart de komme i Collision med den egne lave Jnteresse, den umiskjendeligste Characteerløshed og Jnconsequents, baaren til Skue af dem, der ansee sig som Nationens Udvalgte, kan umuligen bevirke Andet end en total Tilintetgjørelse af al offentlig Moral. Hvorledes vil man desuden af Nationen kunne vente sig Agtelse og Hengivenhed for, ja vel endog Kjærlighed til det Bestaaende, naar de i Spidsen derfor, kaldede til at lede deres Skjebne, see Mænd stillede, der efterhaanden have bragt snart denne, snart hiin Jdee deres Hyldest, alt eftersom disse for Øieblikket vare i Besiddelse af Magtens Scepter. Fjorten Forfatninger – og det Forfatninger, udgaaede fra de meest contrasterende Principer have vi i 45 Aar seet afløse hverandre, og vi have seet flere af vore nuværende Notabiliteter at have besvoret i det Mindste de 13 af dem og atter forladt dem, ja tildeels medvirket til at styrte dem. Med Beredvillighed vilde de ogsaa tilbyde den 15de Forfatning deres uskatteerlige Tjenester, hvis ikke maaskee den 15de Forfatning, hvorom et republicansk Blad yttrede Haab, med retfærdig Uvillie skulde slynge dem tilbage til det Mørke, som burde have skjult en saa skjændselfuld Apostaste og Felonie med en evig Nat. Jmidlertid har dog det nu permitterede Deputerede Kammer lagt altfor stærke og utvetydige Beviser paa sin retrograde Tendents for Dagen, til at den opbyggelige Beslutning, de have troet at maatte fatte, at høre paa Marseillaisen, har kunne vække nogen Tvivl over deres egentlige Yndlings anskuelser eller over det, hvad man endnu har at haabe eller at frygte af deres fireaarige Existence, hvis ikke imidlertid en anden Vind skulde dreie Fløiet til en anden Side. Muligt, at med den sidste Klang af Marseillaisen, ogsaa de sidste Eftervirkninger af Erindringen om den Begivenhed er hendød, der kaldte Julichartet med alle dets Emanationer og Augustthronen til Live. Aabningen af den næste Session vil tilbyde en passende Leilighed til at afgive Vidnesbyrd om Kammerets sande Aand. Hidtil har det, som bekjendt, ladet sig præsidere af Hr. Dupin. Hr. Dupin havde rigtigt nok i Julidagene holdt sig i forsigtig Jndgetogenhed – man siger i en Kielder men han kom dog frem, da der ingen Fare mere var at befrygte, og lagde Haand paa det nye Charte og indstillede den Paragraph, der kalder Nationalgarden og alle Franskmænd til at beskytte Forfatningens Overholdelse, og roser sig nu siden af, at han ogsaa har hør blandt dem, der have foretaget Revolutionen og reddet Friheden. Disse Erindringer, hvilke Kammerets Præsident, tilligemed Neys Forsvar, regner til sine hæderligste Adkomster til Berømmelse, og gjør gjældende, som saadanne, begynde at genere. Hertil kommer hans Lune og en vis personlig Uafhængighed, der undertiden træder Ministrenes og deres Trobengivnes Hensigter ligesaa hindrende iveien, som Characteerfasthed vilde formaae at gjøre – og saaledes kan man ei undre sig over at see Hr. Dupin opoffret for en mere passende Efterfølger. En Saadan er ganske færdig ved Haanden i Hr. Sauzet. Hr. Hauzet har ikke gjort Julirevolutionen med, ikke engang hjulpet efter, som Hr. Dupin, nei, han har som Forsvarer for Erministeren Chantelanze læst den sin Text.