Corsaren, 1843-11-03
Breve fra Udlandet. Paris, den anden Fredag efter min Afreise, Dato erindres ikke. Hr. Redaction! Her er jeg da! Jeg er her, det er ganske vist, endskjøndt jeg selv tvivler derpaa og flere Gange idag paa Boulevarden gjorde mig selv Sporgsmaalet: "Er Du Jeppe, eller er Duikke Jeppe?" Tænk Dem mig paa Boulevare des Italiens, "flanerende" op og nedmed Hænderne i Lommen og seende mig omkring, som om jeg vilde kjøbe hele Paris. Og veed De, hvor jeg begyndte dette Brev? Hos Frascatil Hatten af, Mænd, for dette Brev! Jeg gik derind for at dejennere, og, da jeg sad der og sagde til mig selv: Du er i Paris, paa Boulevard des Italiens, hos Frascatii, saa strømmede Hjertet over, og jeg forlangte Pen og Blæk og - kunde Jntet skrive, undtagen: Her er jeg da! Men nu sidder jeg hjemme i mit hvggelige lille Kammer; der er en Time til Theatre frangais aabnes, og jeg vil samle mine Tanter og iføre dem Ord. Jaftes Kl. 11 ankom jeg hertil paa Jernbanen fra Nouen. Uden Ophær har jeg fortsat Reisen over Østersøen til Kiel, Hamburg, over Nordsøen, til Havre, Rouen, Paris, Paris, Paris! Udmattet, bedøvet, or i Hovedet fordybede jeg mig i dette Ocean af Huse for at søge det Hotel, der var mig anbefalet. Jeg erindrer endnu tydelig den første Gang jeg blev kastet i Vandet for at lære at svomme (man maatte kaste mig, jeg vilde ikke godvillig), jeg erindrer, hvorledes jeg nede i Dybet følte ligesom Alverden tynge paa mig. Samme Følelse paakom mig et Øieblik her, jeg folte mig nedtrykt, en Nædsel greb mig, jeg bævede tilbage for Sværmen af Dybets Beboere. Men saa ankom jeg til Hotellet, fra det oprørte Hav kom jeg ind i en lille smillende Bugt, beskyttet af Klipper, hvor det var som om ingen Storm og Bølgegang gik udenfor. Venlige kom Strandens Genier mig imøde, gjæstmilde toge de sig af mig; thi jeg bar paa mit Bryst Amuletten, der binder disse Aander og gjor dem den Fremmedeunderdanige: smaae runde Stykker Metal, med Jndskrift Louis Philippe, roi des frangais, 20 franes, kjøbte i Kjøbenhavn hos Vexeleer Levin, der handler med Amuletter. De anviste mig et Leie, og jeg udstraktet derpaa mine mødige Lemmer; men troer De, at jeg kunde sove, skjøndt jeg havde været oppe om Morgenen Kl. 1 for at betragte Jndseilingen til Havre og siden reist 60 Lienes - saa troer De feil. Det susede for mine Ører, det hvidskede, raabte, buldrede: "Du er i Paris!" og mit Hjerte bankede som Hammeren paa en Amholt eller, om De vil, som en dansk Politistok. Jformiddags, da jeg saae Vendome-Søilen, fik jeg Luft; thi min Næse sprang op at bløde, hvilket kostede mig I Frank hos en Restaurant og et nyt hvidt Lommetørklæde. Atten Timer har jeg været her, og allerede staaer jeg Fare for at blive arresteret. Sagen er den, at jeg intet Pas har, jeg har ladet det ligge i Havre, og dermed er det en langt Historie. Det er min fordømte Mund, der har sort mig i al den Knibe. Ombord paa Dampskibet sagde man mig, at man ikke maatte indfore Tobak. Jeg havde 3/4 Pd. og 50 Cigarer. Da vi ankom, raabte jeg fra Skibet i til en Douanier (Toldbetjent) og spurgte ham, hvor mange Cigarer man tillod en Reisende at indføre toldfrit til eget Forbrug. Omtrent et Dusin, svarede han. Da jeg steg i Land, overgav jeg redelig alle Cigarerne og al Tobakken til Douanen, i det Haab, senere at modtage paa Bureauet de lovede 12 Cigarer. Men Embedmanden der vilde ikke tilbagegive mig en eneste uden en uhyre Told. I Debattens Løb sagde han til mig: "Er De ikke en Elsasser? Jeg synes, at jeg kan høre det paa Deres Dialect? Det skulde glæde mig; thi jeg er ogsaa fra Elsass." Jblandt de øvrige Franskmænd have Elsasserne Ord for at være lidt dumme, og jeg svarede Manden; "Vous avez l'air bien alsacien", paa Dansk: "De seer ogsaa betydeligt ud som en Elsasser". Forbittret over disse Ord, der bragte de andre Embedmænd til at lee, lod han min Tobak veie, og Resultatet deraf var, at jeg skulde betale endnu mere Told, og saa tilføiede han, at jeg formodenlig vilde drive en lille Handel med min Tobak. Jeg svarede ham, at jeg ikke var Handelmand. Han gientog sine Ord. "Min Herre! De fornærmer mig", raabte jeg. Han gientog dem endnu engang. Da greb jeg alt Tobakken og kastede den efter hans Hoved og tilføiede alle de franske Eder, jeg i en Hast kunde finde. "Tag den (Tobakken)", raabte jeg tilsidst, tilligemed min Foragt! Han tog den og lod mig gjerne gaae; thi derved forsømte jeg at faae Deposito-Beviis, og Tobakken tilhørte ham privat. Nu vilde jeg gjerne tage den Foragt, jeg tilkastede ham, tilbage, naar blot Tobakken maatte følge med. Men i det Øieblik var jeg uhyre forbittret, og Følelsen af, at jeg var i Udlandet, at jeg ikke længere behovede voldsomt at tvinge enhver Følelse tilbage for at undgaae offentlig Opmærksomhed paa min Person, lod Verden have frit Løb. Gud veed, hvor vidt min Ubesindighed havde ført mig, hvis ikke en Landsmand (som har gjort hele Reisen med) tilsidst ganske rolig havde gjort mig opmærksom paa, at der ved denne Strid var forløben beydelig Tid, og at Deligencen var ifærd med at afgaae. "Der blev nu ikke Tid til at gaae hen paa Politi-Büreauet og hente Jnterimspasset, og jeg reiste uden Pas. Men imorgen tidlig gaaer jeg hen til Præfecten og siger til ham: "Hr. Præfect. Giør mig den Tjeneste at ansee mig for en Gavtyv." Naar han undrer sig over denne Bøn og spørger om Grunden, saa svarer jeg ham: "Naar De har faaet fat i en Gavtyv, saa sparer De ingen Uleilighed for at opsporge Alt ham betræffende. Ansee mig for en Gavtyv og opspørg mit Pas." Bliver jeg endogsaa arresteret - som dog neppe er at befrygte, og her i Hotellet sige de det formodenlig for at jage en stærk Angst i mig saa er det mig ret velkomment. Det er den nemmeste Maade at lære "Fængslerne at kjende" paa, og min Reise er jo "Ei blot til Lyst" som De vel alt har berettet i "Corsaren" Men det Værste er, at jeg ingen Tobak har. Kjøbe deres slette Cigarer her til 12 a 16 Sk. Stykket vil jeg sandelig ikke. Lykkelige Mennesker, som maaskee i dette Øieblik svælge i Vellyst og vælte Jer paa Eders Sophaer imellem Cigarer! Men - saa ere J ogsaa i Kjøbenhavn. Klokken slaaer 6. Jeg maa klæde mig paa til Commedien. Jakten skal jeg fortsætte Brevet eller rettere sagt skrive et nyt; thi Papiret vil ikke slaae til.