Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-10-28
Fædrelandet. Den kongl. Commissarius aabnede Stænderforsamlingen i Viborg med følgende Tale: Ærede Medlemmer af denne Forsamling, Atter ere De paa Hans Majestæt Kongens Befaling her forsamlede for at udføre det hæderlige men ogsaa ansvarsfulde Hverv, hvortil De ere kaldede. Af Dem venter Kongen – for at jeg skal bruge Stænder-Jnstitutionens forevigede Givers Ord – tilforladelig Kundskab om hvad der kan fremme hans kjære og trofaste Folks Tarv, idet De medbringe nøie Kjendskab til og sikker Erfaring om de forskjellige Forhold, i hvilke De leve. De ville ved, indenfor den Dem ved Stænderinstitutionen anviste Virkekreds, at benytte denne Kundskab og Erfaring, kunne understøtte Regjeringens Bestræbelser for at fremme Fædrelandets Vel. Men skal dette opnaaes, da maa der fremfor Alt kunne herske gjensidig Tillid imellem Regjeringen og Stænderforsamlingerne: den Første være overbeviist om, at i Stændersalen vil intet Hensyn gjøre sig gjældende, som strider imod det ene store, alle specielle Jnteresser overveiende Formaal, vort kjære Fædrelands Lykke; - de Sidste forvissede om, at dette samme Formaal stedse tilsigtes af Regjeringen i dens Bestræbelser og Foranstaltninger Denne gjensidige Overbeviisning tør ingenlunde rokkes derved, at Overeensstemmelse mellem Regjeringens og Stændernes Anskuelser ikke altid har været at opnaae, en Fordring, der vilde være ligesaa ubeføie som den, at der i selve Stænderforsamlingen altid burde herske Eenstemmighed; og vi skulle ei lytte til de Stemmer, som udtale, at Stænderforsamlingernes Arbeider og Andragender maae ansees for spildte og unyttige, saa ofte deres Jndstillinger ikke blive fulgte Det burde dog være Enhver klart, at jo mere alsidig en Sag er bleven drøftet, desto sikkrere maa det at denne Drøftelse fremgaaende Resultat blive.""Med disse Anskuelser ville De, ærede Medborgere, betragte den allernaadigste Kundgjørelse, der idag meddeles Dem, og hvoraf De ville erfare, hvorledes Kongen har taget Hensyn til Forsamlingens forrige Session afgivne Betænkninger, og hvorledes de indgivne Andragender ere afgjorte. De ville, forsaavidt der blandt disse ere nogle, med Hensyn til hvilke Kongen ikke har kunne samstemme med Stænderne, ikke betvivle, at det kun er den omhyggeligste Overveielse og uforkastelige Grunde, som have bevæget Hans Majestæt til den tagne Beslutning; og skal jeg her alene tillade mig at fremhæve, at Kongen visseligen ikke har miskjendt det patriotiske Sindelag, den alvorlige Bekymring for Fædrelandets Fremtid, hvorfra enkelte af disse Andragender have havt deres Oprindelse, men han, der i en sørgelig Tid, da Misforstaaelse og Splid have fundet Jndgang, har at skifte Ret imellem de til Monarchiet hørende Landsdele, og som Forsynet har stillet en Opgave, til hvis Løsning saavel Maadehold som Kraft er fornøden, Han maa og holde over, at ikke de enkelte Stænderforsamlinger, ved at gaae udenfor den enhver af dem anviste Virkekreds, gribe forstyrrende ind i Hans Bestræbelser for at sikkre det hele Statssamfunds Vel i Nutid og Fremtid. - J den nu forestaaende Session vil den ærede Forsamling have at beskjæftige sig med vigtige Forhold, hvis endelige Ordning længe har været Gjenstand for Folkets Forventning. Kongen har besluttet, atter at lade Forsamlingen forelægge det Udkast til en ny fuldstændig Anordning om Trykkefriheden, hvis Forhandling den i forrige Session ei fandt Tid til at tilendebringe. Han har saa meget mindre villet savne de jydske Provindsialstænders Betænkning, som Østifternes Stænderforsamling har foreslaaet gjennemgribende Modificationer af Udkastanordningen, og det hele Forhold derhos hører til de allervanskeligste at ordne, naar der skal gives Frihed til, gjennem den journalistiske Presse at yttre sig, ei blot om indenlandske Anliggender, men ogsaa over saadanne, som vedkomme Rigets Forhold til Udlandet, især i Tider som de nærværende. Der foreligger nu Forsamlingen vigtige Forarbeider i denne Sag; den har de tvende sidste Aars Erfaringer for sig, og hertil vil den kunne knytte sin egen selvstændige og omhyggelige Prøvelse. En ikke mindre vigtig Gjenstand for Forhandlingerne frembyder Udkastet til en Lov og Jndførelsen af almindelig Værnepligt. Dersom denne Forsamling efter gjentagen samvittighedsfuld Prøvelse maatte, ligesom den roeskildske, i det Væsentlige tiltræde Udkastet, vil der være al Udsigt til at see en Ulighed fjernet, der, eengang anerkjendt, ei kan andet end i stedse stigende Grad indvirke forstyrrende paa vore Forhold. Ogsaa vil Regjeringen opfordre Forsamlingen til at medvirke til Udviklingen af visse Landboforhold og navnligen til en Undersøgelse af hvad der fra Statens Side kunde gjøres for den fattigste Classe i Samfundet, hvis Kaar vel endnu ikke have kunnet vække saadan Bekymring i vort af Forsynet fremfor de fleste velsignede Land, som i mange andre, men hvis Stilling dog, naar hensees til den Forøgelse, denne Classe aarligen erholder ved Folkemængdens Tilvæxt, indeholder alvorlig Opfordring til at tage samme under Overveielse. – De ville i denne Session, ærede Medborgere, under Sagernes Behandling savne den Bistand, som min Forgænger hidtil ydede Dem med den Kundskabsfylde, som ingen anden nulevende dansk Mand besidder, og med den Redebonhed, den sande Liberalitet og Humanitet, der ere Hjertets skjønne Gaver, og som i Forening med Aandens have gjort ham saa hædret og elsket af Alle dem, som tilfulde lærte ham at kjende, og navnligen af de danske Stænderforsamlinger. Ligesom denne Erkjendelse gjorde ham det til et kjært Hverv at optræde som Regjeringens Organ blandt Folkets Deputerede, saaledes vil den jydske Forsamling ogsaa til alle Tider bevare Ørsteds Navn i taknemmelig Erindring. Jeg skal efter Pligt bidrage hvad jeg formaaer til Sagernes rette Oplysning, og skjøndt personligen ukjendt af Forsamlingens fleste Medlemmer, haaber jeg, at den med Velvillie vil modtage mig, og med skaansom billighed bedømme min Færd. Efter at Talen var endt, udbrød Forsamlingen: Kongen leve!" Af Forsamlingens 55 Medlemmer vare kun 43 tilstede: A. Af Kongen udnævnte Medlemmer: I. Grundeiere: 1) - - -; 2) Kammerherre Benzon; 3) Justitsraad Estrup; 4) Kammerh. Krieger; II. Af Geistligheden: 1) Biskop Tage Müller; 2) Provst Møller. III. Af Khvns. Universitet: Prof. Larsen. B. De for Kjøbst. valgte Deputerede: 1) Procur. Jespersen, Kom. Bogtrykker Røe; Justitsraad Fleischer, Cancelliraad Funder; 3) a. - - - ; 3) b. - - - : 4 5) Kbm. Müller; 6) Oliem. Schytte; 7) - - - 8) Justitsr. Rummelhoff, 9) Kammerraad Aagaard; 10) Fabr. Dalgas; 11, C. De af Sædegaardseierne valgte Deputerede: I. Aarhuus Stift: 1) Cancelliraad Jngerslev til Marselisborg; 2) Ritmester Friis til Lyngbygaard; 3) Khrre Baron Rosenkrantz til Sophiendal; 4) Kammerraad Schjørt til Rugaard. III. Aalborg Stift: 1) Nyholm til Baggesvogn; 2) KhrreSkeel til Birkelse; 3) Weinschenck til Gunderupgaard; 4) - - - Viborg Stift: 1) - - - 2) Justitsr. Fønss til Ørslevkloster; 3) Kammerraad Grønbek til Eskjær; 4) – – – D. De af de mindre Landeiendomsbesiddere valgte Deputerede: 1. - - - ; 2) Kammerraad v. Støcken til Nipstrup; 3) Hjort til Aastrup; 4) Kammerraad Ravn til Selbjerggaard; 5) - - - 6) Klingenberg til Klitgaard; 7) Jensen til Lundgaard; 8) Høiesteretsass. Bruun til Asmildkloster; 9) Krigsassessor Secher til Vedøe; 10) Vandborg til Trinderup; 11) Gaardeier Black af Taastrup; 12) Gaardeier Ostenfeldt af Aabo; 13) Justitsr. With; 14) Overkrigscommissair Holst, 15) Jnspecteur Betzer; 16) Fabrikeier Bruun; 17) Boserup til Stubbergaard; 18) Selveier Lydersen; 19) Gaardmand Ole Kirk, 20) Justitsraad Fjelstrup til Sindinggaard; 21) Sognefoged P. Jacobsen; 22) Med Hensyn til de for Tiden ubesatte Pladser i Forsamlingen meddeelte derpaa den kgl. Commissarius, at den 1ste Dep. for Randers, Oberst Brock; den Dep. for det 4de Kjøbstaddistrict, Cancelliraad Møller; den Dep. for det 7de Dito, Overkrigsc. Qvist; ligesom ogsaa Kammerraad Bie og Justitsraad Wulff, vare forhindrede fra at møde, og da Suppleanterne ogsaa havde anmeldt Forfald, var at det K. D. Cancelli føiet Foranst, til nye Valg. Og saa Legationsseer. Hvass havde ikke seet sig istand til at møde, hvorfor Suppl. Godseier Winkel er bleven indkaldt. Ligeledes havde Propr. Jnqversen meldt Forfald, og Suppl. Justitsraad Tang var opfordret til at møde. Stiftamtmand Rosenørn, Apotheker Køster, Kbm. Clausen i Varde, Kom. Schou i Ribe, og Khrre Lüttichau havde anmeldt, at de først kunde indtræffe om nogle Dage. Fra den Dep. for det 5te Landdistrict, Propr. Borberg, var slet ingen Anmeldelse indkommen. (Justitsraad Fjelstrup fungerede som Alderspræsident). Den jydske og den slesvigske Stænderforsamling er nu aabnet, og med spændt Forventning imødesees deres Forhandlingers Gang; thi medens den endnu stedse uopløste, politiske og nationale Forvikling i Hertugdømmet og Savnet af en bestemt, i klare Gjerninger udtrykt Regjeringsanskuelse i Forening med den tydske Enthusiasme og schleswigholsteinske Anmasselse let synes at kunne medføre allvorligere Sammenstød paa det slesvigske Folkething og følgerigere Resultater af dette, end nogensinde før, hvad enten nu den lille uforfærdede danske Minoritet møder og finder tilbørlig Bistand saavel hos Regjeringens Organ som blandt de besindigere Medlemmer i Forsamlingen, eller den overmodige Majoritet, faaer Lov til at tumle sig uforstyrret, – saa ventes uden Tvivl ogsaa Prøver paa den jydske Forsamling, som kræve borgerligt Mod, varm Fædrelandskjærlighed og enigt Sammenhold for at bestaaes med Ære, og som, hvis de gjennemkæmpes saaledes, ville bidrage til at bevare og forøge den folkelige Medfølelse, som den jydske Forsamling har nydt, siden den i Mødet 1842 gjorde den i P. H. Lorenzens Person forurettede og forhaanede Nationalitet til sin Sag. (Fædrel.) Det er en Concurrence, der nu er aabnet mellem den jydske og den slesvigske Stænderforsamling, hvis Udfald turde blive af megen Betydning for den danske Stats, vi ville ikke sige Opretholdelse, men Fremgang og Seier over dens indre Forviklinger. Men denne Concurrence gjælder ikke Modsætningen mellem Dansk og Tydsk, thi den er allerede forud given; derimod gjælder den Modsætningen mellem Frihedsstræben og Servilitet, mellem folkeligt Liv og Ligegyldighed, mellem statsborgerligt Mod og Frygtagtighed, kort sagt: mellem den repræsentative og den absolutistiske Jdee. Man skulde dog vel endelig fra dansk Side kunne komme til Jndseende af, at det er deri Styrken og Svagheden ligge, at det er det, der vil give det endelige Udslag, som rækker ud over alle diplomatiske Afgjørelser. Hvormeget end den senere Tids hele Bevægelse mod Danmark i Tydskland og Hertugdømmerne har været ledsaget af raae og latterlige Udbrud af national Overspændthed og Jndbildskhed, saa er det dog umiskjendeligt, at den tillige har været støttet paa Anerkjendelsen af og Bestræbelsen efter statsretlige Frihedsformer, som man har gjort gjældende som en Modsætning til Danmark og der danske Folks Forfatning. Dette er især tydeligere fremtraadt efter Forbundsdagens Erklæring, der ikke længer tillod nogen Fortsættelse af Bevægelsen som almindelig tydsk Nationalsag, og derfor gjorde det nødvendigt at give den et tydeligere Præg af en Frihedssag. Alt som dette mere lykkes ville Slesvigholstenerne sikkre sig en mere betydende og udholdende Sympathi, ikke alene i Tydskland, men i alle constitutionelle Lande – og hvad enten Friheden derved bliver den egentlige Opgave eller ei, vil deres Sag derved erholde en Styrke, som den endnu ikke har havt, og hvorved det endelige Udfald omsider ikke længer bliver tvivlsomt. - Den danske Modsætning til den tydske Bevægelse har hidtil kun kunne tjene til at give Sagen det Udseende, som Slesvigholstenerne i saa Henseende kunne ønske. J Nordslesvig selv see vi kun det danske Parti udtale sig for de absolutistiske Former, og hvad den sidste roeskildske Stænderforsamling har udrettet, har kun altfor godt kunnet tjene til at bestyrke hiin Mening, for ikke at tale om den totale folkelige Passivitet, der kun har forsøgt at vidne om sig selv. Nu staaer kun tilbage hvad den viborgske Stænderforsamling vil udrette. Dens Opgave er saa meget tydeligere som der ikke er Tvivl om, at den slesvigske Concurrent vil anstrænge sig for at vinde den folkelige Frihedsinteresse for sig, og kommer den til at staae i Modsætning hertil, da vil den af det slesvigholstenske Parti attraaede Contrast saa meget stærkere fremtræde, og Følgerne deraf kunne ikke udeblive. Hvor stærkt man da end vilde udtale sig i national Retning, hvor indstændigt man end atter vilde petitionere den enevældige Konge om at beskytte Nationalitet og Statseenhed mod tydske Overgreb, vilde det dog kun bidrage til at fremhæve og udvide den Kløft, der endnu er og saaledes vilde vedblive at være mellem det danske Folk og de vest europæiske Stater, hvis Liv udvikler sig i constitutionelle Former. Vi ville nu at faae at see, hvorvidt den viborgske Forsamling har fattet sin Opgave, om den kan og vil bestaae hiin Concurrence. (Khvnsp.)"Nu ere da de jydske Stænder - hedder det i Vib. Avis – forsamlede, og med spændt Forventning imodeseer enhver Patriot deres nu begyndende Virksomhed. Omendskjøndt det for mangen Een kunde see ud som en Partiskhed paa Landmandskabets Vegne, udtale vi dog her den Overbeviisning, at den jydske Stænderforsamlings Virksomhed vil give flere Resultater og et rigere Udbytte end den nys tilendebragte roeskildske. Det er ikke fordi vi forudsætte en større Arbeidskraft, og endnu mindre nogen høiere Jntelligents, i den jydske Forsamling end i den roeskildske. Men af alle de foregaaende Stænderforsamlingers resp. Forhandlinger synes det at fremgaae, at den jydske sunde Fornuft i Almindelighed formaaer med saa kraftige, om end mindre udsøgte Ord at sige den samme forstandige Mening, hvortil den roeskildske Jntelligentses over alle Bredder strømmende, bølgende og brusende Svada bruger mange udsøgte Ord og Vendinger. Veltalenhed er ikke noget ubetinget Gode. - - Enhver stor parlamentarisk Forsamling kan vel antages at indeholde følgende Hovedelementer, forskjelligt nuancerede: 1) dem, der tilligemed Sagkundskab og en bestemt Mening lægge en yppig Veltalenhed for Dagen; – 2) dem, der, uden at være i Besiddelse af denne Veltalenhed, have Sagkundskab og en bestemt Mening; – 3) dem, der uden tilstrækkelig Sagkundskab eller bestemt Mening have Guds Velsignelse af velvalgte Ord og kunstrige Tallemaader; - og 4) dem, der have hverken det Ene eller det Andet. - - Det er nu en Erfaring, at den overlegne Pluralitet i den jydske Stænderforsamling henhører til 2den Classe, medens det 1 og No 3 henhørende Elementer ere betydeligt mindre fremtrædende end i Roeskilde Stændersal. Det er denne formeentlige Erfaring, hvorpaa vi fornemmeligen grunde Overbeviisningen om en hurtigere Forretningsgang og et rigeligere Udbytte af de jydske Stænderforhandlinger."¬