Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-06-05
Af den Tale, som Skolelærer Gleerup holdt ved Festmaaltidet i Holbek den 6te April til Ære for Balthazar Christensen, ere vi af en Bonde paa Falster anmodede om at meddele følgende Brudstykke efter "Almevennens" Referat: Taleren bad sine Tilhørere at vogte sig for Paven og hans Pestilentse, og efterviste, at vi her i vort protestantiske Land, hvor man skulde troe, at Paven forlængst var slaaet ihiel, desuagtet endnu paa mange Maader træffe ham og hans Væsen i det politiske Liv. Efterat have anført flere Exempler herpaa, vedblev han: Der var især een Retning, hvori vi, ogsaa her, saavelsom andetsteds, hver Dag og hver Time kunde møde Paven, og hvorimod han (Taleren) fornemmelig vilde advare sine Tilhørere. Den catholske Lære opstillede nemlig, som een af sine Hovedsætninger, at Enhver skulde ubetinget og villieløs give sig hen til Kirken, og lade sig fore af den til Salighed, ret ligesom Hyrden driver Faarene til Græsmarken; al Selvtænkning og Selvbeslutning i denne Henseende blev betragtet som syndig for Lægmand, – Præsterne, og alene Præsterne kunde finde Vei til Himlen. Den samme catholske Lære aabenbarer sig ogsaa i det politiske Liv, og udtrykkes i den Sætning, der opstilles som en Hovedlærdom: at Lægfolk ikke skulle befatte sig med Politik, men overlade dette til Regjeringen og dens Jndviede. Det hedder: Hvad forstaaer Bønder og Skolelærere og simple Haandværkere sig paa slige Sager de ere jo gale, de Mennesker; de tale om Ting, som de slet ikke kjende til, som der kræves udbredte Kundskaber og mange Aars Studium for at sætte sig ind i. De snakke her i Taaget og handle i Blinde! – Saa opretter man paa egen Haand smaa Jnqvisitionstribunaler, og trækker og Stakler til Forhør og begynder at examinere os: Hør Du, Jens! Du var med forgangen Aar at underskrive Petitionen, hvori 20,000 danske Mænd baade Kongen om, at opretholde dansk Sprog og Nationalitet, og passe paa at Tydsken ikke skulde sluge os. Siig mig nu, min kjære Jens, har Du sat Dig ind i Hertugdømmernes Forhold til Kongeriget, og undersøgt disse Forhold i deres Oprindelse og hele Udvikling, og har Du navnlig grundig studeret Ridderskabets Privilegier. – "Nei, svarer Jens, "det har jeg rigtignok ikke. "Fy, skam Dig, vedbliver Forhørsdommeren, indseer Du da ikke, at Du har handlet i Blinde, vogt Dig derfor en anden Gang, min Søn!" – Saa tager man Ole for: Hør Du, Ole! Du har været med at underskrive Landbopetitionerne, – har Du virkelig et klart og tydeligt Begreb om vore Landboforholde, de Forholde, der kunne sammenlignes med et Stykke uredt Garn, hvori man hverken kan hitte Begyndelse eller Ende; har Du grundig studeret disse Forholdes Natur og Væsen, og Maaden hvorpaa de kunne ordnes; har Du ved en omfattende juridisk, landoeconomisk, statsoeconomisk og statistisk Læsning og selvstændig Critik, og ved at sammenligne vore Forholde med andre Staters, forskaffet Dig en bestemt og begrundet Mening i denne Sag?" – Det surrer for Oles Øren ved disse grundige Spørgsmaal, og han gaaer slukøret bort. – Nu kommer Touren til Lars: Du Lars er en meget stor Synder! Du var med i Landcommunalforeningen – i Holbeks Amts Landcommunalforening - forgangen Aften, og der drak Du en Skaal for, at Hs. Maj. Kongen vilde skjænke sit Folk en fri Forfatning, og Du raabte 3 Gange 3 Hurraer for dette Ønske. Veed Du nu virkelig selv hvad Du har gjort Har Du Begreb om en constitutionel Forfatnings Væsen, og Værd, har Du ved et grundigt Studium af Verdenshistorien og dens Resultater, og især ved strængt at sammenligne de absolutistiske og constitutionelle Monarchiers Fortrin og Mangler, sat Dig istand til at dømme om, hvilken Regjeringsform af de to, der er den bedste," – Lars kan ikke svare fra Et til Ti, og lover, at han aldrig skal gjøre det mere. – Taleren søgte derefter at paavise det Catholske i denne Fremgangsmaade, idet han vedblev: at dette var den Tale, vi simple, ulærde Folk, der rore en Smule ved hvad man kalder "Politik, eller som, med andre Ord, ikke ere ganske ligegyldige for, hvad der angaaer Fædrelandet og vor Stilling som Borgere i Fædrelandet, saa ofte maa døie. Og hvad skulle nu vi Lægfolk, med vor dagligdags Kundskab, svare herpaa, spurgte han. - Jeg, som hører til dem, der hver Dag maa føle og alvorlig beklage Savnet af Kundskaber og Studium, jeg har ofte spurgt mig selv herom, jeg er efter rolig Undersøgelse kommet til den Overbeviisning og har faaet den Beroligelse, at jeg støtter min politiske Tro og Færd paa hverken Mere eller Mindre, end paa min Børnelærdom, paa, hvad man har lært mig i Skolen og derefter prædiket for mig i Kirkerne. – "Aa, fortæl os dog engang hørte han visse Folk sige, hvad det har været for Skoler og Kirker, hvori Du har faaet Din Dannelse og søgt Din Opbyggelse; det maa nok have været Skoler og Kirker af en egen Art." – Jeg har været holdt i autoriserede Skoler, og søgt min Opbyggelse i evangeliske Kirker, saaledes som de findes trindt om i Landet, – vilde han svare. "Men har man ikke i Skolen fortalt mig om mit Fædreland; lært mig at kjende de danske Sletter og de danske Have og Sunde; har man ikke fortalt mig om mine Forfædre og deres Bedrifter, om Rolf Krake og Valdemarerne og Christian den 4de, om Niels Ebbesen om Hvidtfeldt, om Hans Egede og Tycho Brahe, Holberg og Evald, og hvad de Alle hedde, de store danske Mænd, har man ikke lært mig at tænke paa Dansk, at tale paa Dansk, at bede paa Dansk, Og skulde denne Kundskab om mit Fædreland kun lede til Kundskab om dets Geografi og Historie? Denne Jndøvelse af det danske Tingemaal kun være en Sprogøvelse, Skulde denne Skolekundskab kun være beregnet paa en Exammen, og paa, at jeg der kunde faae et Udmærketgodt, eller skulde den ikke meget meere plante Kjærlighed i mit Hjerte til mit smukke, af Gud velsignede Land, og gjøre mig harm, naar man truer med at rive det i Stykker, lære mig at ære mine store Fædres Minde, og sætte mig imod, naar man vil forhaandet lære mig at elske og forsvare mit Sprog, det bløde og dog saa kraftfulde, det Sprog, der er en Deel af mig selv, Udtrykket for mine Tanker og Følelser, for mine Glæder og Sorger, – det Sprog hvori jeg kun kan finde min Gud!? – thi jeg kan kun finde ham i mit eget Sprog; – han er mig nær og kommer strax, naar jeg paakalder ham i mit Fader vor han vilde blive borte for mig i et Vater unser." – – Har man ikke fremdeles i Skolen lært mig og i Kirken prædiket mig en Kjærligheds Lære og et Bud om Lighed og Frihed, har man ikke indpræntet mig, at vi ere Brødre, satte her paa Jorden for at udvikles og forædles og nyde Godt af de mange Gaver, og har jeg ikke deraf maattet indsuge den Lære, at vi alle som Mennesker ere ligeberettigede, baade Jndsidderen og Herremanden, Skolelæreren og Biskoppen, Soldaten og Generalen, Landsbysnedkeren og Landsbybaronen, og naar jeg derfor i Livet støder paa Privilegievæsen og Kasteaand, paa Fødsels- og Pengearistoerati og paa unaturlige Baand og Jndskrænkninger, som hemme baade legemlige og aandelige Kræfter, – da kan jeg ikke indsee andet, end at dette strider imod min Børnelærdom, mod min Lærebog og Catechismus, og imod det Evangelium, man har udlagt for mig i Kirkerne og at jeg derfor har Lov til at arbeide det imod. – Og har man endelig ikke fortalt mig og lært mig om Menneskets Ufuldkommenhed og Synd, Har man ikke indpræntet mig den guddommelige Fortælling om ham, den Fuldkomne og Feilfri, og sagt mig, at han var og vil blive den Eneste; man har derimod ikke lært mig at kjende nogen Undtagelse, og ikke fortalt mig om nogen Forandring i denne Lære, efter 1660, og jeg kan derfor ikke ansee den Regjeringsform for den fuldkomneste og bedste, som nedlægger en uindskrænket Myndighed i noget enkelt Menneskes Haand."