Berlingske Tidende, 1834-07-28
London, den 18de Juli. Vi have Efterretninger fra Buenos=Ayres indtil den 24de April. Republikken og de samme omgivende Lande synes endnu bestandig at være et Bytte for indvortes Uroligheder og at være givne Jndianernes Angreb til Priis. Striden med Paraguai, der ansaaes som endt, er paa ny udbrudt, og Jndianerne have benyttet disse Stridigheder til et lykkeligt Angreb. Jndvaanerne af Buenos=Ayres beklage, at Europæerne ei i Forvejen have udryddet Ur-Indbyggernes Befolkning. (1) En heftig Strid har fundet Sted i Ministeriet; og det manglede ei heller paa Anledning. Man kan dele den irske Tvangs bill i tvende Deele. Den ene, som udgjør de tvende første Artikler, har Undertrykkelsen af den politiske Agitation i Jrland og den anden, som udgjør de følgende Artikler, den saakaldte Prædial-Agitation, eller – forstandigere udtrykt Plyndring gerne og Mordene blandt Landmændene til Formaal. Den sidste Deel fastsætter Tvangs-Forholdsregler for de Proclamerte, det vil sige: for de Distrikter, der befinde sig i hiin overordentlige, eralterte Tilstand; den første derimod forbyder blandt Andet de offentlige Sammenkomster i de ikke proclamerte Distrikter. Herover opstod nu Tvedragten i Cabinettet. Grev Grev og med ham Cabinettets Majoritet ansaae Fornyelsen af begge Deele han vilde kun have den sidste Artikel, angaaende Jndsættelsen af Krigsretter, udeladt – for nødvendig; Lord Althorp, Hr. Littleton og nogle faa Andre vilde, tilligemed Statholderen af Jrland, kun have den anden, mod Prædial-Agitationen rettede Deel, fornyet, og de tvende første Artikler derimod udeladte. Lord Grev, som herved drev en Torry Forholdsregel igjennem, havde Overhuset, og Lord Althorp Underhuset for sig. Nu traadte Lord Gre ud af Ministeriet, Lord Althorp forblev deri, og den ny Præmier-Minister forkyndte igaar saaledes i Overhuset: at Regjeringen havde besluttet, at lade den af Lord Grev fremlagte, til tredie Læsning bestemte Bill, falde, og derimod i Underhuset indføre en anden, med Udeladelse af de tre første Artikler. Denne Erklæring sagde i Grunden hverken mere eller mindre, end at den nye Regjering, med Hensyn til sin Politik i Jrland, vilde løsrive sig fra Overhuset og slutte sig til Underhuset. En saadan Erklæring, yttret af en Premier-Minister strax den første Aften af hans Embeds Tiltrædelse i Overhuset, maatte begribeligt opbringe Lorderne til det Yderste. Neppe havde derfor Lord Melbourne forkyndt Regjeringens Beslutning, for Greven af Wicklow tog Ordet. Saalænge jeg har havt den Ære at sidde i dette Huus, sagde han, har jeg endnu aldrig lyttet til nogen Erklæring fra en af Kronens Ministre med større Forhanselse, end til den, der nylig er givet. Er det muligt, at et Ministerium, som for fjorten Dage siden – nei, endnu for til Dage siden udtalte en fuldkommen Overeenstemmelse over dette Punkt, da det daværende Hoved for Regjeringen fremtraadte og paa det udtrykkeligste erklærede, at Antagelsen af Billen var absolut nødvendig for Landets Rolighed – et Ministerium, hvis nuværende Chef dengang var Minister for det Jndre, og altsaa bedst maatte indsee Forholdsreglernes trængende Nødvendighed, er det muligt, at et saadant Ministerum nu pludselig forandrer sin Anskuelse og opgiver sine Forholdsregler, En saadan Grad af Ubestandighed, af Prinzipløshed eller af lumst Forstillelse var hidindtil uhørt i begge Parlamentets Huse. Dersom Ministrene strax fra Begyndelsen af havde erklæret Forholdsreglerne for nødvendige og derpaa opgivet dem, havde de ædle Lorder sandsynligviis troet dem; men nu, da de først erklære dem for nødvendige og derpaa opgive den, nu maa jeg tilstaae, at en saadan Jnconsequence, ne saadan Pligtforglemmelse, et saa nedrigt Forhold endnu aldrig er oplevet i dette Land siden Revolutionens Tid. (Hør!) Endnu for faa Dage siden optraadte det daværende Hoved for Regjeringen og erklærede, at han var groveligen forraadt af nogle af hans Regjerings Medlemmer. (Hør!) Forde ædle Lorders Øine skyldes det derfor deres og Landets Ære, at de Jndivider, paa hvilke Greven dengang pegede, vorde givne den almindelige Foragt til Priis. Efter hvad der er forefaldet, maa jeg erklære, at det vil være umuligt at opretholde Landets Rolighed, og at jeg ikke meer i nogen Sag kan skjænke Ministrene Tillid. Saaledes talte efter Grev Wicklow ogsaa Lord Wharncliffe, ligesaa Hertugen af Wellington og de Øvrige. Bestandig var Jnconsequencen, Ministeriets bedrageriske Forhold og Umuligheden uden billen at gjenoprette Freden i Jrland, Hovedthemaet for deres Heftighed. Herefter svarede Lordcanzleren og bemærkede blandt Andet: Det paastaaes, at min ædle Ven (Grev Grey) har erklæret, at være bleven forraadt af et Medlem af hans Regjering. En Lord: "Ordet var ikke forraadt.) O! – Ordet var ikke forraadt. Jeg troer, at den ædle Greve (Wicklow, ei havde brudt sig om, at tillægge et Medlem af Regjeringen Charakteer, og Navn af Forræder. Greven skal ikke have brugt Ordet forraadt, men han skal have brugt andre Ord, ved hvilke han vilde antyde, at han var bleven forraadt. Men nu kan jeg forsikkre, at min ædle Ven aldrig har betjent sig af et saadant Udtryk, og aldrig yttret noget Lignende. Han har kun erklæret, at han ei vidste noget af de Meddelelser, der vare gjorte Hr. O'Connel, og at han, hvis han havde været vidende derom, ei havde tilladt det. Men dermed er det ingenlunde sagt, at Nogen har forraadt ham. Enhver veed, at den, om hvem Grev Grev dengang talte, ei sad i Cabinettet: at det var Oversecretairen for Jrland. (En Lord: Nei, Skatkammerets Kanzler Althorp – . Det er en Feiltagelse; Kanzleren har aldrig gjort Hr. O'Connel nogle dertil sigtende Meddelelser. Under Debatternes Forsættelse forsvarede endnu Marquis Landdomne det nuværende Ministerium, hvilket derimod af MarquisLondonder betegnedes som et elendigt Sammensurium. Lord Ellenborough spurgte, om Hr. Littleton da virkelig vilde beholde sin Post, Dette foranledigede Lord Melbourne, som maatte beje Spørgsmaalet, til at forsvare Hr. Littleton, dermed, at han sagde, at et Ministerium nødvendigviis undertiden maatte træde i Underhandling med Oppositionen, og dersom ogsaa Hr. O'Connel spillede Urostifter i Jrland, saa var han dog en af Oppositionens Hovedanførere. Marquis London der sluttede endelig med at erklære, at ingen anden end Skatkammer=Kanzleren, Lord Althorp, var Skyld i den hele Ulykke. Kongeriget begge Sizilierne.