Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-02-27
Den lille Shelti eller syetlandske Hest bliver ligesaa mishandlet som den paa Ørkenøerne, men slæber ufortrødent Koner og Børn til Kirkerne, og Reisende fra Sted til Sted, saavelsom og Gjødningen i Kurve ud paa Marken, og Høe, Tørv, Fisk og Forraad paa sin Ryg til Husene; thi forspendt bliver den næsten aldrig, da der neppe nogensteds gives en Karre eller Vogn. Køerne blive vel det hele Aar igjennem pleiede om Natten i Huus, men Foret er i det Hele saalidet, at man om Vintren hyppig maae tage sin Tilflugt til en Velling af knusede og kogte Fiskebeen og Jndvolde. Faarene løbe næsten vilde omkring, og maae, den hele Vinter igjennem i Storm og Snee, sørge for sig selv, saa godt de kan. De blive ogsaa kun fangede ved Hielp af dertil afrettede Hunde, imidlertid give de en, rigtignok kort, men fiin Uld, som nu meest bliver forbrugt til Forfærdigelse af strikkede Strømper og Vanter, som staae i høi Priis, og hvis Afsætning ogsaa tilforn var saa betydelig til de hertil sejlende Hollændere, at de svære Skatte derved kunde blive dækkede. Mindre er det altsaa at undre over, at Faaret engang var for Shetlænderen det samme, som det nu er for Jslænderen, Hesten for Kirgiseren, Kammelen for Beduinen, end at han siden efter saa gandske har kunnet forsømme dets Meie. Vilde og glubende Dyr gives ikke i dette skove og læløse Land. Jagten indskrænket sig nesten allene tilde uendelige Flokke af Vandfugle. Den høie og skjønne Øe Foula giver især rigt Bytte paa Æg, unge Fugle og Fiær, som vist nok ogsaa, af den utallige Vrimmel af Fugle, som der gives, har sit Navn, ligesom en berømt fra Jylland nedstammende Familie v. Phuel fører en Fugl i sit Vaaben. Agerlandets Dyrkning skeer mere ved Gravning med Spader, end Pløining med Oxer, men sædvanlig mislykkes Høsten ved tidlig Frost, undertiden flere Aar efter hinanden, og det manglende Korn bliver hentet fra Skotland eller Ørkenøerne. Landets Hovednæringskilde er derfor ogsaa Fiskefangsten, da Havet her er saa overflødig med sine Gaver, Den Hielpekilde hvoraf Shetlænderne tilfredsstille sine Fornødenheder er ogsaa meget udtryksfuld betegnet i hans Toast, saasom: det Hoved døe, som ingen Haar bær, Menneskene Hælser, og Sundhed, Fiskene døe, og Mennesket vogtes for Skade!" Hollændernes Sildefangst paa de hetlanske Kyster var i tidligere Aarhundreder af en høistbetydelig Omfang, imidlertid var Talle af deres her forsamlede Sildebyser hvilke, foruden de mindre medfølgende Fartøier, i den meest blomstrende Tid ofte beløb sig til 2200, i Aa tet 1774 efterhaanden sunket ned til 200, og har ogsaa siden den Tid endnu formindsket sig saaledes, at dette Fiskerie nu neppe fortjener Navn deraf. Det engelske hvide Sildekompagnie, som siden Aar 1750, søgte at træde i hines Sted, kunde saalidet trives, at det, efter en Række af Aar, igjen maatte opgives, med et Tab af en halv Million Pund Sterling. Vel finder Sildesiskeriet der stor Opmuntring fra Regjeringens Side, men det bliver drevet paa Rigets langt sydligere Kyster. Selv Shetlænderne ansaae Sildefiskeriet for alt for voveligt, og ere ogsaa ikke velhavende nok til at tilveiebringe de anselige Bekostninger til Udrustningen. Jkke minde bleve deres Kyster tilforn hyppigt besøgte af Hanseaterne, de Danske o. s. v., for Stoksiskfangsteens Skyld, og Landtungen "Mariens Grind blev forvandlet af dem til et folkerigt Marked, hvor Shetlænder byttede deres friskfangne Kabliau imod Varer af alle Slags. Saltningen var i Fremmedes Hænder. Sildigere Parlaments akter, som forbøde Indførelsen af fremmed Salt. i andre end engelske Skibe, bortkyste disse virksomme Gjæster, og gave Plads for skotske og engelske Kjøbmænd, hvilke have siden efter, med meer eller mindre Liv, holdt hin Fangst i Gang; kun at den fattige, af sin Lehnsherre afhængige, Fisker drager liden Gevinst deraf, da hin leverer Baade og Næt, og Fiskeren er tvungen til at aflevere sin Fangst til en fastsat lav Priis. Jo fortrinligere den i Skotland tilberedte Fisk bliver holdt, desto betydeligere kunde Gevinsten blive derved, da den, først for faa Aar siden, nordvest for Øerne, gjorte Opdagelse, "Regent riig Kabliaufangst. Som Havet er disse Øers Vang, saa er Fiskeriet ogsaa Indbyggernes Hovednæring, og Fisken maa, i Haar, ofte træde istedet for enhver anden Spise. Det sædvanlige Havre og Bygbrød er grovt. Forhen blev her brygget meget Øl, nu næsten intet meer, siden den af Regjeringen paalagte Malttold har gjort det meget for dyrt for dette fattige Folk, man forbruger her, paa engelsk Maade, meget Thee og drikker den til alle Tider paa Dagen. Om Rettens Pleie, Forliig, Fattigforsørgelse og andre selskabelige Indretninger paa disse Øer, i ældre og nyere Tider, giver Forfatteren en meget tydelig og belærende Underretning, som dog her ikke er passende at gjøre Udtog af. Folkemængden regnede man i Aaret 1810 til 23000 Sjæle. Shetlænderne have ikke den Fylde i Vexten, som Ørkenøernes Beboere, men komme Jslændernes smekkre Vext nærmere. Fruentimmerne ere tildeels meget nette og lette Skabninger. Godmodighed, Venlighed og Gjæstfrihed ligge grundede i Nationalkarakteren. Men Conningsbergerne, et eget Folk i den sydlige Deel af Hoved landet, er en berømt krigersk Stamme, og udmærke sig ikke til deres Fordeel, ved noget Raat og Diærvt i Sind og Sæder, afvigende fra de øvrige Shetlændere. Et Hovedforlis har Shetlands saavelsom Ørkenøernes Beboere lidt ved deres lange Forbindelse med Storbritannien, og ved den derved tilføiede Tilbagesættelse i Ære, Velstand og Dannelse, i deres gamle nordiske Sprog, Pæleroden til deres Oprindelse, Aan banken, aabner de gunstigste Udsigter for en den i deres Sagn og Historie. Fortidens evig omtalte crompelske Besætningstropper. Jmidlertid have dog alle Egne paa Øerne Navne af nordisk Oprindelse, og ogsaa mange gammel skandinavisk hedenske ere her længe blevne i Live, ligesom ogsaa de gamle Gudenavne ere paa mange Steder endnu mindede. Ogsaa var det selv paa Ørkenøerne, endnu i det 18de Aarhundrede, Brug, at Elskende besøgte en gammel bred Steenring, som engang har været helliget til Odin. Her gave de hinanden Hænderne igjennem en af de opretstaaende Piller, og svore hinanden evig Troskab. Det kaldtes "Odins Forlovelsen, og at bryde den blev agtet skammelig for Alle. Jblandt de Skikke, som have sin Rod i en gammel vidt udbredt Overtroe, udmærker sig ogsaa den Sædvane, ved Forretninger, af hvilke Oboerne haabe Lykke, at de vende sig, og deres derved brugte Redskab, i en Retning ef som saameget Andet bliver tilregnet de allerede grønnende og blomstrende Verden for Fabel og Digtekunst er dem derved berøvet, og hermed hvilken Stolthed og Følelse af deres Tilværelse. Deres Historie begynder først med Aaret 1500. Disse Øers listige Undertrykkeres Tyranni har i det 16de og 17de Aarhundrede til intetgjort alle Lovbøger og Efterretninger fra Fortiden. Det Norske og gammel Nordiske forstaaer nu intet Menneske i Shetland mere. Allerede for et Halvaarhundrede siden var det hos nogle Oldinger paa Foula endnu som en Sjældenhed tilovers, men med disse synes det at være begravet. Nu er Folkesproget det almindelige Engelske; men, besynderligt nok, ikke de nærliggende skotske Naboers korte og bløde Dialet, men den sydlige Englænders skarpere, hvilket ter Solens Løb; hvorimod de, som ville stifte Ulykke, gjøre den modsatte Vending fra Østen imod Norden. Ogsaa det, at kunne see Tin uden for deres Synskreds, er her i Folketroen endnu hyppig i Gang. Men denne ulykkelige Seegave spøger ogsaa endnu, som Forfatteren bemærker, i hans Hjemegn, meest hos gamle Koner og Jomfruer, især paa de mindre Øer og Halvøer Hiddensee og Wittow, hvorfra mange beseile Havet som Matroser. Der skue disse Seersker ofte alle enkelte Scener ved det langt borte foregaaende Skibbrud, de til Strandbredden drivende Liig, og Ligtoget til Graven, osv. Saamange sælsomme og ubegribelige Drømme synes det urolige Hav, som er saa rigt paa Afvexling i Dannelser og Skikkelser, let at kunne opvække i svage Phantasier. Saaledes spille ogsaa paa alle hine Øer de oldnordiske Nøkker, eller Nicker, (beslægtet med de engelske Old Nick *), som Vandaander, endnu en betydelig Rolle i Folketroen. Deres Formand, paa Shelland "Schoopilter kaldet, antager helst Skikkelse af en nydelig lille Hest, og indbyder venlig til at bestige den; men vee den Lystne, som lader sig lokke. Den skjønne Hest galloperer med sin Rytter lige ud i Stranden og drukner ham. For forresten at kunne see tydeligt ind i denne gruelige Eventyrverden, for at forstaae Sagnet om det umodstaaelige Tryllerie, hvormed Søaandernes og Sønikkernes Tryllerie og Toner lokke de til Døden indviede Offere, maaman om Sommeren have oplevet nordiske Nætter, og have seet og hørt Søernes og Strøm*) Om disse Væsener see Professor Nyerups interessante Afhandling i Dagen 1822 Nr. 294. menes Trylleglands, og hvad for hemmelighedsfuldt Lokkende der lurer og risler bag Klipper og Buske; thi det er ellers neppe muligt at begribe disse nordiske Syner, og Karakteren hos de af de fødte Væsener. Overhovedet sammen væver sig en Uendelighed af Syner og Eventyrer om Shetlands Søer. Klipper, ikke dybt under Vandet, som brække Flodstrømmene og optaarne uhyre Bølger - her kaldet "Baas besidde, efter Folketroen, en maanetisk Egenskab, at trække Jernet af de nærliggende Fartøier til sig, imedens det flade Vand, i en magnetisk Antivathi, optaarner sig truende imod dem. J Grunden er det mærkværdigt, at ved oprørt Søe, disse Brændinger gjentages nogle Gange - man siger, ikke over syv Gange og førend de igjen begynde hersker derimellem en lemmelig lang Stilhed. Forfatteren tilføier, efter ofte gientagen Anskuelse af Brændingerne, og af de kommende og vigende Bølgeslag i de forskelligste Aarstider, at det egentlig borde hedeni Gange. Bølgerne holde ordentligviis en Bevægelse af tre Slag, og naar de have jevnet sig, efter at have hævet sig ni Gange, begynde de deres Dands paa ny, saa at det tredie, sjette og især det niende hæve sig stærk fremfor de Øvrige. Uvilkaarligen indfaldt ham ofte det Homeriske Fæstio nenæye, og hvor meget Naturens Størrelser, Masser og Tider spille i Tre-Takter. Indbildningerne og Meningerne om Dybets sælsomme og farlige Beboere have i Shetland, den fulde phantastiske Vildhed, som man finder i de nordiske Fiskeres, og de ere rigelig blandede med skandinavisk Mytbologie. Derhen hø ter den Mængde Søtrolde, den berømte Krak eller Horve, som bevæger sig liig en svømmende Øe, og udstrækker mastlange Arme, og den store Søslange med sin frygtelige Manke. Om Havmænd og Havfruer høres Fortællinger, hvorledes de undertiden forlade deres farlige Trylleslotte i Dybet, og indhylle sig i Skikkelse af Søhunde, for at beskue Lysverdenen over Søen. og dens Herlighed, hvor de da særdeles gjerne ligge paa de saakaldte Ve-Skær ikke langt fra Papa. Ogsaa Troen paa mange Slags Trolde, paa Bjerg- og Huusaander, Nisser og Feer, som derpaa, at de lige saa vel udøve god Tieneste som Pudserier, hist og her foraarsage Sygdomme, bytte Børn i Vuggerne og udøve en Mængde Skarnstykker, lever her endnu meget iblandt Folket, og befolker Huus og Gaard, Busk og Mark, Hule og Steenkløft, med en forunderlig og gyselig Vrimmel, saa at Nat, Maane- og Stierneskin ogsaa faaer deres Deel af Liv. Folket, som frygter Troldenes smaae Lumskerier, kalder dem altid med Ærefrygt de gode Folk eller de gode Naboer. Det sædvanlige Slags af disse, fører imidlertid et eget Navn (Brownie) og falder i Art, Forretning og Klædedragt ganske sammen med det, som man hos os tænker sig ved Koholder og Underjordiske; – smaae, hæslige, alvorlige, vimse, ja ofte sure Smaaefolk med rynkede Ansigter og hovne Hænder, stærkt besatte med Haar og klædte i sorte eller brune Bjergjakker. De som boe i Husene blive beværtede med Melk og andre Spisevare. Naturligen var og Troen paa Herer ligeledes almindelig her, og Shetland især blev holdt for ret en Hexerede, og holdt for dette sataniske Paks Hovedsæde, ja det var farligt at reise hen til eller leve i dette deres Hjem. Jmidlertid er Gudskeelov ved Reformationens klarere Lys, og den levende Erkiendelse af Videnskaberne, alle raae Udbrud af fanatisk Hexe forfølgelse forsvunden, men Troe paa onde Øine, paa at kunne gjøre slemt Veir, paa at kunne forhere Qvæg og fordærve Mælk og Øl vedblevet. (Af Skriftet: Nebenstunden, von Ernst Mor. Arndt. Leipzig 1826, et interessant Værk i to Deele. To nyere engelske Værker: Histor, of the Orkney Islands, by D. Barig &c. London 1808 og Description of the Shetland, Islands, by Sai. Hibbert, M. D. Edinburg. 1822. ere benyttede.)