Aalborgs Stifts Adresseavis, 1818-07-27
JTrondhiems Aviser læses følgende Svar paa samme Blad forhen indført Stykke, som Forslag angaaende Oprettelse af en norsk Ridderorden: "Jntet i Verden er mig kiærere, end naar jeg i min stille, afsides liggende Bolig kan af en Hændelse faae et af vore offentlige Blade at læse, hvori der findes Noget, der kan være mit elskte Norge enten til Ære eller Nytte; saaledes bankede Hiertet af inderlig Glæde i mit Bryst, da jeg af Trøndhiemsavisen Nr. 43 saae den frydefulde Efterretning om den forventende Ridderorden, hvormed vore kjække Landsmænd kunde pynte sig. Jeg delede oprigtig min Fryd med Jndsenderen, ligesom jeg ogsaa deeler med ham den . Kummer og Raadvildhed, han yttrer over at udfinde det Øye, der maatte blive en Hovedfigurant i denne nye Orden. Det er mig virkelig en Fornøielse, naar jeg kan udrive Nogen af en eller anden Forlegenhed, især naar det er en Patriot, der, ligesom Jndsenderen, blot har Fædrelandets Vel i Sigte. De ville derfor ikke vredes overden Jndvending, jeg vover at giøre imod det Dyr, De synes at være mest passende til Hovedfigurant i denne nye Ridderorden. Dersom vi levede i Kong Harrald Haarderaades Tid, da der blev sagt og vore Forfædre: "Hvor Dyd bestaaer i Mod, hvor Hierterne hos Mænd, som Landets Klipper ere, da - ja da - var et saadant Sindbillede passende, dersom Norges Mænd vare som i de Tider; men i disse nu værende, da Forsynet har (efter vore indstændige Bønner, borttaget det haarde Steenhierte og givet dem et blødt fromt, bøieligt Kiødhierte, saa synes mig, intet Dyr kunde være mere passende end et Faar (Sau), der har saameget tilfælles med endeel af Nutidens Mænd, og som vilde giøre en smukkere Figur paa en Mands Bryst, og betegne det ømme og bløde Hierte, end den fæle og barske Brumbass. Der skal jo være et Sted i Verden, hvor der gives Riddere af det Gyldne Skind, og disse skal være meget stolte deraf, hvor meget mere kunde da ikke vore Riddere, bryste sig, naar de bare til offentlig Skue den hele San paa Hiertet. De Egenskaber, De opregner hos Biørnen, maa de tillade mig at ansee som ganske upassende, da vi aldeles intet behøve af samme; thi efter min eenfoldige Mening har vel aldrig Nordmanden viist mere Forstand, Mod og Styrke, end i de forløbne Aar af dette indeværende Aarhundrede. Nei Faaret (Sauen) - min Herre, beder jeg ydmygst De ville værdige Deres Opmærksomhed formedelst den paafaldende Lighed; f. Ex, en Sau kan gierne taale at have tre Herrer i eet Aar; taalmodig tripper han fra den Ene til den Anden uden at murre eller knure. ligesaa taalmodig lader han klippe eller rive Ulden af sig indtil det nogne Skind. Der findes vel en eller anden ubehøvlet Væder iblandt, der reiser sig paa Bagbenene, viser sine Horn og skriger sit Bææ, men Magtens Ord lyder mod denne Halstatig: Riv Ulden af og før ham til Slagteren. Lad derfor den fromme Faare=Saue) Yngel komme i Betragtning; det vil aldrig falde Misundelsen ind at spørge hvorfor Denne eller Hiin er bleven beæret med dette Hæderstegn, især naar de læste paa Skjoldet disse Ord: Jeg bæræær for Fædrenelandet, og hvor født, hvor henrivende for enhver Patriot og Fædrenelandselskeer vil det ikke blive, naar en Flok af saadanne Riddere, med anstrængende Kræfter udraabte: Vi da - be er ærvær for Fædrenelandet