Berlingske Tidende, 1836-04-06
Da Committeens Pluralitets Jndstillinved den første Paragraph, sattes under for Afliemning, erklærede 34 Medlemmer for den og ligesaa mange imod den, og den bliver saaledes, efter 670 i Fdn. 15de Mai. 1834, at indstille til Hans Majestæt ved Siden af Udkastets Bestemmelser. Derimod bleve de af Kammerherre Juel og Procurator Nye fremsatte Amendements forkastede, hiint med 35 Stemmer mod 33, dette med 6 mod Ved Udkastes tredie Paragrap bemærkede Referenten, at naar der i Fæstebrevet kunde, som Minoriteten antog, vedtages den hurtige Retsforfølgning, som Fdn. af 25de Januar 1825, hjemler, i Hen hvilket Re seende til al Bondens Skyld. ferenten dog ansaae tvivlsomt, da hiin Rets forfølgning kun kan vedtages i egentlige Gjeldsager – var det saa meget mindre nødvendigt at tilstaae Godseieren nogen Udpantningsret for hans Fordringer, Proprietær Tutein omtalte selv i sin forannævnte Afhandling disse Udpantninger som "vederstyggelige og høist odisse, ligesom han ogsaa der havde yttret, at naar Godseieren virke vilde skride til dem, vilde han aldeles ødelægge Bonden og dermed sin egen Gaard men her syntes da at ligge den stærkeste Ex kjendelse af, at Udpantningsretten ikke uden stor Nødvendighed bør udvides. Hvad Minoriteten havde yttret, at Bonden ikke, hvor han for slig blot kunde betale, vilde udsætte siUdvantning, talte netop for Majoritetens at det ikke i Reglen var at befrygte, Mening. at Bonden ikke vilde betale sin Skyld, naar han blot nogenlunde kunde, og han vilde i denne Henseende vist ligesaa lidet udsætte sig for Jndkaldelse for Forligelsescommissionen, Jevrigt og Proces som for Udpantning. maatte Referenten bemærke, at det ikke er foralt Tiendevederlag, at Udpantningsret haves, hvilket Udkastets Motiver tydeligt nok vise. Committeens Majoritet havde ved denne Paragraph indstillet: a) At den her omhandlede Udpantningsret for samtlige Bondens Afgifter i ethvert Fald indskrænkes til de Godseiere, der beviisliggen have nedsat Jndfæstningen imod en moderat Forhøielse i Landgilden, eller i det Sted nedsat den aarlige Afgift imod en passende Forhøielse i Jnd fæstningen, afskaffet Hoveriet for bestandigt, imod en passende Afgift og overladt Fæsteren Tienden in natura imod et passende Vederlag, og at Hans Majestæt nærmere alernaadigst vil bestemme, hvorledes den fornedne Betryggelse skal erholdes for, at disse Forandringer ere foregaaede paa en saadan Maade som svarer til Øiemedet, b) At Udpantningsretten indskrænkes til en vis Tid, saa at den f. Ex. ikke skal kunne finde Sted, naar den ikke er benyttet i Løbet af et halvt Aar, efterat Afgiften er forfalden til Betaling Grev Holstein fremsatte det Amendement: at det maatte tillades Jorddrotterne og Fæsterne at vedtage, istedetfor den i Paragrarhen omtalte Bestemmelse, at Jorddrottens samtlige Fordringer til Fæsteren, uden fore for Forligelsescommisfaaende Behandling. sionen, maatte blive paadømte ifølge Fregn. af 25de Januar 1820 om den hurtige Retspleie. Han fandt det nemlig betænkeligt at tilstaae Godseieren den i Paragraphen omhandlede Udvantningsret, da denne kun var anvendelig paa ganske ligvide Fordringer, og ikke paa saadanne som de her omhandlede, der vare Resultatet af Beregninger over flere forskjellige Slags Kornvarer og af forskjellige Pengefordringer, hvori ogsaa Ligvidationer kunde forefalde. Godseieren kunde neppe forlange mere end at faae slige Sager behandlede efter Fregn, 25de Januar 1828, uden at gifestemmissiode dog først skulde for Forlinen, og Fæsteren vilde dog ved denne Fremgangsmaade blive meere sikkret, da Sagen blev underkastet en Dommers Undersøgelse og Bedømmelse. Kammerherre Juel stillede det Amendement: at Udpantningsretten maatte være indskrænket til de kongelige Skatter, Tiendeafgifter samt Hoveriafgiften i Penge eller Korn. Da Landgilden nemlig almindeligst er forfalden til Betaling og præsteret med hvert Aars Marts Maaned, altsaa paa en Tid, da Bonden har indavlet al sin Sæd, vilde det uden Tvivl ikke være vanskeligt for Godseieren at erholde den, og det syntes derfor ikke nødvendigt at tilstaae Udpantningsret med Hensyn til denne Præstation, ligesom i det Hele den nævnte Ret formeentligen burde indskrænkes til de i Amendementet nævnte Afgifter. Procurator Nye yttrede, at da Udpantningsretten er et Extraordinarium, som det ikke ellers ved Kontrakter er tilladt at betinge sig, og da Fæstebonden i Henseende til Aandsdannelse staaer i saa underordnet Forhold til Godseieren, fandt han det betænkeligt, at tilstaae den Sidste denne Ret. Han kunde heller ikke skjønne, at Godseieren var saa blottet for Midler til at sikkre sig og inddrive sit Tilgodehavende, at det skulde være ham saa nødvendigt eller magtpaaliggende, at erholde bemeldte Udpantningsret. Godseieren kunde jo strax, naar Restan cen opstod, lade Fæsterens Gods belægge med Arrest; han kunde betinge sig den hurtige Retsforfølgning, eller betjene sig af den summariske Procesmaade efter Forordningen af 6te August 1824, hvorved han tildeels kunde opnaae den samme Tidsbesparelse, som Udpantning fører med sig; han kunde, om han vilde, lade Bonden udsætte af Gaardens Bestyrelse, og han kunde sagsøge Drift og J alle sine Restanter ved et eneste samlet Sogsmaal. Procesomkostningerne vilde ikke blive betydelige for Godseieren. Udpantningsretten hindrede ogsaa Bonden i at gjøre de Contrafordringer, han muligen maatte have mod Godseieren, gjældende. J Henhold til sit Anførte, fremsatte Taleren til Committeens Majoritets Jndstilling, hvilken han iøvrigt tiltraadte, det Amendement, at dens Litr. a maatte forandres saaledes: "At den her omhandlede Udpantningsret kun tillægges Godseieren for Hoveri og Tiendepenge, saaledes som han med Fæsteren er bleven, eller maatte blive, forenet og samme (det sidste efter Foreninger udenfor Tiendecommissionerne, forsaavidt respective det kongelige Rentekammer og Overtiendecommissionerne maatte approbere samme.