Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-01-22
Fædrelandet. Provindsialstænderne. (Fortsættelse af Gaarsavisen. Den Første, der yttrede sig om Forslaget angaaende Ophævelsen af eller Nedsættelsen i de Deputeredes Diætpenge var en af de Deputerede iblandt de mindre Landeiendomsbesiddere, som anbefalede Forslaget, idet han bemærkede, at det forekom ham anomalisk at tilraade Besparelser i Statshuusholdningens andre Grene, saalænge Forsamlingen ikke frabad sig den Deel af Diæterne, som maatte ansees at være overflødig, ligesom og, at han ikke fandt det passende, at han og andre Bønder skulde have 4 Rbd. daglig i Diætpenge, medens Embedsmænd maae foretage Embedsreiser, for 1 eller 2 Rbd. Diætpenge daglig. En Deputeret af Bondestanden erklærede sig villig til at møde uden at erholde Diæter. Derimod fandt et andet Medlem af Forsamlingen sig foranlediget til at tale imod en Committees Nedsættelse, skjøndt han vel, som han bemærkede, indsaae, at den forelagte Proposition var saa patriotisk, at enhver Yttring derimod let kunde faae Skin af at være upatriotisk eller egennyttig. Han paatvivlede vel ikke, at der jo vare Mange, som baade kunde og vilde paatage sig et saa hæderligt Hverv, som det, at tale Folkets Sag for dets Konge, uden at nyde Diæter under Opholdet ved Provindsialstændernes Forsamling; men han troede dog ikke, at det i alle Klasser, og navnligen ikke blandt Besidderne af de mindre Landeiendomme, kunde antages i Almindelighed at være Tilfældet, at Formue og Duelighed vare forenede hos de Valgbare, og det vilde derfor, meente han, ikke sjeldent indtræffe, at Vælgerne kunde ønske at foretrække en Mand, hvis Formuesforfatning ei tillod ham at undvære Diætpengene. Han antog fremdeles, at den formuende Mand befandt sig saa vel i sine egne Omgivelser, at han ikkun meget sjeldent bekymrede sig om Andres Anliggender, og at han derfor maaskee var mindst skikket til at være Deputeret, imedens derimod den, som havde arbeidet sig op enten uden eller med ubetydelig Formue, havde havt meere Leilighed til at gjøre sig bekjendt med de forskjellige Forhold i Livet, og derved bedre maatte egne sig for hiint Hverv. Han troede saaledes, at den Sidste i de allerfleste Tilfælde hellere vilde ønskes valgt end den Rige, der saa let fristedes til at ansee ByrEder, som dog vare meget betydelige for den Fattige, for ubetydelige, og derved kunde skade, hvor der var meest Trang til at søge Gavn stiftet. Desuden formeente han, at den i Forslag bragte Forandring vilde forrykke Grundprinciperne i Valgloven. Saaledes som den nu var, laae alene Eiendom til Grund for Valgbarheden; men skulde de Deputerede ingen Diætpenge have, maatte der tillige tages Hensyn til Formuen. Det vilde i saa Fald ofte indtræffe, at de Valgte af de mindre Landeiendomsbesidderes Klasse frasagde sig Valget; og da det vanskeligt forud kunde vides, hvo der vilde modtage Valg, vilde Omvalg hyppigen blive nødvendige. Slutteligen tilføiede Taleren, at naar man vilde indvende, at det District, som havde valgt En, der ikke kunde undvære Diætpenge, jo havde i sin Magt at sammenskyde disse, saa maatte han bemærke, at det, selv forudsat, hvad der dog forøvrigt var meget tvivlsomt, at Vælgerne vilde gjøre dette, dog neppe kunde ansees tjenligt for en Deputeret, saaledes at sættes i Forhold til sit District, som blot Sagfører, idet han derved maatte opgive sin Selvstændighed, som han dog burde være i Besiddelse af, for at kunne opfylde sin Hovedbestemmelse, at virke til det Heles Vel Et andet Medlem talede ligeledes imod en Committees Nedsættelse i Anledning af dette Andragende, idet han fandt det saavel skadeligt for Jnstitutionen som i Særdeleshed ubetimeligt. Kredsen, inden hvilken der kunde vælges, var nemlig allerede ved de paabudne betingelser meget indskrænket, og endmeere vilde dette blive Tilfældet, naar Enhver, der blev valgt, selv skulde bestride Omkostningerne ved sit Ophold ved Forsamlingen, og uden nogen Erstatning bære det Tab, som han leed ved Fraværelsen fra sit Hjem og sine Forretninger; og at Opholdet virkeligt forvoldte de Fleste Tab, ansaae han for uomtvisteligt, ligesom Proponentens modsatte Yttringer vistnok ikke vare grundede paa Erfaring. For mangen dygtig og indsigtsfuld Mand, som Stændernes Forsamling ikke burde savne, vilde, hvis den gjorte Proposition blev fulgt, Adgangen være lukket; thi uagtet det for Mange vilde være let at gjøre et pecuniært Offer, som de efter deres Stilling ansaae for ubetydeligt, vilde det dog ofte være saare trykkende for den Familiefader, der ikke havde Mere end det høist Nødvendige at leve af Letteligen kunde ogsaa Mangen, der følte varmt for Fædrenelandet og Jnstitutionen, lade sig, af Udsigten til at faae en Deputerets hæderlige Hverv, friste til at gjøre Opoffrelser, som høiere Pligter bød ham at undlade, og til slige Fristelser burde man ei søge at give Anledning. Forsamlingen maatte ei, vedblev han, lade sig henrive af enthusiastiske Jdeer og Anskuelser, men burde med modent og roligt Overlæg tage enhver Sag under Overveielse. Foruden at Taleren saaledes, efter det af ham Anførte, maatte ansee det gjorte Forslag utilraadeligt, skjøndt han vel fandt dets Realisation i og for sig ønskelig, saa maatte han ogsaa i ethvert Fald ansee det for ubetimeligt. At Forsamlingen nemlig skulde indgaae med en Forestilling om Diæternes Ophævelse eller Nedsættelse, uden at dens nuværende Medlemmer selv gjorde Opoffrelsen for den Tid, de vare valgte, vilde vistnok baade være upassende og stride imod al Delicatesse. Naar derfor ei alle Medlemmer eenstemmigen androge paa den proponerede Forandring, baade for de tvende næste Forsamlinger og for Fremtiden, maatte den ansees at ville blive uden Virkning, thi ved Pluralitet kunde der ei berøves de Øvrige den Ret, de allerede havde erhvervet. Vare alle Medlemmer enige, da var en Petition i saa Henseende baade overflødig og upassende; det burde være Gjenstand for en privat Overeenskomst mellem de Deputerede, om de vilde renoncere paa den dem tilkommende Erstatning, og kunde aldrig blive Gjenstand for en officiel Motion og Forhandling. Vilde de gjøre Opoffrelser for den øvrige Valgtid, kunde de, uden at give Sagen videre Offentlighed, andrage det for Hs. Majestæt, som vistnok paa Statens Vegne velvilligen vilde modtage Offeret; og naar de 6 Aar, paa hvilke de vare valgte, vare forbi, da først var det paa Tide at indgaae med en Forestilling om en Forandring for Fremtiden, om man da maatte finde Anledning dertil. Naar Propositionen under de anførte Betingelser fremkom, naar Stænderne tredie Gang vare samlede, da vilde Taleren ansee det for sin Pligt at stemme for en Committees Nedsættelse desangaaende. Et Medlem yttrede derefter, at, naar han med Varme anbefalede dette Andragende til Forsamlingen, saa var det fordi han troede, at man burde gjøre Alt, hvad der kunde befordre Jnstitutionens moralske Betydning og forædle dens Form; og at Forslaget, om det fandt Bifald, vilde føre en saadan Virkning med sig, maatte han antage. Skjøndt Forsamlingen bestod og maatte bestaae af Mænd i meget forskjellige Stillinger og af meget forskjellig Formuestilstand, vare dog Diæterne satte lige og maatte sættes saaledes; men heraf var det en Følge, at de, skjøndt bestemte til at give Erstatning for havte Udgifter, i Virkeligheden for Nogle vare utilstrækkelige, for Andre derimod gave et Overskud. Dette Sidste var i sig en Mislighed, som muligen i Tidens Løb kunde, til Skade for Jnstitutionen, for Enkelte blive et Motiv til at bestræbe sig for at blive valgt til Deputeret. Naar Diæterne derimod bleve enten hævede eller nedsatte, vilde man i det Offer, som enhver Deputeret saaledes maatte gjøre, erholde en større Sikkerhed for, at Forsamlingen bestod af Mænd, der følte varmt for Jnstitutionen. Fra et tredie Synspunkt forekom Sagen ham ogsaa at være af Vigtighed. Det var desværre kun altfor almindeligt i Danmark, at man venter sig ei blot betalt, men endog rundeligen betalt for Alt, hvad der gjøres for det Offentlige. Med Glæde saae man en friere og selvstændigere Communalbestyrelse imøde, men hvorledes skulde denne kunne finde Sted, naar Borgerne ikke bleve vante til at opoffre Arbeide, Tid og Penge for det Offentlige, og hvo skulde vel være nærmere til at give et Exempel i saa Henseende end netop Provindsialstændernes Forsamling. Man havde nyligen i Forsamlingen talt med Uvillie og de Valgbestyrere og deres Medhielpere, der for deres Udgifter ved Valgene havde regnet Alt, hvad regnes kunde; Taleren vilde ønske, at man om Stænderforsamlingen kunde komme til at sige, at den regnede saa lidet som regnes kunde. Vel indrømmede han, at enkelte duelige Mænd kunde blive udelukkede fra Forsamlingen af Mangel paa de fornødne Midler til at udrede Bekostningerne, men han antog, at denne Ulempe rigeligen vilde opveies derved, at Forsamlingen i det Hele blev bedre sammensat. Han formeente fremdeles, at en saadan Udelukkelse vilde være sjelden, fordi i de fleste Tilfælde den, der føler varmt for Jnstitutionen, nok vilde finde Udvei til enten at forøge sine Jndtægter eller indskrænke sine Udgifter saa meget, at han kunde afholde de Omkostninger, der vare forbundne med at opholde sig nogle Maaneder hvert andet Aar paa et fremmed Sted. Heller ikke burde det ved at bedømme disse Udgifter oversees, at uden Tvivl de fastsatte Diæter af 4 Rbd. om Dagen ikke havde været uden væsentlig Jndflydelse paa Reguleringen af de Omkostninger, de Deputerede havde i nærværende Session, og at de vilde blive mindre, naar Diæterne bleve hævede eller nedsatte. De to Medlemmer, der havde talt meest udførligt imod Forslaget, havde, som det forekom ham, kun taget Hensyn til den principale og ikke til den subsidiære Deel af samme, for hvilken sidste deres Grunde ikke passede. En anden Deputeret henledede, idet han ligeledes stemmede foren Committees Nedsættelse, Forsamlingens Opmærksomhed paa, at der endnu i det Hele ei hos Massen af Folket var vakt en saadan Sands for de almindelige Anliggender og navnligen for Stænderinstitutionen, at jo de Fleste vilde beklage sig over Trykket af de Omkostninger, den vilde medføre, men ikke begribe de Goder, som man maatte haabe, at Forsamlingens Bestræbelser vilde kunne fremkalde, saa meget mindre som de gode Virkninger først efterhaanden kunde blive synlige. Det vilde da gjøre et sørgeligt Jndtryk paa den hele Masse af Folket, naar Forsamlingen afviste et Andragende om en Besparelse af de ved den selv foranledigede Omkostninger, uden at i det Mindste Grundene, hvorfor man ikke vilde indlade sig paa Forslaget, lagdes klart forDagen, og uden at der gaves dem af Folket, som havde et nogenlunde sundt Omdømme, Leilighed til at overbevise sig om disse Grundes Rigtighed. Dette kunde formeentligen opnaaes, naar Forsamlingen først tog Beslutning i Sagen, efterat den havde været Gienstand for en Committees og senere for hele Forsamlingens Drøftelse; men det kunde ei opnaaes, naar Forsamlingen, efter en foreløbig Discussion, der aldrig kunde være udtømmende, og efter at flere forskjelligartede Grunde vare anførte af flere Medlemmer, afviste Forslaget uden at ansee det værdigt til en nøiere og grundigere Prøvelse. En Følge af en slig Afviisning vilde blive en for Jnstitutionen skadelig Mistillid hos Folket. Herimod indvendte eet Medlem af Forsamlingen, at han vel ansaae det for ønskeligt og vigtigt, at Jnstitutionen kunde blive yndet, men at han befrygtede, at det hertil foreslaaede Middel vilde udelukke altfor mange af Nationens dygtige Mænd fra at blive valgte, og at Hensyn til denne betænkelige Om El stændighed maatte være langt vigtigere, end Hensyn til den ugunstige Dom, som kortsynede Folk maatte kunne fælde over Forsamlingen. Et andet Medlem yttrede, at Publicum dog igjennem Stændertidenden vilde erholde Underretning om de Grunde, der vare blevne fremførte for den Mening, at Forslaget ikke burde gjøres til Gjenstand for en Committee, hvis Forsamlingen skulde tage denne Bestemmelse; og et tredie bemærkede, at Forsamlingen ved en sindig og rolig Fremgangsmaade vilde finde bifald hos den oplyste og upartiske Deel af Folket, og imod den Dom, som den uoplyste og ubilligt tænkende Deel af Folket vilde fælde, maatte man være ligegyldig; ved Frimodighed, Sandhedskjærlighed og Dygtighed maatte Forsamlingen søge at begrunde sin moralske Kraft, dertil behøvedes ei ængstelige Hensyn til ubeføiede Domme. Han meente, at Forsamlingen indtil videre kunde henlægge Andragendet. Jmod disse Jndvendinger erindrede hiint Medlem, at han vel maatte erkjende, at den, der staaer paa et høiere Udviklingstrin, kunde af Stændertidendens Meddelelser om de foreløbige Forhandlinger angaaende en Committees Nedsættelse, uddrage en Formodning om Motiverne til Sagens Afviisning; men han maatte dog vedblive sin Formening, at Publicum vilde faae en langt sikkrere Kundskab om de Grunde, der havde ledet Forsamlingen, naar Sagen først havde været gjort til Gjenstand for en Committees Prøvelse og senere for en formelig Forhandling i Forsamlingen. Et andet Medlem tilføiede, at det vilde vække Forundring, og Misbilligelse, om Sagen uden videre Overveielse blev afviist, og at Forsamlingen da vilde paadrage sig Skin af, at den lod det Almindeliges Jnteresse vige for sin egen; de i Stændertidenden meddeelte foreløbige Discussioner kunde ikke ansees tilstrækkelige til at oplyse Folket. Efter at en Deputeret havde yttret, at den bedste Patriotisme er den, der er taus og skjult og viser sig i Gierningen, og at det jo stod enhver Deputeret frit for at renoncere paa sine egne Diæter, saa at der ikke var nogen Anledning til at nedsætte en Committee, og efter at flere havde yttret sig for og imod Committeens Nedsættelse, foretoges, da den kongelige Commissarius havde gjort den igaar omtalte bemærkning, Afstemningen, hvis Resultat alt er Læserne bekjendt. Videnskabelighed. J "Dansk Literaturtidende, der nu atter er traadt ilive, læses en Anmeldelse ved Prof. Sibbern af Paludan=Müllers Amor og Psyche, som tager denne geniale Digter i Forsvar imod de vistnok lidet betydende Angreb, der ere gjorte mod dette herlige Digt, som indeholder en poetisk Fylde og fremtræder med en Formfuldendthed, som faa danske Digtere have opnaaet."