Viborger Samler, 1782-12-09
Nie De, 2 T. Deel J. G. Mandagen den 9 December. Na Junker Martins Opdragelse. Junker Martin var en eneste Søn af rige og fornemme Forældre, der elskede ham som deres høiadelige Huses eneste Stytte med en abemæssig Kierlighed. De gjorde sig al optænkelig Umage for fra Barnsbeen af at giøre ham til et ligesaa unytBob. tigt, tigt Lem i det menneskelige Selskab, som hans Stammefædre fra utænkelige Tider havde været. Tilden Ende antoge de strax efter hans Fødsel en Amme, der var meget berømt for hendes Færdighed i at vugge Børn dumme, at fortælle ypperlige Eventyr om Knegt Ruprecht og lære dem at slaae Stole, og Borde. Ofte sad hans Hr. Papa og Frue Mama selv hos, for at høre paa Ammens Fortællinger og ved overlydt bifald opmuntrede hende til nye og større Daarligheder. Den lille Martin viste og snart Frugterne af en saa fortreffelig begyndt Opdragelse. Allerede i det slette Aar kunde han pladdre sit Fader vor op, som en Papegøie, og eet Aar derefter kiendte han alle Bogstaver. J Folkenes Stue, thi det var hans egentlige Opdragelse. sted, opførte han sig som en frygtelig Despot. Hvad han fik i Sinde, dette maatte uden Jndvending skee, ellers skreeg han saalænge af fuld Hals, indtil hans Hr. Fader eller Frue Moder kom løbende og med de gemeeneste Skieldsord tvang Domestikerne til strax i alting at føie deres kiere Martin. For fuldkommen, at stille denne lille Herres Vrede, gav man ham ved slige Leiligheder en Pidsk i Haanden, hvormed han, naar han ingen taalmodig Tiener havde hos sig, slog de slog saalænge paa en stakkels Hund, indtil denne Bøddelfornøielse og Hundens Skriig aftvang ham en satanisk Latter. Da han havde fyldt sit niende Aar, troede hans Forældre, det var Tiid at skaffe ham en Hovmester, thi han kunde nu nogenledes stave. Der blev dem da af deres Præst anviist en fattig Student, som med en Løn af 20 Rdlr. glædelig modtog denne smukke Betiening. Det blev ham paa det eftertrykkeligste indskærpet, for alle Ting saa meget mueligt at rette sig efter deres kiere Martins Villie, og altsaa kan man let slutte, at Underviisning i Videnskaber udgjorde den mindste Deel af hans Forretning. Den gamle Herre forlangte eiheller meere, end at hans Søn kunde lære taalelig at læse, skrive og regne, siden det var den heele Stat af Lærdom, hans Forfædre, der dog alle havde været rige og anseelige Mænd, havde besiddet. Den unge Junker anvendte altsaa sin meeste Tiid enten paa Jagten eller i Hestestalden, og det med saa god Fremgang, at den haabefulde Heere allerede i sit tolvte Aar kunde skyde sin Fugl i Flugten og tumle sin Hest trods hans Rideknegt. Til største Lykke var hans Hovmester en god, ærlig, taalmodig Karl, der ved en Pibe Tobak og et Glas Øll glemte alle de Fortrædeligheder, han daglig maatte giennemgaae. Junkeren, der har kun liden Høiagtelse for sine Forældre, viste endnu mindre for ham, og brød sig ligesaa lidet om hans Advarsler og befalinger, som den Tyrkiske Keiser, om Pavens Bandsættelse, og man vil endog sige, at han undertiden kastede sin Hovmester Glosebogen i Hovedet. Det kunde eideller være urimeligt, thi Herskabet selv begegnede ham ikke meget bedre end en Staldkarl og satte ham aldeles i Klasse med de gemeene Domestiker; Han maatte paaklæde og akkommodere sin Junker og vel undertiden finde sig i at varte op ved Bordet. Det beste var, at disse værdige Forældre vare meget vel fornøiede med hans Underviisning. De ansaae al Slags Lærdom for Skolefuxerie, og jo meere han lod Junkerens Skarnagtighed fri Løb, desto meere yndet blev ham af dem, siden de troede, at Forstanden dog ikke kom førend Aarene, og at man burde ansee alle den lille Herres lumpne Stræger meere for Virkninger af ubesindig ungdoms Hidsighed, end just for virkelig Ondskab. Til de fleeste af hans Handlinger beretligede desuden hans Stand ham - Hvo vilde vel kalde det Ondskab, at Junkeren bandede og seer, eller eller pryglede Tienestefolkene? Hans priselige Hr. Fader fortalte ofte selv i sin værdige Søns Nærværelse de lystige Streger og Skielmstykker, han i sin Ungdom havde bedrevet og Junkeren, som altid ved det Slags Forelæsninger anspendte al sin Agtsomhed, forsømte ikke ved første Leilighed at giøre det efter -. Saaledes voxte Junker Martin op, som et skadeligt Ukrud, der engang skulde blive en Vanære for sin Stand, en Skræk for sine Udergivne og et unyttigt Lem for Staten. Urimeligt A. Egteskab.