Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-04-09
Nyeste ilderie af Kjøbenhavn. saa saaskee, Ottende Aargang. No. 29. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin Tirsdagen den 9 April 1811. Toget til Anholt (Fortsat.)Der er rædsomt at see til hvilken Holde disse Skumstøtter kunne opdrives i Luften. Mange opløfte sig som Klippehamre eller Taarne, og foraarsage ved deres Nedfalden et Bulder som en Torden. Nær derved kan man neppe høre Ørens Lyd og synes det faste Land at dirre under Fødder ne. Storme af Østen foraarsage ikke et saadan Bølgebrud paa Riffet; de komme mere skjøns paa; allene Knubben staaer her meest i Gabet, der ligner et Skumbierg, overvældet af det svulmende Hav. Ligesom derimod Østenvinden dreier sig mere til Sønden eller Nord, forøges ogsaa dens Brud paa Risset. Det samme gielder og om vestlige Storme, men ved en rag Vesten og især en Vestsydvest findes Riffet ikke mere anfægtet end det hele Land, da Landet læer mod dens Magt, og Strømmen, brudt paa Vestsiden, stryger langs med de andre Kyster og Riffet. Disse voldsomme Naturvirkninger kaldes alminde ligen Brændinger, og yttre sig paa eens Maade baade ved det østre og vestre Rif. Dog har Hr. B. aldrig seet dem saa gyselige ved det første som det sidste. Dersom det vestre Rif, som sagt, er en afreven Landstrækning, saa maa Anholt førend denne Afgang have været dobbelt saa langt som det er nu. - Dette Sømandens skrækkelige Ansted udgjør en Strækning af henved 3 Mile. Det holder ham midt paa hans Fart i Havets Skjød. Sørummet mellem Knubben og Hollands Kyst giver en Rende af omtrent 9 til 10 Miles Brede og her gielder det paa denne smalle Ban at undgaae Uveirets og Havets Farer. Den rette Vei for alle Kattegattet gjennemfarende Skibe falder uforbigængelig i denne Rende østen for Anholt, vesten for gaae ikkun de saakaldte Vester gangs Fartøier, som befare Jylland og Smaalandene. Naar nu altsaa østlige Storme blæse, tvinge disse Skibet hen mod Anholt, som i Forbifarten stedse ligger pestenfor; derimod gjøre de vestlige den svenske Kyst farlig, hvorfor man og, saa meget som mueligt, holder sig over mod Anholts Siden, men dog kan i det samme en skjult Understrøm, som i Kattegattet ofte gaaer tvertimod Vindens Flugt, og paa hvilken intet fast Bestik kan gjøres, forsætte Skibet, saa det er nærmere Anholt end formodes, og altsaa atter her i Fare. Er Luften endnu desuden tyk og Synskredsen uklar, betage Regn, Slud, Taage Landkiendingen, om Dagen og Fyrlyset om Natten, saa behøves end ikke en Storm, men den anførte falske Strøm er nok til at jage et Skib paa Anholt. Derfor seer man ogsaa ofte Skibe i godt Veir støde an her. Stundom staae de paa Riffet i kort eller længere Tid, men naar Veiret er godt komme de løse igjen, deels ved eget Arbeide, deels ved høiere Vand, og saaledes undflye de da Snaren. - Ved sydlige eller nordlige Vinde, ja endog Storme, have Søfolk mindst at befrygte for Anholt; de kunne da holde midtstrøms i Renden, og saadan en Driver, som den kaldes, fører dem da snart forbi Høiden af det farefulde Sted. - Jndbyggerne paastaae, at dette Land skal være særdeles beqvemt for Skibe, endog i det største Uveir, til at søge Læ og Underhold under, men at saa faa benytte sig deraf, skal deels komme af Ukyndighed, deels af en blind Rædsel for Stedet. Landets høie Banker, Klitter og Sandbjerge, sige de, skjermee for Vindene, og foraarsage derved, at ligesom Bølgen bryder vældigen mod Vindsiden (til Luvart) af Landet, saaledes standses eller brækkes derimod Stormen og Søgangens Magt paa Læsiden og derved bliver Havet roligt under denne. Naar derfor Uveiret er af Sønden er Nordhavet ved Landet roligt; en Nordenstorm derimod gjør det samme paa Sydsiden, ligesom og det vestre Hav er stille, naar det blæser op af Østen. Hr. B. har seet Vandene ganske fredelige under den ene Kyst medens Vinde og Bølger med heftigste Brusen og Bulder anløbe den modsatte. Denne uoprørte Deel af Havet kaldes Smulten og strækker sig omtrent en halv Sømiil ud fra Landet. Man har allerede seet Skibe med fuld Ladning løbe næsten lige ind paa Stranden selv, uden, som paa andre Steder, langt ude paa hele Miles Frastand, at blive modtagne af Grunde og Flakken. Men endskiønt Anholt vel kunde give mange Seilere Tilhold i misligt Veir, saa vil dette dog ikke kunne skee uden Anvisning af Velbekjendte og med stor Forsigtighed. Thi springer Vinden paa det samme nogle Streger eller og ganske om til det modsatte Hjørne, som ofte skeer, saa er Freden strax brudt. Hav og Vind blive da paalands og nu er den for Anker liggende ængstet af Vinden paa den ene og Landet paa den anden Side; det vil da komme an paa om Omstændighederne tillade at lægge det fra sig, forstærkes Blæsten er Kyststrækningen for lang til i en Hast at komme forbi. Fartøiet vil da snart blive sin Styrer ulydig indtil det standser staaende i Nærheden af det Tørre. - Vestlige Vinde give den mindste Læ under Landet til det omtalte Brug, og en Vestsydvest aldeles ingen. - Nordvestvinden og dens nærmeste Beslægtede er den voldsomste Vind, som hersker her. Den kommer oprindelig fra Nordsøen, kaster sig med Tordenstød over Bakkerne og ned i Dalene og flytter som oftest hele Sandbjerge fra Sted til andet. Bliver et Skib staaende paa Nordkysten, saa vil det ikke blive længer heelt end til denne Storm kommer, da den strax splitter det i mangfoldige Stykker og sønderslider, knækker og knuser endog de stærkeste Skibs dele og Master med utrolig Magt paa Hav breddens bløde Sandgrund. J Hr. Bs Tid taltes 7 saadanne adsplittede Skibe langs med denne Strand, men paa de andre vare faa eller ingen. Ogsaa havde Nordvest voldgjestet Fyrtaarnet, borttaget alt af Bakkerne ind mod Pæleramningen for Taarnets Grundvold. Et høit Modværn blev da indrettet af store Stene som en Forskandsning men ogsaa dette maatte vige, men tilsidst blev Taarnet dog betrygget mod sin farlige Fiende Denne Storm pleier ofte Aftenen i Forveien ved stille Veir paa en god Afstand at bebude sin Komme ved en Brim, der ligner et Jammerskrig eller en huul hylen, fra Norden. Ogsaa andre Vinde komme til med stor Vælde, og sjelden er det ret stille paa Landet. Steenregn er her intet Nyt. Stormen fører en Støtte af smaa og maadelig store Stene op med sig og nedkaster dem langt derfra. (Fortsættes.)