Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-04-30
J det vi ønske at henlede vore Læseres Opmærksomhed paa Godseier Peter Tuteins værdifulde Artikel med ovenstaaende Titel, som aabner anden Række af Schouws "Dansk Ugeskrift, er det ikke vor Hensigt at give noget egentligt Udtog deraf, thi den er skreven med en saa kjærnefuld Tankefylde, at vi ikke vilde see os istand til at gjengive Forfatterens Jdeer i større Korthed, end han selv har gjort, vor Hensigt er alene, at foranledige Enhver, som dertil har Leilighed, til selv at læse Artiklen i dens Heelhed, og at give dem, som ikke kunne dette, en Udsigt over Hovedtrækkene i Tuteins Constitutionsforslag. Forfatteren tager nærmest Anledning af en meget omtalt anonym Recension i "Tidsskrift for Litteratur og Critik over Munck-Ræders Skrift om den norske Constitution, og paatager sig især at modbevise hiin Recensions tvende Hovedsætninger: om Absolutismens Fortrinlighed, og om de uovervindelige Hindringer for en fri Forfatnings Realisation i Danmark, uden at han dog slutter sig nøiere til eller hos sine Læsere forudsætter nøiere Bekjendtskab til dette Skrift end i Almindelighed til Alt, hvad der i den senere Tid hos os er skrevet og talt om denne Gjenstand. Efterat have bestemt Stridens egentlige Gjenstand, mellem Absolutisterne og de Constitutionelle, fornemmelig ved at gjøre opmærksom paa, hvad der i de hidtil førte Discussioner synes vildledende og navnlig ved at paavise, at de Sidste ikke mindre end de Første fordre moralske, men ved Siden af disse statsretlige Garantier, og det ikke mindre mod Folkemagtens end mod Kongemagtens Misbrug, gaaer Forf. over til selve Undersøgelsen og begynder med en Sammenligning af begge Statsformer. Han viser da, at det ikke er mod Slethed i Monarkens Villie, at de Constitutionelsindede søge Sikkerhed i de statsretlige Garantier. "Mod denne bestaaer ingen anden Garanti, end den, der ligger i Folkets Selvstændighed." Men da den samme Ufuldkommenhed er Monarkens som alle Dødeliges Lod, er det mod de fordærvelige Følger, som Monarkens Svaghed eller Mangel paa Evne i de absolut Stater altfor ofte har foranlediget, at man søger at opstille statsretlige Garantier. - Dersom og selve Monarkens Hæder og Lykke er nøie knyttet til Folkets, saa finder det Modsatte Sted med Hensyn til Monarkens Omgivelse, en Omgivelse, hvis Jndflydelse, aldrig uden Betydning, maa tiltage i samme Grad, som Fyrsten mangler Selvstændighed og klart Omdømme, maa blive fordærvelig i samme Grad, som en saadan Fyrste er udstyret med Enevældens Attributter." Denne Omgivelse vil altid danne en Corporation, der har særlige, med det almene Vel uforenelige, Jnteresser; Ministrene ville under den absolut Statsform vanskelig kunne danne nogen Modvægt imod denne Hofcamarilla, de ville meget mere som ofstest fremgaae af den, og da de mangle den Selvstændighed, som den offentlige Mening giver i constitutionelle Stater, ville de understøtte Hoffet, for af dette igjen at blive understøttet, og begge ville udgjøre et saa meget farligere Heelt, mod hvilket raadgivende Stænder ingen synderlig Betryggelse afgive, og hvis Bestræbelse først og fremmest vil gaae ud paa at gjøre Pressen - Hof-Jnteressernes farligste Fjende – uvirksom. Monarken vil vanskelig kunne undgaae at blive Leder af eller ledet af dette Hofparti. Endværre dersom Fyrsten, vaklende mellem Partierne, ikke besidder Mod til at gjennemføre noget bestemt Princip, eller ved en dygtig Administration forstaaer at berolige Parti aanden. Spændingen vil da kun forøges; Tomhed, Uhyggelighed og gjensidig Mistillid ville bemægtige sig Gemytterne, og, hindrende det Godes Udvikling, tilsidst blive faretruende for det offentlige Liv." Derimod aabner det constitutionelle System Veien for de Dygtigste til de høieste Statsembeder, gjør det muligt, ja nødvendigt for Ministrene at søge en Støtte i en det almene Vel befordrende Virksomhed, sikkrer Pressens Frihed, som bedst vil vaage over Hoffets Bevægelser, og nedlægger en betydelig Magt i Folkets Hænder, medens det hævder Monarkens og Ministrenes Uafhængighed i Forhold til Hofpartiet.