Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-06-03
Den Vest-Siællandske Avis, eller: Ugeblad. Slagelse. den landske Historie. uden- og indenfor tigste Nyeheder. Dagens vig Redigeret af Hr. Pastor, Ridder Bastholm. Trykt og forlagt af Peter Magnus. Tirsdagen den 3. Juni 1828. Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdømmene. Om den nærværende Tyrkiske Statsbestyrelse. (Oversat af det Engelske i Tidsskriftet Minerva, Mai 1828.)Der er bleven talt meget i den sidste Tid om de Uordener, som have udbredet sig i forskiellige Greene af den Tyrkiske Statsbestyrelse, og som i kort Tid maae have Rigets totale Undergang til Følge, en mægtig Begivenhed, som Skjæbnen synes at have forbeholdt den første Deel af det nittende Aarhundrede; men da de, som have skrevet om denne afmægtige og barbariske Regiering, for den største Deel kun have talt i Almindelighed derom, saa gives der endnu meget at berøre. Jeg kan ved Hielp af et langt Ophold i Constantinopel, hvor jeg er født, ogsaa levere nogle Data; jeg vil begynde mine Skildringer, som kunne have nogen Jnterresse formedelst de nærværende Forhold, med den Keiserlige Families Tilstand. Sultanens Sønner, selv den formodentlige Kronarving, blive hver for sig indspærrede i en isoleret Boelig paa Tyrkisk kaldet Kafessa eller Jernbuur i det Jndvendige af Seraillet. Disse med høie Mure omgivne Boeliger, blive beboede af disse Prinser, 4 til 5 Gildinger og 5 til 6 qvindelige Slaver, som ere for gamle til at blive Mødre Den regierende Sultan, som altid finder en Medbeiler i enhver af sine Arvinger, vaager bestandig over disse Ulykkeliges Opdragelse. Han tillader ingen at nærme sig til dem, og forbyder enhver under Dødsstraf at staae i Brevvexling med dem. Han lader dem opvoxe i fuldkommen Uvidenhed om Alt hvad der foregaaer i Riget, og til Lærer, giver han dem gamle Oldinger, hvorpaa han kan forlade sig; disse undervise Prinserne i Elementerne af det arabiske og persiske Sprog, i at skrive o. s. v. Soliman indførte den Skik at indspærre de formodentlige Kronarvinger indtil i det Øieblik, hvori Sultanen skulde modtage Scepteret; siden denne Epoche ere næsten alle Sultaner, komne paa Thronen i den største Uvidenhed, naar de forlode deres Fængsel. Deres, med Lacedæmonisk Korthed skrevne egenhændige befalinger røbede saa ofte deres Mangel paa Underviisning. Disse befalinger indeholder de simple Ord: "Enhver giøre hvad der ved denne Ordre bliver paalagt ham." Jeg har seet flere Breve fra Mustapha den 4de til hans Pudlinger, hvori der vare saa mange orthographiske Feil, og Haandskriften saa slet, at det var næsten umueligt at læse dette keiserlige Missiv. Mahmud, som blev meget elsket af sin Onkel Selim, erholdt en noget om hyggeligere Opdragelse, det vil sige, han havde temmelig godt studeret det arabiske og persiske Sprog. Han betiente sig deraf for at kunne læse Koranen og læse den om igien, hvilket ikke lidet bidrog til at giøre ham fanatisk og overtroisk. Ogsaa anfører han, naar han taler, hyppige Sententser af Prophetens Bog, endog hans egenhændige befalinger ere smykkede med Steder af Koranen. En smuk Haandskrift elsker han meget; ved sin Thronbestigelse befalede han, at alle Skrivere i Constantinopel skulde tilsende ham en Prøve paa deres Talent. Een af hans Ministre ansaae det ikke for at være under sin Værdighed ogsaa at forevise ham sin Haandskrift. Mahmud erklærede, efterat han havde undersøgt den, at den overgik alle de andre Skriveres. Den kloge Minister, sendte for at takke sin Herre, og for tillige at vise sin Beskedenhed, Sultanen et anden Skrift, som indeholdt hiint ofte anførte Ordsprog af en persisk Digter: "Enhver Feil som billiges af Schaben bliver en Egenskab." Dette Smigrerie behagede Mahmud saa meget at han udnævnte Skriveren til Reis-Effendi, (eller til Minister for de udenlandske Anliggender). Nogle af de Eunucher, som ere bestemte for de unge Prinsers Tieneste, og som tillige forestaae Pagernes og Præceptorernes Funktioner, lære dem et mechanisk Haandværk. Naar den regierende Sultan har unge Brødre, saa behandler han dem ligesom sine ulykkelige Sønner, hvilke selv i deres Ynglingsaar ikke erholde nogen Opdragelse. Dersom Janitscharernes Oprør ikke havde styrtet Selim fra Thronen, dersom hans Brodersøn og Efterfølger Mustapha den 4de, Broder til den nærværende Sultan, ikke havde havt den samme Skjebne, saa vilde Mahmud, først i en høi Alder have naaet til Thronen. Naar disse Rigets Arvinger efterat de have tilbragt den storste Deel af deres Liv i Lediggang og Mangel paa ethvert Slags Tidsfordriv, pludselig forlade deres Fængsel og naae til Thronen, saa bevirke de dem Omgivendes Smigrerier, den Vished, at nu er Alt tilladt dem; Synet af unge prægtige Slavinder o.s. v. en Beruselse hos dem, og de overlade sig for efter deres Velbehag at tilfredsstille deres brutale Lidenskaber, blindt hen til deres Yndlings-Ennucher, hvorpaa de forlade sig endnu mere end paa Ministrene, for at bestyre deres udstrakte Besiddelser. - Ved en nye Sultans Thronbestigelse, bliver den Ennuch, som tiente ham i Kafessa, som første Page, hans Kizlar=Agassi. Denne Titel betyder bogstavelig: Overopsigtsmand for Fruentimmerne; endvidere faaer han Titelen Herre over Lyksalighedens Pallads. Ligesaa uvidende i Regierings konsten som hans høie Herre, nyder dette Overhoved for de sorte Eunucher en ubegrændset Magt ikke allene i Seraillet, men ogsaa i hele Riget. Hans Person som endnu bliver gjort æklere ved hans vanærende Lemlæstelse, bliver fra nu af betragtet som hellig ikke allene som Overhoved for det Keiserlige Havem, men ogsaa som Jnspektor for Kiabes Jndkomster. Hans Jndflydelse er saa stor, at han ofte efter egen Lune udnævner og igien styrter Storvezieren, Capudan Pascha, Ministrene, Paschaerne for Provinserne o. s. v. Selidaren eller Sultanens Sværddrager (Selidaren er saa mægtig og saa agtet i Seraillet, at naar han forlader sit Værelse for at gaae igiennem de mange Sale i det Keiserlige Palads Mabelm, eller Sultanens Boelig, som ligger imellem Haremet og Sclamilik, saa gaaer altid Hofembedsmænd, TrakbuChallagau kaldede, foran ham, som bære Stave, hvilke ligne Mercurstaven. Alle maae da vige, under Straf af at blive pryglede døde af Sværddragerens Livvagt, har i sin Egenskab som Chef for alle Seraillets Dignitarier, med Undtagelse af Eunucherne, ligeledes stor Jndflydelse paa Rigets Bestyrelse. Naar den Mand, som beklæder denne ophøiede Post, er duelig og Jntrigantsaa kan han fra sit Værelse af, lade Storvezireren og Paschaerne afsætte, ja endog halshugge og lade Personer han har udvalgt indsætte i deres Sted. Endog de ringere Dignitarier, f. Ex. den første Page, hvis Function bestaaer i at trække Sultanens Støvler af og paa, Kahvedzibesy eller den som overbringer Kaffeen, den første Barbeer bringe det ofte saavidt, at de regiere Staten. Den sidste især, hvilken i Tyrkiet ligesom andre Steder, nyder den Forrettighed, at more sine Kunder med Snak, bliver ofte Sultanens Yndling og derved den Person, som besætter de store Embeder. Sultaninde Valide eller Sultaninde Moderen lykkes det ogsaa ofte, naar hun har nogen Jndflydelse paa sin Søn, at spille en stor Rolle i Regieringen (saaledes da Carl XII. tog Flugten til Tyrkiet).