Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-11-27
Af T. M. B. Galskiet, Sognepræst for Hyllested, Vændsløb og Holsteinborg. For en Tid siden skrev jeg et Brev til en Herremand her i Siælland, og udbad mig Underretning om en Ting, som jeg troede, han maatte vide; men jeg var saa uhældig, at jeg ikke vidste, at han var Rangsperson. Characteren blev derfor ikke sat uden paa Brevet. Rolig ventede jeg Svar uden at abne, at jeg havde begaaet nogen Forbrydelse; men ved at faae efterstaaende Svar maatte jeg erfare, hvor høilig jeg gandske mod min Villie og Vidende havde fornærmet denne Herremand, og paadraget mig hans Ugunst. Paa det jeg spurgte om fik jeg intet Svar, men i dets Sted sendte Han mig følgende Brev. At Hr. Pastor Galskiøt i Hyllested ikke besidder den Delicatesse i Forveien at erkyndige sig om den Mands borgerlige Stilling, til hvem han behager at skrive Breve med upassende Udskrifter, kan man vel tilgive ham, som en høit aldrende Mand, paa Grund af de med Alderdommen følgende Svagheder. N. N. d. .... N. N. J den Anledning har jeg ikke troet det upassende at fremsætte mine Tanker om Characterers eller Ærestegns sande Værd, meddeelte af Regieringen. - Det er Regieringens Hovedsag at beskytte enhver sin Undersaat imod saavel indvortes som udvortes Fornærmelser og derimod at fremme enhver Undersaats mueligste Bedste paa enhver lovlig Maade. Enhver Undersaat derfor, som anvender trolig sine Ævner, Kræfter, Stilling til dette skiønne Maal, maa naturligviis være Regjeringen dyrebar, og den overmaade vigtigt, at slig fortræffelig Undersaat ikke trættes, men meget mere vedbliver, og om mueligt, forøger sin velgjørende Jver og Virksomhed. Derfor søger den at meddele ham Noget, som er ham behageligt og opmuntrende, saasom ved en Characteer eller et Udmærkelsestegn at vise hver Mand, at den har iagttaget og paaskiønnet ædel Daad. Saaledes kan en Embedmands verdslig eller geistligsJver og Nidkierhed i sit hele Embeds Førelse eller visse Deele deraf belønnes, saaledes kan en Herremands velgiørende Jndretninger med sine Bønder og sit Gods, en Soldats eller Officiers Tapperhed eller ypperlige Disposition efter Terrainet til Fædrelandets Forsvar eller Udvidelse, eller en eftertænksom Borgers Opfindelse, Driftighed, Resolution, Daad til Fædrelandets Gavn belønnes, og slig Belønning synes fortient eller i det ringeste foranlediget. Men hvo seer ikke dog, at alle saadanne Gierninger ere kun enkelt, og har et enkelt Maal, Fædrelandets Vel, kan med alt dette være en ikke sand god Gierning, kan være opvoxet af et forfængeligt, ærgierrigt, ja lastefuldt Menneskes Hierte, og Regieringen, som umuelig kan kiende og bedømme Personens indvortes Gehalt, dog i Henseende til det Gavn, Gierningen har stiftet Landet, seer sig høilig beføiet at udmærke ham. At Regieringen kan følgelig have tilstrækkelig Grund til at belønne overordentlige og Held bringende Gierninger for Landet (at ikke al Fædrelandskierlighed skal kølnes eller ligesom sove ind, naar ingen offentlig Paaskiønnen var for Haanden) endog hos en Person, som, skiøndt offentlig uberygtet, dog af sin nærmere Omgivning og ængere Kreds kunde være foragtelig formedelst andre ikke rosværdige Foretagender. At altsaa mangen Person kunde hilses udvortes dybt for den Hædersfrakke, han havde paa, og dog indvortes foragtes af dem, som nøie kiendte ham, og Regieringen i alt dette dog ei kunde handle anderledes. - Men mon det ikke og undertiden kan være Tilfældet, at, naar en anden Æresyg seer sin Ligemand saaledes udmærket, han da bliver herover misundelig, og kan ikke være tilfreds, med mindre han ligeledes kan blive udmærket. Dersom nu denne har gode Venner blandt de Fornemmere, og disse kiender hans svage Side, tillige, at han er en ulastelig Mand; hvor let kan det da ikke blive Tilfældet, at disse formedelst Venskab kan finde noget mindre Almindeligt hos ham, som dog ikkun har blot det Almindelige; og disse da og kunne faae udvirket for ham en Udmærkelse, uden at Regieringen i nogen Henseende kan giøre noget derved eller handle anderledes; thi ellers maatte Regieringen være alvidende, og kiende saavel Forkierligheden for deres Ven, som og den anbefalede Vens Almindelighed og Ubetydelighed. Saadanne Personer, skiøndt udmærkede af Regieringen, skiøndt siddende i den velfortiente Æresclasse og dybt hilsede, kan dog ikke af dem, som nøie kiender dem, blive anseete for andet, end det, de ere, æresyge Stakler. Endelig veed jeg ikke, om der gives Penge Characterer, eller Udmærkelser, kiøbte for Penge. Dersom en Regiering trænger til Penge, eller dersom den vilde skaane sine gode og virksomme Undersaatter for Skatter, saa veed jeg ikke, om der kunde være nogen Feil i at tillade rige Folk at faae Udmærkelse for Penge, og siden af Rangen aarlig give Rangskat. At en riig Mand eller Mand uden Fortieneste vil have en Udmærkelse, er en Forfængelighed; at en Regiering føier den Forfængeliges Ønske ved en Titel eller Udmærkelse at blive beskattet aarlig til Straf for sin Forfængelighed og til Statens Gavn, er vel ingen Feil, saa meget mindre, som hans nærmere Omgivelse noksom kiender enten han har Fortieneste eller ikke, og skiøndt den udvortes ærer ham efter hans Rang, dog ikke kan andet i sit Jnderste end ynke og foragte slig daarlig Forfængelighed, og det saa meget mere, hvis han er be plettet dertil med een eller anden Feil eller Last. Af alt dette er det nok en naturlig Følge: At den af Regieringen efter Fortieneste udmærkede kan kun for en Deel være agtværdig af Undersaatten, da han, om han i Øvrigt er plettet af Feil, maa være foragtelig; – at den formedelst Venners Anbefaling eller formedelst Penge Udmærkede, slet ikke er agtværdig for Undersaatten, og at ikkun den, som af Regieringen er udmærket for ædel Daad, og for Øvrigt i sit daglige Liv har udmærket sig ved Kundskab, Dyd og Retskaffenhed, er den sande Agtværdige saavel af Regiering, som Undersaat, ja af den Allerhøieste selv. Endelig vil det let skiønnes at være unegteligt, at mangen beskeden Mand kan sidde i sin Afkrog ubemærket, der kan have langt større Fortienester, end mangen offentlig udmærket Person. - Tilsidst vil jeg ikke giøre Anmærkning over, hvorvidt det er Delicatesse, ikke at svare paa et med al Beskedenhed, udbedet Spørgsmaal, samt hvorvidt det passer med en udmærket Mands ophøiede Stilling. at erklære en fungerende Embedsmand at gaae i Barndom, og det fordi denne ei vil giøre Omkredsen nyesigen ved at spørge, om en Person er i Rangen, Oprindelsen til den tydske Menighed i Kjøbenhavn.