Jyllandsposten, 1841-05-21
lanosposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. de Aarg. Fredag d. 21. Mai 1841. No. 37. Maa trykkes. Fleischer. Lader os ikke følge Strømmen. Valg af borgerlige Raadmænd og Deputerede bleve desværre ofte i Provindserne indledede ved den Jndflydelse og Jndvirkning, som en Byes engang saakaldte formaaende Mænd forstode at sætte igjennem, idet man, som bekjendt, i den større eller mindre Provindsby stedse blev vant til at lytte efter visse Stemmer, der eengang havde banet sig Veien til den Popularitet, hvortil de forendeel qvalificerede sig, og ved fremragende Jndsigt i de communale Forhold fortrinsviis synes at have Krav, imedens saadanne til andre Tider igjen altformeget formaaede at paatrænge Massen af Borgerfolket Meninger og Handlinger, som paa en Maade afblottede dets Villieløshed, idet en Følgagtighed og Servilitet helst iførtes der, hvor enhversomhelst Selvstændighed og Bestemthed i Characteren kun blev betragtet med skjæve Øine, der senere, i det enge provindsielle Forhold, affødte tusinde Difficulteter, som unægtelig ofte har Spiren i sig til de største Ubehageligheder i det selskabelige og borgerlige Liv. Den Tid ligger derfor endnu temmelig langt borte, idetmindste i Provindserne, at Danmarks kjernefaste Borgersønner ville kunne optræde som Landets kraftige Borgerstand, da Forholdene dertil endnu aldeles ikke have udviklet sig, og det uagtet, der fra Regjeringens Side i denne Henseende endog er gjort det meest betydningsfulde Skridt til at fremskabe Borger=Selvstændighed ved Jndførelsen af den saa meget lovende og hensigtsmæssige Kjøbstæd-Communallovgivning, men som dog saa langtfra i dens Følger har svaret til, hvad man med saa stor Føie kunde have ventet af den, idet den tidligere Myndighed, som udsprang fra Autoriteterne, vel ikke har undladt saa meget som muligt at opretholde og bevare sin forældede Jndflydelse, hvilken unægtelig ikke er videre behagelig at renoncere paa, naar der skal tages væsentligst Hensyn til det personelle Forhold, i hvorvel dette tilvisse burde være underordnet det statsborgerlige. Det er derfor af største Vigtighed, at Pressen her benytter sig af alle Midler til at opvække Folkets Bevidsthed om hvad Borgerne skylde ei alene sig selv, men ogsaa den Stad og den Commune, hvoraf de ere Medlemmer, og navnlig at opstille Advarsler for Folket der, hvor man villieløs følger Strømmen ved Opoffrelse af egen Overbeviisning og bedre Vidende. Redactionen beklager saaledes meget, at den formedelst indtrufne Forhindringer ei saae sig istand til ved de sidste stedfundne Møder, hvorved der stemtes til Deputerede og senere til Repræsentanter og borgerlige Raadmænd, at fremhæve de Mænd idetmindste i nogle Byer, som i den offentlige Mening, i Tilfælde de vare blevne valgte, saagodtsom eenstemmigen vilde have været paaskjønnede, istedetfor at man nu paa enkelte Steder hører Folks Misnøie med de skete Valg, blandt hvilke der endog er dem, hvorved man undseer og skammer sig, idet man inden fire Vægge maa tilstaae, at man her og der ikke alene valgte iblinde, men endog begik det største Misgreb ved at stemme paa Mænd, der havde svigtet den offentlige Tillid i den Grad, at det endog kan ansees for uforsvarligt ved slige Valg at bebyrde en Commune, Man maa derfor være Aalborg Avis, megen Takskyldig, fordi den med Omhu vidste at træffe Udpegninger paa Mænd, der, i det Hele taget, sikkerlig fortjente det Almindeliges Opmærksomhed og hvorved idetmindste den slaviske Devotion at stemme paa Jndivider i egen snevre Commune blev tilintetgjort, da Blikket her blev henvendt til de Dygtigere istedetfor til Jndivider, hvis Myndighed engang havde forhvervet sig det mægtige Byroer ihænde. Naar derfor hver enkelt Stifts eller Amtstidendes Redacteur samvittighedsfuld røgtede dette store Kald og kun med al Upartiskhed henledte den almindelige Opmærksomhed paa saadanne Mænd, som i deres Stift, Amt eller By, med sand Værdighed kunde og burde ikke alene optræde som Stænde. deputerede, men ogsaa som borgerlige Raadmænd og Repræsentanter, da vilde derved fra Pressens Side udrettes endog den uberegneligste Nytte, og dette er det, som man med billighed kan fordre af vore privilegerede Bladredacteurer, der derfor vistnok eftertidig i denne Henseende ville ihukomme Folkets Ønsker. Men paa en Tid, da Aalborg Stiftstidende" alene i denne Retning gjorde sig fortjent i Jylland, er det høist paafaldende, at Viborg Stiftstidende, ved ikke alene Jntet at have udrettet i Henseende til Ledningen af hensigtsmæssige Valg, endog ved de stedfundne uhensigtsmæssige i den Grad finder sig lammet, at dette Blad endog har bedet sig fritaget for at efterkomme vor Begjæring om at paatage sig Jndsamlingen af Bidrag til at fortsætte den Rodske Sag for Høiesteret. Viborg Stiftstidendes Skrivelse af 10de Mai d. A. til Redactionen, som vi finde ganske i sin Orden at offentliggjøre, lyder nemlig saaledes: I Anledning af Deres Velædelheds Ærede af 4de d. M. undlader Redactionen ikke at tilmelde "Dem: at den – der tildeels i en Række af Aar har staaet i venskabelige Forhold til Kammerraad Rod og der ved de paa Kammerraaden fornylig faldne Valg som Suppleant og borgerlig Raadmand for Viborg er bleven paa det utvetydigste overbeviist om, hvormeget Stemningen her er i Faveur for denne Embedmand - ikke kan op"fylde Deres i fornævnte Ærede fremsatte Andra agende. Der har vi det – Manden er Suppleant, ja Raadmand - altsaa har man utvetydige Beviser ihænde paa, hvorledes Stemningen er for denne Embedsmand – men nei, raabe vi, utvetydige Beviser have vi kun i alt Fald paa - hvorledes Folk følger Strømmen, mere end egen Overbeviisning, og denne Strøm er det, som her burde have været modarbeidet, istedetfor fulgt, og hvilken første Fremgangsmaade vistnok bedre havde klædet den upartiske Bladredaction. Eller antager ikke den ærede Redacteur, at hvor Talen er om Embedmandens offentlige Forhold til Statsborgerne, der bør det private venskabelige Forhold ikke komme i Betragtning, og at det er Eet, ved en Høiesteret at faae en almeen interessant Sag fremhjulpen til endelig Paadømmelse, og et Andet, at lade sig afholde derfra, fordi man i en Række af Aar har kjendt den Paagieldende, Men saadan gaaer det desværre altfor ofte i vore Provindsbyer. "Det venskabelige Forhold har somoftest saamange Steder hjemme, at de statsborgerlige Formaal ofte bliver lukket udenfor Døren, men om ogsaa den underordnede Borgerklasse, som fornemmeligen lever og opretholdes af de høiere Folkeklasser, lader sig blænde af saadanne Forhold, bør derfor den upartiske Bladjournalistik lade sig besnære deraf, Eller mon virkelig Redactionen her skulde kunne nære den Tro, at fordi alle vore Anklageposter i den Rodske Sag ved Landsoverretten i Viborg bleve ligesaa lidet anseete som de 74 Lassenske, at disse derfor ikke i Høiesteret fra en ganske anden Synspunkt skulde kunne lade sig bedømme, og i ethvert Fald, bør da ikke ligesaavel Kammerraads Rods Ven som Uven ønske Sagen drøftet ved Høiesteret, og mon det ikke selv skulde være Hr. Rods Ønske, naar han er sig overbeviist om ikke at have feilet, saaledes at see Sagen endelig paakiendt, Antaget desuden, at Hr. Rod virkelig var den Mand, der var den competenteste, saavel til at udfylde Suppleant, som den borgerlige Raadmandspost - det vil sige, naar Byen og Communen ingen Værdigere besidder - hvo er da maaskee her Skyld i, at Manden vandt sin Popularitet, uden netop "Jyllandspostens Redaction som, naar Alt kommer til Alt, ingenlunde er aldeles utilbøielig til at antage, at Hr. Rod paa en Maade fortjener en Udmærkelse, som Følge af hans senere Færd, men dog ikke en saadan, som her er bleven ham tildeel, da der er altfor megen Sandsynlighed for, at enkelte formaaende Herreder her, ligesom i flere af vore større jydske Byer, have indvirket mere end der var at ønske, hvor Pressen taug istedetfor at tale. Og Udmærkelse fortjener som sagt Hr. Rod, dette paastaae vi, men Udmærkelsen, formene vi, burde helst bestaae i en Sølvpokal, paatrykt det bekjendte Sportelreglement, og beføielsen til denne Udmærkelse ville vi til enhver Tid driste os til at bevise - omendskjøndt vore Beviser, som det lader, ved herværende Jnstantser ei altid ere blevne betragtede som gode Vare - thi det maa altid paaskjønnes, naar en Embedsmand følger billighedssystemet og lader dette faae Jndpas, hvor Publiciteten derpaa har gjort opmærksom. Hvorfor fortjener det saaledes ikke at roses, naar Hr. Rod siden Aaret 1838 endog til den hele Jurisdictions Sognefogder lod Kundgjørelses-Gebyret følge med Placaternes Omsendelse, ja endog fra samme Aar aldeles afholdt sig fra at afbenytte Kongekjørsler af Beboerne i private Anliggender, som Skifter og Auctionsforretninger, idet han alene afbenyttede egen Befordring baade for sig og Contoirbetjente, ja hvad mere er, endog siden 1838 saa billig skal have beregnet ethvertsomhelst Gebyr, at der ikke kan være Tale om nogensomhelst for høi Beregning, og hvor er det ikke priisværdigt, at Veigrøfterne i Jurisdictionerne siden 1839 endog forrettes efter ganske andre Modeller, end tidligere, ja hvor smukt, at Bulbider Sultan, som tidligere overalt fulgte Hr. Rod, baade paa Tinget og i Kirkerne, siden 1838 blev belagt med Jernlænke, og hvad der endnu er bedre end alt Andet, at Hr. Rod siden 1838 imod hele hans Jurisdictions Beboere udviser endog en Velvillighed og Forekommenhed, der til enkelte Tider skal gaae indtil Kaffeudskjænkning m.m., Jo isandhed, alt dette er ædelt og priisværdigt; men om man endogsaa vil tillægge alle disse, som det synes, talende Beviser paa Jndrømmelser af hvad tidligere er deponeret, ligesaaliden Styrke som de Beviser, der synes for vage ved den kongelige Landsoverret i Viborg, nu Herregud, saa er det dog vel ikke mere end rimeligt og billigt, at det Almeene ved fælleds Understøttelse faaer den Sag bragt for Landets Høiesteret, som afgjør, hvorvidt Embedsmanden her tidligere har krænket Folkeretten eller ikke. Jeg er endog viis paa, at i Tilfælde Viborg Stiftsavises Redacteur, forud havde forespurgt sig hos Hr. Rod, om han Jntet havde at indvende imod, at denne Begjæring her blev opfyldt, vilde han have fundet det aldeles passende og overeensstemmende med billighed, da det ikke kan være Hr. Rod behageligt at slippe fra en Sags Afgjørelse ved Høiesteret, som han nu, ifølge de tidligere Domme, endog maa antage at vinde, fordi det Almindelige ikke skulde bidrage alt muligt, for at bringe den Sag frem, som her dog er af stor Jndflydelse for det Hel og saaledes har Krav paa, at blive betragtet med almindelig Jnteresse. At en Mand derfor under saadanne Forhold bliver Suppleant og Raadmand, dette bør derfor allermindsk kunne allarmere en Bladredaction, som altfor vel maa vide, med hvilken pouvoir enhversomhelst Embedshandling engang finder Understøttelse og som ikke sjeldent har til Følge, at Borgernes Ret mod Embedsaristocratiet, ihvor meget begrundet og retfærdig, næsten er umulig at indtale. At man derfor i en By som Viborg, hvor Embedsklassen udelukkende har den første, ene ste og afgjørende Stemme, viste en saggiven Embedsmand en Adoration, som endnu mere i Folkets Øine kunde faae det til at slaae en Sag i Glemmebogen, som neppe var saa aldeles grundløs, dette kunde jo i visse Henseender være ret snildt, men fra et ganske andet Synspunkt var det at ønske at Pressen betragtede denne Gjenstand, hvis Ønske det kun burde være at den retfærdige Sag maatte seire.