Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-05-04
J Aaret 1758 havde det danske Hof yttret, det Ønske, at paa Nicobar Øerne, hvor allerede to Aar i Forveien de Danske havde forsøgt at oprette et Handelsetablissement, en Missionsanstalt af de mæhriske Brødre maatte blive anlagt, og to Aar derefter begav en Deel af samme sig til Tranqvebar, hvorfra de dog, efter forskjellige Sinkelser, først kunde afgaae 1768 til deres endelige Bestemmelse. De nedsatte sig paa Nancauveri, een af Nicobarerne, og næste Aar vovede ogsaa det danske ostindiske Compagnie at anlægge der et Factorie, men ikke med større Held end forhen, allerede efter to Aars Forløb maatte dets didsendte Embedsmænd og de medfulgte Tropper, paa nogle faa nær, bukke under for det fordærvelige Clima. Alligevel udholdt de mæhriske Brødre der indtil 1787, hvor endeligen, efterat 11 af samme vare døde paa Nancauvery, og 13 andre kort efter deres Tilbagekomst til Tranqvebar, hele Missionen blev ophævet. Den eneste Missionair, der var bleven tilbage, udgav derpaa 1812 Letters on the Nicobar Islands, their natural productions and the manners, customs, superstitions of the Natives, with an account of an attempt made by the church of the unted brethern to convert them to christianity, adres ved by Rev. J. G. Haensel (the oply surviving. Missionary) to the Rev. C. J. Latrobe. (Breve over Nicobarøerne, deres Naturproducter og de Jndfødtes Sæder, Vedtægter, Overtro, tilligemed en Efterretning om et af de mæhriske Brødre gjort Forsøg til at omvende dem til Christendommen; tilegnet af H. V. J. G. Hansel (den eneste overlevende Missionair), Hs. Hvd. C. J. Latrobe &c.) Hvad Forf. fortæller os om disse Øer ere danske Læsere allerede bekiendt af danske Beskrivelser, især B. D. Prahls. Beboerne, som ere Malaier, skildrer han som ulige godmodigere en de øvrige Stammer af dette tøileløse Folk. De leve fuldkomment uafhængige; vel findes i hver Landsby en Omsah eller Forstander, men hans Myndighed er særdeles ubetydelig. Adskillige Familier leve sædvanligen i eet Huus sammen, og begge Kjøn, fra Ungdommen af, i fortrolig Omgang. Ægteskaber sluttes sædvanligst først i en sildigere Alder. Forf. anfører et paafaldende Exempel paa disse Vildes Godmodighed. Missionairerne pleiede at tilbytte sig hos dem Levnetsmidler for Tobak, der tjener dem i Penges Sted, men naar end Jndbyggerne havde intet at sælge, fordrede de ligefuldt deres Portion Tobak, og Missionairerne nægtede dem ikke samme. Men da denne omsider var sluppen, sagde disse, at de fra nu af ikke skulde bringe flere Levnetsmidler, da man ikke kunde betale noget mere derfor, men næste Gang bragte Jndbyggerne dog et endnu større Forraad end forhen, uden endog at vente nogen Belønning, da de ophængte samme for Missionairernes Bolig og derpaa gik bort igjen. Da hine kaldte dem tilbage, og forestillede dem deres Stilling, svarede de: "Saalænge J havde Tobak, gave J os saa meget, J kunde undvære, nu have J vel ingen Tobak mere, men vi have Levnetsmidler nok, og J skulle have saa mange, som J behøve, saalænge vi selv have samme - og Folkene holdt Ord. Religiøse Begreber mangle dem næsten ganske; deres Paters eller Hexemestere give sig kun især af med at helbrede Syge. Forgieves søgte Missionairerne at bibringe dem mere luttrede Begreber; Vanskeligheden at lære Landets Sprog, og det saa meget mere, som de, der allerede havde gjort nogen Fremskridt deri, enten vare døde eller nødsagede til at forlade Øen, det usunde Clima og den overdrevne Anstrængelse, hvortil de faa overblevne Missionairer saae sig tvungne til, anføres af Forf. som Hovedgrunde for at Missionen mislykkedes. Hyppige røveriske Landinger, af vilde Malaier fra Kysten af Qveda, der, forat faae de paa Øen saa almindelige, spiselige Fuglereder, pleiede at besøge Landet, og som meer end eengang udsatte Missionairerne for Livsfare, forøgede endnu desuden det farlige i deres hielpeløse Stilling.