Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-10-07
Hamb. Corresp." beretter efter en Correspondents fra Slesvig i Weser Zeitung, at den holsteenske Overret skal have indledet en Undersøgelse mod Kammerherre, Amtmand v. Rosen i Segeberg, som Advocat v. Stemann skal have angivet for Modtagelse af ulovlige Gaver. Correspondenten tilføier, at denne Embedsmand almindeligt ansees for at være den danske Heelstats Jnteresser særdeles hengiven. Den holsteenske Overret vil forhaabentlig undersøge denne Sag med urokkelig Upartiskhed, og man vil altsaa gjøre rettest i at suspendere sin Mening til Undersøgelsens Udfald viser sig. Her tillade vi os blot at bemærke, at Kammerherre v. Rosen vistnok er bekjendt som en stræng conservativt sindet Embedsmand, men tillige som en Mand af uplettet Rygte, der imidlertid alt for længe siden har paadraget sig Advocaternes uforsonlige Fjendskab, fordi det under hans lange Embedsvirksomhed er lykkedes ham stedse meere og meere at formindske Processyge blandt Amtets Beboere. Allerede meer end eengang er det offentligt blevet bebreidet ham, at han gjorde altfor udvidet Brug af den Amtmændene tilkommende saakaldte prima audientia, det vil sige, at han altfor ofte og gjerne søgte at forlige de stridende Parter og altsaa at formindske Advocaternes Fortjeneste. Da det forrige Aar var Mode i Hertugdom merne at foretage Demonstrationer mod alle saakaldte "Dansksindede, bleve ogsaa Amtmand Rosens Vinduer slaaede ind, maaskee er Advocat Stemans Angivelse en Fortsættelse deraf, vi faae nu see, hvad den fører til. (Fdl.)Er Nøden virkelig forbi, Saaledes sporges i "Waar. Fem. Blatter, og Spørgsmaalet benægtes. De løbende Udgifter, som en Familiefader endnu maa gjøre og som kun ere lidet ringere end under den saakaldte Dyrtid, bevise det Modsatte. Hvorved skulde da ogsaa de daglige Udgifter være blevne betydeligt formindskede, Bro det kan rigtignok nu kjøbes for den halve Priis mod hvad det kostede for 4 Maaneder siden; men Kjød, Smør og Melk, som man ligesaa nødvendigt behover til Livets Underhold som Brødet, ere ikke blevne billigere, men meget meere dyrere, ja slet ikke til at opdrive for rede Penge, Skulde dette efter en saa rig og velsignet Host ikke snart blive anderledes, Vanskeligt Ugentligt gaae svære Ladninger af Smør til Udlandet, uhindret og ubesværet af nogen Told. Allerede nu reise Kjøbmænd fra Preussen, omkring her i Egnen og opkjøbe fede Sviin til uhørt høie Priser, og saa snart Slagtningen begynder, kjøre Fragtvognene herfra med næsten lutter fersk Svinekjød, Ogsaa Oxerne, som ellers pleiede at komme hertil fra Marsken, gaae i overdrevent stort Antal til England og der vil neppe blive mange tilbage for holsteenske Ganer og Maver. Landets raae Producter gaae uhindrede af Told til Udlandet; man vilde ophjælpe op beskytte Agerbruget, derfor lagde man ingen Baand paa Udførselen af dets Producter, derimod er næsten Alt belagt med Told, hvad Haandværkeren af Material og Værktøi tager og maa tage fra Udlandet. Bliver ikke ved en saadan ulige Bebyrdelse den naturlige Ligevægt mellem By- og Landboere, mellem Nærings- og Agerdyrkningsdrivende ophævet, eller er den maaske ikke allerede ophævet? Man kaste et Blik paa de smaae Kjøbstæder; Haandværkeren forarmes bestandig mere, men Landmændene her i Egnen ophobe Rigdomme, hvorved Toldlovgivningen paa det Bedste understøtter dem. Alt, hvad Landmanden producerer, afkjøbes ham for Tiden i hans Hjem til umaadelig høie Priser; Opkjøbere af enhver Art drage frit omkring i Landet og have f. Ex. iaar givet 2224 Mk. for en Tønde Gravenstener; kommer nu endog Landmanden med sine Producter til Staden, saa skeer det kun fordi de Priser, Opkjøberne byde, ikke synes ham høie nok, og saaledes maa den stakkels Kjøbstadboer, opveie Alt med Penge. Hvorledes kan Proletariernes Lod forbedret sig, saalænge de Aarsager bestaae, hvorved de nødvendigste Levnetsmidler fordyres ham J en Udflyttergaard fra Harlov By antraf Toldvæsenet fra Aarhuus forleden en Bissekræmmer, som dertil var ankommen tilhest, medhavende en Pose med Manufacturvarer, hvilken Toldbetjentene, efter at have legitimeret sig som saadanne, satte sig i Besiddelse af, uagtet Modstand af Bissekræmmeren, der assisteredes af Karlen paa Gaarden. Derefter ved Kræmmeren bort, for, som han yttrede, at hente Assistance, og da Betjentene spurgte Konen i Huset om hans Navn, svarede hun, at hun ikke vidste det, men advarede dem dog for ham som en farlig Person. Paa deres Opfordring om at hente Sognefogden eller give dem Befordring til ham, svarede saavel hun som Karlen nei. Toldbetjentene vare da nødsadede til tilfods, bærende Posen, at begive sig tilden nærmeste Gaard, hvor ogsaa Befordring til Sognefogden nægtedes dem. Men medens de opholdt sig der, ankom Bissekræmmeren, ledsaget, foruden af fornævnte Karl, tillige af en anden Karl tilhest, Alle bevæbnede med Knipler, og det lykkedes disses forenede Bestræbelser, efter nogen Bryden med Betjentene og Kræmmeren, igjen at sætte sig i Besiddelse af Posen, hvorpaa de forlode Gaarden. Undersøgelser ere nu indledede desangaaende. (Archiv f. H. & T.)¬