Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-06-19
J Randers Avis No. 63 staaer et indsendt Stykke, som ved sin eensidige og eenfoldige Synspunkt let kunde vildlede; derfor disse Par Ord. Herr Jndsenderen mener: "det er Misbrug af Pennen, og inhumant naar man bruger Persipblage; at Skribenten, der bruger samme, fornærmer, ej alene det Jndivid han skriver imod, men ige - Publikum." Fordenne Mening fremsætter han nogle Sætninger, som han behager at kalde, Grunde, nemlig: "Humanitet egner ethvert Menneske; Jngen kan tilsidesætte den, uden at paadrage sig fortjent Uvillie o. s. v." Dette ville vi nu nøiere belyse. Hvad er Humanitet, Menneskelighed, Sædelighed, Mildhed, og Godhed. Hvad er Persiphlage? Fiin Spot, Stikpiller, Gloser og - Haan. Gaves der lutter Viist, Skiønt, Godt, og Sædeligt i Verden, saa raa baade Moralister og Dydsprædikantere overflødige, og Digter og Taler behøvede blot at skrive Hymmer og Panegyrier for at krone disse. Fremstod en Saadan, som Skribent, da burde han, om han end feilede, modsiges med Mildhed; og saaledes bør, enhver Mand, der besidder ovennævnte Egenskaber modsiges, først da er Antagonisten ham værdig Men, destoværre, der gives ogsaa Ondt, Redrigt, Slet, og Dumt til i Verden. Hvorledes skulle nu disse bekæmpes, Paa samme Maade, Jngenlunde, der er Haan, Fiin Spot, Gloser, og Stikpiller paa deres rette Plads, med et Ord: Persiphlage. Den elsker ei det reene, skiønne, Rette Som haver ei det falske, stygge, Slette siger Danmarks store Digter Baggesen. Herr Jndsenderen siger, naar det ej er Misbrug af Pennen - nemlig Brugen af Persiphlage - saa veed han intet som fortiener dette Navn." Det troer jeg gierne, men jeg veed det, og vil tiene ham Herr Jeronimus i at sige det. Misbrug af Persiphlagen er 1) Naar Skribenten paalyver Nogen en Latterlighed. 2) Naar han angriber en iøvrige agtværdig Mand fra hans latterlige Side, 3) Naar han bebreider Nogen en Legemsfeil, eller giør sig lystig over hans Stand, uden at betænke Lessing: "Was man ist, und vas man seyn mus in der Belt, das past ja mohl nicht immer." (Nathan der Weise paa 203), og endelig, 4) det grueligste af Alt, naar han rediculerer hellige, ærværdige og store Ting. Den rette Brug af hin mener jeg er tilladeligt, og det eneste Vaaben mod, nedrige, dumt, slet og ondskabsfuldt. Jeg vil nu, til ydermere Bestyrkelse for min Mening, lade Mesteren tale. Hver Eros er den vise Platos lig: En Tvillingaud, som aabenbarer sig Ei blot i Fred, men og i Krig: Had til det Ondes Magt er Kjærlighed, som vender. Sig paa sit Fodpunkt uforandret om - Den samme Guddomsild, som ligge heftig brænder Til Himmellen og Helveddom; (Poctiske Epistler af J. J. Baggesen paa. 436). Og Ochlenschlager: Mos denne Vanvid maa sig Kraften værne. Gud lagde den dybt i sin Yndlings Bryst, Det Slette, Nedrige han bort maa fierne. Paa dobbelt Maade yttrer det sin Harm: Een tom, forfængelig vil op sig kæmpe, Med malmløs Flid, med nervesvækket Arm; En søger kun det Gode ned at dæmpe, Fordi naar Alt er uden Værd som han, Skal Alt sig efter Usselheden lempe. Naar disse du har stødt med Vælde ned, Kick, i den allerædleste blandt Kampe Flyer Mørkets Forhæng, som du søndersled, o. s. v. Dette var det Onde, Nedrige og Slette; Skulle nu Dumhed fritages, Den store Guddom hvis frugtbare Sider har skienket Verden flere Dødelige, end Cybele Gue der, Nei, uagtet hun er hærdet og Schiller siger: Mit der Dummet kampsen Götter seldst vergebens. (Jungs. v. Orleans paa. 136). Saa bør Man er derfor lade Modet falde. Jeg troer nu tydeligen at have beviist, Persipblage bor være, saalænge der gives Noget der ei kan bekæmpes paa anden Maade, og Publikum aldrigen derved kan blive fornærmet, men endog fordre af Skribenten, han ei skal lykke, men give hver Ting sit rette Navn.