Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-02-06
(Af Norske Aviser.) Af Dagen No. 27, 1ste Februar: "Det maa smerte enhver Retsindig at see den Ubillighed der kun altfor tidt vises mod virksomme og nidkjære Mænd, naar disse af Samtidige miskjendes, og en deeltagende Følelse derved er egentligen lige stor, hvad enten man maa søge Aarsagen til saadan Ubillighed i den Svaghed, der saa oft yttrer sig i Ord og Handlinger mod den, der fremfor Andr. hædredes og udmærkedes; eller og at man tvinges til at søge Grunden hos den Paagjældende selv, der, ved meget og mangfoldigt Arbeid, let han komme til at gjøre for stræng Fordringer til Andre, let kan ved Miskjendelse blive bitte og uforsigtig i Fremfærd. Men beklage vi at Ubillighed og Miskjendelse finder Sted, saa afskye vi Bagvaskelse og dens onde Frembringelser, ligesom ogsaa Utaknemlighed og dens usle Færd. – Vi feile vel neppe, naar vi antage, at de var en dyb og almindelig Uvillie der føltes af alle Retsindig ved det i høi Grad upassende Stykke der læstes i Khonsp. af 3die Januar. – Vi formene imidlertid at Hr. SecretaiLiunge ikke allene har paadraget sig almindelig Uvillie for hans uoverlagte Ord mod en Mand, der har virket og garnet som Faa; thi man sige hvad man vil, den militaire Høiskole og Landkadetakademiet, Døvstummeinstitutet, Underofficeerskolerne og de militaire Børneskoler ere ligesaamang talende Vidner om hans store og fortjenstfulde Virken; og ligesaa er den indbyrdes Underviisning, der, hvor lavt man end prøver paa at sætte den, med Held virker Gavn der Dag i Dag er i 3 a 4000 Skoler her i Landet; vi formen at Hr. Secretair Liunge ogsaa i høi Grad har forseet sig mod den Opmærksomhed og Ærbødighed han skylder Publikun ved at byde det Latteligheder, Overdrivelser samt halve og omtaagede Fremsætninger, der maa bringe den ikke bedre Underrettede aldeles i Vildfarelse. Saadan Fremfærd troe vi at være netop det Modsatte af Publicistens høie og vigtig Kald. Det er en Latterlighed ved een og samme Embedsvirksomhed at ville reducere den eneste Foresattes Embedsarbeid til slet intet andet end tørre Tal og Lister, og derimod af kunne lade een af hans sex Undergivne i sin Sjettedeel af de samme Embedsforretninger, finde Kundskab og Viisdom til Fremtids Herlighed og Armeens Omskabelse. Hvo der iøvrigt veed, at det kgl. danske Cancellie, for Afgjørelse af nogen Landmilicesag, først hører Generalkrigscommissairen; hvo der har Jdee og Vigtigheden af dennes Betænkninger for et meget stort Antal af Medborgeres Velfærd ved Qvæstionernes Afgjørelse og Værnepligt, og hvo der overalt har tænkt over Betydningen af det Embed, der er i Spidsen for Tilgangen til Landets hele personelle Værnekraft baade til lands og tilvands, den behøvede foruden Tilsidesættelse af Sømmelighed, ogsaa Skadelyst og Ubesindighed for at kom me med saadan Fremsætning. Det er meget fornemt, men just ikke svarende til Tidens Aand, at indbefatte under tør Tal hvad der hører til Afgjørelse om en Medborger skal blive 8 Aar simpel Soldat eller ikke.Det er en stor Overdrivelse, og det maa vist have være for Hr. Land- og Søe=Krigscommissair Fibiger meget ubehageligt, at see sig, en Mand, der saavidt vides, saagod som ingensinde har tjent hverken i Stab eller Linie, prokle meres som Armeens Reformator. Vi ønske sikkert ikke af nedsætte Hr. v. Fibiger, og vi havde gjerne seet slet ikke at have været tvungen til at nævne ham; men ved den paa faldende Maade paa hvilken denne Mand absolut skal lov prises for at nedsætte en Anden, kan det ikke vel undgaaes Som upassende Fremsætninger kan regnes Beretningen om den Deputation som den kgl. militaire Høiskoles Lærer, havde sendt til Hs. M. for at beholde Major Fibiger. Af Khvnsp. skulde man troe at det var en Deputation fra samtlige Lærere. Men hvad vil man sige, naar man erfarer, at syv Lærere havde protesteret derimod, altsaa Halvdelen af Høiskolens 14 Lærere. Efter Khvnsp. skulde man troet at alle Lærerne holdt med Fibiger, og alle vare mod Abrahamson, hvilket sees nu at være aabenbar urigtig. Hertil kan endogsaa gives følgende alvorlige Commentar: Der fortælles nemlig, at de syv misfornøiede Lærere skulle, uden at have talt derom til de 7 andre, have afsendt en anden Deputation af to Lærere til allerhøieste Sted, for at bede om, at Hs. M. vilde tage det til Høiskolen allernaadigst givne Regulativ af 29de Marts 1835 i nøiere Overveielse. Den siges, hvilket næsten er utroligt, at ogsaa disse to Herrer skulle have talet i Lærernes Navn, medens de fuldt vel vidste at de kun vare der fra 7 af 14. Man siger, at denne Deputation skal have bevirket, at Hs. M. virkeligen tog Regulativet i nærmere Overveielse og at Allerhøistsamme lod et kgl. Rescript faa Dage efter, den 29de December f. A., høitideligen oplæses for den forsamlede Høiskole, hvorved Hs. M. paany end yderligere approberede Regulativet af 29de Marts 1835 og allernaadigst befaler det nøiagtigen efterlevet, og bestemmer, at hver Den, der maatte vove ikke at adlyde det, kan vente at blive øieblikkeligen fjernet fra Høiskolen." Artiklen slutter saaledes: "Vi ere traadte sammen, oprørte ved den uhørte Maade hvorpaa hiint Blad har tilladt sig at behandle en høist fortjenstfuld Mand. Vi ønske Fred og indskrænke os allene til ovenstaaende bemærkninger, da Publikum har Mandens Løvte at give det factiske Oplysninger, et Løvte, han vist vil holde. Vi ansee det for Pligt, at oppebie disse Oplysninger, tvinger man os ikke forinden til videre Meddelelser. Men Hr. Generalkrigscommissair Abrahamson ville modtage Udtrykket af sand Høiagtelse, deels fra Medarbeidere og Venner, deels fra fjernere Bekjendte, og være vis paa: at et stort Antal paaskjønnende Medborgeres bedste Ønsker følge ham til den nye hæderlige Virkekreds, han gaaer til. 11. Forlangte Jndrykkelser.