Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-07-21
Udenlandske Efterretninger. Bestikkelsesprocessen i Paris optager forØieblikket næsten udelukkende den offentlige Opmærksomhed. General Cubieres, Pellapra og Parmentier anklages for at have bestukket Ministeren for de offentlige Arbeider, Teste, for at erholde Concession til en Salt mine i Gouhenans; Teste for, som Minister at have modtaget Skjænk og Gave, for i sin Embedsvirksomhed at foretage en Handling, der ikke maa salareres. Cubieres og Pellapra beskyldes tillige for andre i Forbindelse med Bestikkelsen staaende bedrageriske Handlinger. Strax efter det første Møde i denne Sag har Pairsretten ladet de tre tilstedeværende Tiltalte fængsle. Den største Betydning af denne Proces, det meest slaaende Beviis paa den moralske Opløsning i de offentlige Tilstande, der gribe om sig i Frankrig, ligger umiskjendeligen i den Kjendsgierning, at saasnart man indgiver Actionairerne i Salt minerne ved Gouhenans Tanken om Bestikkelse, afviser Selskabet ikke strax dette Forslag som en Absurditet eller Uværdighed, men gaaer derimod strax ind derpaa, som det bedste Middel til at fremme dets Jnteresse, og skynder sig med at tilveiebringe Midlerne til Bestikkelsen. Dertil kommer, at der daglig yttres nye Anklager imod Autoriteterne. Saaledes har man i Depuredekammeret ved Debatten og Krigsbudgettet anført, at en Embedsmand under Krigsministeriet har bedraget de arme Soldater i et Hospital for deres Kjødportioner. Vel blev han stævnet for en Krigsret, men da han skulde stille sig for denne, var han flygtet, uagtet, (som Krigsministeren, den for sin Ærlighed virkelig agtede General Trezel naivt bemærkede), der var sat en Skildvagt udenfor hans Værelse. Er Antoriteternes Bestikkelighed og Jmmoralitet først bleven Stikordet for den offentlige Mening, saa er denne Omstændighed intetsteds saa alvorlig, som netop i Frankrig, hvorden offentlige Mening meget vanskeligt omstøder en en gang afsagt Fordømmelsesdom. – J Pairsrettens Møde den 9de de, begyndte Forhøret over GeneralCubieres. Forud oplæstes nogle Actstykker, som Hr. Leon, de Malleville, Vicepræsident i Deputeredekammeret, havde faaet af Hr. Armand Marrast, Redacteur af National og meddeelt Pairskammerets Præsident. Af disse Fragmenter af Breve, som ere vexlede imellem Cubieres og Pellapra, sees, at man, gaaende ud fra den Forudsætning at Regjeringen var i havesyge og bestikkelig Hænder, har villet bestikke Ministeren Teste, og hertil har benyttet sig af en Mellemmand (Pellapra, de har havt de af Generalen og Flere tilskudte Sun mer under Hænder og turdet anvende dem til Formaale, Den ved Anklagen dybt nedbøiede General Cubieres Udsagn i Forhøret gik ud paa: 1) at dersom der vi skeet nogen Bestikkelse, da var den udøvet af Pellapra (denne 80-aarige forhenværende Generalincassator, sor er flygtet, men skal efterlade sig en Formue af 10 Miklioner), og 2) at Alt, hvad han (Cubieres) veed om Bestikkelsen, indskrænker sig til de Forklaringer, som Pellapra har givet ham om hans (Pellapras) Bestræbelser Da endelig Cubieres udtalede Navnet paa den Minister hvem Pellapra skulde have givet Pengene, for at fremme den ansøgte Concession til Saltværket ved Gonhenand erklærede Hr. Teste, at enten havde der fundet Bestikkel Sted – og dette maatte han paa det Høitideligste modsige, eller ogsaa havde der fundet Machinationer Ste for at faae Nogen til at troe paa en Bestikkelse, og i en Deel af de til Bestikkelse forlangte Summer vare for blevne i Pellapras Hænder; - hvor den anden Deel vi bleven af, vidste han ikke, uden at han dog derved vild antyde General Cubieres. Generalen svarede, at en Tivar vis, og det var den, at han er et Offer, at han begivet sine Penge, og at Pellapra, som havde givet 9 Teste 100,000 Francs, havde skullet godtgjøre ham de Halve af hans Tab. Hr. Teste begreb derimod ikke, hvor for Generalen, der dog havde staaet i saa mangfold Forhold til ham, aldrig havde ladet et eneste Ord falde ham om Sagen. Cubieres henholdt sig atter til Pellepra. Generalprocuratoren og Præsidenten besvore Cubilres at sige den hele Sandhed, hvortil Generalen erklærede sig beredt. Her blev Forhøret over ham imidlertid afbrudt, formodentlig for at give ham Tid til Betænkning. Man gik nu over til at forhøre den tiltalte Advocat, Varmentier. Han talede aldeles ugenert, med stor Lethed og overordentlig Aandsnærværelse. Resultatet af hans Svar var: 1) at der hverken er forsøgt eller begaaet nogen Bestikkelse; 2) at han selv aldrig har troet paa at der har fundet nogen Bestikkelse Sted og at han stedse kun har anseet den for et Paaskud, ved hvilket man har villet trække Actieselskabet for Saltværket ved Gouhenans op for visse Summer. Han skammede sig aldeles ikke ved de Truselsbreve, han har skrevet til General Cubieres og dennes Frue, da han ved disse Breve kun igjen har villet komme til sine Penge. Cubieres har villet gjøre Actionairerne ængstelige, for at faae Saltminerne næsten for Jntet, og han (Parmentier) har derimod ved sine Breve villet gjøre Generalen bange og tvinge ham til at betale dem med to Millioner. Hermed endtes Forhøret den 9de ds. - J Mødet den 10de begyndtes Forhandlingerne med de af Nationals Redacteur, Hr. Armand Marrast til Hr. Leon de Malleville og af denne til Præsidenten overleverede Breve, som ere vexlede imellem Cubieres og Pellapra. Cubieres havde betroet disse til sin Advocat Cuzon, for at denne derefter skulde udarbeide en Memoire, og denne havde efter sit eget Udsagn – (Hr. Marrast havde vægret sig ved at give nogen videre Forklaring over, hvorledes han var kommen til Afskrifterne, da han derved vilde begaae en Jndiscretion som Redacteur) – meddeelt Mar rast dem i Afskrift paa Grund af en Ordstrid, som han havde havt med Marrast om en Artikel i hans Blad angaaende Processen, og for at bevise ham, at han med Uret havde kaldt Cubieres en Bedrager, da han tvertimod var den Bedragne. Hr. Cuzon fremlagde nu de Foriginale Breve. Herpaa begyndte Forhøret over den forhenværende Minister Teste. Efter hans Udsagn var der ved Udstedelsen af Concessionen for Saltværket aldeles ikke skeet noget Usædvanligt, langt mindre noget Lovstridigt; han er fremmed for Alt, hvad Hr. Pellapra har paastaaet, Mellemmændene havde misbrugt Ministerens Navn, og de havde ingensinde talt med ham. Præsidenten gjorde Hr. Teste opmærksom paa, at flere Kjendsgierninger, der stode i Forbindelse med Cubieres's og Pellapras Breve, og som hver for sig tagen ikke begrundede nogen tilstrækkelig Mistanke, derimod i deres Sammenhæng gjorde ham meget mistænkt, og at, saafremt Cubieres og Pallapra havde sagt Sandhed i deres Breve, maatte han (Teste) være skyldig; men dersom dette ikke var Tilfældet, da havde Cubieres og Pallapra begaaet Bedrageri. General Cubieres gjentog, at efter Alt, hvad der forelaae kunde man ikke beskylde ham for Bedrageri. Mødet den 12te var afgjørende. Den flygtede Polapras Hustru havde indgivet et Antal høist vigtige Documenter, der næsten utvivlsomt godtgjøre, at Hr. Teste er skyldig. Dette Slag bragte Hr. Teste til det Yderste, og efterat være vendt tilbage fra Retten til Fængslet, forsøgte han at dræbe sig selv. Han trykkede to Pistoler, som hans egen Søn skal have stukken til ham, af mod sit Bryst; den første klikkede, og den anden havde han knuget saa krampagtigt fast imod Hjertegnen, at Kuglen, ikke trængte ind i Legemet, men kun tilføiede ham en stærk Qvæstelse. Man ilede til ved Knaldet og fandt Hr. Teste nygteligt lidende at vælte sig paa Gulvet. Trods hans Modstræben blev han forbunden, og derpaa bragt i et paa det Strængeste afsondret Fængsel, hvor han intet Øieblik er bevogtet. – J Mødet den 13de forelæstes et Brev fra Pr. Teste, som han havde tilskrevet Rettens Præsident pr Selvmordsforsøget og hvis Hovedindhold er, at han ske længere er istand til Benægtelse, at han ikke oftere til møde for Retten, med mindre han føres derhen med Pagt, da hans Nærværelse der er overflødig, og at han antager Alt, hvad Retten med Hensyn til ham maatte stemme. Præsidenten erklærede, at Undersøgelserne skulde fortsættes. Generalprocuratoren tog derpaa Ordet og androg paa, at General Cubieres berøves alle sine Grader og Værdigheder, udelukkes af Hæren og udstodes af Pairskammeret. Hvad Hr. Teste angik, da tiltroede Procuratoren sig ikke Mod til at udtale sig om ham, efter hvad der nys var forefaldet. Derimod udtrykte han sig uden al Skaansel mod Pellapra og Parmentier. Man imødeseer nu med Spænding Rettens Kiendelse.