Ribe Stifts Adresseaviser, 1834-03-11
D. 28de forlangte Oppositionen paa ny Fremlæggelsen af adskillige Documenter, den luxemburgske Sag vedkommende. Ministeriets Vægring fremkaldte heftige Debatter, som endtes med den Erklæring af Hr. Huart, at Krigsministeren ikke havde gjort sin Pligt, hvilket han den næste Dag tydeligere vilde vise. Dagen efter fremkom Hr. v. Hoffschmidt med den samme Fordring til Ministrene, og, da han fik det samme benægtende Svar, forelæste han et Brev, for hvis Paalidelighed han indestod, og som indeholdt en Stadfæstelse af, hvad der tidligere er berettet om General Dumoulins Depesche til Gen. Tabor, hvori hiin erklærede Fæstningens Gebeet udvidet indtil 4 Mile. Derpaa tog Hr. Gendebien Ordet; men, da han med al sin Heftighed ikke formaaede at bringe Ministrene fra deres Taushed, foreslog Hr. Huart at overlade dem til deres Ansvar og gaae over til Dagens Orden. Discussionen over de af Krigsministeren fordrede Summer blev nu aabnet. Tre Talere lode sig høre, den ene heftigere end den anden. Først fremtraadte Hr. Depuyt, som i sit Foredrag betiente sig blandt Andet af følgende Kraftudtryk: "Nu, da Sværdet er draget, have vi intet Valg mere; atter at tage sin Tilflugt til Diplomatiken, vilde være Feighed; Krig, Krig, Krig alene er nuvor Pligt. Vi maae ikke længere nøle med de Forholdsregler, som bør tages; med væbnet Haand maae vi trænge ind paa den fremmede Grund. Efter ham tog Hr. Huart Ordet og brugte endnu stærkere Udtryk. Efter at have udhævet de lidte Fornærmelser, udbrød han: "Hvad gjør Regjeringen, Jntet. Dog jo, den gjør Noget; den - bøier sig for Truslerne. En saadan Ydmygelse maae vi modsætte os; vi maae forhindre et Skridt, som vilde være Fædrelandets Undergang. Lader os erklære høit, at Lebeaus Ministerium maa ophøre at regjere Belgien, dersom det ikke vil rette sig efter Folkets Villie. Vore Fiender ville fordærve os; Begivenhederne i Luxemburg give Signalet; advarede herved, erklære vi for Europas Øine, at vi ingen Trusler frygte, ingen Fornærmelsertaale. Fremad vor Seier er vis; alle Folk ville være for os, Nationer, som endnu sukke under Aaget, ville arbeide paa deres Befrielse. Skulde vi end bukke under, saa foretrække vi en ærefuld Død for et vanæret Liv - derfor endnu en Gang: Fremad! Efterat endnu Hr. Angilis havde talt i samme Aand, blev den videre Discussion udsat, og under stor Bevægelse sluttedes Mødet. Den følgende Dag sagtnedes Striden, da Udenrigsministeren underrettede Kammeret om, at den tydske Forbundsdag havde givet Gen. Dumoulin befaling til at løslade Hr. Hanno og at afstaae fra den tilsigtede Udvidelse af Fæstningens Territorium, paa hvilket Resultat Ministrene grundede Haabet om, at Belgiens øvrige retmæssige Fordringer iligemaade vilde blive understøttede og antagne. Jmidlertid var Oppositionen dog ikke tilfreds. Deels frygtede den for, at Hr. Hannos Frigivelse kunde være bevirket ved Concessioner fra den belgiske Regjerings Side, deels var det af Ministerens Beretning klart, at det ikke var ved den belgiske Regierings Forhold i denne Sag, men ved den engelske Gesandts Bestræbelser i Frankfurt, at Forbundsdagens Beslutning var udvirket, hvorfor Belgien, efter Oppositionens Mening, endnu ingenlunde var sikkret for lignende Voldsomheder i Fremtiden; deels endelig fandt man, at Hr. Hannos blotte Løsladelse ikke var tilstrækkelig Fyldestgjørelse for den lidte Fornærmelse. Hr. Ernst fremkom med 5 nye Spørgsmaal, angaaenden luxemburgske Sag, hvilke han og flere Medlemmer forlangte besvarede, førend der discuteredes videre over de forlangte 3 Mill. Krigsministeren vidste imidlertid at faae Kammerets Opmærksomhed draget hen paa denne Gienstand, og endelig blev det ministerielle Forskag antaget. D. 4de besvarede Ministeren Hr. de Merode de ovennævnte 5 Spørgsmaal. Hans Svar maa vel have været nogenlunde tilfredsstillende; thi man gik derefter strax over til Dagens Anliggende, nemlig den endelige Afstemning om Jndenrigsbudgettet, hvilket med stor Majoritet blev antaget. Dets Beløb er henved 11 Mill. Fr. - Hr. Hanno blev d. 29de Febr. sat i Frihed; om Dumoulin hedte det. at han skulde afgive Commandoen. – Fra Brügge mældes, at Hollænderne i hiin Egn havde aabnet nogle Sluser og sat Landet under Vand. Hvad der havde bevæget dem til denne Forholdsregel, vidste man ikke. Den pyrenæiske Halv. Quesada er udnævnt til Vicekonge af Navarra og tillige til Generalcapitain i de baskiske Provindser og Overbefalingsmand for de sammesteds stationerede Tropper; hvorimod General Valdes interimistisk skal træde i Quesadas Sted, som Generalcapitain i Gammel-Castilien.