Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-01-08
Naar man er nødsaget til at gjennemlæse mange Aviser, har man oftere Leilighed til at ærgre sig, end Folk i Almindelighed troer. J mange Tilfælde gjør man vistnok bedst i at beholde sin Ærgrelse hos sig selv og see til, hvorledes man kan fordøie den; men undertiden er det maaskee ret godt at give den Luft og forsøge paa, om man ikke kan bidrage til at forebygge det, der opvækker Eens Ærgrelse. Vi have derfor bestemt os til under Overskrift af slemme Vaner af og til, ligesom Leiligheden tilbyder sig, at gjøre vore Læsere opmærksomme paa Ert og Andet, som vi troe burde være underledes. Om vi hermed ville udrette Noget, kunne vi naturligviis ikke forudsee; men i ethvert Tilfælde have vi gjort, hvad der stod i vor Magt. Man bebreider ofte de saakaldte lærde Folk, at de ere Pedanter, og det er ingenlunde vor Hensigt at ville frikiende Alle dem, der kunne henføres til denne Klasse, for denne Beskyldning. Dog ville vi ikke tilbageholde den Mening, at Maae der med, Ad Grund kunne kaldes Pedanter, kun ved et Misbrug, henregnes til de Lærde, da de egentligen henhøre til dem, Holberg kalder halvstuderede Røvere. Hvorom Alting er, viser een Art af det lærde Pedanterie sig deri, at man ved enhver Leilighed søger at vise Folk, at man har lært en Smule Latin, og derfor ikke let kan skrive en Side Dansk uden enten at bruge et Latinsk Motto eller, hvad der er endnu værre, i Talens Løb at indflikke Latinske Brokker. Søger man af forklare sig Grunden til denne Misbrug af Latinen, finder man en paafaldende Analogie i den Erfaringssætning, at de Mennesker, der kun have lært lidt af de nyere Sprog, ere meest tilbøielige til at brug fremmede Ord. De synes at antage, at det, de ikke selv rigtigt forstaae, maa være noget meget Bedreend det, de have lært, maaskee meene de ogsaa, at de ved at tale i fremmede Tungemaal hæve sig høi over den aldeles uvidende Mængde, der ikke engang veed saameget som de selv. Det Samme forekommer os at være Tilfældet med dem, der ved enhver Leilighed søge at bringe deres Latin tiltorv, kunde de saa meget Latin, som behøves for at skrive en heel Bog i dette Sprog, vilde de rimeligviis benytte sig af dette Middel til at lægge deres Kundskaber forDagen; men naar de, istedetfor at gjøre dette, ved upassende Leiligheder udsmykke deres Tale med Latin, fristes man til at troe, at de ikke kunne de Første, men dog ikke i lærd Compagnie ville sidde som Skabhalse, der hverken kunne mulle eller mæle. Da vi imidlertid forudsee, at man vil forekaste os, at vi have gjort dette Angreb paa Latinen, fordi vi af visse Aarsager have forsvoret at benytte os at dette Sprog, ansee vi os nødsagede til at godtgjøre, at vi dog kunne lidt Latin, og ville derfor bekræfte vor Tale med den store Ciceros Auctoritet, imod hvilken vi haabe at hverken heel= eller halvstuderede Modstandere ville giøre Jndvendinger. Han siger da (Off. I. 31, 111), at vi bør bruge vort Modersmaal, for at vi ikke med god Grund skulle udlees, ligesom de udlees, der indblande Græske Ord i deres Latinske Tale, og forsikkrer om sig selv, at han ligesaalidt pleier at tale Græsk, naar han skal tale Latin, som Latin, naar han skal tale Græsk (Tuscul. 1.8, 15). - For at nu Jngen skal troe, at vi fægte imod Veirmøller, ville vi angive, hvo der nærmest har foranlediget disse Bemærkninger: det er Forfatteren til nogle langtrukne "Betragtninger i Anledning af Adskilligt og Johannes Hage," som nylig have været at læse i Kjøbenhavnsposten. Vi bemærke, at vi aldeles ikke ville sige Noget og Jndholdet eller Meningen af disse Betragtninger, fordi vi have gjort os det til en Regel ikke at tale om det, som vi ikke forstaae.