Ribe Stifts Adresseaviser, 1819-09-07
En bomstærk Karl af kiempemæssig Størrelse, der gi op og ned i Nærheden af Manson Houses (Stadsfogdiet) havde viklet om sin Hat en Placat, paa hvilken der stod trykt med stor Skrivt: Almindelig National Reformation, og som idelig pegede derpaa med en tyk Knortestok, blev greben med nogen Møie. Da man førte ham i Retsstuen, Lordmajoren, havde nyelig forladt, spurgte han i en stærk og opbragt Tone: er jeg nu ved Retfærdighedens Sæde, og har jeg handlet mod Loven, ved det jeg lader Oprørets Stemme lyde over hele Landet, den første Retsbetient sagde ham at Magistraten skulde afgiøre dette. Lordmajoren lod derpaa sige, at Manden skulde sættes i Friehed, men beordrede alle Politiebetiente til at have et vaaget Øiemed deslige Vagabonder. Karlen udbrød nu i de skrækkeligste Forbandelser, ikke allene mod Lordmajorens borgerlige Administration, men endog mod den hele Statsforfatning. Giv os Retfærdighed, skreeg han med en Stemme saa det gienlød i det heele Huus. Retfærdighed er alt hvad Reformatorerne forlanger, og naar Retfærdighed vægres, saa forlader eder paa, Jacobinis. men er eder nær paa Nakken. Folket er fornærmet, og har Uretfærdigheder at hævne. Som et Jndividuum, der er fornærmet, har jeg ligesaa at giøre. En af Politiebetienterne sagde ham, at naar han havde at klage, maatte han gaae til det rette Sted, hvor han skulde finde Retfærdighed; fordømt være eders Retfærdighed, svarede han, hvad vilde der blevet af eder, hvis Forsamlingen var bleven holden paa Kennington Common? Hvor var da eders Retfærdighed, da eders Blod flød. og maaskee, ligesom i Sodoma og Gomora, ikke Tie Retskafne i denne store Stad vare reddede. Ville J læse Sandheden, See her, og forsøger, om J kan fordøie den. Nu viiste han forskiellige Copier af Shervins- og Cobbets Skandskrivter. Tilsidst forsikkrede han at han ikke før vilde ophøre at handle, og hæve sin patriotiske Stemme, før Landet var omskabt til et Eden, hvori Melk og Honning flød. Saasnart han var sat i Friehed, bandt han en lige Placat om sin Hat, fordi den første var ham afreven, og begyndte sin Forretning paa ny, ved det han vandrede til Stadens vestlige Ende. Boghandler Carlille, som igaar stillede den forlangt et Sikkerhed for sin Person formedelst et afhændet Skam skrift, havde iblandt andre, en Qvæker til sin Borgen. Til denne Sekts Sædvane hører at de ikke sværge, men kun forsikkre, betale ingen Afgifter, men sætte Værdien derfor hen, og lade den borttage, kalde enhver Du, aftage ikke Hatten, om det end var for Kongen selv, men lade sig denne aftage, og flere andre Eiendommeligheder. Carlille protesterede mod denne for ham stillede Borgen, saavelsom mod Lordmajorens hele Fremgangsmaade mod ham, og forsikkrede denne Stadens første Magistratsperson, at han skulde drage Hans Herlighed for en offentlig Ret og at en engelsk Jury skulde afgiøre deres Sag. Lord Majoren sagde: Hr. Car lille, jeg vil slet ikke læse deres Protest. De er frie mod Caution; gaae De hjem; men jeg giver dem det gode Raad, at holde inde med Salget af det bevidste Skrift, som af Deres stedse er skeet medens Deres Fangenskab; jeg har imidlertid af Eftergivenhed undladt at gribe til strængere Forholdsregler. Carlille svarede: Saasnart jeg kommer Hjem, vil jeg begynde at sælge der, hvor jeg hørte op, og naar jeg ingen flere Exemplarer har, vil jeg lade trykke ny, da Landets Love ikke forbyder mig denne Handel, og jeg ikke frygter Dem. Ved en Kones Erklæring at skiære Hunts Hierte, hvis hun havde det, i tvende Stykker, blev Folket i New Cross ogsaa bragt til Opstand. Hendes Huuses Ødelæggelse var følgen af hendes ubetænksomme Yttring. Ved Folkeforsamlingen i Manchester, forestillede Mary Waterworth, et stor føert Fruentimmer, Frieheds Gudinden. Ved Trængselen blev hun liggende som død paa Pladsen. Hendes Opvaagning var hende høist ubehagelig, da hun strax blev arresteret ved nogle Politiebetjente, og kun et Glas Genever, som hun betalte med 6 Pence, kunde befrie hende fra en anden Afmagt.