Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-07-02
(Af Alt. Merk. og Hamb. Corresp.) Paris d. 20 Junii. Keiserinden har faaet følgende Efterretninger fra Armeen angaaende Armeens Stilling, d. 14 Junii, Alle Tropper ere ankomne i deres Cantonneringer. Der opføres Barakker og opslaaes Leire, Keiseren holder dagligen Kl. 10 om Formiddagen Parade. Nogle fiendtlige Partiegængere befinde sig endnu bag Armeen. Nogle af samme føre efter Schills Maneer, Krigen for deres Regning og vægre sig ved at erkjende Vaabenstilstanden. Endvidere har Keiserinden faaet følgende Efterretninger fra Armeen under d. 15 v. M. Præsident Kaas, Dansk indenlandsk Minister, afsendt med Breve fra Kongen, er bleven Keiseren forestillet. Efter Affairer ne i Kiøbenhavn blev imellem Frankrige og Danmark sluttet en Alliance-Tractat. Ved denne Tractat garanterede Keiseren Danmarks Jntegritet – J Løbet af Aaret 1811 tilkiendegav det Svenske Hof Keiseren sit Ønske at forene Norge med Sverrig og søgte om Frankriges Bistand. Man svarede: at hvor meget Frankrige end ønsker, at vise Sverrig en Føielighed, vilde H. M. aldrig kunne samtykke i Sønderstykningen af sin Allieredes Gebet, da en Alliance-Tractat, er bleven sluttet med Danmark, der garanterer denne Magts Jntegritet. – Fra dette Øieblik af trak Sverrig sig tilbage fra Frankrig og indlod sig i Underhandlinger med dets Fiender. Siden truede Krigen at bryde ud imellem Frankrige og Rusland. Det svenske Hof foreslog at gjøre fælleds Sag med Frankrig, men hvorved det fornyede sit Forslag i Henseende til Norge. Forgiæves forestillede Sverrig, at fra de Norske Havne, var en Landgang paa Skotland let; forgjeves gjorde man alle Garantier gieldende, som Sverrigs gamle Alliance vilde give Frankrige angaaende den Fremfærd, som man vil iagttage mod Engelland. Cabinettet i Thuillerierne svarede det samme: Hænderne vare bundne ved Tractaten med Danmark, Fra dette Øjeblik af iagttog Sverrig intet Maadehold mere, sluttede med Engelland og Rusland er Alliance, og den første Bestemmelse i denne Tractat, var den gjensidige Forpligtelse, at tvinge Danmark til at afstaae Norge til Sverrig. Slagene ved Smolensk og Moscowa fængslede Sverrigs Birksomhed; det fik nogle Subsidier, gjorde nogle Rustninger, men begyndte ingen Fiendtligheder. Nu paafulgte Begivenhederne 1813; de Franske Tropper rømmede Hamborg. Danmarks Stilling var farlig; i Krig med Engelland, truet af Sverrig og af Rusland, syntes Frankrige afmægtig til at staae det bi. For at komme ud af denne Forfatning, vendte Kongen af Danmark sig med den Loyalitet, der caracteriserer, Ham, til Keiseren. Keiseren, som vil at hans Poli mere, stedet bedrage for Hans Aderede, over de, at det staaer Danmark frit for, at underhandle med Engelland, for at redde dets Gebets Jntegritet, og at hans Agtelse og hans Venskab for Kongen, aldeles ikke skulde kjølnes ved den nye Forbindelse, som Omstændighederne ivinge Danmark til at indgaae. Kongen tilkiendegav over denne Fremfærd sin hele Taknemmelighed. Danmark havde leveret fire Afdelinger meget gode Matroser med hvilke fire Linieskibe af vor Scheldeflaade, er bleven bemandet. Da Kongen af Danmark imidlertid tilkjendegav sit Ønske, at disse Matroser maatte blive leverede ham tilbage, saa sendte Keiseren dem med den meest samvittighedsfulde Nøiagtighed tilbage, og bevidnede Officiererne og Matroserne sin Tilfredshed over deres gode Tieneste. Jmidlertid rykkede Begivenhederne fremad. –De Allierede troede, at Burkes Drom gik i Opfyldelse. Det Franske Rige var efter deres Jndbildning, allerede udslettet af Jorderige og den Mening, maa have prædomineret paa en besynderlig Maade, da de tilbøde Danmark til Skadesløsholdelse for Norge vore Departementer af 32te Militairdivision og selv hele Holland, for at holde en Sømagt i Norden, der holdt med Rusland. Langt fra, at lade sig skuffe, af den bedragerske Lokkemad, sagde Kongen af Danmark til dem: "J ville altsaa give mig Colonier i Europa, og det paa Frankriges Bekostning." - Da det var umueligt at formaae Danmark til at deeltage i en saa daarlig Jdee, blev Fyrste Dølgorouck sendt til Kjøbenhavn for at forlange, at der gjøres fælleds Sag med de Allierede, og formedelst samme garanterede de Allierede Danmark og selv Norges Jntegritet. Omstændighedernes Trang, den truende Fare den Franske Armees Fraværelse og egen Redning gjorde, at Danmarks Politik gav efter. Paa Grund af Garantien for sine Staters Jntegritet samtykkede Kongen i at dække Hamborg, og under hele Krigen at sikkre denne Stad selv mod de Franske Armeer. Han indsaae alt det Ubehagelige, som denne Stipulation kunde have for Keiseren anbragte derved alle muelige Modificationer i Henseende til Redactionen, og undertegnede Stipulationerne ikke anderledes, end i det han gav efter for alle hines trængende Forestillinger, der omgave ham og forestillede ham Nødvendigheden af at redde sine Stater Men han tænkte langtfra ikke paa, at det var en Snare, der lagdes for ham Man vilde saaledes indvikle ham i Krig med Frankrige, og naar man paa denne Maade havde røvet ham hans naturlige Støtte, vilde man bryde sit Ord imod ham, og tvinge ham til at underskrive de skjændige Betingelser, man vilde paalægge ham.