Berlingske Tidende, 1832-06-28
Krigen imellem Vicekongen i Ægypten Mehemed Ali og Sultanen synes nu at tage en langt alvorligere Vending, end man i Begyndelsen troede. Følgende er en upartisk Skildring af Vicekongens Politik, hans Regjeringsystem med dets Følger, og Ægyptens nuværende Forfatning. - Meget forskjellige ere Meningerne om Mehemed Alis personlige Charakteer. Mange finde alle gode Egenskaber forenede hos ham, og skyde Skylden for alt det Onde, der skeer under hans Regjering, paa hans Omgivelse og hans Underordnede. Andre derimod bedømme ham efter de aabenbare Facta, og paastaae, at Alt kommer umiddelbart fra ham, og følgelig bør tilskrives ham ene. Allerede Mehemed Alis første Regjeringsaar vidne om, at han intet Offer skyer, for at tilfredsstille sin grændseløse Herskesyge; man behøver blot at mindes Mamelukernes grusomme og feige Nedsabling. Hans forskjellige, udenlandske Feldttog overtyde os klarligen om hans uophørlige Erobringslyst; det gyldigste Beviis herpaa en Toget imod de ulykkelige Sorte i Sennar og Cordovan; et Tog der tilintetgjorde Kjernen af hans Armee, og bragte Død og Ødelæggelse over hiint uskyldige, fjerne Land. Kaste vi et Bli paa Ægypten selv, saa have vi et uomtvivleligt Beviis paa Mehemed Alis umenneskelige Graadighed. Enhver veed, at Ægypten er et af de frugtbareste Lande i den bekjendte Verden, og Enhver, der har mindste geographisk Kundskab, veed, at Ægyptens Beliggenhed er høist fordeelagtig for en virksom blomstrende, saavel activ som passiv, Handel. Men, uagtet alle disse herlige Midler til Velstand, som Naturen har skjænket det, gives der intet Folk paa hele Jorden, der er saa fattigt og usselt, som det Ægyptiske under den nuværende Pascha; man kan ikke, uden med et blødende Hjerte, see disse halvnogne, i den fugtige Vinter af Kulde forsmægtende, Bønder midt paa de herligste Bomuldmarker, eller, paa de skjønneste og rigeste Hvedemarker, Mennesker, der, for ikke at omkomme af Hunger, maae æde usunde Urter. Og dertil er man Øjevidne i den ved sin Frugtbarhed navnkundige Nildal, under den i Europa lovpriste, humane og civiliserende, Mehemed Ali, Bonden jages fra den tidligste Ungdom, som en ussel Træk med Stokken til Arbeidet: ene Vicekongen høster Frugten af alle sine Undersaatters Anstrængelser. Alle Jordens Produkte, sammendynges nemlig i Statsmagazinerne, og den Anviisning, som Bonden faaer for sine Produkter, beløber sig neppe til saameget, som han behøver til Udsæd i næste Aar. Alle Kjøbmænd, store og smaae, ere blot Vicekongens Daglønnere, thi alle muelige Varer maae kjøbes fra hans Oplag, og kunne følgelig blot med ringe Fordeel afsættes i det Smaa. Alt, lige indtil Ret til at sanke Kammelmøget, som man her bruger til Brænde sel, paa Gaderne og tørre det, Ret til at bære Vaaben, til at kløve Brænde, til at oprette Bordeller &c. Alt dette er overdraget til store Forpagtere, der efter eget Tykke tarere Alt, og derfor betale uhyre Summer til Vicekongen. En ægyptisk Landsbye er det sørgeligste Syn, man kan tænke sig; de bestaae alle af smaae Leerhytter, som man snarere skulde holde for Hunde huse end for Menneskeboeliger. Beboernes Ansigter udtrykke Fortvivlelse. De prise sig lykkelige, naar de kunne opholde Livet med slet Durabrød, nogle Løg eller Bønner. Saa ringe ere Livets Fornødenheder blandt denne Almueclasse, og alligevel maa tre Fjerdedele af Ægyptens Jndvaanere undvære dem. Denne skrækkelige Tilstand kan ikke være Vicekongen ubekjendt, thi paa sine Reiser har han Almuens dybeste Elændighed ideligen for Øine. Tilfulde kjender han sit Folks Jammer, men ændser den ikke, naar han blot kan opnaae sine ærgjerrige Hensigter. Længe kan et saadant System ikke vedvare; Landet udtømmes i Henseende til Mennesker, og altsaa tillige i Henseende til dets Produkter, som dog er den betydeligste og egentlig den eneste Kilde til alle Statsindtægter. Ogsaa er de Europæiske Kjøbmænds Handel paa Ægypten overordentligen dybt sjunken, thi de raae Produkter, der sendes til Europa, tage aarligen af, og Europæiske Fabrikvarers Afsætning til det Jndre af Landet, er næsten aldeles ophørt, hiint, fordi Arbeidere fattes, thi de faa dygtige ere blevne udskrevne til Krigstjeneste, og de Østige gaae med Ulyst til deres Dagsarbeide, da de vide, at de trælle forgiæves; det sidste, fordi Fattigdom er saa almindelig, at Jngen kan tænke paa at anskaffe sig europæiske Luxnsgjenstande.