Ribe Stifts Adresseaviser, 1819-10-15
Jndenlandske Efterretninger. Søndagen den 1ste October Kl. 12 holdt Hr. Justitsraad Weinich i det Molttiske Malerie Gallerie og i Nærværelse af Professer og Ridder Thorwaldsen en Tale, hvori han for en talrig Forsamling, i hvilken adskillige af Statens første Embedsmænd og en stor Deel Konstnere be befandt sig, efterat have lyiønsket denne Danmarks Phidinstil sin Tilbagekomst til Fædrenelandet, korteligen skildrede hans store Fortienester af Konsten og den Glæde, hver sand Fødelandsven følte ved at see ham atter betræde den fædrenelandske Bund, efter 23 Aars Fraværelse. Til denne Høitidelighed havde Justitsraaden i Forveien indbudet ved følgende Program. Flittig og klog Beskuelse, af de skiønne Kunsters Frembringelser, forædler Tænkemaaden, forføder Livet, udbreder roelig Glæde og stille Fornøielse, adspreder og opklarer de mørke Skyer, som svæve om os, under de alvorligere Sysler i Livet, danner Mennesket og giver Anledning til fornuftig Underholdning. Intet er derfor naturligere, end at vi agte, ynde og hædre dem, som vare Aarsag til disse ædle Følelser : og vi ved givne Leiligheder bevidne Kunstens udmærkede Mænd, vor store Høiagtelse og Beundring; og under disse Betragtninger indbydes herved, Kunsternes Dyrkere og Yndere, at beære med deres Tilstædeværelse, en Tale, som holdes til Ære, for vor tilreisende Landsmand fra Rom, Hr. Professor og Ridder, Albert Thorvaldsen, den 10de Octbr. 1819 Kl. 12 i det Moltkiske. Maler Gallerie, og i hans Nærværelse. N. H. Weinich. Torwaldsen, er nu igjen midt iblandt os i den Kongestad som han har at takke for sin første Dannelse. I den Hylding den danske Almeenhed med Rette bringer hans Genie, synes den at afbetale Noget af den Gield, den blev Wiedewelt skyldig, Alt for ofte har man seet Fortienesten hos os miskjendt og Gener døe i Fødslen, til at jo hver sand Fædrelandsven ikke skulde glædes over en Almeenhylding, der vises en stor Konstner, hørte den end til Jubelsesternes Tal. Vel er det ikke i Danmark, Thorvaldsens Hæder naaede sin Høide, vel er det vi høre kun en Gienklang af den Stemme, der allerede længe gienlød paa Jtaliens og Teutonien Sletter. Men ikke desto mindre er det dog frodeligt, at fornemme her til Lands, endog kun Gienlyden af den Hylding, Fremmede ydede den danske Fortieneste. Jo steldnere Geniet kan komme frem i den fædrelandske Bund desto kiærere maa den Blomst der er undgaaet Nordens barske Vinterstorme, være os. Men i det vi glæde os over dens Duft, maa vi heller ikke glemme de lykkelige Omstændigheder, der bidroge til dens Fremkomst. Mindes bør vi, hvilken Deel Udlandet har i Thorvaldsens Uddannelse, thi uden i Formue forlod han sit Fædreland til Bunds, og i Rom stod han, da hans 4 Stipendigaar vare udløbne, i Begrab med, af Mangel paa Udkomme, at vende tilbage til Fødelandet. Først hans J a son tilkjæmpede ham Konstens gyldne Blies, og den brave Hollænder Hope, bør vi takke for, at have gjort Europa apmærksom paa, hvilken Konstner det i Thorvaldsen eiede. Hoer Dansk er stort af at kunne tælle ham blandt sine Landsmænd, og glad ved den Tanke, at det var et dansk Konstacademie, der gav ham den første Dannelse og lod hom reise, men endnu stoltere, endnu gladere vilde han være, om Kiøbenhavn havde været Rom og Hope en dansk Kiøbmand. - Mange have paastaaet: at Thorvaldsen ikke var født i det egentlige Danmart, men paa Island, som Navnet lader formode, men saa meget er vist: at hans Fader døde i Kiøbenhavn 1806 i Varton, 60 Aar gammel, og altsaa er Sønnen ventelig en indfødt Kjøbenhavner.