Adresseavis for Børn, 1780-06-14
Reysende. (Fortsættelse af vor Reysendes Begivenhed paa Landet. See No. 23). Nu min kjere Carl, see engang her din sneehvide Skjorte, betragt den en Tidlang, naar Solen skinner derpaa, og see da ligesaa længe paa de grønne Træer, eller paa de grønne Agre. Nu, søde Bedstefader, nu har jeg seet. – Siig mig da nu, hvilken Farve gjør bedst i dine Øyne, den blindende Hvide, eller den smukke Grønne? Naar jeg seer længe paa den hvide, saa er det og ligesom at Øynene vilde svie; men det fornemmer jeg ikke til, naar jeg seer paa Skoven eller de grønne Marker, i hvor længe jeg og vil see paa dem. - Seer du nu Carl, hvor godt Gud har gjort det altsammen, og hvor vel han har gjort imod os i det, at han har givet Træerne og Markerne den grønne Farve. Endogsaa imod Øynene har han vildet gjøre vel, ligesom han har gjort det mod Næsen, ved den mangfoldige Lugt af alle Træer og Blomster, og imod Smagen, ved de mange Slags Frugter, hvoraf et Slags stedse smager anderledes end et andet, hvorom vi talede sammen i Forgaars. - O, den kjere Gud, hvor god er han dog ikke imod os. - Men Carl, betragt engang ret de grønne Blade hisset paa Træerne, og see saa her paa Aarene, denne grønne Sæd, og see saa hen paa Engene, dette grønne Græs. - Nu, Bedstefader, jeg har betragtet det, jeg har seet paa det. – Siig mig engang, merker du nogen Forskiel derpaa, Det er altsammen grønt, ikke sandt, Jo Bedstefader. - Men er det Grønne eens See engang endnu paa det. - Ney, mig synes, Avis det Grønne paa Træerne er anderledes, end det Grønne paa Agrene. - Er ikke og det grønne Græs anderledes grønt, end den grønne Sæd? – Jo det er visselig. - Leg vel Merke dertil, lille Carl. Naar du en eller to Dage har fornøyet dig med din Tromme, har du da ligesaa stor Lyst at tromme paa den igjen den tredie Dag. – Ney, Bedstefader jeg maae sige, at naar jeg har trommet et Par Timer, saa synes mig, at jeg er keed deraf, og saa tager jeg fat paa mit Keglespil; men efter en halv Times Forløb er jeg og keed deraf, og saa sætter jeg mig paa min Gyngehest, for at ride. Altsaa har du Lyst til Forandring, og den er dig behagelig 2 – Ja, min søde Bedstefader, jeg kan ikke nægte det; og jeg veed ikke, om det er en Feyl – Ney, mit Barn, i sig selv er det ingen Feyl, men det kan blive til en Feyl. Den Lyst til Forandring kommer fra den kjere Gud, og han har selv gjort alting, for at tilfredsstille den. Betragt nu nok engang det afvexlende og forskjellige Grønne; det ene Slags Grønne er anderledes end det andet. Et Slags Grønt skulde trætte og svække Øynene. Vi skulde snart see os mætte derpaa. Men nu see vi hvert Øyeblik noget andet, stedse en Forandring. – Ja, ja, jeg seer det nu med mine Øyne; O hvor god er han dog, den kjere Gud. – Ja, lille Carl, vist er han uendelig god. Han har ikke allene sørget for det, som vi behøve til vort Ophold, men endogsaa for vor Fornøyelse. Naar jeg i forrige Tid, da jeg var lykkelig, (oldu gode Gud, forlad mig det jeg er det jo endnu.) naar jeg da kunde give dig et heelt Bord fuldt af Legetøy til din Fornøyelse, og en nye Klædning til din Nytte, hvad gjorde du da, lille Carl – O, jeg kan endnu meget godt erindre det, Bedstefader, at jeg først hoppede rundtomkring Bordet af Glæde, og siden løb jeg hen til Dem, kyde Deres Haand, og krøb op paa Deres Skjød, og slyngede mine Arme om Deres Hals, og raabe: Tak, Tak, søde Bedstefader. – Det gjorde du og, min gode Dreng! Og det maae Du meget mere gjøre imod den kjere Gud, som har givet dig alle Ting til din Nytte og Fornøyelse. Dit hele Hjerte maae opfyldes af Tak og Priis til ham, naar du betragter al den Fornøyelse, som han har udbredet for dig. – Ja, søde Bedstefader, jeg gjør det nu, og jeg vil stedse gjøre det mere. Naar for Børn. jeg bliver større, saa vil jeg endnu takke ham bedre. Men erindrer du dig og endnu, naar du tidlig om Morgenen fik Foræringerne, og du om Eftermiddagen var ulydig imod mig, hvad jeg da sagde til dig? – Ja, at jeg var utaknemmelig: Er det ikke sandt, at De sagde det til mig. – Jo, det er gandske sandt, min lille Carl, det sagde jeg til dig. Men forglem nu ikke, at du kun er taknemmelig imod Gud, naar du adlyder ham, og bliver saa god, som han vil gjerne have dig. Det var den bedste Taksigelse, som du kunde give mig, din Bedstefader, og det er ligeledes den bedste Taksigelse, som du kan give Gud. – Saa taknemmelig vil jeg og være imod Gud og imod Dem, og han, den kjere Gud, vil vist være saa god, og selv hielpe mig til at være det. – Det vil han vist gjøre, min gode Dreng, sagde den Gamle, stod derpaa op- og opløftede sine Øyne til Himmelen, og sukkede: O Gud, hvorfor har du ladet mig blive saa fattig, at jeg ikke kan give dette Barn den Opdraglse, som det behøver for at blive saligt i Himmelen og lykkeligt paa Jorden, Men, forlad mine Fiender, som har gjort mig saa fattig, denne Synd, (Her trillede Taarerne ned af den gamle Mands Kinder. Og vor reysende Ven kunde ikke holde og tvinge sig længer; men gik omkring Busken frem til den Gamle, for at see ham og den unge Dreng, som talede sammen. Fortsættelsen følger.)