Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-11-26
J. C. Tode var rigeligen udrustet af Naturen med spillende Vittighed og godmodigt Lune. Men som Lystspildigter maa man mere beundre hans gode og utrættelige Villie, end hans dertil svarende indere Kraft. Han begyndte 1782 med Søeofficererne, hans første og unægteligen hans bedste Stykke, der endnu sees med Jnteresse paa vor Skueplads. Hans øvrige Lystspil døde saa godt som i Fødslen. - J. v. Wibe fremtraadte paa samme Tid med sine nysgjerrige Fruentimmer, et Stykke, der røbede heldige Anlæg, men han døde endnu samme Aar hans Commedie udkom En Samtidig af Falsen var P. A. Heiberg. Hans Lystspil, Forvandlingerne, blev opført, som han selv et Sted anfører, 6 Aar efter at det var indsendt til Directionen, og han opholdt sig i Bergen, da han til den uventede Efterretning, at hans Stykke var antaget *). Han besidder unægteligen megen Vittighed, og et udmærket Talent for Satiren. Blandt hans Lystspil vandt Vonner og Vanner, Heckinborn, og Virtuosen No. 2, i sin Tid stort bifald paa vor Skueplads. Men i den nyere Tid ere kun de to sidste blevne opførte ved Siden af Syngestykkerne Chinafarerne og Jndtoget, der have vundet meget ved Schulz's og Schalls yndede Musik. Man har bebreidet denne Forfatter, at hans Vittigheder ofte falde for meget i det Lavcomiske og Søgte, og at hans Satire gaaer alt for meget løs paa enkelte Stænder. Hvorvidt denne Bebreidelse er grundet, overlades til Andres Bedømmelse. Saa*) De indleverede Stykker havde nemlig saaledes opdynget sig, at man maatte foretage en Renselsesfest. Af den hele Dynge forligne Varer, valgtes to eller tre, hvoriblandt Forvandlingerne. meget er vist, at hans Vonner og Vanner, med adskillige, for vor Tid nødvendige, Udeladelser, endnu kunde sees med Fornøielse, da det hører til de Stykker, hvoraf vi langt fra ikke have Overflødighed. Det, som fandtes Stødende den Gang. det først blev givet, kan ikke meere være det nu - Paa samme Tid, som den heibergske Muse, berigede os med hine Stykker, fik vi under Grev Ahlefeldts Bestyrelse, det bedste af vore originale Lystspil: Gulddaasen. Vittighederne ere vel ikke af det Slags, man finder hos Sterne og Braumarchais, men Charactererne, som ere tagne af Borgerlivets lavere Sphære, ere ægte comiske og livfulde, og hvad der gjør dem saa interessante, høist nationale. Men uagtet man ikke kan antage, at Digteren har udtømt hele sit Genies Fond paa denne skjønne Gulddaase, saa har han dog siden efter, formodentligen fordi alvorligere Sysler krævede hans Tid, ikke leveret os flere Prætiosa af dette Slags. - C. Pram har mere fulgt den høiere Muses Jndbydelser; imidlertid har han dog skiænket os adskillige Lystspil, som Ægteskabsskolen, Brønden, Negeren, og det vittige Syngestykke Serenaden, lutter Stykker, der have gjort fortjent Lykke paa vor Skueplads, og hvoraf Æntiskabsskolen, for ikke ret længe siden, med bifald er givet. - Af Prof. F. H. Guldberg have vi Vennen paa Reisen, et nydeligt Lystspil, der udmærker sig ved en flydende Dialog. Vi troe saaledes at have opregnet de vigtigste Forfattere, fra hvis Haand man har Lystspil, der, i en Række af 20 Aar eller siden Holbergs Tid have gjort nogenlunde Lykke paa den danske Skueplads. Disse Stykkers Tal beløbe sig i det Høiest til Ti og af disse Ti kan man regne omtrent sex der endnu gives. Sandelig, et saare ringe Antal foren saa lang Række af Aar! Men det vilde være ubilligt, at tilskrive Manglen paa Talent for den Gren af Digtekonst, denne store Ufrugtbarhed paa Digtere og Digte af denne Art. Vi ville prøve, om mueligt, at komme paa Spor efter de egentlige Aarsager dertil, som uden Tvivl maa søges paa ganske andre Veie. Hverken Tydskland, Frankrig og Engelland, har været eller er fattigt paa Lystspildigtere, og det er derfra, vi hidtil have hentet den intellectuelle Føde for vore Theaterpublicum, ligesom Pynt for vore Damer. Man beraaber sig paa, at disse Nationer ere bedre oplagte til det Muntre og Vittige end vi, men man gjør os aabenbar Uret Blandt adskillige Millioner Mennesker maa det ligesaavel findes Talenter for det Muntre og Vittige, der udfordres til at digte Lystspil, som for der Høie og Følelsesfulde, der udkræves for Sørgespillet. Holberg, Wessel og Baggesen have viist, at vort Sprog, maaskee i høiere Grad end noget Andet, er skikket for det Muntre og Comiske. Men det er ikke med Lystspildigteren, som med andre Digtere, der, gjennem Pressen kunne tale til Almeenheden; hans Element er Skuepladsen; der maa hans Kraft udvikles, voxe og modnes. Skal han gjøre Lykke, saa maa han gjøre det der. J Tydskland, Frankrig og Engelland har den dramatiske Digter en heel Verden for sig. Vil det ene Theater ikke spille hans Stykke, saa vil det andet; vil det ikke gjøre Lykke i den ene Provinds saa kan det gjøre det i en anden. Arbeidets Værd, hvis det iøvrigt besidder noget, maa blive paaskjønnet, fordi han kan appellere fra den ens Domstoel til den anden. - Ganske anderledes er derimod hans Lod i Danmark. Vi have kun et Skuespilhuus, kun ret Theaterpublicum. Stykkets Bedømmelse er overdraget til enkelte dertil ansatte Mænd, med deres Dom maa det staae og falde. Forkastes det førend Opførelsen, saa er hans Arbeide spildt; thi hvor Mange kjøbe vel et forkastet Stykke, Han maa altsaa overlade sig til et Vovespil; han maa opfinde en Fabel, udkaste en Plan, udarbeide et Stykke, for efter fuldende Arbeide, at lade det komme an paa enkelte Mænds Skjønnende, om det vil blive antaget eller forkastet. Hvo, som altsaa af Andres Erfaring veed, hvilken Lykke der hører til at faae et Stykke opført, vil ei saa let overtale sig til at anvende Tid og Umage paa et Arbeide, som han har saa usikkert Haab om at høste nogen Frugt af. Selv den, der føler Kald dertil, afskrækkes derfor af saa store Vanskeligheder. Kun to Slags Forfattere prøve sædvanligen deres Lykke: enten saadanne, hvis foregaaende Arbeider for Skuepladsen give dem sikkrere Haab om at faae deres Stykker antagne; eller ogsaa saadanne egenkerlige Mennesker, der, lokkede af den Fordeel og den Hæder, deres Arbeiders muelige Antagelse lover, men aldeles ubekiendte med de mødende Vanskeligheder, indlevere deres umodne Hjernefostre. Det er noksom bekjendt, at det de fleste begynde med, ere dramatiske Forsøg for Skuepladsen. Man kan derfor gjerne antage, at Vedkommende overvældes med Stykker; men hvilke Stykker, Lærlingers Læreklude. Selv de maadelige Arbeiders Tal er og maa være saare ringe, deels fordi saadanne Arbeider udfordre et Talent, der er for sjeldent at det kan findes, endog i mindre Grad, i Skokketal; deels fordi, som sagt, kun Faa, der nogenlunde kiende til Tingene, gide spilde deres Tid paa Arbeider, de saa høist sjeldent kunne love sig mindste Nytte af. Faa ere de Lykkelige, som strax kunne levere Mesterstykker, og selv Lessing skrev der junge Gelehrte", førend han skrev sin Minna v. Barnhelm. - "Men, vil man maaskee spørge, hvad skal en Theaterdirection gjøre, skal den i Flæng optage alle de Stykker, der indleveres den, - Nei, det behøver den ikke. Hvad der er reent forkasteligt, hvad der strider mod Religion, Stat, Sæder, bør den forkaste; men det Stykke, der er nogenlunde taaleligt, og som dets Forfatter vil lade spille paa sin egen Riseco, burde den maaskee lade opføre, og det af en dobbelt Grund: først fordi det er en saa ganske egen Sag med Smagsdomme, og Pope siger meget rig tigen: Tis with our jadgments as our Watches, none Go just alike, yet each believes his own *) dernæst, fordi det er umueligt ved Gjennemlæsningen at bestemme, om et Stykke vil gjøre Lykke paa Skuepladsen eller ei. Kun ved ikke at være alt for stræng bliver det mueligt, at opmuntre det fremspirende, skjulte Talent, der ved sine Arbeiders Forkastelse med nogle faa Linier, qvæles og for stedse afskrækkes fra nye og maaskee heldigere forsøg. Det danske Folk har altid viist sig overberende mod Begyndere, og om end et enkelt Stykke faldt igjennem, vilde dog Theaterbesteelsens gode Villie, Ønsket at ophielpe den *) Det er med vore Domme, som med vore Uhre, de gaae et ganske lige; alligevel troer enhver alget. fædrenelandske Konst være en hæderlig Undskyldning for dens Overbærenhed mod fædrenelandske Forfattere. En alt for stræng og bragende Smag maa tilsidst qvæle hver Spike til Nationalitet, og hvor meget bliver det Folk at beklage, der ikke allene maa hente saa mange af fine physiske, men selv sine aandige Fornødenheder hos - Fremmede,