Kiøbenhavns Maanetlige Postrytter, 1745-09-01
Den Memoire, som Hr. At de la Ville for nogen Tiid siden haver overleveret til General-Staaterne. Høymægtige Herrer, heele Europa veed, at, siden Uroelighederne have taget deres Begyndelse, Kongen stedse haver ønsket, at der engang maatte følge en Fred paa de elendige Krigens Trængseler. Hans Majestæts Vaabens Lykke haver aldeles ikke formindsket Hans Jnclination til den almindelige Velfærdt. Og til samme Tiid, da Hans Majestæt haver fast besluttet med uforanderlig Eftertryk og Standhafftighed at opfylde det, han er Hans Krones Værdighed og sine Allieredes Jnteresse E dige Aar 1745. dig, saa er Hans Majestæt iligemaade ogsaa alle tider bereed tilat tilbyde Hænderne til en retmessig og fornøden Udsoning. Dette Øyemerke er det, som Hans Majestæt haver ved alle sine Resolutioner og udi sin gandske Opførsel. Da Han er mindre indtaget af den Berømmelse, som de Ting forskaffer Ham, hvilke Han udfører ved Kriig, end af det, som hielper til at skaffe Fred igien, saa vil Han, saavel af Genereusite som af Kierlighed til sine Folk, villig opoffre de Fordeele, som Hans Majestæt kunde vente sig af Krigens Fortsættelse. De, Høymægtige Herrer, have ingen Tiid efterladt at lade see samme fredelige Jnclination. Og Deres Høymægtigheder have, da de have sendt ald deres Magt til Hielp for Kongens Fiender, alle tider tilforn ladet udgaae den Erklæring af en oprigtig Forlængsel, som er dem medfødt, at see den almindelige Rolighed med det nareste og paa det standhaftigste igien bragt i Stand. Udi den Fortrolighed, at dette endnu er Deres Høymægtigheders Sind, haver Kongen befalet mig, i sit Navn at foreslaae Den en Forsamling af en almindelig Congress, som det korteste ognaturligste Middel til at giøre en Ende paa de Elendigheder, som Krigen fører med sig. J saadan en Forsamling er det i Sandhed, hvor man kand best forklare de stridige Parters Prætensioner og Rettigheder, fatte de fornødne Mesurer for at forlige sig med hinanden i Henseende til det man besvæger sig over imod hinanden, fastsætte det, paa billigste Foed, hvorudi Forsoningen skulde treffe tilsammen, og endelig kand giøre en Ende paa Fiendtlighederne, hvis Følger den heele Menneskelige Kloghed maaskee tre er i Stand til at see forud, saa fremt Fredens Fiender endnu skulde finde den beklagelige Hemmelighed, at volde at Aarsagerne til Krig skulde giøres større og vedvare uden Ophør. Et saa maadeligt og saa anstændigt Forslag til en Congrest truden ald Tvivl en kiendelig Prøve af Hans Majestæts oprigtige og reene Hensigter. Og samme maa nødvendig opvække en Forundring hos alle de Magter og forene deres Stemmer, som For September Maaned er er til sinde ved at imodstræbe saadan nottig Maade forheel Verdens Øyne at belade sig med en sandfærdig strafværdig Gierning. Man maatte, Høymægtige Herrer, ikke kiende den store Viished i Deres Raadslagninger, og den uforanderlige Billighed udi Deres Hensigter, om man vilde tvivle paa den Jver med hvilken Deres Høymægtigheder vil antage en saadan Forestilling, som saa fuldkommen stemmer overeens med Deres Ønske, med Deres Republiks særdeles Jnteresse og med alle Givet udi Haag den Nationers almindelige Velfærdt. 9 Septembr. 1745. Det er vist, at der ere store Deelinger forhaanden i det Franske Ministerio, og at samme er foraarsaget af en Jver overden gode Credit, hvori Generalerne, som nedstamme af de Tydske, have sat sig hos Kongen; de Herrers af Belisle Tilbagekomst haver merkeligt formeret dette. Disse 2 berømte Brødre søge at bevise, at Ludewig de 15 andensteds havde kundet indsamle sig Laurbærgrene, som vare langt fortreffeligere end de som Hans Troppers Overmagt have forskaffet Ham udi Nederlandene, de sige, man haver tabt det store Øyemerke af nærværende Kriig, som bestod derudi, at undertrykke det Østerrigske Huus; i Tydskland var den Sted, hvor man efter Keyser Carls den 7 Død skulde udføre store Ting for at beholde Chur-Fyrsten af Bey ren paa sin Side, og sætte Keyser-Kronen paa en Prinz, som var Frankrige tilgedan; Sagen havde ikke heller større Vanskeligheder end ved det forrige Vall: men i Steden for at blive fast herved havde man taget sig fore at indtage Stæder, hvis Fæstnings-Verker man fløyfede, saa snart man havde vundet dem, og hvilke man ikke tænkte i Tiden at beholde; dette beviiste tilstrækkeligen nok Forfængeligheden af disse Erobringer. J det øvrige vilde de vel ikke beskylde Marschallen af Sachsen, at han var bleven til en Forræder imod Frankrige, da han haver raadet Kongen til dette Feldttog, men det var dog klart, at han kunde giøre sit Fædderneland større Tieneste, og skke havde kun Aar 1747. givet Kongen et være Raad, om han ogsaa var bleven befoldet af Dronningen af Ungarn for at befordre Hendes Jnteresse. Man havde kundet gandske ligesom qvæle det Østerrigske Huus, og dog haver man ladet sig nøye med allerne at afskiære Neglene, som udvoxe igien langt skiønnere. De Herrers af BelisleVenner lægge til, at man havde udført dette sidste Feldttog gandske efter en anden Plan, om begge disse Brødre havde været ved Hoffet, og nu lærer man at indsee, at deres Borttagelse var en Skade for Frankerige, som aldrig er at erstatte.