Viborger Samler, 1849-02-10
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Vi meddele efter Børsenhalle Lord Palmerstons Tale i Underhuset i Anledning af Adressedebatteen: Lorden erklærede Amendementet til Adressen som et Forsøg paa af en Bivei at protestere imod Ophævelsen af Korntolden; hvilket man aabenbart ikke kunde vove i Underhuset. Det Hele var saale des i og for sig selv et uærligt Manoeuvre. Det var det britiske Folks Hovedønske, at England kunde forblive i Fred med de andre Magter, og dernæst ønskede det, at Freden ogsaa maatte bestaae imellem de andre Magter indbyrdes. Dette var nu hidtil opnaaet, og med Ret havde Throntalen kunnet betegne dette som glædeligt. - Vel gaves der Folk, som lægge Ministeriet meget til Last, at det søger at leve i Fred og Venskab med visse Regjeringer, som ikke behage dem, navnlig med Frankerig; men saadanne Folk betænke ikke, at Regjeringerne kun ere Organerne for Nationerne, og at en Nation, som vil holde Fred med andre Nationer, ikke ændser, hvilket Organ disse vælge sig. Frankerigs og Englands sande Jnteresser staae ei i Strid med hverandre, og om Fordomme maa man ei bekymre sig i Folkeforbindelsen. Den franske Regjering maatte han (Lord P.) give det Vidnesbyrd, at den siden Februar i forrige Aar, i hvis Hænder den ogsaa befandt sig, var optraadt med den største Aabenhed, Redelighed og Venskab imod England. Jsærdeleshed havde den stedse med oprigtig Jver sluttet sig til Englands Mæglings Forsøg for at opretholde Freden. - Desuden var Englands Mægling ingensteds bleven paatrængt. Saaledes havde man, navnlig i Danmarks Strid med Tydskland søgt om Mægling, og om samme endnu ikke havde havt et endeligt Resultat, saa havde den dog i det mindste ført til en Vaabenstilstand, der var af uendelig Vigtighed for Handelsforbindelsen. Vel havde Hr. d'srali yttret den Mening, at Danmark med Andres Hjælp vilde have kunnet tilkæmpe sig sine Rettigheder, naar England ikke var traadt imellem, men han (d'Jsrali) forglemte, at, naar Danmark med Ruslands og Frankerigs Hjælp havde forsøgt paa at gjennemfegte sine Rettigheder, saa havde Tydskland, der var ligesom fortumlet og forud indtaget af en særegen Anskuelse i det slesvigske Spørgsmaal (at Danmark var beseiret i Felten, anføres ikke, ogsaa drevet Sagen til det yderste, og at derefter en almindelig Krig vilde have været uundgaaelig, – en Krig, som den engelske Mægling havde forhindret. Ligesaa dadelfri var den engelsk Regjerings Adfærd i det italienske Spørgsmaal. Østerrig selv havde i Mai 1848 søgt om Englands gode Tjenester i dets Strid med dets revolterende lombardiske Undersaatter; det Nærmere derom skulde forelægges Huset. Den engelske Regjering havde antaget Forslaget, men tillige erklæret, at den kun kunde overtage Mæglingen paa Betingelser, der vare antagelige for begge Parter. Denne Erklæring havde den østerrigske Gesandt ikke ligefrem antaget, men taget den ad reserendum, og saaledes var denne Sag strandet. Jmidlertid havde de østerrigske Vaaden tilkæmpet sig Fordeele i Lombardiet, og nu var Frankerig fra Lombardiets Side anmodet om dets Mægling. Den franske Regjering havde derefter henvendt sig til England og udtalt det Haab, at der ved Englands og Frankerigs fælleds Mægling vilde kunne bringes en Fred istand, men Frankerig havde tillige erklæret, at, naar England afslog den fælleds Mægling, vilde den franske Regiering ikke længere kunne undgaae en militairisk Jntervention i de italienske Anliggender. Under disse Omstændigheder havde det engelske Ministerium ikke kunnet unddrage sig fra Mæglingen, og nu dadlede man det, fordi det ved sin Tiltrædelse til Frankerigs Mægling havde forhindret en ellers uundgaaelig europæisk Krig. Lorden omtalte derefter det sicilianske Spørgsmaal. – Af hans Forsvar for Englands Politik i dette Anliggende udhæve vi kun, at man af Lord Palmerstons Tale seer, at de engelske og franske Admiraler, oprørte over de af Neapolitanerne begaaede Mordscener og Afskyeligheder ved Messina, havde, gjennemtrængte af Menneskekjærligheds=Følelser, paa egen Haand, uden at være forsynede med Jnstructioner for et saadant Tilfælde, anordnet en Vaabenstilstand, og en Demarcationslinie, og at baade den engelske og den franske Regjering havde billiget deres Admiralers Forholdsregler. Lorden skildrede med levende Farver Neapolitanernes Grusomheder ved Messina. Efterat Sicilianerne i Messina havde lidt et Nederlag og ikke længere gjorde Modstand, ødelagde Neapolitanerne desuagtet Alt med Jld og Sværd, bombarderede Staden Messina i 8 Timer. stak alle Kirker, Hospitaler og alle andre offentlige Bygninger i Brand, satte derefter deres Tropper iland, og hæriede, brændte, plyndrede og myrdede i en Strækning af 8 Mile. En lignende Skjebne var Pallermo tiltænkt, og derfor indskrede Admiralerne.