Københavns Adresseavis, 1763-05-25
Historisk Moralsk Fortæling for Børn. Seg har sagt (see Nr. 45.) at Gud har befalet at holde den 7de Dag hellig. Den kaldes Sabbat eller Hvile. Dag, fordi vi skal hvile os efter 6 Dages Arbeyde, vi har lige saa megen Tid om Ugen til Arbeyde, som til Hvile: thi naar vi i 24 Timer arbeyder i 14 Timer saa arbeyder, vi 84 Timer i 6 Dage, og naar vi i 24 Timer hviler os 10 Timer saa gjør det 60 Timer i 6 Dage, naar man nu regner Sabbatens 24 Hvile Timer til disse 60, saa giør det ligeledes 84. Altsaa bestaaer 7 Dage af lige saamange Arbeyds=Timer, som af Hvile=Timer. Men det er ikke at forstaae, at man skal vanhellige den syrende Dag med Lediggang, som er en Last; men man skal anvende den til Guds hellige Tieneste. O hvor mangen en tilbringer ikke denne Dag i Dovenskab, han gaaer hverken i Kirke eller i sit Kammer og beder. Somme arbeyde saa vel om Sabbatten, som i de andre Dage, endskiøndt de veed, at det er saa vel Synd at arbeyde paa den syvende Dag, som det er Synd at forsømme sin Handtering i de sex Arbeyds=Dage. Propheten Jeremigs sagde: Saa siger Herren: Tager Eder vare i Eders Siele, og bærer ingen Byrde paa Sabbasens Dag, og lader den ikke komme igiennem Vernsalems Porte, og udfører ingen Byrdeaf Eders Huse om Sabbatens Dag, og J skal ingen Gierning giøre, men J skal helliggiøre Sabbatens Dag, saasom jeg bød Eders Fædre. Og Moses befalede Jørgels Børn i Herrens Navn: Kom Sabbatens Dag ihu, at hellige den; sex Dage skal Du arbeyde, og giøre al Din Gierning; men den syvende Dag er Sabbat for Herren Din Gud; da skal Du ingen Gierning giøre, hverken Du, eller Din Søn, eller Din Datter, Din Svend eller Din Pige, eller Dit Bæst, eller Din Fremmede, som er i Dine Porte. Men os Christne er tilladt, at forrette saadanne Gierninger og Sabbaten, som ikke kand settes op til en anden Tid, nemlig: Naar et Menneske, hans Huus eller Qvæg befinder sig i farlige Omstændigheder. Det er tilladt, at giøre Jld paa, for at kaage Mad; men det er Synd, at kaage til Overflødighed, for at Søndagen kand tilbringes i Vellyst, og at man, som Jøderne, maae have fuldt op om Sabbaten. De, som ikke gaae i Kirken om Søndagen, begaae stor Synd, men større Synd begaae de, som holde deres Tieneste Folk om Søndagen fra Kirken, af den Aarsag, at deres Middags=Maderet og vel kand blive tillavet. Hvo veed ikke, hvor gængse og smitsom den Syge er, at fare til Hest eller Vogns udaf Staden om Søndagen naar det er Sommer og got Veyr de andre Aarets Tider, og hvo er saa daarlig at ville troe, at disses Søndags Arbeyde kand henregnes enten til Fornødenhedseller Kierligheds Gierninger. Andre maae dømme om, hvor vidt deres Forretninger ere lovlige. Mange af dem, som bliver i Byen, gjøre meget liden, eller slet ingen Forskiel paa Søndagen og Arbeyds=Dage. Tager de end en Times Tid fra deres sædvanlige Arbeyde for at gaae i Kirken: saa er det og dermed altsammen bestilt, Resten af Dagen gjøre de egenmægtige til deres egen og ikke Herrens. Mange tænker virkelig, at giøre Gud en vigtig Tieneste med en Times Kirkegang, omendskiønt deres Kierlighed til Verden, eller rettere, deres Gierrighed hindrer deres Tieneste Folk og Tyunde fra denne ofentlige Guds Dyrkelse. Er ikke mangen en Hosbond i hele Ugen umaget for at udfinde noget til Søndags Arbeyde for sine Folk, Gaaer han end undertiden selv i Kirken, naaer han faaer Folkene satte i Arbeyde, saa skeer det dog ligesaa ofte, at han bliver hiemme af Kirken, og tager Haand med i Arbeydet. Der ere visse Gierninger, som Skik og Mode synes at have gjort til et privilegeret Søndags Arbeyde. Hvad er almindeligere, end at see mange Huusholdninger af fattige og middelmaadige Omstændigheder, som giør Linklæders Vaske, og andet Huus=Arbeyde til deres sædvanlige Søndags Forretning. Paa Landet iblant Almuen maae hertil henføres at brygge, brænde, og gaae til Kroes, hvortil de ikke ellers giver sig Tid, naar de ville opvarte Agerdyrkningen. De, som ere fornemmere end Bønder og Haandverksfolk, ere undertiden ikke des ivrigere i at helligholde Søndagen. Er det Mundheld ikke gemeent: Paa Søndag agter jeg at laxere, tage ind at svede paa, aflegge den Besøgelse a. Hvortidt har man ikke hørt den Aftale imellem mange: Paa Søndag ville vi afgiøre den Sag; ret ligesom Søndagen var skabt for Folk til slige Forretninger, hvortil de ikke fik Tid de Søgne=Dage. Mon der skulde findes nogen, som ikke har hørt, at mange Hosbonder kalder Helligdage Æde Dage, i sær naar der følger flere paa hinanden, som naar de store Høytider infalder om Aaret. Denne Talemaade kand ikke reyse sig af anden Grund, end en meget utidig Gierrighed, da de paa saadanne Dage maae imod deres Villie see deres Folk at spise og drikke, uden at kunde egentlig tvinge dem til Arbeyde. Det er desverre altsaa kommet saavidt, at Hellig Brøde og Søndags Arbeyde ansees af de fleste ikke for at være nogen Synd. Søndags Arbeyde bliver henregnet til en Flittigheds Dyd af alle dem, som ikke kiender Søndagens Værd og den sande Dyds Egenskab. Sandt, Vindskibelighed er en meget agtbar Egenskab, og er gemeenlig, som det kaldes i Byen, et Middel til at gjøre en brav Mand af en Skielm og Bedrager; men den drives alt for vidt, naar den ophæver Søndagens egentlige Øyemed og Hensigt. Mange ere uvidende om, hvad Søndags Arbeyde bør være. Det merkede en Landsbye, Præst, som i Catechisationen paa det Spørsmaal. Hvad er Søndags Arbeyde, af en Bondepige fik det Svar: Det er at binde og spitte Strømper. Mange unge Mennesker, som dog ere komme til Skiels Alder og god Oplysning, skammer sig ved den eensoldige Christendom, og meget sielden besøger Kirken paa den ugentlige Hvile Dag eller andre Hellig Dage. Kommer de der end undertiden, saa bliver de der enten ikke længe, eller bekymrer sig mindst om, hvad der tales og forrettes. For hvor mange unge Mandspersoner er dog den offentlige Guds Tieneste aldeles fremmet, Hiin Søn beviser Sandheden herudi, som en Søndag af sin Fader blev befalet at gaae ind i Kirken med sin Søster, og som ved Hiemkomsten besvarede Faderen; Spørsmaal, Om der var mange Folk i Kirken, i denne Comiske Stiil Parterre var temmelig fuldt, men Logerne vare mestendeel tomme. Mange tænker, at naar de har gjort de offentlige Ceremonier med, som Lovene paabyder om Søndagene, saa ere de vel holdne, om der end ikke er Gudsfrygt for deres Øyne hele Ugen igiennem, som hiin Mand, der sluttede sin Søndags Aftenbøn saaledes: Faer nu vel min Gud i nu tales vil ikke ved, førend i Dag otte Dage. Andre giøre Søndagen rigtig nok til en Hviledag; men Hvilen bestaaer i Dovenskab og Magelighed. (Fortsettelsen følger.)