Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-12-19
Neppe kan man med det anførte Tydske Skrives Forfatter antage, at denne Tailor just var sendt for at sætte Splid imellem os og Frankrige. Ved at antage dette, vilde man tillægge det troløse Engelske Cabinet en Fiinhed, som selv i Nedrigheder, er saa ganske fremmed for det. Det følger af Sagens Natur, at Engelland aldrig kunde overfalde os med en saadan Magt og i en saadan Hensigt, uden at indlede os i Frankriges Jnteresse. Hvad behøvede det altsaa at sende os en Tailor som Stridshandske i det Øieblik, der sendte og en Armee og Flaade? Men denne uagtværdige Minister blev uden Tvivl sendt, fordi Garlik var for vetskaffen til at lade sig bruge til Nederdrægtigheder, fordi det Brittiske Ministerium i de senere Aar bestandig har betjent sig af uværdige Ministere til at udføre uværdige Statsærinder, og ende lig, fordi man med Føie her kan sige, som Herren er saa er Tjeneren. Canning og Castlereag kjende deres Folk, og vide af egen Erfaring alt for vet, at Niddingsfærd bedst lader sig udføre af er kjendte Niddinger. – Fra det Øieblik af, Tailor kom hertil, udfoldede den hele afskyelige Røver plan sig. Ligesom hidtil Anslaget blev smeddet i Løndom, saaledes dyngedes nu den ene Løgn, Rænke og Underfundighed paa den anden; man vilde indbilde os, at Ministeren Garlig skulde til Berlin, Gambier og Catheart snege sig som Stiemænd med Dolken under Kappen ind i Sundet, og først da de havde snoet sig lig en Slange omkring Sjælland, toge de Dolken frem, for at gjennembore det Dannemark, der nu, skjønt for seent, indsaae, at det havde forsynet sine Sønners Qvinders og Værgelses Mordere med Lerredsmidler og Forfriskninger. Engellændernes Konge, der i sin Declaration vilde fortælle Verden; at han længe har udholdt en høist uvis Kamp mellem alt for samvittighedsfuld Eftergivenhed og stedse fortsat Vold og Undertrykkelse. – lod vir sine vilde Horder overfrømme er Land, som han ikke havde andet imod, end at det eiede en Flaade, hans Ministere vilde tilrane sig, lod blandt Støllands lykkelige Indbyggere uddeele et Oprørs skrivt, hvori to Røverhøvdinger ikke undsaae sig ved at bekjene sig af den grdsbespottende Logn at det uskyldige Blod der maatte spildes, og en hombarderet og beletret Stads Rædeler vilde komme over dem selv og deres grusomme Raadgivere. Men tre Millioner lykkelige Undersaatter vidne høit mod denne Djævle=Løgn, og Europa, fa Engelland selv, afsker og forhander nu et Cabinet, som vilde opløse de hellige Baand, der knytte et trofast Folk til den ædleste Regjering. Dette Oprørsskrivt vil være en evig Skjændsel for den Brittiske Politik, og skulde det engang lykkes en Erobrer at forte Georg fra Tronen ved at tænde Oprørsfaklen i hans Lande, da behøver han kun at sige: Konge, husk paa dine Høvdingers Proclamation i Sjælland!" og enhver vil tilstaae, at denne Skjebne var fortjent. – Saaledes kan man bestemt paastaae, at de fleste Skridt, som Engellands Røvertropper have foretaget sig i Sjælland, brændemærke deres Caracteer og vise, at selv deres saakaldte Høimodighed var beregnet efter den allerlaveste Egennyttes Grundsætninger. De Syges og Afsindiges Forflyttelse fra St. Hans Hospital var, ikke, som Catheart vilde indbilde os, nogen Menneskeligheds Gierning, thi hvor kunde man vel ogsaa vente den af Stiemænd, der endog dræbte den Værgeløse, der nærmede sig deres Forposter, men det var en ussel Krigslist, for at udvirke en Stilstand og paa samme Tid deste tryggere at anfalde vort Landværn ved Kjøge. Dog, Lumskhed og Feighed ere Søstere, og Engellænder, ne have ved deres trædske Venskabsforsikkring, deres lumske Angreb, deres blodtørstige Grusomhed vanæret sig selv lige saa meget, som ved deres lendige Frygt for de efter deres Mening i Sjælland skjulte Franskmænd, den Paastaaelighed, hvormed de, efterat have lagt tre hundrede Bygninger i Aske og dræbt fire Gange saa mange Mennesker, ved Capitulationens Slutning, fordrede Østerport og Amagerport besatte af deres Tropper, og endelig den Ængstelighed, hvormed de indskibede sig, da de som Røvere forlode vor Øe. Europa har nu kun et eneste Alternativ tilbage, enten maa det erkjende disse Tyranner for et nyt Algier, og tilkjøbe sig Fred og Venskab hos dem, ligesom hos deres Staldbrødre i Africa, eller det maa med forenet Mod og Kraft fælde dette Søelhøre. Den nærværende Slægt hor gjøre Opoffrelser for den tilkommende. Det Øieblik er kommen, hvor man kan bekrige, ja endog overvinde Engelland uden andre Vaaben, end dem vi alle Oldinger, Qvinder og Børn. - hedde. Disse Vaaben ere den første Spore til saa store Dydet Konsten at undvære. Lader og frivilligen give Slip paa hine selvskabte Fornødenheder, som disse grusomme Pebeboere tilføre Europa, lader os her nytte os af de Natur, og Konstfrembringelser, som vor egen Jordbund og vore egne Landsmænd kunne forskaffe os ikke behøve vi da at sende vort Jern til Bretland, for at tilbagekjøbe det i Dyre domme som poleret Staal, eller bortødsle Frugterne af vor nordiske Kraft og Flid til begge Indiernes Overflødigheder. Som ægte Nordboer lader os ære vore Fædres hæderlige Skikke og foragte fremmed Tant. Naar Europa har bragt det saavidt, at det kan undvære Brittiske Producter, vil Britannien falde sammen af sig selv. Den saa ofte gjentagne Indvending, at det hidtil har staaet sig, uagtret man allerede saalænge har spaaet dets Undergang, gjendriver nu sig selv, thi aldrig var det endnu kommet saavidt med denne Røverstat, at næsten alle Nationers Havne vare lukkede for den, og at Sverrig, Algier og Domingo vare dens eneste Bundsforvante, Forslag til to ny Medailler. Der gives Gjenstande, som alt efter Maaden, hvorpaa de anvendes, baade kunne tjene til Hæder og Vanhæder. Af Steen forfærdiges Æresstøtter og Skamstøtter. En Medaille maatte ligesaa godt kunne tjene til at forevige en Skjændsels daad som en Hædersbaad, og intet er mere skikket til at vedligeholde Minder om en Sag igjennem hele Aartusinder end en præget Mynt. De Romerske Mynter, som Nerd og Caliqula have lader præge, ville endnu efter mange Aarhundreder, naar de Skrivter, hvori disse Tyranner omtales, ikke ere mere, vedligeholde Fembringer og læres Skjøndsel hos den sildigste Efterverden. Skjændselsdaad og Hædersdaad bør, skjønt paa forskjellige Maader, holdes i lige frisk Minde, de første for at opvække Nødsel og Afsky, de sidste for at opvække Efterlige nelseslyst og Beundring.