Berlingske Tidende, 1832-05-12
Den Londonske Handelstand, hvis store Velstand hid til var Gjenstand for megen Misundelse, er i de sidste Aar kommen meer og meer i Forfald. Her er næsten ikke et eneste Handelshuus, som ei seer sine Jndtægter formindskes og sin Pengeforlegenhed forøges. Jkkun Capitalister og de, som laane paa Hypothek eller paa haandfaaet Pant, undgaae den almindelige Skjebne. Dette Resultat - som tilvisse bør kaldes beklagelsesværdigt, forsaavidt det er Lediggang gunstigt paa Virksomheds Bekostning, - er en Følge af, at Priserne paa alle Jndustriens Producter ere faldne, hvorved contante Penges relative Værdie er stegen saa meget desto høiere. Antallet paa de Kjøbmænd i London, som i de sidste sex Aar ere fra Velstand nedsjunkne til bitter Armod, opvækker Forfærdelse. Man tæller flere Tusinde af saadanne, der, efterat have været fortroelige med alle de Nydelser, som Luxus formaaer at opfinde og med alle de Livets Behageligheder, som Velstand kan forskaffe, nu maae nøies med det Nødvendigste og kæmpe med Mangel, - en skrækkelig Kamp i et Land, hvor Portviin og Tyrkiske Topper gjælde for Nødvendighedsartikler. Det er især Kjøbmændene i det vestlige, d. er det moderne Qvarteer af Byen, som lide; thi Luxus=Hande, len bestaaer fornemmelig ved de høiere Classers Velstand, og da Aristocratiet tildeels har sine Jndtægter af Huse, Bjergværker, og Colonier, saa lider ogsaa dette Tab ved Forringelsen af disse og af Producternes Værdie, for Resten kommer det kun i liden umiddelbar Berørelse med Finantsvæsenet, som for Øjeblikket fortærer Landets Marv og feder sig paa Alles Bekostning. Men Aftagelsen af Aristocratiets Jndtægter har en directe Jndflydelse paa Handelen med Luxusartikler. Derfor lide disse Kjøbmænd derved, at deres Varer blive saa lidet efterspurgte, ved Vanskeligheden at faae deres Tilgodehavende betalt, og endeligen ved Varernes lave Priis. Disse tre Aarsager til Ruin have ved deres samtidige Jndvirkning først styrtet de mindre solide Huse, og siden undergravet ogsaa de store, der syntes at staae urokkeligen fast. De Jndustriegrene, som indskrænke sig til Livets daglige Fornødenheder, ere saa ilde farne, deels fordi Efterspørg, selen her er mindre vaklende, deels fordi Betalingerne indløbe hurtigere. Maleren, Bjjouteriehandleren, Hesteprangeren, de speculerer i Jagtheste, kunne hverken tvinge deres Skyldnere ved Sult, eller Arrest, og ere værst farne af alle Creditorer. - Den lave Værdie af Valuta, hvilken vi have betegnet som Hovedkilden til disse Trængsler, bemærkes i alle Jndustriegrene; men for at sætte dette Ondes hele Omfang i et klart Lys, ville vi laane et Exempel fra det Slags af Jndustrien, som staaer i Forbindelse baade med Livets Fornødenheder og med Luxus, nemlig Boghandelen. Endnu for faa Aar siden var det en Glæde at besøge de store Sale, hvor en kjøbelysten Mængde flokkedes og hvor prægtigen indbundne Bøger prydede utallige Reoler. Establissementes Eier traadte de Besøgende imode med et munter Aasyn og angav Størrelsen af sin Bogrigdom, baade for at rose sig selv og tilfredsstille hines Nysgierrighed, naar man spurgte ham om, hvor høit vel Værdien af disse Skatte beløb sig, nævnede han en halv Million Pd. Sterl., ja derover, men tilføjedde, at han vilde prise sig lykkelig ved, at kunne realisere Halvdelen, hvilket vilde være tilstrækkeligt til at tilfredsstille en Mands Fornødenheder, hvis Ønsker ikke gik videre, end hans Men lader os nu gaae hen til disse store Magasiner, Man vil endnu finde de samme Bøger, de samme Reoler, den samme Luxus og den samme Symmetrie; men de Besøgende ere forsvundne; og vil man tale med Eiermanden, som hænger med Hovedet og vandrer taus og ensom omkring i disse Bog=Catacomber, maa man ikke være saa grusom, at spørge ham om Bøgernes Værdie. Allerede i lang Tid har han averteret dem til nedsatte Priser, uden at finde Kjøbere. Med hver Dag gaaer han sin Undergang nærmere imøde, og dog kan man ikke bebreide ham daarlig Ødselhed eller uforsigtige Speculationer; tvertimod har hans Jndustrie aldrig været virksommere, hans Stræben aldrig forstandigere; det er en høiere Magt, der nedtrykker ham; hans Rigdom smelter som en Jisklump i Soelskin. Saaledes gaaer det med en stor Mængde af den industrielle Classe, som endnu for faa Aar siden levede i stor Rigdom; denne Velstand mindes de nu blot som en Drøm. Grunden viger under deres Fodder, og det staaer ikke i deres Magt, at sætte Grændser for dette Jordskred. En saa beklagelsesværdig Forfatning maa nødvendigen tildrage sig Regjeringens Opmærksomhed. Disse store Establissementer, hvis daglige Udgifte, medtage uhyre Capitaler, kunne hverken liqvidere eller fortsætte deres Anliggender: deres Ruier uundgaaelig, hvilken Vei de end vælge; de vente derfor paa en bedre Fremtid, der imidlertid meer og meer fjerner sig. De bliver intet Andet tilbage for disse Entreprisers Chefer, end at indskrænke deres Udgifter, at sælge deres Lystgaarde i Maiden, Hill eller Baysmater, at tage deres Døttre ud af de kostbarPensionsanstalter, hvor de nyde en aristocratisk Opdragelse, at de nu kunne bruge deres sine Fingre til Arbeider for deres Fædres Jndustrie, - og dette skeer da ogsaa men hvo letter den høj Leie, de kongelige Skatter, Communal-Afgifterne, kort alle de Byrder, som de endnu for ikke lang Tid siden neppe følte, og som nu næsten trykke dem til Jorden, Jmidlertid griber denne de store Establissementers Nød videre om sig og vil snart omfatte hele Nationen, dersom man ikke udfinder et Middel til at give den industrielle Virksomhed nyt Liv, der, under Statslegemets convulsiviske Sygdom, truer med at udslukkes.