Berlingske Tidende, 1793-01-25
Paris, den 4de Januarii. J Forsamlingen den 31te December besteeg VergniandTalerstolen. "Conventen, sagde han, maae allene erklære, at Ludvig er skyldig, og Nationen maae bestemme den Straf, som han skal side. Denne Mening grunder han paa Folkets Souperainitet. De conisitutionelle Love, sagde han, ere da først forbindende, naar Nationen har antaget dem; og de borgerlige Love have kun en vilkaarlig forpigtende Kraft. Vi Nationen forkaste dem, saa kan den giøre det. Thi Repræsentanternes Fuldmagt ophører i det Dieblik, da de Repræsenteres selv ville handle, eller give deres Stemme. Følgelig vilde Folkets Rettighed aabenbar blive krænket, ved at fuldbyrde Ludvigs Dødsdom, uden dets Samtykke, da det, i Fald Nationen forkastede Deere. tel, ikke meere var mueligt, at give ham Livet igien. Dan lader, sagde han, som man frygtede for en borgerlig Krig; men Oprørstifterne have aldeles ikke den samme Jnd findes i Departementerne, som i Paris. Og seneter man da for en Borgerkrig, formedelst de constitutionelle Loves Antagelse. - Man siger, at den største Deel af Nationen er repanstisk finder. Dersom det er saa, hvorfor foreslaaer manikke, at forsage Frankrig af Frankrig. - Men hvilke ere da de, som forkynde os Borgerkrigen, Er det ikke de selvsamme, som i deres Skrifter præke den, og ved at forvende alle Begreder om Sædelære og Retfærdighed, forberede den, Hvilkeere de, som forkynde os Jldebrand? - Hvem andre end just de, som man seer at drage om med Mordbrænder=Faklen i Haanden." - Derpaa gaaer han over til politiske Betragtninger, hvilke en falsk Etiqvette hidtil havde troet man burde efterlade. "England og Spanien truer os, sagde han, dersom Ludvig døer. Jeg forsikrer ved vor retfærdige Sag, at vi skulle overvinde dem. Men Folkets Mængde, dets Søder, dets Tid bortsvinder, dets Blod udgydes uagtet vore Seire. Vi skulle seire, men det svækkede Statslegeme vil blive ligt de egyptiske Mindemærker, som ved stire over Tiden, men har heller ikke andet at fremvise, end Aske, Been og en øde Stilhed. Han gjenn maaaer herpaa de Tildragelser, som foraarsaaes af de Partier, hvilke efter saa meget allerede udgydet Blod endnu stedse fordre Blod. "Da Crommel, saade han, vilde at Carl l. skulde miste Hovedet, satte han al Ulykke, som England leed, paa Carls Regning. Han bragte deels Guldet i Omløb blandt Falket, hvilket fordærnede dets Suder, deels Klager, som forvierede dets Forstand. Carl mistede Livet. - Crommel, mægtigere end Carl, satte sig paa Trinene af den kuldkastede Throne, en derfra styrke ogsaa snart Parlamentet. - Her vil man vel sige: naar Armoden er almindelig i Riget, saa ligger Skylden i Temple, naar Assignaterne tabe i deres Værdie, naar de rette Penge sølv ere forsvundne, naar vore Armeer blive slet forsørger, saa ligger Skylden for alt dette i Tempe. Men sat andvig døer; hvem er eder Borgen for, at just disse Mennesker ikke efter Ludvigs Død ville sige tileder : Naar Krigen forlanges, Kokket endnu stedse lider, vore Colonier ødelægges, alle Anarchiets Plager vedvare og Maskinen gaaer slet, saa er Skylden hos Conventen, Borgere, hvem vil da forsikkre eder om, at J ikke skulle see just disse Ærgierrige at træde frem, som have forringet eder Disse Oprørsstiftere, som ustridig i et Øyeblik skulle blive giennemborede, men ikke desmindre ville have foraarsaaes usigelig Ulykke. Paris vil da skamme sig ved, at have fulgt troløse Raad, men for sildig: - den vil blive ødelagt. Da o J arbeidsomme Borgere, som ved eders Dyder selv ere blevne til Priis for Forførelse, da skulle J græde bittre Taarer, og ingen vil meere aftørre dem; J skulle bede om Drød, og ingen vil mere give eder det. Vilde J grædende udstrække eders Hænder til de trolsse Rolighedsforstyrrere, som have bragt Mord og Jammer over vor Stad? Hvad Svar vilde de kunne give eder - Gaaer hen, ville de sige, til de vide Gravsteder, hvor den 2den Septembers Slagtoffere ere sammendyngede, og strider der og Levningerne af de Liig, som J der have opdynget; Det er den eneste Næring, som vi endnu kunne give eder; I have ønsket Blod, der skulle i endnu finde det. - Men nei, mit Fædreneland, denne skrækkelige Tild vil aldrig komme. Fædrenelandets sand Venners Bestræbelser skulle ikke være forgiæves, disse maaMariusser, som ernære sig af Dynner i de minturniske Sumper, ville være for frige. Disse Æreløse skulle blive ovare de. Eller dersom det endog var bestemt over Paris, at denne Stad skulde blive til en Steenhob, saa skulde man endnu sin de Friheden i Departementerne.