Viborger Samler, 1841-06-01
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Hertugen af Valmy har med Hensyn til de imellem Restaurationen og England angaaende Algier førte Underhandlinger, der atter omtales meget i Anledning af et af de i Journalen La France publicerede Breve, meddeelt i Journalen la Quotidienne interessante Oplysninger om det Spørgsmaal: om og hvorvidt Restaurationen har ligeoverfor England forpligtet sig til at rømme Algier eller ikke. Da den franske Regjering i sin Tid fattede den Beslutning at gjøre en Ende paa Sørøveriet i Middelhavet, var det dens Hensigt at tildele Mehemed Ali de tre Barbareskstater. Mehemed Ali forbandt sig til, med Frankerigs Hielp at erobre disse Stater, betale Sultanen Tribut, og ved en fast Administration tilstaae alle europæiske Landes Handel Sikkerhed og Beskyttelse. Jmod denne Plans Jværksættelse reiste England sig, og Mehemed afstod fra sit Forslag Nu besluttede Frankerig Algiers Erobring paa egen Regning. Det paaskyndte sine Udrustninger, og forsikkrede sig de østlige Magters Sympathie. Continentalmagterne billigede Frankerigs Beslutning; kun England reclamerede imod den Expedition, der var i Værk. J en Note udviklede Frankerig sin Plan, i Forening med de europæiske Regjeringer at træffe en Overeenskomst om en ny Tingenes Ordnen i de 3 Regentskaber. Jndholdet af denne Note, siger Hertugen af Valm, kunde ikke true Frankerigs Uafhængighed; England maatte ved denne Note enten tvinges til at handle i Forening med de andre Magter, eller og afsløre en Politik, der stred imod Europas fælles Jnteresse. – "J en Depesche erklærede Hertugen, af Wellington, at Frankerigs Løfte om en Overeenskomst med samtlige Magter ikke kunde berolige England; thi det var muligt, at nogle af Magterne, og navnligen Rusland og Preussen, kunde udtale sig for at gjøre Algier til en fransk Colonie. J en senere Conference imellem den franske Gesandt og den engelske Minister bemærkede Denne, at det var Englands vigtigste Jnteresse, uforandret og paa den nu bestaaende Fod at opretholde Ligevægten med Hensyn til Magt og Jndflydelse i Middelhavet, samt at det ikke vilde afgjøre dette Spørgsmaal paa en Kongres. - Hertugen af Valmy anfører dernæst flere Depescher, af hvilke det fremlyser, at Frankerig har hævdet sin Uafhængighed og Værdighed ligeoverfor det engelske Cabinet. England lagde ikke Dølgsmaal paa sin Vrede, en fiendtlig Kulde indtraadte imellem begge Hofferne, og det engelske Cabinet vindicerede endelig i en officiel Note Portens Souverainitetsret over de 3 Røverstater. Det franske Cabinets Svar var affattet i Overeensstemmelse med dets tidligere Erklæringer; men da Algier var erobret, gjorde Frankerig et vigtigt Skridt hos det tyrkiske Divan. Efterat nemlig den franske Gesandt i Constantinopel havde erklæret paa den meest formelle Maade, at Krigens Ret hjemlede Erobringens Ret, og at Frankerig ikke behøvede Nogens Samtykke for at kunne beholde Prisen for sin Seier, blev der forelagt Reis Effendi det Spørgsmaal, om Porten, saafremt Frankerig, maatte bestemme sig til at tilbagelevere Porten Algier, kunde tilveiebringe de Summer og opstille de Stridskræfter, som maatte udfordres for at sikkre Europa - Landets Rolighed. Den osmanske Ministers undvigende Svar i Forening med Tyrkiets svage militaire og finantsielle Ressoureer viste, at man ikke kunde afstaae Algier til Tyrkerne, uden at udsætte sig for alle de Onder, man havde villet udrydde, og det var deraf klart, at hvad der var en Ret for Frankerig, var en Nødvendighed for Europa. Jmidlertid havde England ikke sparet paa nogetsomhelst Middel, der kunde tjene til at indvirke paa Frankerig; det truede endog med Krig. Begge Stater rustede sig. Den franske Expedition afseilede, seirede, og Algier blev en Provinds af Frankerig. - Disse ere de Facta, hvis Fremstilling skyldes Hertugen af Valmy. Men Spørgsmaalet: om og hvorvidt der fra Juliiregjeringens Side existere Forpligtelser imod England med Hensyn til Algier, – maa endtil videre forblive ubesvaret.