Københavns Adresseavis, 1774-04-12
Om de Nordiske Perle Muslinger. Jkke det varme Indien allene kan rose sig af at frembringe Perlerne, een af Damernes smukkeste Prydelser. Det kolde Nordens Strømme fødde ligesaavel, som Indiens Hav, et Dyr, hvori denne saa høyt agtede Skat avles, dog ere disse Dyr ikke eens dannet, og ikke af en Art; deres Overeensstemmelse bestaaer allene deri, at der begge ere af Muslinge Slægten og begge indeholde Perler. Den Jndianske er flad og rundagtig, med tykke og tunge Skaller, et Qvarteer og derover i Tvermaal, uden til efter Anseelse som belagt med over hinanden liggende heele Lag, som ere tynde og et mindre end det andet, grøn og hvid malet; inden til glat og sølvfarvet med skiftende Regubue Farve eller som Perle, mber, ligesom og af disse Skaller den almindelige Perlemoer, tages. De Nordiske Perle Muslinger ere aflange, den ene af Siderne ud ad rundet, den anden lider ind af bøyet, Enderne afrundede, den ene lidet smalere end den anden; dens tvende Skaller ere buggede eller ophøyede, uden til brune, paa den buggede Deel imod den udadgaaende Rundning til ligesom afgnavede; inden udi af Farve næsten som den Jndianske Perle Muslings Skaller, dog med en graacagtig Rand langs omkring Kanten. Uden paa Skallerne sees jævngaaende Ringer eller Streger, hvis Tal holdes for at give Alderen tilkiende, og derefter formodes, at de kan leve over 100 Aar. De som efter den Bedømmelse ere 20 Aar gamle, synes at være kommen til deres beste Styrke. De som holde Perler, see gjerne gamle ud, men synes dog ikke at blive saa gamle som de andre, da man sielden skal finde Perle drægtige Muslinger over 60 Aar gamle. Den Afgavning, som sees bag til paa de ophøyede Deele, synes at komme af Muslingens Sliden paa Sandbunden, ved sin langsomme Gang, og i det den aabner og lukker sig. Thi de som sidde fast imellem Stenene, skal ey have disse afgavede Steder. Disse Skaller ere fæstede tilsammen med deres yderste eller rundede Sider ved et stærkt Horn agtig Baand, ligesom paa vore almindelige Muslinger. De store falde et Qvarteer lang og en Tverhaand bred. Naar Muslingen er noget vreden paa skraae ligesom vanskabt, naar den uden paa en af Skallerne har 5, 6 eller fleere skraaesgaaende smaae Furer, naar tvers over Skallen gaaer en dyb Fure, naar paa Skallerne findes forhøyede Knuder, saa kan man med temmelig sikker Grund giøre sig Haab om at finde Perler i samme. Dyret som er i Muslingen, fæstes til begge Skal med et tykt og stærkt Tverbaand, hvorved det kan aabne og lukke Skallene, da det foromtalte Hornagtige Baand derved tiener som Gang=Jern, eller som Charnieren paa en Daase, Skallerne ere inden til overtrukne med en tynd, imod Randen tykkere, lidet foldet og fryndset, Hinde som er udspændt naar Muslingen staaer aaben, og sammentrukket naar den er tillukt. Med denne Hinde afholder Dyret Sanden og andet ureent som flyder med Strømmen. Jnden for samme sidder paa hver Side en anden graae og brunagtig Hinde, som udgjør Lungerne og hvormed de respirerer Vandet, ligesom Fiskene. Dyret selv er simpel, vampagtig og dannet som en Tunge, af Farve hviidguult, lang den yderste Kant deelt i tvende halve Deele, og ellers forsynet med Mund og Mave samt andre Jndvolde. Dets Tunge dannet Krop udstikker det iblant igiennem den øverste Ende af Skallerne, men meest igiennem den nederste indtil Længden af en god Tværhaands breed, holder sig dermed fast ned i Grunden, og skyder sig frem paa samme. Det staaer ellers altid paa den nederste Ende af Skallen noget paa skraae, med Aabningen imod Strømmen, og naar det er i sin Friehed, staaer Skallerne bestandig aabne, men saasnart noget nærmer sig samme, lukker det dem til River man det løs fra Grunden og slipper det igien, udstikker det atter sin Tunge dannet Krop og suer sig dermed igien fast. Disse Muslinger elske meest reent, klart, koldt og nogenledes rindende Vand, med leragtig, sandig, steenet eller gruset Grund, og hvor de omkring staaende Træer give bestandig Skygge for Soelen. Udi Dyng=Vand og hvor Grunden er blandet med Jern Ocher, antage, Perlerne en rusted og brun Farve. Paa Leer=Grund blive de blaaagtige, men paa reen Sand= og Steen=Grund blive de gand hvide og klare. Perlerne sidde paa Skallernes inderste glindsende Side imellem og i den yderste foldede eller stønded Hinde, og paa forskiellige Stæder; de antage Farven af Stedet, hvor de sidde paa, saa de som sidde paa den forhen beskrevne graae Rand, ere graae, de som sidde i Midten ere ret perlefarvede; sidder de der, hvor det perlefarvede forenes med den graae Rand, ere de meere eller mindre halv graae og halvperle farvede. De ere enten fast voxne til Skallen, eller sidde løse i den ommeldte frøndsede Hinde. De sidste ere de bedste; de første ere ofte graae og uformlig dannede. Jo længere de sidde ind paa den glindsende Skal, jo haardere ere de. De graae ere i Almindelighed løsere end de hvide, og de, som sidde paa Randen, ere saa bløde, at de kan skiæres med en Kniv. Der gives og dem, som ere hvide med en graae Rand omkring, og disse lade sig deele i to Dele, Jblant sidder et graat Lag omkring de hvide Perler, som dog uden stor Umage kan aftages med en skarp Kniv, og findes da Kiernen god og klar. Ligesaa hænder det, at Perlerne inden i kan være graa og uden til hvide, dette reiser sig deraf, at de forandre deres Sted i Skallerne, og alletider antage Farven af det Sted, hvor de sidde paa. Aarsagen til saadan deres Steds Forandring er Skallernes forskiellige Sammenkniben, hvorved de trænges enten ind eller udad, og hender det sig iblant, at de saaledes trænges heelt ud af Skallerne, saa man finder dem i Sanden liggende, saa og i Maven paa Giæs og andre Vandfugle.