Kiøbenhavns Postrytter, 1795-12-21
J deres Begreber om Liighed have de aldrig indbefattet, heller ikke, indtil Allarmisternes Foreninger udspredde disse afsindige Begreber, kunde de have forestilt sig, at saa vild og afskyelige en Tanke kunde opkommet i et Menneskes Hierne, som Eiendommenes Liigning, eller personlige Rettigheders og Eiendeles Angreb. Liignernes (Levellernes) System erkiende de, og maae alle fornuftige Mennesker undeblivelig indsee at være lige ubilligt, og uudførligt, og de ere rede, alle som een Mand, ikke blot at protestere, men endog med Liv og Blod at modsætte sig ethvert Forsøg af dette Slags, Forsøg, som de fuldkommelig indsee, istedet for at ligne Menneskeslægtens Kaar, blot vilde forflytte Eiendommen fra dens nærværende Besiddere til Ransmænd og Stiemænd af det forvorpneste Slags, og underkaste Nationen de meest uvidende og meest uværdige Menneskers Tyrannie. II. Med Hensyn til særegne Regieringsformer og Modificationer indseer dette Selskab, og har stedse indseet, at de Tvistigheder, og Trætter om disse, der saa ofte have adsplittet Verden, (ligesom de overtroiske Hengivenheder til særdeles Dyrkelsesformer) blot ere Tegn paa skrøbelige og ueftertænksomme Siæle, der over at forfølge en flydende Skygge forglemme det Væsentlige. Selskabets Opmærksomhed har været stadigen henvendt paa væsentligere Gienstænder, Freden, den selskabelige Orden, og Menneskeslægtens Lyksalighed; og disse, have de altid været reede at erkiende, kunde blive tilstrækkelig betryggede ved den brittiske Constitutions ægte Aand. De have derfor med uafladelig Fliid arbeidet ikke paa at kuldkaste, men paa igien at reise og virkeliggiøre denne Constitution; at give practisk Virkning til disse Ypperlig heder, der theoretisk ere blevne erkiendte, og rette disse Fordærvelser og Misbrug, som, skiøndt nogle have prøvet at retfærdiggjøre, ingen dog har havt den Dristighed at nægte. Fredelig Reform, og ikke tumultuarisk Opstand er deres Formaal, og de have den Liid til Nationens sunde Forstand og Retsind, at noget mere end tomme Anklager, og egennyttige Bagvaskelser vil udkræves, for at svække deres Erklæring: at de ligemeget afskye den fanatiske Enthusiasme, der vilde styrte i en Søe af Anarkie ved Jagten efter speculative Theorier, og den nedrige Skinhellighed, der vilde nedbryde selve Væsenet af tilværende Indretninger, under Paaskud, at bevare dem fra Undergang. III. Dette Selskab har altid elsket, og vil stedse være begierlig efter at indprente den meest afgjorte Afskye for al Opstand, Tumult og Vold. Ængstlig omhyggelige for at fremme Menneskeslægtens Lyksalighed, og derfor nidkiære over dens Rettigheder have de aldrig udladt at udbrede, eller at udøve den constitutionelle Lære, om at modsætte sig Magtens og Bestikkelsens Jndgreb, ved ethvert fredeligt og fornuftigt Forhold. Men de have aldrig billiget, eller vil nogensinde billige nogen Bevægelse, Forhold eller Tanke, der sigtede til at opvække, Uroelighed, at opflamme Sindet med blodførstig Enthusiasme, eller udslukke de Ømheds og Menneskeligheds Følelser, som især skulle caracterisere en frie og oplyst Nation. Paa samme Tid ønske de ikke at forstaaes, som om de ved denne Erklæring gav noget Slags Medhold til de afskyelige og bedragerske Lærdomme om passiv Lydighed, og Umodstand. Det er et System, som blot Hykklere kunne vedkiendes, og blot Trælle udøve. Det londonske corresponderende Selskab er hverken det første eller det sidste, og paa deres egne Hierters Alter have de svoret: at intet ublue Jndgreb af en bestukket og tyrannisk Administration, ingen Frygt for den sidste ulykkelige Dom nogensinde skal drive dem til at blive nogen af Delene. De vide, at de have Rettigheder; de vide, at det er deres Pligt at forsvare dem; der viide og, at det, at bekiende ubetinget Underdanighed, er at indbyde Undertrykkelse, og at det, at udøve den, er Forræderie mod Fremtiden, og Sacrilegium mod Naturen. At modstaae Undertrykkelse (naar intet andet Middel er tilbage, med samme Vaaben, hvormed den paatvinges, er, indsee de ikke blot en naturlig Rettighed, men en constitutionel Pligt, og havde deres Forfædre ikke saaledes modstaaet, vilde Huset Brunsvig aldrig have ført det brittiske Kongespiir, den landsforviiste Familie Stuart vilde endnu bestandig have været paa Thronen, og Britannien aldrig brammet af den ærefulde Revolution 1688.