Jyske Efterretninger, 1789-12-18
(Følgende er indsendt den 15. December fra Landet.) Hvorledes kan det være, at man fra deres Bogtrykke) rie, som dog er bekiendt for at være blandt de gode og fuldstændige, saa sildig faae de Maanedlige Tillæg.) og at andre Skrivter som derfra ere lovede, og pleie at udkomme, endog ganske udeblive? - Trykningen af fremmede Skrivters Oversættelser, kan dog vel ikke saa ganske sysselsætte det, at vores egne Hierners Fostere derved skulle staae tilbage. - Formodentlig blive vel de Patriotiske Samlinger nu ganske borte og døe i deres Barn, dom, ligesom Belletristikken fordum i Fødselen. - Jeg vil ikke sige, at det er en Vanære for Dem, thi Deres Driftighed er noksom bekiendt, men det er det sandelig for vor Egns Litteratur i Almindelighed og for disse Skrivters Begyndere i sær, at man har paataget sig og lovet Publikum Arbeider, som man ikke ville fuldbyrde. skiønt deres Forfattere hverken mangler Gennie eller Tid dertil, hvilket de vittige og mange veludarbeidede Stykker. i samme tydeligen viser - skal vi Cimbrer da af Sandhed fortiene den Bebreidelse, Løgn og Dumdristigheden, gang gjorde os, at vi vare de danske Bæster, der ikke agtede, om vores Aand var tom, naar kun Pungen var fuld? Skal da Kiøbenhavns unge Moralister ansee sig for at være vor eeneste Lærere, og deres kaade Satirici uhævnede skrive alt hvad der falder dem ind mod os, uden at vi kan eller vil giendrive dem, Og det bliver dog saanaar alle vore Maanedsskrivter her fra holdes inde, thi naar nu det Maanedlige Tillæg er forbi, som jeg har seet skeer til Nytaar, saa har jo Publikum ikke et eneste Blad at sige sine Tanker i uden Avisen - og naar er der Rum i den for Anmældelser af fremmede Føde=Vahre og Jndkaldelser, - Kunne derfor mine ringe Raad formaae noget, saa ville jeg, for at raade Bod paa ovenstaaende, ønske at Deres Velærværdighed som Bogtrykkeriets Eiere og en i Landet velbekiendt Mand, kunne faae overtalte de Mænd af Smag og Jndsigt, hvilke de kiende som Forfatter og Patrioter, til at træde sammen i et Selskab for maaned ligen at udgive et Hefte i det mindste af 3 Ark, bestaaende af Materier som kunne more og nytte alle. - Enhver kunne da udvælge det Stof alvorligt og muntert som han selv ønskede og havde best Anlæg til og Jndsigt i; thi altid at skrive om et, det kieder og bliver tilsidst væmmeligt. - For Prædikener og sligt burde det ganske forskaanes; thi dem have vi allerede meer end nok af, men et eller andet critisk Steds Oplysning af Bibelen eller moralsk Afhandling over et eller andet Sprog, kunne derimod være saare nyttig. - For alle Sottiser og personlige Forhaanelser bør det være ganske reen, til den Ende burde ethvert indsendt Stykke af tvende retsindige og tænkende Mænd først giennemsees, før det blev indført og de skulle have Rettighed til at forkaste det, om dettenten var udueligt eller anstødeligt. - Foruden moralske og bibelske, occonomiske og politiske og andre almeennyttige Afhandlinger, enten i fri eller bunden Stiil, kunne der og indføres alle ædle og udædle Handlinger af vore Medborgere, af hvem de saa vare, naar deri vises noget Egent, hvoraf man kunde kiende det menneskelige Hierte og som kunne tiene til Opmuntring og Afskye for andre, dog at det sidste anmældtes med Varsomhed. - Nyttige Jndretninger og de deraf høstede Fordeele, samt Mueligheden, af deres Udførelse i andre Egne - Gravskrivter over du dige Medborgere og gode Oversættelser kunne og i samme finde Sted. - Man kunne da og for at rette sig efter Skrøbelighed, give dette Skrivt et nyt Navn, passende efter Materiernes Forskiellighed. - Af Præsterne, som de af hvilke man kunne fordre og burde haabe den største Jndsigt og beste Villie til at tiene det Almindelige, fik de vel Forfattere nok, og tillige Befordrere af dette Skrivts Udbredelse blandt de ikke ganske uformuende eller nederdrægtig nidske; - Dog for at see Udgiverne præcavere, de, var det vel best at samle Subscribentere som rettest skeedte ved Præsterne i Landet; fandt nogen sig siden ikke fyldestgjorte for sine Penge, burde man uden Misfornøielse see, at de sagde sig af dermed. - At de ordentlige Forfattere burde være frie o. s. v. fordrede billighed, men at dette Skrivt saa ogsaa ordentligen burde komme ud, ved hver Maaneds Ende, kunne Publikum paastaae, med Rette. - Hvormeget var det ikke at ønske dette kunne skee? – Dog jeg tvivler ikke om Mueligheden, naar kun Deres Velærværdighed jo for jo heller, vil arbeide derpaa med Jver - Det vil være en Ære for Demen Nytte for det Almindelige og til Moersomhed for enhver tænkende Patriot. Paa Medarbeidere hertil vil Deikke have Mangel, saa længe Dumhed og Dovenskab ei endnu almindeligen hersker. Efter min ringe Evne skal jeg giøre mit og enhver Mand som selv oplyst og sædelig ønster Oplysnings og Sædeligheds Udbredelse blandt andre vil sige det samme. - De skal derfor ikke frygte for, at det skal gaae Dem med dette Blad, som med Belletristikken, de Patriotiske Samlinger og det Maanedlige Tillæg som Ladhed og Gierrighed qvælede. - Begynd kun paa dette Arbeide, oplyste og slittige Medbrødre skal dertil række dem hielpende Hænder. - Forlovede. Hr. Tilmann, Sognepræst til Gierding og Jomfrue Charlotte Valeur, en Dotter af (S. T.) Hr. Justitsraad Valeur paa Langholdt.