Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-02-18
J det jeg her taler om Farver, troer jeg dette under nærværende Tidsomstændigheder fortjente en alvorlig og nøiagtig Undersøgelse, om det ei var gavnligt, at en Nationaldragt blev indført i de danske Stater, Uagtet dette Spørgsmaal er een Gang fyldestgjørende besvaret af en af Fædrenelandet fortjent Mand, maa de Grunde paa ny veies, som den Gang bleve anførte mod dens Jndførelse, for at prøve om de nu vilde holde Stik Mon ikke nu enhver Patriots Stemme vil lyde høit og høres: "Bort med alle laante Farver, som Landet selv ei giver de fornemmeste Materialier til. Om ikke Snit paa Dragten i enhver Stand skal vorde almindelig, saa skal dog ingen anden Farve prunke i vore Dragter, end den, hvortil Landet selv leverer Stof. Jntet Offer bør her være Smagen for stort, hvor det gielder Landets almindelige Vel. Naar Statens Tarv fordrer en Opofrelse, hvo vilde da trække sig tilbage og give efter for en forvendt Smag? Hvo lade sig indtage af Lyst til at laane sin Glands fra fremmed Land? Hvor vilde ei høre vor gode Konges landsfaderlige Raad? hvo ei følge hans vise og ømme Opfordring, sigtende til fælleds Tarv og Landets almindelige Gavn? Hvo ei skjænke indenlandsk Fabrik og Konstflid den Opmærksomhed, de fortjene? Hvo ei kappes om, at udmærke sig ved Sparsomhed, hvo ei være et Mønster paa Tarvelighed, og saaledes medvirke, hver i sin Kreds, til tro Opfyldelse af Landsfaderens bekiendtgjorte Ønske, og de Vink, Justitsraad Rafn gav i hans bekiendte Jndbydelse til Danmarks og Norges Mænd. Vi maa lære at undvære meget, hvad vi tilforn have maattet hente fra Fremmede, vi maae vide paa bedste Maade at føre os vort eget Lands Frembringelser til Nytte, at skatte Landets egne Børns Arbeider tilbørligen, at opmuntre til ny Vindskibelighed, belønne nyttige Opfindelser, fremme Fabrikflid, og tillægge enhver Opdagelse den sande Værd, den fortjener, som Middel til at afhielpe vore Mangler og erstatte os Savnet af det Fremmede. Paa denne Maade var det, vi skulde ophielpe vore Finantser og forbedre vor Cours, lære at glemme de Jndskrænkninger Havenes Tyranner have paalagt os. Det var derved, vi kunde tilføie vore Voldsmænd de smerteligste Saar, Saar der i en lang Række af Aar vilde svie og aldrig læges. - O! Held det Land! Held hver dets Undersaat, som paa viseste og bedste Maade veed at benytte sig af sit eget Lands Frembringelser, som veed at undvære, og daglig vænner sig til at undvære hvad det tilforn har maattet hente fra Fremmede, og glemmer Tid efter anden aldeles dets Savn. Held den Regjering, som dertil opmuntrer sine Undersaattere, og hvis Undergivne villigen følge Regjeringens vise og omhuesfulde Vink, som ved fornuftig Tarvelighed, ved klog Sparsommelighed hver for sig, hver i sin Kreds, stor eller liden, bidrager efter mueligste Ævne til Statens Vel. De ville under de mange Jndskrænkninger, Handelens Standsning giør, og til alle Tider føle den Lykke, som ingen kan betage dem, ved roligen at arbeide sig frem til det Maal, hvorfra de uforfærdet kunde skue alle Omveltninger og Jndskrænkninger i den frie Handel, fordi de veed at nytte hvad deres eget Land frembringer og uden Misnøie kunne savne, hvad de tilforn ansaae for uundværligt.