Politivennen, 1799-01-01
Jndsendt med den Lollandske Post. Ved mit Ophold i Kjøbenhavn i Foraaret har jeg seet, at der udkommer et Blad som kalder sig Politivennen; da jeg af det par Nummere som den Gang kom mig for Øje, kan slutte mig til, at denne Ben ikke saa, aldeles, som almindelige Venner, som Marats og andres Folkeven, har taget denne. Titel; per antiphrasin, qvasi lucus ex non lucendo, og at han ikke giør som Reperteuren, der kalder sig den Philosophiske, og ikke befatter sig med Philosophi, men tvertimod holder sig saa aldeles ved sit Emne, Politi, at han endog seer Snavset paa Kallundborgs Gader, endskjøndt han vel, efter vor Tilskuers Bemærkning, skal have nok deraf i Nærheden af sig selv; - hvorved jeg dog i forbigaaende maa yttre min Forundring over at Politivennen ikke, ved, at gjøre, et par Løb til. Laalland, har studset over det Snavs som findes paa Vejen derhen i hvilken Anledning han kunde gjøre Vedkommende det Forslag. om det ikke var muligt at treffe en anden Jndretning med disse Veje, saa at de ikke var mere Afledningsgrøvter for de omliggende Agre; end Veje - da jeg ydermere har seet, skjøndt ikke med Vished, efterdi Adressavisen jeg den Gang saae i, var, som saa ofte er Tilfælde, meget ulæselig, at Politivennen endnu maa være i Live, saasom en Person der indstævnes til at møde paa Nørrefælled, sandsynligviis er i Live, helst da Citanten ikke lader til at være af dem, der vil have med Aand eller saadant at gjøre; saa er det i følge alle disse Dater at jeg skriver Dem til. Jeg har valgt at betitle mit Brev, min Beretning, eller hvad de vilde kalde det, med indsendt da jeg af en Indsendelse til Lærde Efterretninger No. 34 har feet, at man under denne Tittel kan sige hvad man vil og hvorledes man vil. Dog det er Tid at jeg nærmer mig til Sagen selv. Loven i enhver Stat, de være sig givne af Konge, Direktorium eller Senat, maae nødvendigen antages for at være givne, til at fremme almindeligt Bedste. Hensigten opnaaes meer eller mindre eller undertiden aldeles ikke; men dette mindre eller aldeles ikke har saa ofte sin Grund i den udørende Magts Værktøjer, de lavere Embedsmænds Misbrug og Fordrejelser af Loven. Det er derfor enhver god Borgers Pligt, at see de egennyttige og slette Personer i denne Klasse, som man siger, paa Fingrene og om muligt forekomme alt Lovtrækkeri. Naar endvidere: en Lov, som den af 10 Juli 1795 om Forligelses Kommissionerne i Danmark, udmærker sig paa den tydeligste Maade til borgerlig Velfærds Fremme, saa er den Embedsmand, som af lumpen Pengesot, fordrejer den, om muligt dobbelt værdig til at mærkes med alle Godes Foragt, og hvis han ej er forskandset bag Lurendrejerier, til at vippes i Retfærds Vægtskaal; og den, som forekommer slig Fordrejelse, gjør sig ikke fortjent af Fædrenelandet, gjør ligefrem sin Pligt, hvis Fersømmelse bør regnes ham til Last. Det er i denne Overbevisning, at jeg ønskede Vedkommendes Opmærksomhed paa et Tilfælde, som muligen kan indtreffe flere Gange. En Øvrigheds Person i en af Provindserne er tillige Forligelses Commissair; han har sig tillige en Fuldmægtig og denne bliver beskikket til Jnkassator ved Auksionen i et Stervbo. Kjøbernes Antal overstiger, som oftest ved saadan Lejlighed, et hundrede Personer, ere Kjøberne Bønder, Husmænd og Tjenestekarle, kan som oftest over de halve kun hver for sig have kjøbt for et par Mark; Adskillige Kjøbere mælde sig noget efter, for at betale, men vises tilbage af Jnkassator med: at det haster ikke førend Auksionssædlerne ere udstædte; disse udstædes og 4, 5 a 6 Dage derefter indkaldes samtlige Kjøbere af Bondestanden, thi i saa ringe en Mellemtid har slet ingen eller kun meget saa betalt, uden at man derfor med nogen Sandsynlighed kan beskylde de øvrige for at være slette Betalere. Jkke destomindre maa hver for sig, efter en slet Forklaring af Forordningens 55 s. betale 4 Mark i Omkostninger, foruden deres Auksions Regning, der hos adskillige Kjøbere ikke beløber sig til det halve deraf, samt 12 ss. til Stævningsmændene. Regner man nu blot Kjøbernes Antal til et hundrede saa vinder den hæderlige Commissions Personage derved 66 Rdl. 4 Mrk. Naar nogen af Kjøberne ufortøvet efter Jndstævningen mældte sig, for at betale deres Regning, før Commissionen holdes, naar de endog tilbød at rede for sig til Jndstævningsmændene, saa synes det upaatvivleligt for enhver, at de burde være fri for de 4 Marks Omkostninger. Men hvem som kjender den Frygt, der er hos en Bonde, naar han ikke ellers tirres af Vinkelskrivere, for alt Lovmaal, indseer ogsaa at Bonden heller giver 4 Mrk. end indlader sig i Uenighed, naar det i dette Tilfælde nægtes ham, at modtage hans Betaling, med mindre de 4 Mrk. og 12 ss. følge med. Det faldt mig ind, ved at høre dette Tilfælde, om ikke Forordningens 47 § med føje kunde anvendes paa Forholdet mellem en Øvrigheds Person og hans Fuldmægtig. J øvrigt seer enhver, hvad Opmærksomhed, det fortjener, at sligt forekommes, saa at jeg afholder mig fra alle øvrige Anmerkninger.