Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1768-12-16
Om Gierrighed. en Fornuftige anvender ikke alsin Bestræbelse paa at udfinde Midler til at blive riig; han sætter Priis paa Penge for saavidt de behøves til det menneskelige Livs Ophold; han er fornøyet med, at kunde bestride de hans Stand anstændige Udgivter, uden at søge en fortryllende Fornøyelse. i sine Midlers Tilvæxt og Overslag; Saadant holder han for at være alt for nedrigt for saa ypperlig Skabning, som Mennesket. Dersom Lyksaligheden og Sindets ægte Fornøyelse beroede paa Vægten af det glimrende Metal, var det ej saa underligt, om man Dag og Rat søgte derefter, men ofte foraarsager Rigdom meere Fortræd end Fornøyelse, og Middelet til at leve fornøyet, bestaaer ikke i at skaffe sig Liggendefæ, om det end var nok saa kostbart. Hvad nytter det den Gierrige at have sin Kiste fuld af Guld og Sølv, det falder ham aldrig ind at betiene sig deraf, hans Begierlighed voxer med Mængden. Det er ikke ham selv, men allene hans Kiste vi kan kalde rig, og det kostbare Metal, som er i hans Giemme, er ham til ligesaaliden Nytte, som om det endnu laae skiult i Jordens Jndvolde. Ofte nægter den Gierrige sig endog det nødvendigste; for at forøge sit Liggenfæe, under han sig selv intet. Hans Begierlighed byder ham uafladelig at samle, men forbyder ham tillige, at betiene sig af det, der har roftet ham saa mange sovnløse Rætter. Hvad vil man sige om den, som en brændende Tørst driver til at lede efter Vand, overalt, og som ved Brædden af en deylig og klar Kilde, er saa egensindig ey at ville smage en Draabe, Gemeenlig bliver den Gierrige gammel for Tiden; hans Bekymring og Misfornøyelse tærer ham lige til Marven, og hans Graahaar samt rynken de Pande giør ham alletider et Snees Aar ældre end han virkelig er. Dionysius den yngre, de Syracusaners Beherskere fik at vide, at en af hans Undersaattere eyede en anseelig Skat, men levede tillige, som den elændigste Staader. Enevolds-Herren befalede ham under Livs Straf at levere den fra sig. Den gierrige Borger meget misfornøyet, fordi han ey runde redde Livet, tillige med alt han havde samlet, besluttede ey saa hastig at døe; dog besad han derhos Forsig tighed og Hurtighed til at forstikke endeel af sit Liggendefæe til egen Fordeel. Denne Hændelse gjorde ham klogere; da han saae at han ey var saa rig, som forhen, bekymrede han sig mindre om sine Penge, og begyndte at lede anstændigere af det han havde tilbage. Denne Forandring blev forebragt Dionysius, som lod ham sige, at siden han havde lært at betiene sig af det han eyede, saa vilde han give ham den heele Skat tilbage. Paa saadan Maade fik han sin Rigdom igien. Udgiften gav ham tilbage det, som en urimelig Sparsommelighed havde skilt ham ved, og hans Ulykke gjorde ham lykkelig. Gierrigheden søger paa den ene Side at svare over alt, og paa den anden Side at giøre sig Fordeel af alt. Den kan ansees som Kilden til de fleeste Uordentligheder, som regiere i det menneskelige Selskab. Man maa øse saa meget Vand man vil paa en sand agtig Jord, saa seer man dog intet dertil. Jo meere Brænde man kaster paa Jlden, jo stærkere bliver dens Virkning, anderledes er det ey med Gierrighed, jo meere man samler, jo meere vil man samle, og denne graadige Begierlighed formindskes hverken ved det som dagligen vindes eller det, som virkelig besiddes.