Aalborg Stiftstidende, 1837-04-22
Frankrig. Der er aldeles Jntet afgjort endnu om, hvilke Mænd, der indtræde i det nye Cabinet. Efterretningerne fra Paris gaae til den 14de. J Mellemtiden har der næsten dag lig været nye Rygter i Omløb, og Hovedpersonerne, paa hvilke den offentlige Mening vedbliver at pege, ere Soult, Montalivet, Guizot, Thiers og Mole; men afgjort er, som sagt, endnu Intet. Man vilde vide, at Hr. Montalivet bestemt havde vægret sig ved at være Medlem af Cabinettet med Guizot, og til denne sidste alene vil Kongen ikke betroe sig. Talen var da atter om at underhandle med Soult og Thiers. Det Rygte, at den unge Hertug af Bordeaux skulde være kommen til Don Carlos's Hovedqvarteer og at de fremmede Magter skulde have sendt Commissairer til Prætendenten, gav Formodningen om, at Thiers kan komme til at spille Mester, ny Næring, thi et saadant Skridt, fra de absolutistiske Hoffers Side, vilde nødvendigviis kræve energiske Forholdsregler fra Frankrigs Side, til Fordeel for Christinerne, hvis ikke disses Sag. skal gaae fuldkommen Krebsgang. Under saadanne Omstændigheder udrettes da aldeles Jntet i Kammeret og dets Møder holdes kun for et Syns Skyld, paa Ministerbænken seer man, af og til, kun Persil alene. Det kunde let komme til, at Kammeret affatter en Adresse til Kongen, med Begjæring om, at han vil gjøre en Ende paa denne Tilstand, der har saa mange indgribende, slemme Følger for Administrationen, der, saa at sige, ganske hviler. Journalerne yttre sig heller ikke paa en Maade, der kan berolige og vedligeholde Tilliden. Selv Blade, der kalde sig Regjeringens Venner, give "Journal des Debats" Anledning til at beklage sig over deres Ubesindighed og Frækhed, medens den tillige alvorligt yttrer sin Tvivl om, at Regjeringen vil kunne conservere den Majoritet i Kammeret, som den nu har. Denne Journal befrygter, at Regjeringens Adfærd, i Anledning af Complottet i Strasburg, som egentlig har medført den nærværende Crisis, vil udstrække sine Virkninger over de Lovforslags Skjæbne, som ere forelagte Kammeret, med Hensyn til den kongelige Families Appanagering m. v. Journalen sparer derfor hverken Formaninger eller Lovtaler, for, idetmindste, at holde de Mænd sammen, som ere fjernede fra hinanden, mere af personlige Hensyn end i fordi de ere af forskjellige Meninger. "Det gjælder, siger den, blot om det Spørgsmaal, om Overvægten skal forblive i de Maadeholdendes Hænder eller ikke, Vi ønskede gjerne at bevare Kammeret, Kongen og Landet for en stor Fare. Det kan i dette Øieblik være ligegyldigere, hvilke Mænd der træde ind i Ministeriet, end Maaden hvorpaa, og Varslerne, hvorunder det skeer!" National, mener, at man, i Betragtning af de nordiske Hoffers Fordringer, hvilke i Særdeleshed nu, da Don Carlos's Sag tager en noget gunstigere Vending, udtale sig ivrigt imod et Ministerium, der vilde ansee en Jnstervention i Spanien som en Nødvendighed, vil maatte opgive Haabet om et Regjeringssystem, der bedre svarede til Frankrig Jnteresser. Det vilde være trættende for Læserne, om vi opholdt os længere ved denne Snakken frem og tilbage om Cabinets Medlemmer og Regjeringssystemer. Det mislykkede Tog i Afrika frembyder en interessant Episode, som vi tillade os at fremsætte af et andet Blad. Læserne ville erindre, at sen General Rigny, ved Expeditonen til Constantine, beskyldtes for Feighed og blev, som naturligt, Gjenstand for almindelig Omtale, uden at man imidlertid kunde erfare noget Paalideligt om hans udviste Forhold. Den over ham nedsatte Krigsret har endnu ikke fældet Dom i Sagen. Det turde derfor have megen Interesse at kjende, hvorledes Marschal Clauzel har fremstillet dette vigtige Punct i sit bekjendte Forsvarsskrift. Marschallen erklærer først, at han vilde gjerne have undertrykt de følgende Sider, men da i General Rignys offentliggjorte Breve til Krigsministeren af 1ste December 1836, det Sted i Dagsbefalingen, som angaaer denne Generals Forhold, er betegnet som bagvaskende, er han forpligtet til at fremsætte Sandheden. Han meddeler derpaa de officielle Actstykker, uden at tillade sig nogen Commentar. Af disse er en Beretning, dateret Algier den 2den Januar, fra Clauzel til Krigsministeren, om General Rignys Forhold, det vigtigste, og den lyder væsentlig saaledes: Armeen havde forladt Høiene ved Constantine og Arriergarden havde paa Tilbagetogets anden Dag skjærmydslet med Fjenden, hvem man iøvrigt ikke saae noget til de to sidste Timer af Dagen. Veiene vare slette og vi vare temmelig langt borte fra den Bivonak, som jeg havde valgt for Hæren. Det begyndte alt at mørknes. Jeg befandt mig nogle hundrede Toiser fra Spidsen af Colonnerne, for at opsøge en Plads til at campere. Jeg traf nogle Foranstaltninger, da jeg saae Hr. Napoleon Bertrand, en af mine Ordonnantsofficerer, som jeg havde afsendt med en Befaling til Gen. Rigny, komme henimod mig. Han havde mødt denne General alene, i Galop og langt fra hans Brigade. Generalen havde faldet Hr. Bertrand heftig i Talen og sagt med ængstelig Tone: Hør først mig; min Arriergarde er aldeles gjennembrudt, man har afskaaret 200 Hoveder, Uordenen er fuldstændig; paa min høire Flanke er en overordentlig stærk Colonne Arabere, som rykker frem i god Orden, og kun venter paa gunstig Leilighed til at afskjære os. Jeg hører allerede Beyens Musik. Marschallens Adfærd er skjændig og æreløs; han bryder sig ikke det mindste om sin Arriergarde, for kun at redde sin Avantgarde; der bliver intet Andet tilovers for os, end at lade vort Material staae, og frelse os saa godt vi kunne. Mit Cavalleri, er i fuldkommen Uorden og jeg kan ikke finde det. Disse ere Gen. Rignys Ord, saaledes som Hr. Bertrand har bragt mig dem. Forbauset over denne uventede Meddelelse, rede vi, Hertugen af Nemours og jeg, ledsagede af hele Generalstaben, strax tilbage. Jeg lod ufortøvet Spidsen af Colonnen gjøre holdt og traf nogle militaire Foranstaltninger. Faa Øieblikke derefter stødte Gen. Rigny til os, som gjentog for mig en Deel af de her til Deres Kundskab, bragte Meddelelser og endnu tilføiede, at kun Achmed forstaaer at føre Krig. Disse Yttringer udtaledes med lydelig Stemme for Mænd, som størstedelen vare syge eller saarede, en panisk Skræk kunde let blive Følgen deraf, og dog forbleve alle paa deres Poster og begave sig stille og roligt til de der af mig anviste Poster. Jeg havde ogsaa kun en Enestes Svaghed at fremhæve. Jeg fortsatte mit Tog til Arriergarden og alle Corps rykkede frem efter hverandre i fuldkommen Orden. Endeligen kom jeg til Cavalleriet, der rykkede frem i samme Orden, og paa Marken hørtes ikke et eneste Skud. De Regimenter, som paa min befaling til deres store Forbauselse havde taget Position til at bekæmpel, den Fjende, hvis Nærværelse man havde meldt mig, men som allerede længe ikke var synlig, tiltraadte nu atter deres Marsch, og med Natten ankom vi til vor Bivouak. Den følgende Dag vedblev Gen. Rigny at yttre sig paa en Maade, der kunde indvirke skadeligt paa vore Soldaters Stemning; de høie Statsembedsmænd ved Armeen, Stabsofficererne troede at maatte udtrykke mig deres Harme derover, og jeg maatte nu beslutte mig til en stræng Fremgangs(Slutningen følger.) maade.