Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1809-11-03
Havnepriser den 24de October. 10 Rd. 3 Mk. 8 s. 1 Td. Hvede. 1 dito Rug, i dito nye hvide Erter . . – . – - 1 dito gamle = = 8 – 4 – 1 dito Byg i dito Havre = Fyens Smør 25 a 28 Rd. . – - - 1/4 Td. 1 Lpd. grønsaltet Flesk J det sidste No. af nyeste Skilderie af Kbh. findes en kort Skizze af den berømte Jødes Spinozas Liv og Levnet. Hvad Priis man i vore Dage sætter paa denne store Mand, der fordum var en Gjenstand for Hyperorthodoxiens og Fanatismens Had og Forfølgelser, sees af Hr. Professor H. Steffens Jndledning. til philosophiske Forelæsninger, hvor det hedder: Mod Enden af det syttende Aarhundrede levede en Mund, som afsondret fra den hele øvrige Verden, i stille fredelig Eensomhed overlod sig til sine Speculationer. Jngen har nogensinde med mere Kraft og Jver søgt Sandhed. Ved grundig og vedholdende Granskning erhvervede han sig den fasteste, urokkeligste og stadigste Overbeviisning. Han har yttret denne i sine faa, men gediegne, Skrifter, paa en Maade, der har rørt og imodstaaeligen maatte røre enhver som læser dem. Han var overbeviist om Evidenzen af sine Grunde, som om sin egen Tilværelse, Han frygtede ikke for den nøiagtigste Undersøgelse, gav sit System den strengeste videnskabelige Form, og endnu har ingen giendrevet ham. Til alle Tider har den almindelige Hob havt en seig Gruelse, en indvortes Skræk født af en inderlig Overbeviisning om deres egen Jndskrænkning – for alt Overordentligt. Beskyldningen for Atheimus, den græsseligste man kan paabyrde et Menneske, var det almindelige Vaaben med hvilket enhver anfaldt den stille Gransker. Jkke langt fra det Tidsrum han levede i, havde man brændt Vanini og Bruno paa Grund af samme beskyldning og endnu i vore Dage bragte den dennegang falskere end nogensinde – en af degeniefuldeste og religiøseste Mænd fra sit Embede og ud af sin gavnligste Virkekreds, og en skraalende Mængde styrtede over ham, for ved deres forvirrede Skrig, i det mindste at overdøve hans grundige Undersøgelser. Det som reddede hiin dybe Gransker fra en saa virksom borgerlig Forfølgelse, var blot hans stille, prætensionløse Eensomhed, som endog gientagne Opfordringer ikke kunde bringe ham til at forlade. Men man brændemærkede ham med Udtrykket "Atheisten, bragte hans Navn, med dette vanærende Tillæg til Efterverdenen, indgiød de kommende Generationer en Afskye for ham, som for et græsseligt Udskud. Saavidt bragte Fanatismen det; men at sætte en eneste Plæt paa hans moralske Værd formaaede end ikke denne, saa mægtig den i denne Henseende pleier at være, og aldrig har noget Menneske faaet en herligere, skiønnere og meere rørende Lovtale end han, da hans forbittrede, overtroiske Forfølgere, paastode, at Dievelen havde givet ham dette herlige, klare, reene, oplyste Gemyt, at han desto sikrere kunde lokke de Troende. – Den sidste Tilflugt for deres forfølgende Raserie, ved hvilket de, mod deres Villie, satte ham et evigt Æreminde. Aldrig kan jeg tænke mig denne herlige Mand, i sin roelige Eensomhed, med et Lys i sin Siæl, som ingen Tilfælde formaaede at bortjage, med en indvortes Fred, som ingen Forfølgelser kunde forstyrre, uden at en Straale af hans Lys vækker det skiønneste Haab hos mig. Det er mærkværdigt, at en af de religiøseste Mænd i vor Tid var den første, som lod ham vederfares Ret. Det var Jacobi.