Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1833-10-03
Af den algreen ussingske Afhandling meddeler Kjøbenhavnsposten følgende Brudstykke. Der hersker hos os et vist Embeds-Artstorati, der ikke mindre yttrer sin Jndflydelse i den litteraire, end i den borgerlige Verden. Hvilken Rolle Embedsklassen, spiller i det borgerlige Samfund, er udentvivl enhver bekjendt. At være Embedsmand, og hvad der, som Critteriet herpaa, regnes fast lige hermed, at have en Rang og en Titel, var det endog den mindste af alle Titter, var den end ikke høiere end en Krigsassessors, ansees hos os for det Høieste, der er at opnaae. Embedsklassen er den eeneste, som agtes: alle andre ere meer eller mindre ringeagtede. Naar Man ikke er blind, kan Man see dette ved hvert Skridt i Livet. En Candidat, der har taget sin Embedsexamen, om ogsaa blot med anden eller tredie Caracteer, et et velkomment Parti i alle Huse, hvor der ere ugifte Døttre, og er han ovenkjøbet bleven Bolontair eller Copist i et kongelige Collegium, saa er der intet Høiere at ønske. Om han vil gaae i tyve til 30 Aar som Klister i Toldkammeret, inden dan kan gifte sig, og derefter, naar han har skrevet sig Ryggen vind og skjæv og er bleven fuld af Gigt og Gavenhed og gammel Contoirlugt, næppe faaer saameget at leve af, at han kan skaffe en Familie det tarveligste Udkomme, derom spørges der ikke. Han er i Candidat; han er jo Volentair i det høikongelige Generaltoldkammer og Commercecollegium som faa Aar bliver han jo Krigs-Cancellie-Secretair; hvad Nød har han a. Lykkelig den Pige, som faaer en saadan Mand, Lykkelige de Forældre, som faae en saadan Svigerson, Lad derimod en ung Mand, der ikke hører til den studerende Klasse, faae Adgang til en saadan Familie, lad det være en fiin Handelsmand, en duelig Haandværker, en deeftig Landmand eller enhver Anden, kun ikke en Studerende. og lades da see, om ikke alle de gamle Tanter ville tynke paa Næsen af et saadant Parti, naar han ikke har idetmindste en Snees tusinde Daler at vede sin Mangel op med, og det om han endogsaa har en Dannelse, der langt overgaaer den Studerendes, og om han ved egen Flid og Dygtighed er istand til at ernære en Familie. "Hvaderhand Dette første Spørgsmaal, som høres ved enhver Leilighed. hvor en Person bliver nævnet, gaaer ikke ud paa, hvad Dygtighed og Kundskaber en saadan Person har, hvad Nytte han skifter i det borgerlige Selskab, og hvorvidt han er istand til, ved egen Flid at skaffe sig sit Udkommeig Neidet gaaer blot ud paa, hvad for en Slags Penneslikker haner, om han er virkelig eller ikke virkelig Cancellieraad, om han æder Havren af denne eller hiin Krybbe i den store Embedsstald. Her grundensig igien den naturlige Adskillelse i Stænderne, som finder Sted hos os, og som næppe i den Grad vil findes i noget andet Land, det nordlige Tydskland fraregnet, hvormed vi deele Caracteren i Alt baade Ondt og Godt. Denne Adskillelse udtaler sig ved alle Leiligheder, og virker lige fordærvelig for begge Klasser, for Embedstanden forsaavidt den kommer til at danne en afsondret og stillestaaende Klasse i Samfundet, der bestandigen kun leer paa sin egen Stands Jnterresse, og hos hvilken der af den Grund savnes Alt, hvad Englænderen saa betegnende kaldet commonspirit, for de øvrige Klasser af Borgersamfundet, fori de ikke ved nærmere Omgang med den meere videnskabeligt dannede Embedsklasse hæves op over deres egen Stand, faae Leilighed til at drage Fordeel af hiin Stands Kundskaber og kaste fra sig Noget af den slaviske Ærbødighed, som de nu bære for samme. Man maa ikke troe, at alt dette ikke kommer den Sag ved, hvorom Talen her er. Det ligger den meget nærmere, end Nogen tænker. Det er denne Ringeagt for alle andre Stænder, end Embedsclassen, og denne usalige Higen efter Embeder, Rang, Titter og Alt, hvad dermed staaer i Forbindelse, som giør, at alle Folk ere ligesom blevne befaldne af det Galskab, at deres Sønner skulle studere, og som hvert Efteraar udkrækker os nogle hundrede Studenter. De er den Higen, som drager alle Landets intellectuelle og pecuniaire Kræfter bort fra Næringsstanden, de det er fast uden Exempel, at Nogen i de høiere Klasser anbringe deres Børn til selv et ædlere Haandværk, Fabrikanlæg eller anden lignende Jndustri green, hvorimod de Alle, ligge fra Statsministeren til Spekhøkeren, skulle studere, og ikke andet end studere. Det er denne Higen, som giør, at Universitetet, Aar for Aar, fyldes med en Utallighed af Subjecter, som mere egne sig til at gaae bag Ploven, end sidde for Kathederne, og at det hos de allerfleste Studerende ikke findes Tanke til Jnterresse for Videnskaben selv, hvorimod det Eneste, der bringer dem til at læse, er de Udsigter, som Examen tilbyder dem til i sin Tid at faae et Embede og en Titel. Dette har en ganske utrolig Jndflydelse paa hele Universitetsstudiet, da der, som neviis Mand saa rigtigt har sagt, ikke er Noget, der skaber Videnskaberne mere end de maadelige Hoveder der studere. R. A.)