Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-07-02
For at bringe denne vigtige Qvæstion til Afgiørelse, maae man først giøre sig Rede for hvad manhar at forstaae under de to Begreber, hvis indbyrdes Forhold her ere fremsatte til Undersøgelse. – Under Moralen forstaaer man Jndbegrebet af alle de Regler for et Menneskes Forhold, som sømmer sig for det at følge, forsaavidt det er et frit Væsen. Naar Mennesket blot følger sin sandselige Lyst og sine medfødte Tilbøieligheder, saa handler det ikke moralsk, thi saa handler det som Dyret handler; det giør dette først, naar det foretager sig saadanne Handlinger, som dets Fornuft anseer for at være det høieste og det bedste Gode. – Naar et Menneskes Handlinger blot angaae det selv, saa udkræves intet videre til at handle moralsk end at handle fornuftigt, eller at det holder sig fra saadanne Handlinger, som ville strax eller med Tiden være det mere skadelige end gavnlige (hvortil alle Handlinger som stride mod Guds Villie og Hensigter ogsaa høre) og at det foretager sig saadanne hvorved det Modsatte er Tilfældet, hvad enten det stemmer overeens med dets Lyst eller ikke; naar Mennesket handler fornuftigt, saa har det Grund til at billige sit Forhold med Hensyn til sig selv og kan være tilfreds med sig sølv. Men naar Menneskets Handlinger tillige angaae dets Medmennesker saa udkræves der noget mere og høiere for at handle moralsk end blot at handle fornuftigt eller at foretage sig blot saadanne Handlinger hvorved dets eget sande Vel befordres, det maae da tillige handle ædelt eller bringe andre Menneskers Vel i Forbindelse med sit eget og følge saadanne Regler for sine Handlinger, som ere af den Natur, at naar alle ville følge dem, som vilde Menneskers fælleds Vel blive bedst derved befordret. Mennesket har saaledes at tage Hensyn paa ikke allene hvad der er fornuftigt med Hensyn til dets eget Vel; men tillige ogsaa paa det, som er fornuftigt med Hensyn til andres Vel Men herved kommer Mennesket i en besynderlig Collision med sine Tilbøieligheder; thi undertiden kan Menneskets Vel ligge i den væsentligste Strid med det, som Menneskenes almindelige Vel udkræver; saaledes byder Fornuften med Hensyn til Mennesket selv at skaane sit Liv som den nødvendige Betingelse for al videre jordisk Lyksalighed; men med Hensyn til det Almindeliges Vel byder den at opoffre det naar Fædrenelandets Forsvar udkræver det. Mennesket kunde derfore blive tvivlsom om hvilken Moralitetens Stemme det skulde følge, den Pligt det skylder sig selv eller den Pligt det skylder sine Medmennesker, og dets Tilbøieligheder vilde allerede bevæge det til at erklære sig for det første, naar ikke en indvortes Følelse tillige sagde det, at det er stort og ædelt at opoffre sit Liv for det Almindeliges Bedste. Jmidlertid vilde denne Strid imellem den menneskelige Siæls Følelser ikke lade sig hæve uden ved Religionens Mellemkomst, eller ved den grundede Troe, at det alvise Væsen, som har givet Verden sin Jndretning, (og fra hvis Erkiendelse en nye Række af Pligter udspringer) ikke har sat Mennesket paa denne Prøve og gjort det enkelte Menneskes Opoffrelse til en nødvendig Betingelse for det Heles Vel, uden fordi det har villet, at Mennesket skal frievillig underkaste sig denne Opoffrelse; at den Eviges Retfærdighed ikke kan undlade at tilberede i den ukiendte Fremtid en Erstatning for den; men at den Viisdom, som vil opdrage Mennesket til Dyden, har skiult denne Erstatning for Menneskets Øie og blot overladt dens Erkiendelse til en dunkel Troe, for ikke at betage den menneskelige Dyd sin Værd og berøve den sin Reenhed og Skiønhed; thi Opoffrelsen for andres Vel vilde tabe sin ædle Character, naar Erstatningen for samme stod levende fremstillet for Siælen. Vi have nu opklaret Begrebet om Moralen: det staaer nu tilbage at giøre os Begrebet om Politiken tydeligt. Man forstaaer nemlig under dette Ord: Omsorg for en Stats Vel med Hensyn til de udvortes Forhold, eller til andre Staters Jnterresse. Den indvortes Statsbestyrelse er moralsk naar den er fornuftig, eller saaledes beskaffen, at der ved den tages Hensyn paa et Folks sande Bedste, hvortil der hører langt mere end blot dets udvortes og timelige Velfærd, den udvortes Statsbestyrelse eller Politiken er det, naar et Folks sande Vel saaledes befordres, at det bringes i Harmonie med de øvrige Nationers Vel, hvormed det staaer i Forbindelse; eller at den følger de Regler, som alle Stater bør følge, naar deres fælleds Bedste skal befordres.