Aalborg Stiftstidende, 1827-08-02
Walter Scotts Ansigtstræk udtrykke den største Kiø- og Skarpsindighed, og den høieste Characteerstyrke og Fasthed. Han smiller ofte, og jeg har aldrig seet noget Smill, der paa en saa veltalende Maade vidne T om Foreningen af et udbredt godt Lune med den skal en peste Jagtagelse af det Latterlige - men dette vilde om endnu neppe synes tilfredsstillende i Walter Scott, Physiognomie. Og, i Sandhed, for at see langt Mere deri, behøver man blot en føie Stund at have Taalmodighed. - Under Gangen af Samtalen kom han til at citere nogle Linier af en af de gamle Grændese-Balader, og i det jeg saae hen paa ham, forhau so sedes jeg over den Forvandling, der syntes at være et foregaaet med ethvert af hans Træk. Hans livlige bil graae Øine syntes ikke længer hurtig at titte frem under hans hvælvede Bryn, men funklede, stirrende hen for sig, med en alvorsfuld høitidelig Glands, og Hans Mund (hvis nærmeste Muskler bestandig ere særdeles udtryksfulde) har, istedetfor det sædvanlige Præg af Spøg, Velvillie, eller Kløgt, Udtrykket af en mørk u og tænksom Alvor. Hans hele Ansigt var oplivet af de en Glød, der viste dets Lineamenter i ny Kraft og Gjennemsigtighed, og hans tilbagestrøgne tynde Haar blottede med tifold større Majestæt hans Shakespearsk høie Pande. Jeg gjenkjendte Naturens ægte Stempel i Marmions Digter - og i det jeg for et Øieblik tilbagekaldte i min Erindring det samme Ansigts forrige Udtryk, kunde jeg ikke afholde mig fra at undres overden Lethed, hvormed de samme Træk kunde bringes til at udtale saa forskjellige Gienstande. Men hvad ere vel ogsaa Ansigtstræk, naar de ikke danne ligesom et Jndholdsregister for Sjælen, og hvorfor skulde den Mands Aasyn, der er Herre over tusinde Arter af Jndtryk paa Sjælen, selv være indskrænket til ikkun " at gjengive den Veltalenhed, hvortil nogle faa af disse ere istand, Jeg vil sikkert aldrig forglemme den skjønne herviske Enthusiasme, hvormed han reciterede følgende Linier: It mas about the Lammas tide, When husbandmen de vin their hay, The doughty Douglas he would ride Into England to drive a prey. eller hans høie, melankolsk bevægede Røst, der viste med hvilken Verden af Tanker og Følelser hvert Fragment af de gamle Sagn var forenet i hans Bryst. Det syntes som om een enkelt Tone af Oldtidens Lyre, havde eiet Trolddomskraft nok til at tilbagetrylle hans hele Aand til hiint Øiebliks Stolthed og Tilstedevætelse, da Percys hvide Løve blev plettet og trampet under Fødder af Otterbournes blodige Hærfart. Hans sunklende Øies meer end krigeriske Jld var næsten stand til at give hine Linier samme Tryllemagt i mine Øren; og jeg kunde halvt indbilde mig, at den Deel af skotsk Blod, som er blandet i mine Aarer, ved et heftigere Kredsløb, havde begyndt at godtgjøre sin Ret til at deeltage i samme oprindelige Loyalitetsaands Triumpher. - Hans Samtaler ere for størstedelen af at en saadan Art, at alle kunde tage livlig Andeel deri, de mendskjøndt jeg ikke kjender Nogen, der ihenseende til Underholdnings-Talent kan sættes i Liighed med ham. Det synes som om han ingensinde et eneste Øieblik kunde være i Forlegenhed for nyt Stof til en hvad der udgjør hans Underholdnings Hoved=Særkjende og dens Hovedtillokkelse; i hans hele mangufoldigt sysselsatte Liv have den skarpeste Jagtagelsesevne, en mageløs Hukommelse og den meest glimrende Jndbildningsskraft bestandig været i Virksomhed, og forsynet ham med et saadant Forraad af enkelte Træk og Anecdoter, af alvorlig og comisk Jndhold, individuelle og nationale, at sandsynligviis intet Menneske i samme Grad har besiddet et lignende - og hvilke derhos, endnu vissere, er af en saadan Beskaffenhed, at intet Menneske med stor Originalitet nogensinde tilforn har besiddet det, som underordnet Middel til Opfyldelsen af et opfindsomt Genies Hensigter. En Ungdom tilbragt med at vandre omkring blandt hans Fædrelands Bjerge og Dale, under hvilken han blev paa det nøieste for rolig med alle hine graahærdede Hyrders Sange, blandt hvilke saavel krigeriske som fredelige Tiders Traditioner finde deres sikreste Tilflugtsted - eller i Samtale med hine Reliqvier af den gammelskotske Ridder stole, hvis Loyalitet havde lagt Kraft i saamange af hans egen Slægts og Stammes Vaaben - en saadan Barndom og en saadan Ungdom lagde Grundvolden til, og uddannede de tidligste og varigste Følelser en Sjæl, som var bestemt til, efter Aars Forløb, at bygge paa denne Grundvold og luttre disse Følelser, paa en Maade, som hans unge og videbegjærlige Aand dengang kun lidet havde ahnet. J hans hele, utrættelig virksomme og hæderlige Manddomsalder, har han altid levet i Verden og blandt Mennesker af Verden, og saa rundelig deeltaget i alle Selskabslivets Glæder og Pligter, som Nogen af dem, hvis hele Hu ikkun er henvendt paa saadanne Glæder og saadanne Pligter. Da han i en hidtil ukjendt Grad har forenet en utrættelig Lærd og en utrættelig Menneske-Jagttagers Færdigheder - og da han har udøvet alle disse med den Lethed og frie Naturlighed, som er det Menneske egen, der ikke gjør det for at arbeide, men for at følge sine Tilbøieligheder og sin indre Natur - kan man da undre sig over, at hans forskjellige Fuldkommenheders rige fylde maatte afgive en ustandselig Kir de til Beundring, selv hos dem, der have kjendt ham længst og bedst? Hvad mig angaaer, da maa jeg tilstaae, at hvor enthusiatisk jeg end altid har været i min Hylding af hans Genie, og ihvor meget end hans Værker havde forberedet mig paa at finde hans Samtale overvættes riig paa alle Elementer til Belæring, saavelsom til Moerskab - saa overgik dog Virkeligheden, alle mine Forventninger, og jeg har aldrig erindret mig den gamle Grundsætning: Nil admirari, med en mere hjertelig Foragt end netop nu.