Berlingske Tidende, 1836-03-17
som det forelagte Lovudkast gaaer ud paa at modarbeide, dog ei kan ansee det ønskeligt, at der for Tiden gives skjærpede Straffebestemmelser for saadanne Misbrug. For det Tilfælde, at slige Straffebestemmelser imidlertid dog af Deres Majestæt skulde findes hensigtsmæssige, er det Forsamlingens Pligt at afgive sin nærmere allerunderdanigste Betænkning med Hensyn til det specielle Jndhold af Lovudkastet, i hvilken Anledning man skal tillade sig følgende bemærkninger: Udkastets 1ste Paragraph indeholder, at dersom Nogen ved i et trykt Skrift eller Blad at yttre sig angaaende Rigets Forfatning eller dets Love eller angaaende Regjeringens Handlinger, har tilladt sig en Fremstilling, der ikke svarer til det lovlige og den gode Borger værdige Formaal med Trykkefriheden, men derimod kun er skikket til at opirre Gemytterne, og fremkalde Misnøie eller Ringeagt mod hine Gjenstande, og det desuagtet maatte findes, at den onde Hensigt ikke er saa umiskjendelig, at Forfatteren kan dommes efter Forordningen af 27de Septem§§ 2, 3 eller 7, saa bør han, for ber 1799. den Mangel af pligtskyldig Opmærksomhed, der i alt Fald bliver ham at tilregne, straffes med Bøder fra 100 Rbd. til 500 Rbd. Sølv efter Sagens Omstændigheder, hvilke Bøder tildømmes vedkommende Fattigkasse. Forsamlingen maa, med Hensyn til denne Paragraph, tillade sig den allerunderdanigste bemærkning, at en Lovbestemmelse, som denne, ikke synes noksom at adskille det Strafværdige i Fremstillingens Jndhold og Form, som skal være Gjenstand for det nye Straf febud, en Adskillelse, som den ældre Lovgivning med fuld Føie har gjort gjeldende, og derpaa bygget Grundlaget for den hele bestaaende Trykkefrihed. Udtrykket: "at Fremstillingen kun er skikket til at opirre Gemytterne og at fremkalde Ringe lagt, synes nærmest at slutte sig til den strafbare Form af Fremstillingen, medens Udtrykket: "skikket til at fremkalde Misnøie synes nærmest at referere sig til Fremstillingens straf bare Jndhold. Fremdeles har Lovbestemmelsen sammenfattet Rigets Forfatning, Rigets Love og Regjeringens Foranstaltninger under en og samme Lovbestemmelse. Naar denne da ei alene skal angaae Fremstillingens Form, hvilket vel nærmest synes at være paatænkt, men som Forsamlingen dog, som bemærket, ei drister sig til at antage ene at være paatænkt, vilde den kunne hæve den hele for Danmark saa velgjørende Frihed til frimodigen, men dog i tilbørlige og sømmelige Udtryk, at yttre sig om Feil ved de enkelte Love og Regjeringens enkelte Foranstaltninger, naar man blot ei laster Regjeringen i det Hele ved at omhandle dens enkelte Handlinger. Dette store Gode er udtrykkeligen indrømmet ved Forordningen 27 September 1799 §7. Det har, som de meddeelte Motiver mere end tilstrækkeligt vise, aldrig været Deres Majestæts Mening, ved en ny Lov at tilintetgjøre denne Frihed, men heraf følger, at der formeentligen aldeles nødvendigt maa skjelnes imellem Jndhold og Form i Henseende til det paabetænkte nye Straffebud, som, efter Motiverne til samme, egentligen ene skulde afvige fra den ældre Lovgivning i Henseende til den subjective Betingelse for Strafbarheden, at Mangel paa pligtskyldig Opmærksomhed skulde bevirke Anvendelse af den mildere Straf, hvor den ældre Lovgivning forudsætter beviislig ond Hensigt.