Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1826-08-01
Skulde det ikke være et saare fortienstligt Arbeide, om en Mand, som føler Kald dertil, vilde paatage sig, i et for Almuen forstaaeligt Sprog, at udvikle det Begreb, som bør forbindes med Ordet, Borgerfrihed, Ordet forekommer saa ofte i Aviser og Skrifter, der læses af Almuen; men man maa befrygte, at Almuen ikkun har et dunkelt Begreb om Ordets Betydning, og det dunke Begreb kan leti Forbindelse med andre dunke Begreber, om Vigtigheden af Orden, m. fl. forlede til strafværdig Uorden. J en saadan populær Afhandling om Borgerfriheden vilde det, uden Tvivl, være passende, at forudskikke en historisk Beretning om Trællenes og de Livegnes Tilstand i ældre og nyere Tider; thi hvo der ikke veed hvad Trældom er, han veed og forstaaer heller ikke hvad Borgerfrihed er, og ligesom Trældommen i alle sine Grader er hadværdig, saa er Friheden elskværdig. For Almuen i vort Fædreneland vilde en saadan Afhandling, om den i indeværende Jubelaat blev meddeelt, være saameget mere kjerkommen, da det er Christendommen, der, efterhaanden som den fandt Indgang i Landene og blev Regenternes virkelige Troe, har formildet Trællenes Kaar, og i Særdeleshed, saavidt Fædrenelandet angaaer, har havt en saa velgjørende Jndflydelse paa Lovgivningen, at Almuen her, i Sammenligning, med mange andre Landes Almuesfolk, nyder en høi Grad af borgerlig Frihed. Lov og Ret betrygger her Almuemandens Ære, Liv og Gods, lige saa vel som Adelsmandens. Vistnok nærer den oplyste Christen, der er Frihedens Ven fordi han er Menneskeven, endnu mangt et Ønske for den, i egentligst Betydning af Ordet, tjenende Classe, hvortil ogsaa maa henføres herskabelige Betjent saasom Forvaltere, Skovridere, Gartnere o. fl. paa hvis timelige Velfærd Herskabets Luner har en alt for mægtig og derfor ofte farlig Jndflydelse Mon ikke fuldstændige, i et tydeligt Sprog med bestemte og urvetydige Udtryk affattede, og med kongelig Confirmation forsynede Jnstruxioner, vilde give Herskaberne fornøden Sikkerhed for Opfyldelsen af de Forpligtelser, dette Slags Betjente bør indgaae? Men hvis saa er, var det da ikke en stor Velgierning, at fri og frelse Betienterne og deres Familier fra den Ulykke, uden Lov og Dom at miste Levebrød, Ligesaa er der endnu meget at ønske for det Slags Huusbeboere paa Landet; som man paa nogle Steder, ikke saa ganske upassende, kalder Trælle=Huusmænd, det er saadanne Beboere, det hverken have Fæste eller Forpagtningscontract, men, som Tyende og Leiere, kunne, efter foregaaende Opsigelse, udkastes af Huusleiligheden. Men man tør haabe, at ogsaa disse Spor af Trældom ville vorde aldeles udslættede. Der er aldeles ingen reel Fordeel ved af holde saadanne Tiende, thi de ere farlige Mennesker, og saa meget mere farlige, som de, om endskjøndt de i en vis Henseende ere Trælle, dog ikke ere virkelige Trælle, ja saa meget mere farlige, fordi de have Begreb om, hvor langt heldigere Fæstehuusmandens Stilling er. Men naa saa saadan en Trællesiel, i Følelsen af sin uheldige Stilling, forgriber sig paa sin haardhjertede Herre, og maaskee sætter Jld paa Herregaarden, eller slaaer Arme og Been itu paa Jnspecteuren, hvad Fordeel er derved, Gaaer det da ikke, som Ordsproget siger, Man sparer paa Skillingen og laden Daleren gaae. Den liden Vinding der haves ved at holde givte istedetfor ugivte Tjenstekarle, gaae paa eengang, ved Trællenes Forbrydelse, op i Røg Ja, der er Forhandelse, men ingen Velsignelse ved den Vinding, der kjøbes ved Medmennesker Trældom; thi Trældom er, som endog hedenske Philosopher sagde: en Tilstand imod Naturer Friheden derimod er en velsignet Tvang, den er den Tvingsel og det Baand, Lands Lov og Ret lægger paa hver Borger, paa det at han ikke ustraffet skal krænke Medborgeres Rettigheder.