Viborger Samler, 1834-07-27
Jndenlandske Efterretninger. Jfølge Breve fra Reikavik paa Island af 3die f.M., boer Hs. K. H. Prinds Frederik Carl Christian hos Stiftamtmand Krieger, hvor der, til Ære for den høie Gjæst, skulde arrangeres et Bal Reisen til det Jndre af Øen kunde dengang endnu ikke tiltrædes, da man først 14 Dage senere turde vente, overalt at forefinde tilstrækkeligt Græs for Hestene. Til Brug for Hs. Kgl. Høihed, med Sammes Følge- og Bagage, var bleven anskaffet 30 Heste. Man reiser nemlig i Island blot tilhest, og lader Dyrene græsse om Natten, medens de Reisende leire sig, paa et passende Sted, under de medbragte Telte. J Prindsens Følge befinde sig Søofficiererne Prosilius og Jrminger, samt Livlægen Holmer. (H. w. g. Nachr.)J No. 59 af Handelstidenden er meddeelt en interessant Oversigt, øst af en aldeles paalidelig Kilde, over Kornpriserne i Fredsaarene, fra 1815 til 1833, begge incl., for gode Kjøbmandsvarer i Partier, solgte i Hovedstaden, og deels der leverede, deels modtagne i Provindserne frit ombord. J Sammenligningen af disse 19 Aars Gjennemsnitspriser med Dagens Priser har Forfatteren af denne Oversigt troet at finde Sandsynlighed for, at den nu saa almindelige Coupons-Yndest," i det mindste hos nogle Capitalister, skulde kunne gaae over til Lyst at speculere lidet i Landets Producter. Af Samme seer Man: at Hveden stod høiest 1817, næmlig til en Gjennemsnitpriis af 12 Rbd. 68 s.; lavest 1824. 3 Rbd. 57 s.; Rug høiest 1817. Rbd. 49 s., lavest 1824, 2 Rbd. 14 s.; Byg høist 1818. 5 Rbd. 80 sk., lavest 1824. 1 Rbd. 72 s.; Havre høiest 1818. 3 Rbd. 91 s., lavest 1821, 24 og 25. 1 Rbd. 31, 34 og 53 s. Gjennemsnispr. af alle 19 Aar uddrages deraf saaledes: Hvede 6 Rbd. 4 s.; Rug 4 Rbd. 45 s., Byg 3 Rbd. 17 s. og Havre 2 Rbd. 34 s.; Dagspriserne derimod ere: Hvede 3 Rbd. 56 s., Rug 3 Rbd. 48 s., Byg 2 Rbd. og Havre 1 Rbd. 84 s., Alt i r. S. Læserne ville maaskee erindre, at f. A."s Dyrehavs tid, foruden mange andre Natur- og Kunstmærkværdigheder, tillige frembød det uvante Syn af en Bondedigter, ved Navn Peder Jensen, fra Viby Mark i Nærheden af Aarhuus. Denne opvakte og fordomsfrie Mand, der interesserede Enhver, som nærmere indlod sig med ham, falholdt dengang paa Jægersborg Bakke nogle Viser, han selv havde forfattet, og hvis Jndtægt han havde bestemt til derfor at anskaffe en Stud, hvormed han vilde pløie sin Jordlod. Denne Speculation lykkedes saa godt, at han kunde anskaffe sig to Stude og to Køer, og han begyndte alt forrige Efteraar, til hele Egnens store Forbauselse, paa denne, forhen der uhørte, Operation, som lykkedes over al Forventning godt. Efter sine Foresattes venlige Anviisning har han alt i et Aar drevet sin Jord efter Vexelbruget, og har løskjøbt sig fra Hoveripligten, der forhen kostede ham 80 Arbeidsdage om Aaret. Nu har han den Plan, at indhegne sin Jord, Noget, der i hele hans Egn endnu er ukjendt. Hvorvel han, efter Anordningerne, kunde tvinge sine Naboer til at deeltage i dette Arbeide, vilde dog dette sætte ham i et ubehageligt Forhold til disse, og han har derfor besluttet, paa egen Bekostning at udføre dette Foretagende, hvis han skulde være saa lykkelig, iaar at finde samme venlige Understøttelse hos Publikum, som f. A. Sine Sanges Antal har han nyligen forøget med en ny, som han kalder: "Nationalsang om Constitutionen i Danmark, hvori der, ved siden af en uskyldig Barnlighed og naturlig Simpelhed, udtaler sig en saa rigtig Opfatten af det Trykkende i mange bestaaende Forhold, og af den heldbringende Jndflydelse, den nye Jnstitution herpaa kan have, at vi virkeligen ønske, at den maatte blive Landalmuens Nationalsang. Som Prøve hensætte vi et Par Vers. Efterat have omtalt den af Kongen plantede Spire, siger han: Thi bør vi den at pleie. Med Ømhed og Forstand, Og nøie overveie. Hvad Landet tjene kan, Saa Lænkerne maae brydes. Samt alle tunge Baand, Og vi i Frihed frydes. Ved kraftfuld, virksom Aand. Saa Velstand, Held og Lykke Maae fremmes i vort Land, Saa Dydens ædle Smykke. Maa pryde hver en Mand, Saa Lov og Ret maae frem J Lidet som i Stort, Da vil det aldrig glemmes. Hvad Kongen her har gjort. Hvad han siger om de nærforestaaende Valg, er Noget, vi vilde ønske, at lægge alle Danmarks Vælgere paa Hjertet. Efter nemlig at have omtalt Stænderne i Almindelighed, vedbliver han "Det gjælder nu at vælge Retskafne, brave Mænd, Der ei sin Ære sælge Som Jndas Frelseren. Og Mænd der Kundskab have Om Landets sande Vel, Og gode Talegave, Og fri og ædel Siel. Og Mænd, der er forfærdes: J Modgangs haarde Sted, Hvis Kraft og Jver hærdes Som Guldet i en Glød; Ja Mænd, der Lutbet ligne, Der tale Sandheds Ord; O Gud, du dem velsigne, Og led dem i hans Spor!"(Kbhp.)S. T. Hr. C. og C. M. 20. - F. P. Du forlanger at vide hvorledes det er gaaet til, med min i 23 Aar gigtmartrede Kones, i det 24de Aar saa pludselige Helbredelse". - Jkke alene Dig, men mange deeltagende og derover opmærksomgjorte Venner, skylder jeg Svar derpaa - ja, jeg troer at skylde den saa saare forfulgte og betvivlede Sandhed, saavelsom den under lignende Lidelser mulig sukkende Menneskedeel, offentlig Tilstaaelse derom, saavidt en fordomsfrie, taknemlig Familiefader, uden at hildes af nogen Sectanskuelse, er sig bevidst dermed at være tilgaaet. Det er en temmelig almindelig bekjendt Sag, at 23 Aars svære Gigt-Sygdomme, i en meget beklagelig høi Grad, som oftest indtil Fortvivlelse, under vort Haarige Ægteskab, forskjellige retsindige Lægers Consultation og Kurer uagtet, dog tiltagende forfulgte Patientinden og nu tilsidst syntes at føre Hende Graven uundgaaelig imøde. – Under deslige Lidelser, martret paa det vante søvnløse Sotteleie; det ganske Hoved og Øren angrebet af den sværeste Gigtflod, var det Hun saa pludselig og ligesom paa eengang afkastede Sygdomslænkerne, efter Brugen af den kun brevconsulerede, ligesaa uegennyttige, som ædelmodige Homøopaths, Hr. Lunds Hende tilsendte homodpathiske Decilliondeels Medicin, hvis, nu snarlig 2de Aar, uafbrudte helbredgivende Følger, min ganske talrige Familie taknemlig velsigner. – Det er alt hvad jeg veed om denne Begivenheds Aarsag og Virkning; en Tilstaaelse, ingen Bitterhed, Had eller Drede mod Homopathien, dens Yndere eller dens i Retsindighed uforfærdede Udøvere, ingen Persons Anseelse kunne afskrække mig fra at offentliggjøre, saalidet som jeg dog derved har villet, eller meent at kunne bestyrke Tiltroen paa Homøopathiens Rimelighed, eller hværve denne fremmede forfulgte og forhadte Brødtyn, og Snylstegjæst, Hylding, – det er en pligtig taknemlighedsfuld Afbetaling paa Sandhedens Alter, da Kuur methodens Udførelse og Tilværelse her er beviislig og ved Sandserne erfaret, om end min menneskelige Aand ei formaaer klarlig at indtrænge sig i Almagtsatomernes skjulte Dybheder. – Det være vitterligt, at ikkun Mindet om 23 Aars, i det mindste periodiske, Lidelser i min Familie er tilbage, – at allerede saanær 2 Aars gjengivne, aldeles uafbrudte Helbred, Livets høieste Gode, er ombyttet med hine utrolige Pinsler. - Kun altfor uformuende, offrer min ganske Familie ved denne Leilighed, Taknemlighedens, vel ikkun tørre, Skjærv til den fordomsfrie, uegennyttige Homøopaths Haand, der uforfærdet rakte os denne oplivende Funke fra Homøopathiens dybe almagtsfulde Rige. – Held den fattige, evneløse Lidende, naar maaskee engang Helbred og Levegrændser ikke aldeles skulle kjøbes eller først gives efter Pennestrøg, Vægt eller Maal. – Dyret læger, som oftest, sin egen Vaade kunstløs og bekostningsfrie. - Skulde disse Goder af det ufattelige viisdomsfulde Skabningsværk, altid blive lukte for Menneskene alene? Live, 15de Juli 1834. Ditlev Winding. adressernernen. -