Berlingske Tidende, 1832-05-07
Saavel Discussionerne om Reformbillen i Underhuset, som de bemærkninger, den offentlige Menings Organer, vore politiske Blade, have yttret angaaende Reformens Nødvendighed og dens Alt omvæltende Følger, vidne lydeligen om Englands betænkelige Tilstand, der bebuder en Crisis, langt frygteligere end den, hvormed fordum den uovervindelige spanske Armada i Dronning Elisabeths Regjeringsperiode truede, og ikke lade sig blæse bort af Vinden. Uden Hensyn til de mangehaande skadelige indenlandske Forhold, f. Ex. det fanatiske Religionshad, hvormed Storbritanniens catholske og protestantiske Jndvaanere forfølge hverandre, lader Anledningen til de Engelske Anliggenders Forvirring sig tilbageføre til nogle faa Grundaarsager. Først og fremmest bør her det næsten utroelige Misforhold nævnes, som finder Sted i Henseende til Jordeiendommes Fordeling og Besiddelse overhovedet; thi de uophørligen voxende Skatter have voldet, at de smaae Jordeiere ere næsten aldeles forsvundne, saa at hele Englands Jordsmon nu er fordeelt imellem Tyve Tusinde formuende Familier ; Hr. J. Hume paastod nyelig i Parlamentet, med fuld Føje, at omtrent 600,000 Mennesker i England ere rige, to Millioner have deres Udkomme og elleve Millioner ikke eje det Allermindste. Tænker man sig hertil et Parlament, som bestaaer af to Kamre, hvoraf det ene, Overhuset, blot dannes af de privilegerede Stænder, det andet, Underhuset, ifølge den forældede Forfatning, for største Delen, factisk besættes ved Aristoccatiets Jndflydelse, saa begriber man, hvorledes det var mueligt, at den samsse Kornbill kunde gaae igjennem og vorde en Lov. - en Lov, der, ved at lukke Haverne for Tilførsel af Korn fra fremmede Lande, fremvirkede en vedvarende konstig Dyrtid til Fordeel for de store Godseere; og man skjønner tillige, hvor trykkende ethvert Skattepaalæg maa være for Almuen, som allerede, formedelst hiin unaturligen høje Kornpriis middelbar maa betale saa uhyre Afgifter. Thi til det, formedelst Englands politiske System, aarligen stigende Budget, kommer desværre den uhyre aarlige Udgift: Fyrretyve Millioner Pd. Sterl. Renter af Statsgielden, der vel for største Deelen bliver i Landet, - hvorfor man pleier, at sige, at England ikkun er i Gjeld til sig selv. - men dog maa tilveiebringes af Landet, og tilfalde de Rige, som Statscreditorer, Tænke vi os de Jndividuer, den regnes til 7de Rige, og af hvilke efter det saakyndige Parlamentsmedlemss, Hr. J. Humes, Beregning, i England ere omtrent Sex Hundrede Tusinde, - hvortil Aristocratiet naturligviis hører, som hele Jordsmonnets Eier, - som en numerisk Enhed, og bemærke vi, at denne Corporation ved Aarets Slutning af fine Sinecurer og titulære Embeder, med store Jndkomster, for hvilke ikke er det Mindste at bestille, af lucrative Statsem, beder, af Statsgieldens Renter o. s. v. erholder ulige meer fra Statscassen end den ved directe og inddirecte Afgifter betaler til den; at altsaa dette Overskud, tilligemed de øvrige Statsbyrder, maa bæres af Middelstanden, som Hume beregner til to Milioner, og af de elleve Millioner, som intet eje uden deres Armes Kraft, saa maa vel inddrømmes, at der ikke kan tænkes et unaturligere System end dette. Alligevel mangler det ikke den geistlige Benediction, thi det saakaldte høiere Clerisie i England har over i Millioner Pd. St. aarlig Jndtægt; deraf faaes den egentlige fungerende Geistlighed ikkun en halv Million Pd. Sterl.; Resten forødes paa Sinecurer, som den høje Adels og andre Privilegeredes Sønner, Brødre og Fættere, have bemægtiget sig.