Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1812-08-17
Endnu meddele Tidenderne en paa Forposterne ved Düna den 17 Juli funden russik Proklamation til de franske Soldater. Efter en Hoben smukke Ting om de Franskes Tapperhed og efter venskabeligen at have erindret dem om Voveligheden af denne Krig, til hvilken man atter tvinger dem, og ikke lade sig blænde af Russernes første Tilbagegang, som kunne stille en Arme efter den anden, hedder det heel venligen: Kamerater, Vender samtlige tilbage til Eders Fædreland, troer ikke hine troløse Ord, at J kjæmpe for Freden! Nei, J kjæmpe for en Souverains umættelige Ærgjerrighed, som ingen Fred vil: han vilde for længe siden kunnet have den og legger kun med sine Kjækkes Blod. Vender tilbage til Eders Fædreland eller tager, hvis J ville, paa nogen Tiet Fristed i Rusland, hvor J skulle glemme OrdenKonskription, Udskrivning, alskens Opbud og alt hiint Militær-Tyrannie, som ikke eet Øjeblik lader Eder slippe af Aaget. Men en fransk Grenadeer har tilstrækkelig besvaret denne fornærmende Opfordring. J det han i sit djærve Sprog viser Russerne, at de have skildret deres eget Trældom og Despotie, siger han blant Andet: At J ei skulde agte vor Tapperhed, have vi aldrig hørt. Austerlitz, Pultusk, Eylau, Friedland ere i for frisk Minde. J har altil taget Flugten, og det gjøre J endnu. Eders Armeer ere splittede; Eders forskan sede Leir forladte; Eders Magasiner gjorte til Bytte eller ødelagte; Hovedstaden i Russisk Pohlen er i vor Magt og 6 Millioner litthauiske Polakker gjøre fælleds Sag med 5 Millioner Brødre i Hertugdømmet Warschau. J forudsee vort Tilbagetog Hvor have Vi da veeget for Eder, Alting har forandret sig i de sidste 20 Aar. J tale om vor Souverains umættelige Ærgierrighed. Men hvo er den ærgierrigste, den Souverain, der af Lyst til Fred rømmer umaalelige Provindser, eller den, der, slagen og overvunden, dog forene Finland, Moldau og Wallachiet samt Deele af Øst-Preussen og Gallizien med sine Stater, og saaledes nærer sin Æresyge med det han tager fra sine Allierede: Svensker, Preusser og Østerriger, Hvad vilde Enden have blevet, hvis han var bleven Seierherre, J raade os at desertere. Kuns Feige raade til Feighed, Det Raad give vi ikke Eder; vi foragte Desertion, men vende Os blot til de ulykkelige Polakker, at samle sig under den hvide Ørns Faner, som førte deres Forfædre lige til Moscau. J tilbyde Os et Fristed i Rusland; Hvordan, Vi skulde ombytte vort skjønne Fødeland med Eders afskyelige Klima, et civiliseret Folks Love med Liv egenskab og Slaverie, Vii ere Mennesker, og skulde blive Lastdyr, Kan da Eders hele Rige sættes i Ligning med en af vore Provindser, J tale om Konskriptionen og Militær-Tyranniet. Konskriptionen er en Lov og 60 Millioner Borgere kan let rekruttere vor Armee. Vi marschere, fordi Loven befaler det; men J udskrives af Eders Herrer og overleveres Hververen ligesom det skeer med Heste og Øxne. Dog den Tid vil komme, og er maaskee ikke langt borte, da de hvis Militær-Tyrannie J beklager, skal skjænke Eders Brødre Friheden - da skulle ogsaa vi opfordre Eder til at desertere, da skulle vi sige Eder, at vi kjæmpe for Eders Rettigheder, og Eders Familier og at J maae understøtte os mod Eders Undertrykkere. Slaverie er lige stridende mod Menneskets Rettigheder og Religionen! J det han til Slutning takker for den meddeelte Krigsplan, siger han, bliver kun ved saaledes smukt at underrette os, vi skulle noe vedblive at benytte os deraf.