Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-05-29
Da jeg nu overveiede, hvad jeg af alle de Ting, jeg saa ofte havde ønsket at afhandle med Eder, idag burde vælge til Theema, saa blev jeg snart enig med mig selv om, at det ikke kunde blive nogen af disse Ting, da den første Tale paa Skamlingsbanke nødvendigviis maatte handle om Hensigten med denne Sammenkomst og Betydningen af denne Fest." – Altsaa Hensigten med denne Sammenkomst!" Skulde de mange Mennesker, som have indfundet sig, angive, hvorfor de ere komne, da ville de Fleste upaatvivlelig sige: i den Tanke at faae en fornøiet Dag, og med det Haab, at muligen noget Nyt og Uventet skulde gjøre denne Fest mere end almindelig interessant. Nogle vilde vel ogsaa sige, at de ventede at faae et eller andet Alvorsord at høre i den slesvigske Sag. Jeg har selv ikke været istand til at udfinde anden Hensigt. Jeg har talt med Bestyrelsen derom, og de Herrer have omtrent givet samme Svar: De havde ved denne Fest ingen anden Hensigt, end at skaffe Folket, Gamle og Unge, Høie og Lave, Mænd, og Qvinder en glad Dag, en Dag, hvor især den nationale Følelse kunde give Glæden et eget Præg og en større Fylde end et sædvanligt Selskab. De vilde gjøre Alt, hvad de formaaede, for at dette kunde skee; men mere end Leilighed og Midler til at man kunde more sig, kunde de ikke give. Om disse blive rigtigt benyttede, og om Morskaben og Glæden virkelig vilde indfinde sig, beroede paa hvem der kom, og paa deres Sindsstemning, noget ogsaa paa Lykken og Tilfælder." – Mine kjære Landsmænd, lader os da benytte Leiligheden, Bestyrelsen har ærlig gjort Sit: Den har ingen Møie og Anstrængelse, ingen Offer og Omkostninger svaret. Lad os nu gjøre Vort, og med aabent Sind og glad Hjerte nyde denne Dag, Her er en ypperlig Dandseplads og prægtig Musik dertil; det pleier dog at være de unge Pigers og Karles bedste Fornøielse. - Her er Skiveskydning, hvor der gives Leilighed til at more sig og vise sin Færdighed, og blive belønnet derfor. Men for Dem, der ikke kan tage Deel i disse Forlystelser, eller ikke finde nogen Fornøielse ved at see paa dem, er der sørget ved Bænke og Hvilesteder, Borde og Telte; de kan opsøge deres Venner, og i al Mag forslaae Tiden med skjemtsom eller alvorlig Samtale. Ogsaa er herden skjønneste Leilighed til at stifte nye Bekjendtskaber, der kan blive Kilde baade til Gavn og Glæde. - Og nu dertil bestandig at være omgivet af den delige Jnstrumentalmusik, der alene vilde være nok til at fryde Hjertet, men som endnu meget forhøies ved herligt udførte Chorsange, der i den Grad bevæge Sjælen, at man knap veed om man er i Himlen eller paa Jorden. Og skulde der uagtet alt dette, endda være Nogen tilbage dorsk og døsig, saa vil Kanonernes Torden ryste hans Sind op af Dvalen, for at der ikke skal være En her paa Skamlingsbanke, som forbliver uberørt af Festens Jndtryk. - Jeg haaber ganske vist, at Hensigten skal opnaaes, at vi alle skal more os herligt her idag. Der er kun en Ting, jeg kan tænke mig som Hindring; men den kan ogsaa være farlig nok. Det er hvis det skulde skee her, som saa ofte, at den Ene gaaer bestandig og seer efter, hvad den Anden giør, og tænker paa hvad Andre ville sige, uden at turde følge egen Lyst og Jndskydelse, ret som om vi vare fulde af uanstændige og slette Begjæringer, som vi vel maae lukke for, at de ei skulle fare ud og gjøre os Skam og volde Forstyrrelse. Men en saadan ængstelig Opmærksomhed paa hvorledes Andre, især Saadanne, som ansees for finere og fornemmere, bære sig ad og hvad de dømme, er ikke noget Godt, den er ikke andet end en umandig Frygtsomhed, der slaaer baade Sjæl og Legeme med Lamhed; og denne Frygtsomhed har endda sin Grund i en ussel Forfængelighed, ikke at ville passere for eenfoldigere eller raaere end Andre. Jeg kjender godt denne Omstændighed. Jeg har truffet den saa ofte i Huse og Byer, hvor jeg kom for at foreslaae noget, der forekom mig saa simpelt og ligefremt. Det er en leed Her, der drager og her i Landet og forvirrer Forstanden og dæmper Modet. Derfor jag hende bort, hvis hun sniger omkring iblandt Eder. Her paa Skamlingsbanke maae vi dog faae hende fordreven, hvor vi have Dands og Musik, selv Kanoner til Hjelp. (Bravo bravo!) - Jeg har endnu nogle Ord at sige; det er angaaende den nærmeste Anledning til denne Fest. Denne er, som Enhver nok kan tænke, Sprogrescriptet, som udkom for 3 Aar siden. Med hvor stor Glæde og Taknemmelighed denne kongelige Gave blev modtagen i hele Nordslesvig, vide vi alle. Men denne Gang var Glæder, ikke som ved saa mangen Gave indskrænket til Modtagelsens første Øieblik, den er tvertimod bestandig taget til, bestandig bleven inderligere og almindeligere. - Jo længere vi eie denne Skat, jo nøiere vi betragte den, desto klarere indsee vi, hvilket dyrebart Klenodie vi besidde i den. Den indeslutter vor Ære og vor aandelige Frihed. Thi om Ære- og Frihed kan kun der være Tale, hvor man nyder Borgernes almindelige og nødvendige Menneskerettigheder; men dem have vi og vore Forfædre mange Led været berøvede. De, som havde at byde og befale, og som dog lønnes af Staten, altsaa med vore egne Afgifter, for at sørge for vort Vel, kunde tale til os i fremmed Sprog, og lade os selv sørge for, hvorvidt vi forstode dem eller ei. Dette er ikke at blive behandlet som rigtige Mennesker eller som fuldstændige Borgere. Den, som i Statens Navn skal tale til os, er pligtig at tiltale os i Landets Sprog; ellers er der ingen sikker for, at vi forstaae ham. (Bravo! Og naar Staten forlanger vor Tale, hvor det saa er, enten for Retten eller i Stændersalen, maae vi have Ret til at bruge vort Modersmaal. (Vedvarende lydeligt bifald). - Hvem binder Hænderne paa sin Karl, naar han skal arbeide, eller hænger Klodser og hans Fødder, naar han vil skikke ham i Ærinde, Dette indsaae Kongen, derfor gav han Sprogrescriptet. (Bravol). Vor forrige Konge indsaae det ogsaa, og prøvede flere Gange paa at gjøre os frie; thi han kunde ikke lide Slavelænker, og han var den simple Mands fuldtro Ven. Dog kunde han ikke føre det ud, men det var vores og ikke hans Skyld. Vi hialp ham ikke imod dem, der vilde hindre det, enten det saa var, at vi dengang vare for eenfoldige eller forknytte; men nu veed vi bedre hvad det gjelder om; derfor ville vi denne Gang hielpe Kongen: han skal mærke, at han kan stole paa os, og vore Modstandere skulle erfare, at de ikke alene have med Kongen at bestille, men ogsaa med Folket, i det mindste med os Bønder. Det hedder nok, at vi ikke have Lov til at sætte os op imod Embedsmændenes Villie, men disse have ligesaa lidt Lov til at sætte sig op imod Kongens Villie. (Bravo, bravo!) Men mine kjære Landsmænd, vi maae passe vel paa, passe vel paa os selv, at vi ikke lade os narre. Kan vore Fjender ikke faae Modersmaalet, fra os med Magt; saa søge de at udrette det ved List. De søge at faae den ægte Æresfølelse i os skaffet tilside, og faae en falsk sat i Stedet, uden at vi mærke det. De ville vænne os til, at vi skal skamme os ved vort Modersmaal, og see at skjule dette for Verdens Øine, og at sætte en Ære i at tale et andet Sprog, eller dog efterabe det saa godt vi kan. Kan de først faae os alle til den Tro, saa har de bundet Munden paa os, bundet Tanken og Villien og Hænderne paa os, saa kan de faae og til det Taabeligste og Forkeerteste af Verden. Og vi tør desværre ikke nægte, at en saadan Hunde Æresfølelse har rodfæstet sig hos Mange her i Landet. Det kommer af, at Forfængelighed og falsk Æresfølelse kan let indpodes alle, selv de usleste Mennesker; men der er kun Faa, som af Naturen har faaet Selvstændighed og ægte Æresfølelse. Men Sprogrescriptet af 14de Mai 1840 giver et bedre Lys om, hvad der er den sande Ære, og de, som hidtil have sat deres Stolthed i at følge i Halen paa deres Overmænd, vil efterhaanden komme til at erkjende, at det er hæderligere at gaae i Spidsen for deres Ligemænd, og mindes at Slesvigernes Vaaben er ikke en Abekat, men en Løve. (Stormende gjentagen Hurra.) - Rescriptet af 14de Mai 1840 ophævede som ved et Trylleslag den Fornedrelsestand, hvori det nordslesvigske Folk i Aarhundreder havde været lænkebundet. Derfor skal vor Friheds- og Æresdag ogsaa være vor aarlige Fest - og Glædesdag. Lad os Alle med een Mund istemme: Velsignet være den 14de Mai og velsignet være dens Giver, Kong Christian den 8de! Hurra!"