Corsaren, 1840-12-04
Brev til en Landsmand i Paris. Jeg kan tænke, at Du, ved i hiint Centrum for den hele Verdens politiske Bevægelser at faae enkelte Efterretninger om det i Dit Fædreland stedfindende Nøre strax kommer til at tænke paa Julidage og Repolutionen, paa Fjendskab, Kamp og Strid imellem Regjering og Folk, paa mægtige Kræfters Bevægelse og Sammenstød; men i saa Fald tager Du feil, idet Du glemmer, at Dine Landsmænd ere et roligt og betænksomt Folk, uden stærke Lidenskaber og uden voldsom Forandringslyst: Vi ere et Folk, hvis Aand maa være uforstaaelig for den, der er bleven vant til at see Frankrigs svulmende Folkemasser bevæge sig imellem hinanden. Vore Conservative have rigtignok pludselig forandret Tone; thi istedetfor som før at forsikkre, at der ingen Bevægelse er, at Folket sover trygt og roligt, fortælle de os nu, at Landet er sat i en foruroligende Bevægelse af de politiske Skribenter, at Lov og Orden trues, at enhver retsindig Borger med Frygt maa see ud i Fremtiden o. s. v. Men den ene af disse Forsikkringer er ligesaa usand som den anden, og jeg troer, Gud forlade mig det! at disse Folk ikke alene lyve af Uvidenhed og Ubekjendtskab til Forholdene, men ogsaa af Politik, idet de tidligere troede at kunne faae Folket til at sove ind igjen ved at sige: Vi sove delligt; ikke sandt? God Nat!, men nu ville anvende det modsatte Middel, nemlig forstørre Bevægelsen i Regjeringens Øine og derved bringe denne til at anvende strenge og alvorlige Forholdsregler derimod. Jeg stod ved Siden af en saadan Conservativ den Aften i forrige Vinter, da der var lidt Gadeopløb i Byen. "See!" sagde han, "Folket gjør, Gud straffe mig! Oprør, og det have vi alene disse Frihedsmænd at takke for. Det er aabenbart Rebellion, Revolution, saasandt Gud hjælpe mig. Men vort brave Politi vil snart undertrykke den." Og Politiet undertrykkede denne "Revolution", og min Conservative raabte Thriumph. Som om en Revolution kunde underkues af Politibetjente, som om den vilde Frihedslyst kunde prygles ud af et Folk, naar den først sad i dets Barm og der vakte begeistret Mod og Kraft! Men, saa roligt det end i denne Henseende er her i Landet, og saa betryggede vi end ved Forholdenes Natur ere for al indvoxtes Ufred, saa gives der dog mange Leiligheder, hvorved Billedet af hine blodige Scener et Øieblik drage forbi Øiet. Jeg for min Deel seer saaledes aldrig Vagtparaden trække op, uden at fole noget Uhyggeligt, en Art Frygt for den Magt, som disse tætsluttede Geledder med deres Bajonetter og Flintekolber vilde kunne udvikle imod Folkets Ret, hvis en fjendsk Magt befalede deres bundne Villie imod Folket. - Jeg veed, at dette er et tomt Hjernespind, at der hos os ingen Fare er i denne Henseende; ja endmu mere: jeg veed, at selv i det værste Tilfælde vilde hverken Jnfantericolonner eller Ryttermasser eller tordnende Jldsvælg formaae Noget imod Folkets Ret. Og dog betager den mig, denne underlige uhyggelige Folelse, og jeg har intet andet Værn derimod end ret levende at forestille mig Folkets Tillid til sin Konge og Kongens venlige, faderlige Sindelag mod Folket, disse gjensidige Følelser, der som bekjendt ved Aarhundreders Hævd ere blevne en eiendommelig Bestanddeel af det danske Folkegemyt. Da forsvinde hine mørke Tanker, og for mit Blik aabnes en lys Udsigt til Opfyldelsen af alle de i Folket levende stille Ønsker, til et frit, et stolt og et mægtigt Danmark.