Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-05-11
J en Bedømmelse over Skriftet: De lave Kornpriser &c., oversat af Kammerherre F. Hoppe, med Jndledning og Anmærkninger af Conferenceraad Schlegel, i Literaturtidenden No. 16 for d. A., læses følgende interessante Betragtninger over den nuværende danske Kornhandel, især paa Norge. "Da nu den politiske Forbindelse mellem Danmark og Norge er opløst, saa er derved indtruffen en stor Forandring i disse Landes Sam handel. Danmark Korn- og Fedevare gaae nu ikke længere ind i Norge uden en Told, der vist er meget skadelig for Norge selv, som et kornarmt Land, Norske Producter: Jern, Tømmer, Fiskevare nyde ved Indførsel i Danmark ingen Gunst længere. Følgen deraf bliver, at den forhen saa gavnlige Forbindelse maa løsnes. Norge kjøber nu noget Korn i Østersøens Havne, og betaler det for det meste med Fiskevare. Danmark faaer nu meget Tømmer fra Finland og Preussen, og Jern fra Sverrig. Men man vil storlig feile, om man troede at den danske Kornhandel paa Norge allerede er forbi, eller at den kan nogensinde ophøre. Norge kan for det første ikke kjøbe meget Korn i Østersøen; det polske Korn er godt, men tillige dyrere end det mindre gode danske, for det andet, fordi Polen og Preussen ikke behøve norsk Tømmer, og erholde godt Jern og god Tiære fra Sverrig. Norge har da ikke mange Producter at betale østersøisk Korn med, Nordlands Sild og nogle andre Fiskevare undtagne: Tranfitvare, Fabricata, Colonialvare, ostindiske og chinesiske Vare har Norge ikke at give til Bytte, da Engellændere, Amerikanere, Danske, Hamborgere o. fl. forsyne Østersøens Landemed alt saadant. Vor Kornhandel med Norge kan ikke ophøre inden Norge selv kan forsyne sig, men dette vil, alle Anstrængelser uagtede, vare længe, og saalænge Norge ikke kan det, kan dette Land ikke heller undvære Danmarks Korn; dette er en urokkelig Sandhed, som grunder sig paa Landenes Beliggenhed, og deres aldeles modsatte Productioner. Af Norges Beliggenhed udspringer en Aarsag mere til Kornhandel med Danmark, den nemlig: vil Norge, forsyne sig ganske fra Østersøen, saa kunne Norges Indbyggere ofte vorde udsatte for Hungersnød. Er nemlig Trangen til Korn i Norge allerede tilstede i Efteraaret eller Vinteren, saa er Østersøen og tildeels Kattegattet spærrede for Seiladsen, hvorimod det dog i de fleste Vintre er muligt fra Jylland af at fare paa Norge. Mangler Norge Korn om Foraaret, saa kan Tilførsel fra Østersøen let komme for sildig. Den Frygt, at Kornafsætning til Norge for Eftertiden vil ganske ophøre, er derfor neppe grundet; og at den endnu har Sted, sees af de mange Anmeldelser i de offentlige Blade om Danske Skibe med Korn, ankomne til norske Havne. Recensenten kan ellers ikke undlade at anmærke, at man sædvanlig afmaler Danmarks Kornafsætning til Norge, som uendelig vigtigere for Danmark end den virkelig er. Norges sædvanlige Trang til fremmed Korn beløb sig for en 2040 Aar siden til 600,000 Tdr.; lad den nu kun være 500,000 Tdr. Heraf fik det nordenfieldske fra Kasan, paa Dvinafloden over Archangel, en stor Deel, noget lidet fra Skaane, noget Byg fra Engelland, saa Norge vel aldrig ordentligviis har faaet over 400,000 Tønder fra Danmark om Aaret. Men disse 400,000 Tønder Korn, naar man regner, endog efter et slet Jordbrug, Trevangsbrugen, og kun 4 Tønder paa Tøndeland, kunne avles paa 150,000 Tønder Land, hvoraf 3 besaaes med Korn, hvilket var da det hele Areal, som den Norske Kornafsætning holdt under Dyrkning i Danmark, det er omtrent 3 af hele Landet. Videre, de 400,000 Tønder Korn til den forrige norske Handel, ville komme frem, naar blot hver Landmand i Danmark og Hertugdommene af hver dyrket Areal af 20 Tønder Lands Størrelse sælger blot een Tønde Korn til Norge. Endelig: er Danmark og Hertugdommens nærværende Kornudførsel som i Aaret fra October 1819 til November 1820, 1,156,000 Tønder af alle Slags (See: For Statistik og Historie 1ste D. S. 331; dog har Handels-Tidenden, 85 for 1821 og 74 for 1822 en noget afvigende Beregning), saa udgjør de 400,000 Tdr. Korn, Norge fik fra Danmark, kun 1/1 eller 1/2 af Danmark hele sælgelige Kornproduction. Vel er det ingenlunde uvigtigt for Danmark at vide en sikker Kiøber til 1/2 eller 1/2 af sit aarlige Kornqvantum, men naar man saa ofte paastaaer, at Danmark har nu mistet al sin Kornafsætning, og at Norge var det eneste Land, der kjøbte Korn i Danmark, saa tager man meget Feil, hvilket var, hvad Recensenten vilde oplyse. Derimod er det nok muligt, og tillige ønskeligt, at Norges og Danmarks forandrede Stilling, vil tvinge de danske Landmænd til at forædle deres Korn. Saameget mere er dette at ønske, som Danmark i sin Kornhandel med det vestlige og sydlige Europa slet ikke behøver at frygte for Concurrence med Polen. Thi danske Kornskibe kunne være i Holland, ja i Middelhavet, inden et Skib om Foraaret kan komme fra Danzig forbi Skagen. Alt beroer nu paa, om vore Kjøbmænd ville indskrænke sig til, blot at befatte sig med gode Kornvare; men uheldigviis er vor Handelstand neppe kommen tilbage fra den Afvei, den lige fra Frederik den 5tes Tid har været paa, den at følge glimrende Handelsplaner mere end jevne og solide, saa at vore Kjøbmænd have snarere ført deres Handel end Landets (det rybergske Handelshuus i en hvis Periode undtagen, og de have derved kun lidet udrettet til Productionens Fremme, hvorved Landet kunde have vundet uberegnelig, isteden for at vi nu, efter saa mange glimrende Handelsaar, ikke have synderlig tilbage end Bankeroterere, tomme Pakhuse og Havne fyldte med raadnende Skibe."