Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-12-19
Fredskongressen i Wien. For dog at sige Noget, gjentager Man idelig det samme, saasom at Kongressens Varighed netop borger for en varig Grundvold, at Hovedpunkterne nu tages i moden Overveielse og Resultatet snart kan forventes, at den venskabeligste Forstaaelse vedvarende hersker imellem Østerrig og Preussen &c. &c. Efterat de forrige Projekter til Tydsk, lands Statsforfatning ere forkastede af Kommitteen er nu fra østerrigsk Side fremkommet en ny Plan for samme, bygget paa meget liberale Grundsætninger, og da Würtemberg saavelsom Baden nu ogsaa ere tiltraadte Bestemmelsen og Landstænder i deres Stater, saa haaber Man, at Jntet meere vil være i Veien for denne Green af Forfatningen, der kan ansees for den tydske Friheds sande Palladtum. At Engelland, paa Grund af Sagernes Gang i Amerika, ikke med sin forrige Energie skulde udføre sin store Rolle ved Kongressen, som dets Modstandere, have søgt at udsprede, er der hidtil ikke mindste Grund til at antage. Lige saalidet bekræftes det, at flere tydske Fyrster skulde have protesteret imod Kongen af Sachsens Afsættelse. Derimod har Pariser-Moniteren atter en fyndig Artikel om denne Sag. Efter først at have anført et Stykke af Algemeine Zeitung, hvor det blandt andet forsikres fra Wien, at Frankerig vil modsætte sig Sechsens Udstykning, bemærker den, hvor vanskelig Opgaven bliver for Wiener=Kongressen, midt under saa mange Omvæltninger og Uretfærdigheder, som een eeneste Mand har forvoldet, at raade Bod paa 20 Aars Ulykker; men skulde den ikke blot lade det blive ved, nødtvungen af billige begaaede Uretfærdigheder, men selv begaa samme, da vilde den undergrave sit eget Værk og forevige Anarkiet i Europa. "Fortjener Kongen af Sachsen, hvis næsten 50 aarige Regjering har været saa riig paa Vrisignelse, og hvis Undersaatter igjennem Ruinerne udstrække Armene efter ham, uden formelig Proces og Dom at behandles som en Forbryder, naar alle andre Souverainer ere sammentraadte med gjensidia Forglemmelse af det Forbigangne Overbærelse? Der gives een Konge(den franske), som Forsynet i Ulykkens Skole har bevaret for den almindelige Smitte; maaskee var denne Souverain den eneste, som havde Ret til at dømme, og han frikjender Kongen af Sachsen. Man vil, at Preussen i Forening med Østerrig skal garantere Tydsklands Uafhængighed, at det skal være stærkt imod Frankerig og imod Rusland. Men hvorledes kunde Tydsklands Uafhængighed herved opnaae en større Garantie? J Tydskernes Karakteer ligger Agtelse for helligede Vedtægter; at adlyde egne Fyrster er den helligste af disse. Lad traftfulde Jndretninger befæste det tydske Forbund, lad Lighed i Sæder, samme Sprog og Litteratur frembringe en Nationalaand, og Tydsklands Uafhængighed vil være best sikret. Vil Foreningen imellem Østerrig og Preussen, som endnu for ikke længe siden vare Rivaler, vinde ved at disse to Magter berøre hinanden ved en lang Grændselinie, medens Sachsen, ved sin Beliggenhed imellem dem hindrede et Sammenstød. Frankerig indtrømmer gjerne, at Preussen vorder stærkt imod det selv og Rusland; men den Politik, som de, der gjøre sig en Fornøielse af at forvexle de forskjelligste Tider og Jnteresser, endnu forudsætte hos Frankerig, vilde netop en slig forening vare kjærkommen, da Man kan antage at den vilde lægge Spiren til Mistroe og Tvedragt i hele Tydskland, og maaskee snart yde Leilig, hed til at drage Fordeel deraf. Preussen maa ustridig være stærkt imod Rusland. Et personligt Venskab forener nu begge Souverainer, og skulde dette lykkelige Forhold nogentid ophøre, da vilde Preussen, hvor stærkt det end var, dog ikke være stærkt nok imod Rusland. Vilde en Efterfølger af den høimodige Alexanden gjøre Brug af dette uhyre Riges Magt, til at overskride Østersøens Floder, da vilde ikke en isoleret Stat, ikke blot Tydskland behøve at forene sig, for at bevare Europas Ligevægt og Frihed, og da vilde det vise sig, om Wienerkongressens Værk kunde udholde Prøven. Disse Grundsætninger maae nu vedligeholdes. Allene Regjeringernes Moral kan styrke Jndividernes Moral, uden hvilken Jntet sikrer Staternes Ro og Varighed. Disse Reisonnements søger en Londoner, Ministerialtidende at gjendrive med Kjendsgierninger, Vi vide, hedder det sammesteds, at Tydskland ikke var mægtig nok imod Frankerig i sin gamle Form. Derfor udkræver Europas Sikkerhed et nyt System. De smaae og afmæ tige Stater maae forgaae, thi deres Tilværelse strider imod den offentlige Sikkerhed. Frankerig har viist sig for stærk imod fine Naboer, det har stedse benyttet Tydsklands gamle Systems Mangler, for at gjøre de mindre Stater til sine Slaver og betjene sig af deres sysiske Kræfter og Hjelpemidler imod de større. Disse kunne derfor ikke længer taale saa svage Bolværker, imod Frankerig. Selvopholdelse byder at øde. lægge dem. Her er kuns to Onder at vælge imellem, skal de smaae Souverainers Uafhængighed vedblive, eller skal Europas Uafhængighed sikres. Jkke er det de Allierede, som opstille dette Dilemma; det er Frankerig. Dets evige Krige, dets Angreb, dets kaade Forstyrrelse af sine Naboers Ro have foranlediget det. Jngen anden Magt har Evne til at stifte saa meget Ont, og ingen Formuur kan være for stærk imod samme. Histil har Tydsklands Forfatning ikke været istand til at beskytte de indfødte Fyrster for Frankerigs Magt. Den skaltede med dem efter Behag, afsatte dem og indsatte andre (som hele Verden rigtig nok har seet) forstørrede og formindskede dem, alt som dets Politik syntes at udkræve. Og med al deres fromme hengivenhed for de indfødte Fyrster, vare Nationerne dog over i 10 Aar. rolige Tilskuere til denne Leeg, og svore den ene Troskabs. Eed efter den anden. - Der maae træffes kraftfulde Jndretninger; derfor maae de mindre Stater smeltes sammen med de større. Da, men ey før, har Tydskland Jntet at frygte af Frankerigs Magt.