Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-05-23
Ved Slutningen af dette Foredrag yttrede Repræsentanternes Formand til Borgmesteren, at Forsamlingen ikke burde opholdes ved Taler af dette Slags, og da Larsen heraf tog Anledning til at fornye sin forrige Skrigen, Skjælden og overdøvende Larm, saa at hele Forsamlingen kom i Bevægelse, forlangte Repræsentanternes Formand atter Rolighed, og androg derhos, eftersom Rolighed ikke kunde tilveiebringes, paa Larsens Bort fjernelse. Alle befalinger til Larsen om at forholde sig anstændig og rolig, vare frugtesløse, og da der fra flere Sider lydeligen forlangtes Roe med Tilføiende, at man ellers forlod Raadstuen, blev det Larsen betydet, at han, hvis han nu ikke strax ophørte med sin uværdige Adfærd, vilde blive udviist. Da ogsaa denne Trudsel forblev uden Virkning, blev en Politiebetjent indladt. Efter at Larsen derefter forgiæves var bleven opfordret til, godvilligen at forlade Forsamlingen, og Borgemesteren havde taget denne til Vidne paa, at kun den høieste Nødvendighed tvang ham til at bruge Magt, blev Politiebetjenten befalet at føre Larsen ud af Salen. J samme Øieblik traadte Valgbestyrelsens 3die Medlem, Viinhandler Kjeldsen, der hidtil havde forholdt sig aldeles passiv, hen til Larsen, og bad ham venskabeligen om at gaae, da der nu ikke meere var Tvivl om, at han vilde blive sat ud, men neppe havde Kjeldsen udtalt disse Ord, førende Larsen med den Yttring: "da skal Du med, Naboe. med begge Hænder greb ham i Kjolekraven, og, idet han selv blev sat ud af Salen, førte Kjeldsen med sig, voldsomt knugende hans Hals med Næverne, indtil Kjeldsen ved Andres Hielp blev befriet af sin smertefulde og farlige Skilling. Da Larsen gjorde Modstand, og Politiebetjenten ene ikke havde formaaet at udsætte ham, var det blevet Nødvendighed for et Antal Borgere hermed at være behielpelig. Ankommen i den store Raadstuesal, uden al Molst, kjølnedes ikke Larsens Raserie, hvorfor Borgemesteren i Egenskab af Politiemester bød ham at forlade Raadstuen; men da Larsen saalidet vilde efterkomme denne Ordre, at han meget mere gik løs paa Politiemesterens Person, for at fortrænge ham fra den Plads, hvorved han afskiar ham Adgangen til Magistratssalen, erklærede Politiemesteren ham for Arrestant, og befalede ham at gaae ind i Sideværelset (HerredsThingstuen, der fører til Borgerarresten. Larsen nægtede ogsaa her at adlyde, hvorfor han af Politiemesteren, og Politiebetjenten med Magt blev sat ind i bemeldte Værelse, og da flere Politiebetjente ikke vare ved Haanden, reqvireredes fra den militaire Vagt, der er under Raadstuen, 2 Curasserer, der posteredes ved Døren. Først efter at Rolighed saaledes var tilveiebragt, begyndte den egentlige Valghandling; men efter 1/2 Times Forløb begav Borgemesteren sig til Larsen, og da han nu fandt ham nogenlunde modtagelig for Fornuftgrunde, satte han ham igjen i Frihed, efter at have forlangt og erholdt hans Æresord som Borger for, at han vilde forholde sig rolig. Larsen forføiede sig igjen ind i Forsamlingen, og var overhovedet under samtlige Valg paa fri Fod. Under hele Forretningen gik han til og fra, men befandt sig tilsidst i en total beskjænket Tilstand. Ved Valgenes Slutning begyndte han vel paany at yppe Klammerie, men kunde i hiin Forfatning kun vække Medynk. Jngen Stemme faldt ved Repræsentant valget paa P. Larsen. Larsens scandalense Opførsel blev i Protocollen anmærket, saaledes som nedenstaaende Extract viser, og med Forbigaaelse af hvad der udenfor den egentlige Forsamling angik Politiets Function. Den Upartiske vil forhaabentlig indrømme, at Valgbestyrelsen udviste Skaan, sel, ved ikke at andrage paa Larsens velfortjente Afstraffelse. Bestyrelsen troer at have viist samme Skaansel, ved, i Anledning af de fra et bekjendt Partie udgangne offentlige Opfordringer, ikke at have forelagt Publicum en saadan Sag, førend Hr. P. Larsen nu selv er fremtraadt, og selv har æsket Publicums Dom. Friheden er ikke andet end Lovens Herredømme. Uden Lov og den Orden, Loven byder, existerer derfor ingen Frihed. Her optræder imidlertid en Mand, som med høi Røst reclamerer Frihed, men anseer sig berettiget til at træde Lov, Orden og Anstændighed under Fødder. Men ligesom kun hiin er den sande Frihed, som Borgeren forsvarer som sin dyrebareste og helligste Rettighed, saaledes er denne kun den Frihed, som Lovovertræderen tager i Forsvar. Horsens agtværdigste Borgere, der kjende og høit skatte Borger=Frihed, og der som rolige Tilskuere havde iagttaget og veiet Hr. Larsens Færd, kjendte her selv imellem lovmæssig og ulovmæssig Frihed, og handlede i Overeensstemmelse med denne Kjendelse. Valgbestyrelsen smigrer sig ingenlunde med det Haab, at Hr. Larsen, som den 4de Januar fornærmede, haanede og trodsede den under udøvelsen af dens Function, nu skulde vise den sommelig Agtelse. Men skulde der end gives Blade, der, efter at denne Erklæring er forelagt Publicum, ville optage hans mulige Insulter, erklærer Bestyrelsen forud, at den aldrig med ham indlader sig i nogen Avisfeide. Det er ikke af denne Vei, at en saadan Sag lader sig afgjøre.