Aarhuus Stifts-Tidende, 1844-07-05
Jndsendt. Neppe havde Universitets Directionen i Collegial Tidendens No 8 bebudet en Reform af det lærde Skolevæsen, bestaaende i at oprette Gymnasier efter det preussisk ingerslevske System, og hertil at forskaffe sig Midlerne ved at nedlægge et Antal lærde Skoler, førend alle Stemmer hævede sig imod denne Plan, og selv gamle Skolemænd yttrede grundede Tvivl om en saadan Reforms Nytte og Hensigtsmæssighed, og derfor enten fraraadede den, eller i det mindste til raadede Forsigtighed og modent Overlæg. Næsten alle Blade indeholdt velskrevne Artikler i denne Retning, og Jngen paatog sig Universitets=Directionens Forsvar. Endeligen indeholder nu Fædrelandets No 1596 et Forsvar, skrevet i en ligesaa vigtig og fornem Tone, som fuldt af Sophismer og Jmodsigelser. Det hedder saaledes: at den bebudede Reform vel har sat vedkommende Kjøbstæder i Skræk, "mer at det nu er aldeles umueligt at standse paa den Vei, man har betraadt, og at man maa leve i en liden Kjøbstad, for at kunne forestille sig, hvilken Bevægelse en Latinskoles Ophævelse der kan foraarsage, – at Tabet, Kjøbstæderne befrygte, kun er enten reent pecuniairt, ved Afgang af Consumentere, eller af Leilighed for Forældre til at finde en god Underviisning for deres Børn, men at det første Tab i al Fald kun vil være en Fluctuation ja, det er kun en Overgang, sagde Ræven), og at det andet Tab kun vil træffmeget Faa, da en meget ringe Deel af en lærd Skoles Disciple leveres fra Byen selv eller dens allernærmeste Omegn (nei her i Jylland leveres de fra Hederne); – "at det fremfor Alt maa betænkes, at den Fordeel, enkelte Communer ved denne Leilighed ere udsatte for at tabe, er en saadan, hvorpaa de aldeles ikke have noget retmæssigt Krav." – "at tage Hensyn til nogle smaa Byers Reclamationer, vilde derfor være saameget mere umueligt, som enhver anden Kjøbstad, ja ethvert Landdistrict med netop ligesaa megen Ret kunde gjøre de selvsamme Fordringer gjældende – hele Staten bærer Byrderne ved Skole væsenet, og det eneste Hensyn, der ved dets Ordning kan tages, er Hensynet til, hvad der maa ansees gavnligst for Skolevæseneselv;" – at Fordeelene ved Reformen ere langt større end Enkeltes muelige Tab; de ere Fordeele for de Hele, og den Enkelte maa altsaa betragte dem som Fordeele for sig (Et Tab, hvis Størrelse sætter Commünerne i Skræk, skulde disse betragte som en Fordeel!!!) &c. a. Forfatteren foreslaaer endelig i de Byer, i hvilke der ikke findes lærde Skoler, at oprette Middelskoler, som det maatte blive Statens Sag i det mindste at understøtte og forsyne med Lærere, Findes der en Sandhed i forommeldte Artikkel, da er det den, at den bebudede Reform, og det af gode Grunde, har sat et Antal Kjøbstæder i Skræk, og have de hidtil ikke været forskrækkede, da ville de sikkerligen blive det ved at læse denne Artikkel, især da Forfatteren giver sig Mine af at have Jndflydelse paa de Forhold, hvorom her er Tale, men hvilket Gud dog forbyde. Forfatteren gaaer ud fra den Sætning, at Staten bærer Byrden af det lærde Skolevæsen, og at det eneste Hensyn, som ved dets Ordning kan tages, alene er det, som er gavnligst for Skolesagen. En mere falsk og fortvivlet Paastand have vi længe ikke læst. Den danske Stat bærer saalidet Byrden af det lærde Skolevæsen, at der formodentlig ikke gives en Stat i hele Europa, som bidrager mindre til sine lærde Skoler end den. Statskassens hele aarlige Bidrag udgjør nemlig for selve Danmark kun 6,138 - 88 s. Det lærde Skolevæsens øvrige betydelige Fonds hidrøre ikke fra Staten eller Statskassen, men deels fra ældre Kongers Gavmildhed og deels fra private Mænds Testamenter og Donationer, og hverken Kongerne eller de Private have skjænket disse Midler til Staten eller til det lærde Skolevæsen i Almindelighed, men til navngivne lærde Skoler, for hvilke de have følt Jnteresse og Kjærlighed, eller ved hvis Fundering de Private have villet sætte sig et Minde om deres Tilværelse og Gavnelyst. Disse Midler tilhøre, saaledes Communerne og ingenlunde Staten. Sandt er det derimod, at Staten siden 1740 lidt efter lidt har tilegnet sig Raadighed saavel over de Kongelige som over de private Gaver. At imidlertid Staten, hvad de private Gaver angaaer, hertil ikke har været beføiet, indlyser vel af sig selv; thi Staten kan, saalænge dens egen og eneste Grundvold, Loven, staaer ved Magt, ikke fratage Skolen, i min Fødebye Ribe hvad der, ifølge mit endog af selve Staten confirmerede Testament eller DonationsBrev, er blevet dens Eiendom, for uden min Villie at give det til Skolen i Vordingborg, og kan Skolen i Ribe ikke længere benytte min Gave, fordi den maaskee ikke kan bestaae, da er Communen, i hvis Faveur og Jnteresse Gaven er gjort, og ikke Staten, eller det almindelige lærde Skolevæsen, sammes rette Eier. Vil man formene, at dette, paa Grund af Enevoldsmagten, forholder sig anderledes med de Kongelige Gaver, da ville vi først bemærke, at hine Konger ikke vare Enevoldskonger, og dernæst, at vi ingenlunde skulle protestere imod Enevoldsmagtens Con seqventser, men blot hentyde paa, at man ved at appellere til Enevoldsmagten, beviser for meget og altsaa intet; thi som Enevoldskonge kan Regenten, om han vilde, ophæve al Eiendom, men han vil det ikke og kan ikke ville det, fordi han derved tillige vilde ophæve og tilintetgjøre selve Staten.