Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-20
Af Bladenes Beretninger og Festlighederne i Anledning af den svenske Kongefamilies Ophold paa dansk Grund maae vi indskrænke os til Meddelelsen af en enkelt efter Fædrelandet, om den smukke Maade, hvorpaa et stort Antal af danske Mænd i Tirsdags Aftes bragte de tvende Nordens Konger deres Hilsen paa Bernstorff Slot. Efter Jndbydelse fra nogle af Hovedstadens Borgere, samlede sig om Aftenen en Mængde Medborgere i Charlottenlund Skov, da man var underrettet om, at Kongehuset og dets Gjæster vilde tilbringe denne Aften paa Bernstorff. Medens man var beskjæftiget med Opstillingen, overraskedes man af de kongelige Eqvipager, som mod Forventning havde lagt Veien til Bernstorff gjennem Charlottenlund, hvor Kongerne og Dronningerne hilsedes med Hurraraab. Endelig Kl. henimod 10 satte Toget sig i Bevægelse under 200 Faklers Skin, ledet afdHr. C. Borggaard og C. Ploug, med et Musikcorps i Spidsen. Ankommen paa Pladsen uden for Bernstorff, opstillede det over 300 Mand stærke Sangerchor, der var sammensat af Skandinavisk Selskabs, Haandværkernes, Livjægernes, Typographernes og Studenternes Sangforeninger, sig med sine vaiende Faner i en Halvkreds foran Trappen, medens Fakkelbærerne og de andre Deeltagere stillede sig bagved. Efterat Jndbyderne som Deputation havde erholdt Audients hos Deres Majestæter og meddeelt dem Togets Hensigt, traadte begge Konger, ledsagede af Dronningerne, ud paa Trappen, hvorpaa Sangerchoret afsang følgende af P. R. (Carl Ploug) forfattede og af H. Rung componerede Sang: Held over Nordens gamle Odelsgaard, Af Fielde bygt og hegnet ind af Graner, Mens Blomsterhaver, liig en Flok af Svaner, Paa Havet gynge sig derudenfor; Af blanke Jøkler er dens Høisal takt, Og Hekla vældigt som dens Arne flammer; Af Malm den gjemmer nok i dybest Kammer, Og gylden Rughøst er paa Tillie lagt. Held over Brødrene, hvis Arv den blev, Som længe slet forstod sig paa at deele, Før Hver fik Sit, men Alle dog det Hele, Og Blodets Røst dem Vitherlagen skrev. Nu snoer sig Venskabs Blomst om Murens Rift, Og Frænders Kraft med Frænders sig forbinder, At smykke Hjemmet op med nye Minder Om snildrig Daad og dristig Aandsbedrift. Held over Eder, høie Styrismænd, Som sattes der paa stærke Drotters Sæder, At værge og forynge graanet Hæder Og fore frigjort Slægt mod Maalet hen. Vi veed det vel, Guldkronen er ei let: Støt Jer paa Folkets Skuldre. – de er stærke Lad "Ret og Sandhed, være Skjoldets Mærke. O, gjør til Sandhed det, da giør J Ret Hil være Jer i Sjøllunds Sommerpragt, Hvor mildt hvert Blad om Fred og Glæde suser, Mens Øresund mod begge Kyster bruser Et lifligt Qvad om vaarlig Folkepagt O, her skal uformærkt et helligt Baand, Til enigt Samfund Eders Sjæle knytte, Og det skal tre Nationers Bøn beskytte Og det besegles skal af Nordens Aand! Derpaa traadte Deputationens Ordfører, Conferentsraad H. C. Orsted, frem og udbragte efter et smukt og hjerteligt Foredrag et Længe leve for Nordens tvende Konger. Da et sex Gange gjentaget Hurra endelig var hendet, tog Hs. Majestæt Kong Christian den Ottende Ordet og yttrede med høi og klangfuld Stemme, Følgende: "Nabofolkenes gode Forstaaelse og Fred grundfæster Folkenes Lykke, Kongernes Venskab sikkrer den. Derfor juble alle retsindige Danske ved det kjære Besøg, som vi idag festligholde. De Følelser, som Deres hædrede Ordfører og den skjønne Sang have tolket, binde skjønne Blomster i den Krands af Kjærminder, som Folkets Kjærlighed oftere har rakt mig. Jdag række vi den med nabo venligt Sindelag til den ophøiede Konge og Ven, vil med Glæde see iblandt os. J eget og min høie Gjæst Navn takker jeg Dem alle for deres yttrede Følelser og for den skjønne Sang!" – Forsamlingen besvarede Kongens Ord med 3 Gange Hurra, hvorpaa Hs. Majestæt Kong Oscar talte saaledes: "Jag tackar Eder for de velvillig tankesatt, som har for mig och min Famili blif vit yttrade. Jeg kanner mig lykklig att gasta i detta skina, detta harrliga Land, og jag glader mig, at under dessa for mitt hjerta sat oförgatliga dagar hafva ytterligare befastat den upprigtiga og innerliga vanskap, som forenar mig med Danmarks adle Konning!" Forsamlingen svarede med ny Jubel, som gjentoges, da Ordføreren foreslog et Leve for Nordens Dronninger. – Nu kastedes Faklerne i fire Baal, og medens disse væltede deres tykke Jldsøiler mod den mørke Nathimmel, og i et Moment ved couleurte Flammer frembragte de fire Nationalfarver Rødt, Hvidt, Blaat og Guult, afsang Sangerne en dansk, en svensk og en norsk Nationalsang, hvorpaa et Hurra lod til Afsked, og Toget satte sig i Marsch tilbage til Charlottenlund, hvor det opløste sig. Deputationen forblev efter Jndbydelse noget paa Bernstorff, hvor de tvende Konger gjentagne Gange i levende Udtryk bevidnede dens Medlemmer deres Tilfredshed og Glæde over den hele smukke Festlighed, der ogsaa foregik i den bedste Stemning og Orden, uden nogensomhelst Art af Forstyrrelse, hvilket saameget mere geraader Deeltagerne til Ære, som deres store Mængde og Tilskuernes endnu større gjorde Togets Bevægelser vanskelige nok. Man kan vel anslaae Sangerne og de øvrige Deeltagere til et Antal af mellem 1000 og 1200, og i Alt var der omkring paa Bernstorffs Grund vist samlet henmod en halv Snees Tusinde Mennesker. - J Onsdags Middags forlod det svenske Kongehuus Kjøbenhavn, ledsaget af vort eget; det overvar paa Nørrefælled en Manoeuvre af Gardehuusarerne, der skal have behaget Kong Osear saameget, at han paa selve Fælleden overrakte den ene Eskadronschef en Ordensdecoration. Derpaa tog man gjennen Dyrehaven til Sorgenfri, og derfra efter et lille Ophold til Frederiksborg, hvor man ankom Kl. 8 Aften. Her blev der givet en lille dramatisk Forestilling, og i Torsdags reiste man derfra over Fredensborg til Helsingør, hvorfra det svenske Kongehuus begav sig til Helsigborg om Aftenen.