Berlingske Tidende, 1782-10-21
AVERIISSNTS. Det er en for mere end et Seculo i alle Feldtoge prover Sandhed, at Cavalleriet efter hver endt Campagne, i hvilken mange Marscher forefalde, haver ved Sygdomme tabt flere Heste end ved Fiendens Haand; og efter nøye Undersøgelse vil man have iagttaget, at blandt 100 af Sygdom creperede, og, som man pleyer at kalde dem, endnu levende marode Heste, tilsammen tagne, vil være 80 under Sadlen eller Pakken beskadigede, og derfor for det hele Feldtog ubrugbar blevne Heste. Det feyler ikke paa gode Sadler ved alle Armeer efter den Maade, som de paa nærværende Tid ere bekiendte; det feyler ey heller paa Forsigtighed at afhielpe eller i det mindste at forekomme dette Onde og alligevel bliver Ulykken ikke formindsket. Den østerrigske gamle Rytter excellerer i Kundskaben om sin Sadle, meget sielden betiener han sig af en Sadelmager, han veed at gjøre sig Sadle og Pakpude tilrette, eftersom hans Hest af eller tiltager, han veed at lægge Blik paa Sadelbommen, hvor det giøres nødig, han lægger under, han tager af, han giør overhovedet alt hvad har ikkun veed og hvad en lang Erfaring haver lært ham, for at vedligeholde sin Hest brugbar, og, naar han troer at være sikkerst, trykker han paa en eeneste Marsch, eller paa en noget fraliggende Fouragering (uden sin Skyld) sin Hest, og det saaledes, at han indtil Enden af Feldtoget maae føre den ved Haanden. Naar nu altsaa Sadlene efter deres Maade ere gode, naar hverken Umage eller Flid spares for at passe dem efter Hestens Ryg og naar alligevel ingen Sikkerhed derved kan erlanges imod de skadelige Trykken; saa kan og maae man med Vished slutte, at Feylen egentlig ligger skiult i Bygningen af den hidtil i Brug værende Sadelbom og Pakpude. Man byder altsaa 20 Ducater, som en Premie, til den, som i en kort skriftlig Afhandling grundig beviser denne Feyl, og giør et fatteligt Udkast til en anden Sadle som er meere sikker imod Trykningen, som forbedrer alle Feylene af de ældre Slags Sadler, og som alligevel imod disse ikke taben noget af den udvortes Anseelse. Man udsætter disse 20 Ducater for gamle erfarne Under-Officerer, de, som ere lige med dem og fornemmelig for Sadelmagere, som have tient længe i Feldten, som ikke alene efter Haandverks=Brug have lært at gjøre en god Rytter=Sadle (thi den befordrer ikke vor Hensigt), men som at Erfaring veed, hvorledes en Sadle bruges, hvad den ved adskillige Leyligheder maae udholde, og fornemmelig hvad den derved giør for Virkninger. Om Personer af høyere Værdighed veed man at de ikke for Penge gjøre deres Videnskab bekiendt; men, da man hos Officerer, som i Feldten, ved Tidens Længde og en daglig møisommelig Øvelse, have forhvervet sig Kundskaber allersikkerst kan formode, at de og have gjort denne Opdagelse: saa beder man indstændig, at disse ikke nedgraver deres Pund, men til det almindelige Bedste ville underrette derom de Lærvillige. Man vil imod dem vise sig erkiendtlig dermed, at man foruden er paa slig Fortieneste passende Taksigelse, bekiendtgjør deres Navn i de offentlige Tidender. Til den Ende maae man bede, at de indsende deres Afhandlinger indtil Martii Maaneds Udgang af det 1783de Aar forseglet, med deres Navns Underskrift og Stedets Benævnelse, hvor de opholde sig, til den kongelig danske Hr. Lieutenant von Prætorius til Hamborg, eller til den kongelig danske Hr. Lieutenant von Bülow af det 1ste siellandske Cavallerie Regiment til Kiøbenhavn.