Viborger Samler, 1845-10-13
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. O'Connell har den 29de Septbr. bivaanet en Repealassociationsforsamling i Dublin. Det større Liv i Forhandlingerne og forøgede Pengebidrag bebudede hans Nærværelse. Han holdt en Tale, der gjorde stort Jndtryk paa Forsamlingen. Den i Churles forsamlede Mængde anslog han til 500,000 Mennesker hvoraf 15000 vare til Hest. Han udtalte sig om den nærmeste Fremtid, og forsikkrede at han havde sikkert Haab om at Repeal inden kort Tid vilde indtræde. Vel staae, sagde han, England og Frankerig i tilsyneladende venskabelige Forhold til hinanden; men begge Riger ruste sig til Kampen; begge forstærke de svage Puncter ved deres Kyster, hvilket kun kan finde Sted, naar begge Parter, ikke troe hinanden, og det er ogsaa i Birkeligheden moralsk umuligt, at denne Tilstand kan vare længe; i Spanien følger den ene Omvæltning paa den anden; i Portugal hersker kun tilsyneladende Rolighed; i Tydskland har Jacobinismens Aand hævet sig de gode, omskindede, fredelige tydske Jacobinere!) Ruslands Kræfter søndersplittes ved Caucasus; kun i Ruslands Uheld finder Europa nogen Beskyttelse for Kolossens Ærgjerrighed. I America forestaaer en Kamp imellem England og Fristaterne i Nordamerica; men disse forenede Stater bære Elementerne til Unionens Opløsning i sig, da Slaveriets Kræftskade griber videre og dybere om sig, og omsider vil fortære dem. Jkkedestomindre maa en Kamp imellem England og de forenede Stater berede England alvorlige Vanskeligheder, og disse Vanskeligheder vil Jrland sikkert ikke undlade at drage Fordeel af. Englands indre Tilstand lover dette Rige Seiren, dog stole man ikke paa Varigheden af de Goder, dette Rige nu nyder. Da Wigs sad ved Røret, syntes Naturen selv at have sammensvoret sig til Englands Undergang; det ene Dyrtidsaar afløste det andet; i fem Aar vedblev Priserne at slige paa Levnetsmidler, Fabrik= og Manufacturvæsenets Virksomhed lammedes, og almindelig Mangel og Nød opstod. Toryministeriet afløste Meelbourne. Conjuncturerne forandredes, og det nye Ministerium kunde afbenytte de gunstige Naturforhold: men Aarenes Kredsløb er atter kommet til et Vendepunct, og det er vel muligt at slette Høstaar og Mangel ville gjøre sig følelige paa ny, og fremavle nye Uroligheder. Da vil England paa ny behøve Jrlands Bistand, og denne Bistand skal det erholde; men Lige for Lige: England maa vise sig retfærdigt imod Jrland. – Repealrenten, der i den sidste Tid var dalet stærkt, steg atter fra den sidste Uge til over 600 Lstl. – Den Maade, hvorpaa O'Connell forøger sin Repealagitation, synes atter at vække Frygt hos Torppartiet. Baade Morn. Herald og Standare skjænke O'Connells Tale Opmærksomhed. Førstnævnte Journal forekaster O'Connell Utaknemmelighed, da endog Peels nyeste Forholdsregler til Fordeel for Jrland ikke kunne forsone Agitatoren; denne Journal paastaaer ligefrem, at Repealagitationen kun er en Maske for O'Connells ærgjerrige Planer. - The Standard giver O'Connell det Raad, at han ikke skal pebre Suppen for stærkt, og truer med Tvangsforholdsregler. Men Regieringen vilde aabenbart være i stor Forlegenhed med at realisere Tvangsforholdsregler imod O'Connell, efterat den har fundet sig i Drangisternes noksom bekjendte Jndgriben i Regjeringens Foranstaltninger. Paa Grund af den sidste Tids Mangel paa politisk Stof føre Journalerne - deels i meddeelte Bidrag, deels i ledende Artikler – en hidsig Polemik angaaende det Spørgsmaal: "Tilkommer der Protector Oliver Crommellen Plads iblandt de engelske Kongers Portraiter, som, efter Parlementets Beslutning skulle pryde de nye Parlements sale," – Denne Strid er ikke interessant. Journalen the Standard lægger Eftertryk paa Ordet Konge; Hallen, siger denne Toryjournal, skal smykkes med kongelige Portraiter, men nu var Crommell ikke Konge, men kun Kongemorder. Crommell var ikke Englands Souverain; han tilintetgjorde Statskirken, ophævede Overhuset, og sprængte i egen Person Underhuset. Oliver Crommell havde bidraget Sit for at skabe de Uordener, som han senere dæmpede og udjevnede; hans Methode at udjevne dem paa var saare simpel: Anvendelse af brutal Magt, som bragte enhver Modsigelse til at forstumme. Enhver som tager Hensyn til det giensidige Jalousie, der dengang fortærede alle de store Stater i Europa – Frankerig, Spanien, Tydskland, Nederlandene - under Crommells tiaarige Herredømme, vil ogsaa indsee at Forsynet paa en vidunderlig Maade har begunstiget den Mands Anstrengelser, som dengang leddede den engelske Statsforvaltning. Men dersom vi ved Rigets Restauration ikke blot skulle forstaae det engelske Statsvæsen, saa have allerede Crommells Samtidige afgjort dette Spørgsmaal. Neppe var Crommell død, førend Folket ilede med at omstyrke alle hans saakaldte Forbedringer; hans Værk varede kun de ti sidste Aar af hans Levetid og omtrent et Aar efter hans Død, og saa forhadt var hans Værk for selve de Jndivider, der havde følt hans Virksomhed, at de hellere vilde ty tilbage til de gamle Misbrug, som havde fremkaldt Borgerkrigen. (Hvormeget længere i dette Aarhundrede varede Restaurationen i Frankerig, Man tør ikke forglemme at anføre at de skeste Hoffer i Europa anlagde Sorg ved Efterretningen om Crommells Død.) For saavidt finde vi ikke noget overordentligt Talent hos Crommell, hverken som Politiker med Hensyn til Udlandet, eller som Lovgiver hvad den indre Statsbestyrelse angaaer, men han var imidlertid en tapper og duelig Soldat, og i Begyndelsen - det betvivle vi ikke – en ærlig Sværmer. Han var - en sjelden Dyd, – en barmhiertig Seierherre; thi ihvorvel man falskeligen har beskyldt ham for Grusomhed i Krigen i Jrland, saa var han dog Mildheden selv, naar man bedømmer ham efter hans Aarhundredes Praxis. Men hvor tapper, hvor duelig, hvor menneskelig han endog var som Soldat, saa har Crommell dog ingensinde draget Sværdet uden imod sine Medborgere; det Blod, han udgød, var Medborgeres Blod. Lader os desaarsag beundre Crommell, naaar vi ville beundre ham; men lader os beundre ham i Stilhed, og ikke offentligen, lader os ikke ophøie Borgerkrigens Stridsmænd til Helte. - Hertil svarer nu Morn. Chronicle. "Det vilde være en stor Skam for Nationen, dersom Crommell gik glip af den Plads, der tilkommer ham iblandt Nationens Fyrster. Hans Regjering var ærefuld og lykkelig; som Soldat og Statsmand var han overalt seierrig; som Lord Protector af England hævede han Riget til en hidindtil mageløs Anseelse og Jndflydelse; hans Protectorats moralske Magt gjorde sig følelig i hele Europa, ingensinde vod Englænderne større Agtelse og Sikkerhed i Udlandet end under hans Bestyrelse; han tilintetgjorde Frankerigs Politik, ydmygede Spaniens Stolthed, tugtede Hollands Overmod, satte Grændser for RomsJvren for Troen, hævede Englands Marine til den første i Europa, haandhævede med Upartiskhed og Fasthed Ret og Retfærdighed, og opførte sin Administration paa Jdee og Grundsætninger, som det nuværende Aarhundrede sætter sin Stolthed i at kunne udføre; han var den første britiske Regent som grundig begreb, ivrig hyldede Grundsætningen om fuldkommen fri Tolerance; han paabegyndte hiin oplyste og humane Reform i Criminallovene, som vort Aarhundrede størstedeels har fuldført; han var en erklæret Fiende af alle Monopoler; hans Privatliv var den afholdende, moralske og fromme engelske Middelelasse værdig, hvorfra han udgik; hans Hof var et Mønster paa Simpelhed, Anstændighed, Kjærlighed, til Orden og alle huuslige Dyder; han var i enhver Henseende en Mand og en Fyrste, som England kan og bør være stolt af. Hvilken Bestæmmelse, naar denne Fyrstes Billede ikke skulde indtage sin Plads iblandt Englands Souverainer. At opstille Carl den Førstes og Carl den Andens Brystbilleder uden at stille Crommells imellem dem, vilde være en ligesaa uhyre latterlig og stupid Logn, som hine skimlede franske Legitimisters Fiction, der ladende haant om det dybe Svælg, som Napoleon udfyldte, satte Ludvig den Attende umiddelbart efter Ludvig den Sextende. Den Titel, med hvilken han har hersket, bør en komme i Betragtning. Den eneste nødvendige Qvalification er at en Mand har hersket i Virkeligheden over England. At ville kæmpe for Grundsætningen om legitim Arvefølge er misligt, navnlig i England, som saa ofte har anerkjendt Forandring i Dynastier; endog vor nuværende Dronning Victoria nedstammer fra et Huus, som ikke ved Succession, men ved Folkets Valg er kommet paa den britiske Throne. Vel var Crommell ikke en Konge af Guds Naade, men han var en Konge ved sin Aands m. Storhed og ved sin Magts fulde Virkelighed; han var en Konge fra Top til Taa. At udstøde eller udelukke denne Mands Brystbillede af Englands Marmor- eller Erts Krønike, som man vil opstille i Parlementshusene, vilde være at forfalske Historien. d. M. Erts Krønike, som man vil opstille i Parlementshusene, vilde være at forfalske Historien.