Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-12-17
(Efter det Tydske.) Guds Fred Du Gamle med Din Pibe Lad see, En ei, hvor er den net Og Hovedet, Guld i hver Stribe, Stig Gamle, vil Du mig vel sælge det, Nei, gode Herre, ingenlunde: Det kommer fra en Mand saa brav, Der En af disse Tyrkehunde Ved Belgrad det fratog, og mig det gav. Ja, det man Bytte kunde kalde Oh! Prinds Eugeen, Gud lønne Dig Som Straae man Tyrkerne saae falde, Hvergang da vore Folk kun vilde sig. Snak mig nu ei om Heltedyder. Kom Gamle, og vær ingen Nar! Jeg to Dukater her Dig byder; Tag dem, saa jeg igjen Din Pibe taler, Vel er jeg fattig, og maa tære Alene paa mit Naadsens Brød; Men denne Pibe min skal være, Om Du alt Verdens Guld endog mig bød Hør. – Fienden engang vi Husarer, Forfulgde, saa det var en Lyst; Da blandt de Helveds Jamtskarer, En traf vor Hovedsmand just i sit BrystJeg fik ham strax op paa min Skimmel Det Samme han og havde gjort, Og førde ham fra Kamp og VimmelMed al min Varsomhed saa sagte bortJeg pleied ham, kort for han Aanden Opgav, jeg denne Pibe fik Hans hele Børs, et Tryk i Haanden; Og end til Gravens Mulm som Helt han gik Jeg gav vor Vext, som var i Knibe Som trende Gange Plyndring leed, Hver Skilling; men min kjære Pibe Til Minde med mig tog, og bort jeg ned Paa hvert et Tog, i alle Krige Jeg forde den saa troelig om, Vi maatte seire eller vige J Støvlen med mig som min Helligdor, For Prag mig hin ulykke modte; Mit ene Been man af mig slog Men jeg, skjønt strømmeviis det blødte, Til Piben først og saa til Benet tog. Tys Gamle! – Du til Graad mig rører, Og, stig mig dog, hvad hedde han, At ogsaa jeg, som paa Dig hører, Ham elske, ære og misunde kan. Den tappre Walther kun, hans Stamme, Er Eier til hin Gaard ved Rhin Ei Gamle, det er just den Samme; Jeg er hans Arving, og hin Gaard er min. Der, Gamle, Du skal hos mig ligge Følg med mig did, og glem Din Nød, Af Walthers Druer skal Du drikke, Og mætte Dig ved tappre Walthers Brød, Belan, – jeg paa min gamle Alder Med Walthers Arving froe vil gaae, Og, naar engang mig Døden kalder, Min Tyrk vibe Du til Løn skal faae P. Blicher Olsen, paa Fredensborg Slot. De tegnende Konsters Skjebne i Danmark. (See forr. No.) Nicolai Abraham Abildgaard, Professor og Historiemaler. Han var fød i Kjøbenhavn 1744, vandt den store Guldmedaille i Akademiet 1767. og reiste derpaa til Jtalien, hvor han forblev fra 1772 til 1777, kom saa tilbage til Kjøbenhavn, blev Professor i Akademiet, og var i adskillige Aar dets Direktør, indtil hans Død 1809. Foruden at han var en stor Mester i hans Kunst, var han unægtelig en af de lærdeste Malere i Europa i hans Tid, det Kompositionen, Sujetterne og Anordningerne i alle hans Malerier noksom bevidne; de ere hentede af dyb Granskning i Grækernes og Romernes Porter og Historieskrivere. Hans historiske Malerier i fordum Christiansborg Slots Ridder sahl, vare mangfoldig udtænkte og rige af Jndhold Baggrunden i samme, der ere at ansee, som forklarende Episoder, paa Hovedhandlingen i Forgrunden, vil i Esqvisserne, der endnu ere tilovers, og i Beskrivelserne over samme, som læses i Minerva (a) og hos Ramdohr (b) blive et lærerigt Studium, for den historiske og all goriske Maler i Tiden, og vise til hvilken Grad, Rigdommen i en Komposition kan drives. Blandt alle hans efter hans Død af hans Enkefrue udsatte Malerier, er det ellers besynderligt, at Stykket den saarede Philoctet, som Abildgaard malede i Rom, har en saa særdeles varm og sand Kolorit i Karnatiomen, og er af en Tone, som han synes, at have afveget fra siden i alle hans øvrige Stykker. (a) Minerva for 1791 for Julii Maaned, P. 113. (b) Ramdohrs Studien auf einer Reise naa Dannemark, P. 93101. Jens Juel, Professor og Portraitmaler. Han var fød i Fyen 1745, og døde i Kjøbenhavn 1801. Han lærte først i Hamborg, studerede derpaa ved Akademiet i Kjøbenhavn, og vandt dets store Guldmedallie 1771. Et Selskab af adskillige Personer, Kunstens Yndere i Kjøbenhavn, der indsaae hans Fortjenester, lod ham reise paa deres Bekostning i 6 Aar. Han var i hans Tid en af de største Portraitmalere i Europa. Desuden havde han et afgjort Talent til Landskabsmalerie, som han i ledige Timer af Lyst udøvede. Han har efterladt sig nogle smaa nydelige Landskaber, af danske, norske, sweitserske og italienske Prospekter, der saalænge der ere Malerie=Kabinetter til, vil findes i Samlinger, hvor nederlandske Mestere af Rang i dette Fag ere til Skue. Han har ogsaa forfærdiget smaae nydelige Frugtstykker. J nogle af de mangfoldige Portraiter, han malede, ere Farverne afblegede, som nok kom af den Jilfærdighed, hvormed han forfærdigede samme: thi alle, hvo der kunde, skulde paa den Tid have deres Ansigter af contrafeyede af ham, og han var overvældet med Arbeide.