Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-03-02
Hvad Bjergværksvæsenet angaaer, da maatte vel Kongsberg Sølvværk i Aaret 1804 nedlægges, da Statens aarlige Tilskud var voxet til den uhyre Sum af over 200,000 Rbd., og det store Udbytte, som Gruberne senere under en fornyet Drivt have givet, har tilstrækkelig godtgjort, at Aarsagerne til Sølvværkets daværende Forfald maa søges i en slet Bestyrelse og Mangel paa Jndsigt. Men Norges øvrige Bjergværker og de Næringsgrene som dermed staae i Forbindelse, vare i den heldigste Forfatning. Røraas Kobberværk havde i disse 7 Aar en af sine lykkeligste Perioder; det samme gjælder om den for Norge saa vigtige Jerndrift paa en Mængde forskjellige Værker, saavel som om Glas værkerne. De norske Jern- og Glasvarer havde i Danmark et sikkert og fordeelagtigt Afsætningsted, da fremmede Varer af dette Slags vare udelukkede fra Concurrence ved en høi Jndførselstold, ligesom dansk Korn i Norge nød en lignende Beskyttelse. Under saa lykkelige Næringsforhold og en almindelig udbredt Velstand og Velvære vil man ikke undre sig over, at Norge følte sig tilfreds under en Regjering, der, som Forfatteren siger, vel herskede uindskrænket, men udøvede sin Magt med Mildhed, og Humanitet, og behandlede Undersaatterne saa lemfældigt, at den hellere stiftede Gjæld end bebyrdede dem med Skatter. - Ogsaa af Sædeligheden og Religiøsiteten i hine Aar udkaster Forfatteren et Maleri, der falder aldeles ud til Fordeel for hiin Tid i Sammenligning med den nærværende. Sædeligheden var i hine Dage i det Hele taget større end nu, og understøttedes ved den jævne Velstand, som var udbredt ogsaa blandt de ringere Classer; i Klæder, Bohave og Levemaade herskede en Tarvelighed, i Sæderne en Simpelhed, i Handelsforhold og Pengesager en ædel Troskyldighed og gjensidig Tillid, som vore Dage ikke kjender, Communerne paa Landet og i Kjøbstæderne kjendte neppe Fattigforsørgelsen som en Byrde. Nøden var kun ringe og sjelden, og, hvor den fandtes, blev den let afhjulpen ved den altid redebonne private Godgiørenhed. Ogsaa Religiøsiteten var i Kjøbstæderne - paa Landet have Forholdene i denne Henseende mindre forandret sig større end i vore Dage, saa vidt man tør drage nogen Slutning fra en flittigere Kirkegang og en troskyldig Jagttagelse af Kirkens Skikke. Blandt hiin Tids Skyggesider udhæver Forfatteren Spillesygen og de støiende Sviregilder, som ved enkelte festlige Leiligheder fandt Sted i Kjøbstæderne, men man kjendte dengang ikke det Kro og Kippevæsen, som nu, efter at Brændevinets Til virkning har udbredt sig paa Landet, har taget saa frygtelig Overhaand. Ved Bøndernes Gilder var Øllet den sædvanlige Drik, som raktes om blandt Gjæsterne i brogede med Sententser prydede Skaaler, i hvis Sted nu Brændeviinsflasken er traadt. Forfatteren paastaaer, at der er en kjendelig Forskel paa Sædeligheden og Velstanden i Landsbygder, hvor Brændeviinsbrænden er i Gang, og hvor man har afholdt sig fra denne Tilvirkning; og i den stedse voxende Nydelse af Brændeviin seer han Hovedkilden til Sædelighedens Aftagen baade paa Landet og i Kjøbstæderne. Jacob Aall tilhører med sin fulde Erkjendelse og hele sin Overbeviisnings Kraft de nyere Former af Stats- og Borgerlivet, som have gjort sig gjældende i Norge, og han har selv, ikke blot i Skrift, men ogsaa i Gierning, virket for at kalde den til Live. Alligevel vil det ikke undgaae Nogens Opmærksomhed, som følger ham gjennem hans Skildringer af Norges indre Forhold i hine Aar, der ogsaa falde sammen med en betydelig Deel af hans eget Liv og Virken, hvorledes ofte en Sympathi for hiin Tids i mange Henseender lykkelige Tilstand, ham selv maaskee ubevidst, bryder frem ligesom et uvilkaarligt Suk over en gammel Verdens svundne Herligheder.