Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1841-02-12
En engelsk Officeer har skrevet hjem og meddeler i Bladet Cronicle et Kjærligheds Æventyr han har havt i Tichusan i China. Han yttrer sig saaledes: "Dagen efter at vi vare blevne indqvarterede i den 3de Stad, mynstrede jeg Husene i en af de bedste Gader og fik der Øie paa et Par Øine og et Par Hænder; jeg sluttede mig til, at de maatte tilhøre et Fruentimmer, og for at skaffe mig Vished derom, hoppede jeg hen til Huusdøren, og da den var lukket, lagde jeg Skuldren til og brød den op. Neppe var jeg traadt ind over Dørtærskellen, saa viste Øinene og Hænderne tilligemed deres Eierinde sig heel og holden, men skjælvende. Da jeg ikke forstaaer et Ord chinesisk, og altsaa ikke kunne udtrykke mine Følelser med Ord, faldt jeg ned paa Knæe, og kyssede den unge Dames Fod, men hun trak den tilbage, og jeg kyssede Stedet, hvor den havde staaet 2 eller 3 Gange, hvorpaa jeg nedlod mig paa det ene Knæe, og i den Troe, at Chineserne have Hjerter, som andre Folk, trykkede jeg hendes lille Haand i min - og blev vaer – at hendes lille Øie funklede, hendes smaae Hænder sloge et guldviklet Slør tilbage, og hun nærmede sig mig et Par Skridt. J mit Liv er jeg aldrig bleven saa forundret, som over den Lethed, hvormed jeg beroligede hende; thi da vi vare i China, frygtede jeg for at hun af bare Frygt skulle gaaet i Stykker, som et Stykke chinesisk Porcelain. Jeg havde neppe knælet 2 a 3 Minutter, og trykket 3 a 4 Gauge hendes Haand ømt til mit Hjerte, ligesom man udpresser en Lemon; da troede jeg at læse i hendes Øie, at hun betragtede mig som et Syn eller et Aand. Jeg havde gjerne opgivet al Befordring og alle mine Priisgange til, for at kunne talt 2 a 3 Ord chinesisk, men det var en Umulighed; jeg besluttede da at tale engelsk, jeg sagde hende, at hun havde intet at frygte, at jeg betragtede hende som en Diamant af det reneste Vand, og jeg tvivler ikke paa at hun har forstaaet Alt. Hun søgte nu at forklare mig paa chinesisk, at hendes hele Familie var flygtet; thi da hun om Aftenen var kommen hjem fra et Thee partie, og havde fundet Huset tomt, havde hun fulgt efter til Stadsporten, men der havde hun faaet Øie paa nogle af Vore, og saa var hun igjen forstrækket vendt tilbage til sit Hjem; alt hvad hun fortalte var naturligviis som den Stumme af Portici. Huset var vel indrettet, og saae ud som et stort Legetøi, 5 a 6 nydelige Gemakker fulgte efter hinanden. Min lille Veninde trakterede mig med en viderlig fød Drik i en med Guldtraad overspunden Glaskugle, der, hvilede paa en Fod af Elphenbeen. Virkningen af Drikken maa have været berusende, thi jeg mærkede, at alting begyndte at gaae rundt med mig, og jeg var indslumret, hvis ikke min smukke Gjestevenindes Nysgierrighed havde holdt mig vaagen, og da hun i Virkeligheden fandt at jeg var en uskadelig Ting, behandlede hun mig som en Dukke. Jeg forblev næsten i 2 Timer hos hende, og besaae alting i Huset. Hun viste mig hendes Forraad af Levnedsmidler, tørrede Frugter, Kager og Vine - og da hun bemærkede, at jeg fattede hendes Mening, at hun ikke ønskede at nogen skulle gjette hendes Tilværelse, gav jeg hende dette at forstaae ved at slutte mine Læberstæt til hinanden, som om jeg ville sye dem sammen; hvorover hun loe hjertelig, klappede i Hænderne - og indbød mig ved Tegn til at komme igjen. Dette begaaede jeg, ved at smutte bag en Skjerm, igien springe frem og gribe hendes Fod; og denne Gang drog hun den ikke tilbage, men lod mig besee den, og jeg kan tilforladelig forsikkre, at den lignede meere en Valdnødskal end noget andet." Hermed ender Forfatteren, og Læseren maae slutte sig til Resten, Et fransk Blad fortæller fra Bajonne, at Dom Miguel skulle være kommen gjennem denne Stad, eller ville komme der igjennem, hvorfor Politiet havde viist en usædvanlig Virksomhed; formodentlig er det Hele et Rygte, J afvigte Aar ere i Løndon blevne indførte 42,263 Baller fremmed Uld, i Aaret 1839 derimod beløb Antallet sig til 54,668 Baller.