Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-03-29
Naar man veed at Mahomedanerne i Ægypten, have altid betragtet de saa mærkværdige Oldsager som findes i dette Land, med den største Ringeagt, og alene ikke kunnet taale at Europæerne ville grave omkring imellem Ruinerne, af Frygt for at de skulle opdage skiulte Skatte, som derved kunde blive dem selv unddragne, og at de overhovedet kun have havt nogen Jnteresse for det gamle Ægyptens Monumenter, naar de forbandt en Overtroe med dem, f. Ex. den, at den store Sphinz, som staaer ved Pramiderne er en Talisman, som afværger, at Sandet fra Ørkenen oversvømmer den frugtbare Dal hvorigiennem Nilen flyder, saa er det unægteligt forhausende at læse en Forordning fra Mehomed Ali, hvori han ikke alene forbyder Udførselen af ægyptiske Oldsager af Landet; men tillige erklærer, at han selv vil anlægge et ægyptisk Museum. Han har tilforn ikke viist mere Jnteresse for denne Sag end andre Mahomedanere, saaledes har han ladet de herlige Templer, som stode paa Øen Elephantine nedbryde og bruge Stenene til at opføre en Kaserne; og man kiender nu blot disse vigtige Oldminderaf de fortreffelige Tegninger og Beskrivelser over dem, som findes i det store franske Værk om Ægyp teen; ligeledes har han tilladt Englænderne at bortføre den Obelisk, som stod ved Alexandria, og som blev kaldet Kleopatras Naal, og de Franske at borttage een af de Obelisker, som stod ved Luxor i det gamle Theben og bringe til Paris. Men det er rimeligt at da Paschaen har ladet nogle unge Arabere studere i Paris under Jomards Veiledning, som var med Bonaparte i Ægypten, og som er een af de grundigste Kiendere af den ægyptiske Oldtid, at denne har enten umiddelbart eller ved sine Elever gjort Paschaen det begribeligt, hvilken uvurdeerlig Oldtids Skat det Land indeholder, som han dehersker; at den bliver mere og mere ødelagt ved, saaledes som hidindtil, at tillade enhver europæisk Reisende at rode omkring imellem Monumenterne, og at det vil forskaffe ham selv Hæder og Fordeel at paatage sig disse Skatters Opbevaring og stille dem under sin Beskyttelse. Jndledningen til den udførlige Forordning om denne Gienstand, seer i det mindste ud som den var udgangen fra en europæisk Pen; den lyder saaledes: De overordentlige Monumenter og underfulde Bygningsværker, som findes hist og her i Overægypten, (i Mellemægypten, staae dog endnu Pramiderne og den store Sphiux, og der er ingen Tvivl paa at der gives store underjordiske Bygninger i Provinsen Fayum og ved det gamle Memphis), og som ere Mindemærker fra de gamle Tider, drage mange europæiske Reisende til dette Land. Da nu de Gienstande, som de kalde Antiga (Oldsager) ere meget søgte af dem, saa skeee det at Udlændingerne ødelægge de gamle Bygninger, borttage Stene og andre forarbeidede Gienstande og bortføre dem til fremmede Lande, naar dette saaledes bliver ved, saa vil det snart bliver Følgen, at der om kort Tid vil ikke blive noget tilbage af de gamle Mindemærker, og at Alt vilblive bragt til det fremmede Land. Paschaen erklærer derpaa at han vil for Fremtiden forbyde al Ødelæggelse af disse Mindemærker og beraaber sig paa de europæiske Nationers Exempel, som ikke taale deslige i deres eget Land; men som endog oprette Museer af Oldsager til en stor Hæder for dem selv og til Kundskabernes Befordring. Han vil derfor ikke alene vaage over Mindemærkernes Konservation; men tillige anlægge i Kairo, i den Medresch (Underviisningsanstalt), som staaer under Scheich, Risaas Bestyrelse (en af Jomards forriinligste Elever, og som har oversat flere franske Værker i det arabiske Sprog) et saadant Museum for de ægyptiske Oldsager, og hvorfor alle Muders eller Gouverneure i Overægypten have faaet Ordre til at sende til bemeldte Risaa alle de Oldsager, som blive forefundne, alle de Oldsager, som Europæerne have indsamlet, maae ikke videre udføres af Ægypten; men skulle afkiøbes dem og bringes til Museet. (Den øvrige Deel af Dekretet handler om de Forholdsregler, som Paschaen har truffet for at exeqvere denne sin Beslutning.) Denne Foranstaltning vil tiene til at redde disse Monumenter for en hensigtsløs Ruinering; men om der forresten vil komme noget Solidt ud deraf for Kundskaben om det gamle Ægypten, vil Tiden lære. Det er imidlertid rimeligt, at det utallige Meget, som ligger begravet under Nilens Dynd og Ørkenens Sand, vil ikke rigtigt komme for Lyset førend Englænderne eller en anden riig og mægtig europæisk Nation kommer engang i Besiddelse af Ægypten, og det vil først blive vore Efterkommere forbeholdet at erfare det Videre derom, men der er i vore Dage skeet et andet stort Skridt for at befordre Kundskaden om Oldtiden, hvilket umiddelbart vil bære sine Frugter.