Viborger Samler, 1785-10-24
Mandagen den 24 October (Hør, hvor, Dura Flint, Hendes selsomme Frugtsommelighed og Foster. Hver mange selsomme Fodeler. En Grevinde i Holland siges at have fød paa eengang 365 levende Børn, ei større end Muus, som alle blede døbte. Drengene kaldte hun Johannes, Pigerne Libeth. Hun skal have bebredet en fattig Kone med mange Børn, at maatte have en Fader til hver. Denne ønskte, at Grevinden maatte faae paa eengang saamange, som Dage i et Aar. En anden fortælles at have været frugtsommelig i 28 Aar, og befundet sig vel indtil de 3 sidste Aar, da hun følede heftige Turer og opgav Aanden. Ved Opskiering fandtes et Barn, i Hende, ganske Steen, af saa prægtig Anseende, at den konstigste Bildhugger ei kunde giøre det efter. Vores berømte Dr. Bartholin skriver, det endnu skal findes paa Konstkammeret i Kiøbenhavn, indført fra Frankerige. Jeg er ei lærd nok til at bedømme saa dybe og haarde Stykker. Jeg vil kun fortælle om Du fra Flint, noget uhørt, dog ei usandt. Hun opholdt sig ved Greenaae her i Landet. Var dum og stum. Kom aldrig i Huus. Holdt Marken Vinter og Sommer, omgikkes med Hyrdedrengene. Holdt tit et Hoved for dem i Beesetiden. Skudsmaal førte hun med sig at være af en Familie ældre end Adam. Erfarenhed sagde, hun levede af Luften. Kiønnet var ei læt at skielne; thi hun klædede sig tæt, uforanderlig, uopslidelig. Hendes Kanutter høre en Lyd fra inden af. Tænkende, hun er frugtsommelig og vil føde i Dølgsmaal, steener de den arme Flint, aabner, og Fostret udvælter hobeviis 126 i Tallet. Jkke en ligner Moderen eller hendes Natur. Hver havde sin Fader, af kongelig og adelig Familie. Jngen kiendte sin Fader. Fader. Hver Fader kiendte sit Barn, og hvert Barn var ægte, tienstvillig og tienstdygtig, skiønt de hverken aade eller drukke; thi de gik altid nøgen i deres Forretning. Nøglen hertil er denne: Paa Marken ved Greenaae her i Jylland, blev funden en Fiintesteen, ongefær 1700. Hyrderne mærkede noget klingre i den, og derfor slog den i Stykker, da der udvæltede 126 Sølvpenge. O! kunde jeg finde saadan en Frugtsommelig Steen, da ville jeg gierne være Fostermoder, og tage Ungerne til mig. Nu bliver Spørgsmaalet: Hvorledes ere disse Penge komne i denne Steen, thi man forsikker, der ei var større Hulpaa, end et Fænghul. Vores Lærde tør paastaae, at disse Penge have været i en Pung af Skind eller Lærret, strandet, petrificeret og opbragt paa Agerne. Jeg veed, der er en Petrificatio til med visse Ting, som især Træe og Been, og som ovenmelte Børn, foruden mange andre Exempler med Mennesker og Fæe. Men her antager jeg den ei, thi 1. troer jeg ei, at slig en Pung kunde petrificeres. 2. maatte den have gjort sig digt, om Pengene. 3, havde den vel bleven optaget fra Stranden til Marken. Men jeg tænker, at Steenen den Tid har havt saa stort et Hull, at den den har kundet tage mod disse Penge, hvilket Hul med Tiden er groet sammen paa et lidet nær thi betragte vi Flint, see vi, det frem for anden Steen er fuld af Huller og Revner, og uden omen hvid kalkartig Materie, som et Nærings Plaster. Men man spørger. Hvo har vel brag disse Penge i den Steen. Det har været Een, som enten ei har turde være dem bekiendt eller og af Gierrighed villet gjemme dem til Leilighed men midlertid ei har kundet finde dem igien, eller været død fra dem. Hvor ofte har man ei hørt, Penge være fundne i Marken under Steene, Høie, i Moeser. Disse Penge have og været rare; thi paa nogle stod de Trollers Vaaben. Paa andre en Lillie. Paa somme Edvard Rex Angliæ paa den ene Side og paa den anden: Civita London, saa de maaskee kan have lagt der fra da Engeland og Danmark hørte sammen. Hvad giemmer ei Forsynet endog i de haarde Klippe og Steene, som vi og Efterslægten ellers ville savne: Beviis paa Venskab.