Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-02-08
Den 29de Januar aabnedes atter Generalstaternes andet Kammer i Haag. Ministeren for de udenlandske Anliggender, Hr. Verstolk von Zoe len, forlangte Ordet og holdt en overmaade lang Tale, som i det væsentlige indeholdt følgende: Kongen, som stedse har været besiælet af det Ønske at indgaae altid nøiere Forbindelser med Generalstaterne, har overdraget mig at meddeele begge Kammerne Communicationer angaaende Gangen i Underhandlingerne med de udenlandske Magter, med Hensyn til den Jnsurrection, som er udbrudt i Belgien. Da Holland og Belgien bleve for 16 Aar siden forenede med hinanden, saa ventede man, at denne Forening skulde befordre begges Vel, endskiondt en stor Forskiellighed i Sædvaner, Sæder, Gudstieneste og Sprog adskilte begge Nationer fra hinanden. Men vor oplyste Konge haabede at overvinde denne Forskiellighed, især da en ligesaadan ogsaa finder Sted i andre Lande, uden at derfor disse Landes Nationalitet bliver undertrykket. J 13 Aar frembragte ogsaa Foreningen de heldigste Resultater, og Regieringen mødte ingen anden Modstand end den, som enhver repræsentativ Regieringsform er udsat for. Men for halvtredie Aar siden yttrede sig en fiendtlig Stemning, som blev understøttet af et Partie, som ogsaa var virksomt i andre Lande, og som frembragte de ulykkeligste Følger, og foranledigede Belgiens Opstand og Frafald. Da de Forholdsregler, som man forsøgte paa at anvende til først med Mildhed og siden med Kraft at undertrykke Oprøret, vare forgiæves, saa anraabte Kongen de Magter og Bistand, som havde givet Kongeriget Nederlandene sin Tilværelse, og i hvis Jnterresse det derfor laae at vedligeholde Ligerægten i Europa. Den 4de November holdt de 5 store Magters Gesandte deres første Sammenkomst i London, hvori de antoge som Basis for deres Underhandlinger, at Fiendtlighederne skulde ophøre og at begge Partiers Tropper skulde trækkes tilbage, indenfor de gamle Grændser af begge Rigers Afdeelinger, saaledes som de existerede i Aaret 1814 Den 17de November blev en nye Sammenkomst holdet, hvori der blev antaget, at der først skulde sluttes en Vaabenstilstand, og at begge Landes Grændser skulde derpaa bestemmes. Kongen underskrev ikke denne Vaabenstilstand; men samtykkede i at Fiendtlighederne skulde ophøre, da man forlangte i Norden en Ad stillelse fra Belgien og Hs. Majestæt vilde giøre Ende paa Blodsudgydelsen. Cheferne i Bü sel havde imidlertid ikke ifinde at give de res Samtykke dertil, og forlangte at komme i Besiddelse af Limburg og Stadsflandern. Den 18de Decbr. antoge de dog Vaabenstilstanden; men kun for at vinde Tid. Udsætte sen af Fiendtlighederne er bleven nøie iagttaget af vore Commanderende, men er flere Gange bleven brudt af Oprørerne i Nordbrabant. Saaledes stode Sagerne, da vi den 13 Decbr. afsendte til London en nye Gesandt, nemlig Baron von Suylen van Nyewelt, for at be skynde Regul ringen af de giensidige Jnteresser og erholde billige Betingelser. Hidintil havde vore Gesandte taget Deel i Conferencerne saaledes som det hører til Folkeretten; men den 20de Decbr. f. A. understreve Potentaternes Gesandte en nye Protokol uden at have indbudt vore Gesandte til at være tilstede ved dens Afslutning. Derved blev bestemt at i Betragtning af at Hollands og Belgiens Forening ikke havde frembragt de forønskede Resultater, saa var det nødvendigt at regulere det forrige Kongerige Nederlandene, overeensstemmende med Europas Jnteresse, hvorfor de opfordrede Belgierne til at afsende to Commissarier til London, som maatte være forsynede med de behørige Fuldmagter for at lagttage Belgiens Jnteresser. Herved bleve Underhandlingerne bragte hen paa et nyt Terrain. Vore Gesandte protester de vel imod Bestemmelsen, hvorved de ikke havde været tilstæde; men det var forgiæves. Herpaa afsendte Kongen en Skrivelse til sine Ministre af det Jndhold: at han med en dyb Kummer og med en levende Følelse havde erfaret Udfaldet af sine Gesandters Underhandlinger i London, at Kongen ikke kunde begribe hvorledes man kunde erkiende Belgiens Uafhængighed; et Land hvori der uden lovlig Grund var udbrudt en uhørt Opstand imod dets lovmæssige Fyrste; at hvormeget endog Hs. Majestæt folte sig krænket i sine Rettigheder, saa har Allerhøistsamme dog maattet give efter for Overmagten og Potentaternes Villie, hvorved han dog forbeholdt sig sit Huses Rettigheder; men nu forlangte han ogsaa bestemt at en regelmæssig Skilsmisse skulde finde Sted, hvorved vore Fordringer og vore Jnteresser maatte komme i Betragtning.