Jyllandsposten, 1838-08-20
Det forekommer os rigtignok, som om det var bedre at spærre, afkaste og aflyse Fordærvelsesveie, jo færre af dem, jo færre Reisende, jo færre Offere. Hertil kommer den høist vigtige Betragtning: at Spillelyst er ingen Naturdrivt, har ikke sit Udspring fra nogen almindelig i Menneskenaturen grundet Lidenskab, saasom for Exempel, Løsagtighed; men hiin frygtelige Lidenskab er meget mere en Udskeielse fra Naturdrivterne, ja en Opposition mod samme; thi den hæver, den stundom qvæler alle disse; den Spiller som eengang har alvorlig devoveret sig selv, har udtalt Forbandelsen over sig og Sine, han kjender ingen Dyder mere, men han kjender heller ingen Laster uden denne ene, der i Sandhed ogsaa er instar omnium. Begaaer han andre, og det gjør han naar Spillet tillader det, da er det ikke fordi han elsker disse andre, men enten for at udfylde Tiden - der udenfor Spil er ham en utaalelig Byrde - eller for at skaffe sig Midler til at nære sin eneste Lidenskab. Spilleren er ei løsagtig, drikker ikke uden hændelseviis, for Tidsfordriv; han stiæler ikke, han bedrager ikke for at faae Penge, men for at skaffe sig Midler til at spille. Han er maaskee tillige en Løsagtig, eller en Dranker, eller en Bedrager, eller en Tyv, eller en Røver, eller alt tilsammen; men han er alt dette med Kulde, og just derfor desto farligere for Samfundet. Han offver som det kan træffe, saa paa eet saa paa et andet af disse Afgudens Altre; men Spilledjævelens, det er hans Høialter, paa hvilket han offver sine Tyvekoster, sit Rov - under hvis Offerkniv han nedkaster sig selv, ja i hvis Blodskaal han slænger Frænder og Venner, Forældre og Sødskende, Hustrue og Børn, og omsider sit eget Beenrad, med det sidste Ønske: at den ødelagte Siæl maa tilintetgjøres med den visne og halvraadne Krop. Skjørlevnet er een Vei til Fordærvelse, Drikfældighed en anden; men disse høre kun til de mindre Landeveie; Spil den er Hovedveien, ind i hvilken alle de andre løbe som Biveie. Spil er den macadamiserede Postroute til Helvede. Endnu en anden frygtelig Side fremviser dette Monstrum. Skjørlevnet har sin Rod i Legemet, Drikfældighed ligesaa den første fortørres efterhaanden, Alderen løser Vellystens Lænker; Bacchus gjør rigtignok sine længere; men alligevel ere de ikke ubrydelige. Men Spilledjævelen han besætter Sjælen, og behersker fra dette Hovedqvarteer hele Mennesket ligge til det yderste og sidste. Skjørlevneren væmmes omsider ved sin Skjødesynd, Drankeren ombytter Viinflasken med Medicinflasken; men Spilleren vilde - om han maatte tage sit infernalske Legetøi med ad infernos, af Kortene gjøre sig en Liigpude, af Tærningerne en Rosenkrands, og af Lotteriesedlerne et Jordeleie. Og saadanne Afguds=Altere skulle ei alene taales, men ogsaa beskyttes, ei alene beskyttes, men ogsaa antoriseres Hvorfor - For at lægge tre Tønder Guld i Statskassen, tilligemed - tre Tønder Blod og tre Tønder Taarer. Skulde da enhversomhelst anden Skat ikke være menneskeligere, enhversomhelst Besparelse ikke være ønskeligere, Og naar nu derfor Statens Embedsmænd bestjæle andre Kasser for at berige Lottokassen, hvad vordet saa dennes Overskud? Men lad nu og længe nok Statens Spilleindtægt være de tre Tønder Guld, dens Nettoindtægt, Men læg saa hertil Lønningerne til Lottoets mange Croupiers jeg mener Collectørerne - til Bestyrelsen &c., saa faae vi ud en Lotterieskat af henved 4 Tdr. Guld, en Skat, ikke paa Formue, ikke paa Næringsveie, ikke paa Grundeiendomme, men paa en Lidenskab, som i Lotteriet selv finder sin største Næring, sin farligste Tilskyndelse, Antændelse og Vedligeholdelse. Det er ikke saalænge siden - i nogle og halvfjerds i forrige Seculum – at en privat Mand første Gang indførte denne gennesiske Cholera til Danmark. Daværende Finantsbestyrelse afkjøbte ham samme; men det danske Folk venter: at dets Repræsentantere ville selvstændige og utrættelige kæmpe for at udrydde denne Sjælen med Legemet ødelæggende Pest. Uægte Børns Alimentation.