Aalborg Stiftstidende, 1835-11-16
Blandede Efterretninger. De i dette Blads Nr. 179 af Kbhvnspst. optagne Spørgsmaal, Helsingørs Færgelang betræffende, have, foruden de om Tildragelsen, som havde fremkaldt den, her i Nr. 181. ligeledes af Kbhvnspstn. meddeelte Oplysning, endvidere foranlediget flere Erklæringer og Artikler i bemeldte Blad, af hvilke vi herved meddele vore Læsere det Vigtigste, Fra Helsingørs Færgelang modtog Kbypstus. Red. følgende Erklæring. Den kgl. Anordning for Helsingørs Fær gelang bestemmer, at Lauget, for at kunne assistere Skibe, som ere i Nod, skal være forsynet med Ankere, Touge, GierPomper og deslige Redskaber. Da dette ere kostbare Ting at anskaffe og vedligeholde, saa er Færgelauget efter samme Anordning forbeholdt fortrinlig Ret til deslige Bjerg ninger, naar Lauget vil overtage dem paa samme Vilkaar, som enhver Anden: om saadanne Bjergninger indgaaes Accord med vedkommende Skibsførere eller disses Commissionairer. - For at bjerge Menneskers Liv, der saa ofte og mange Gange har været Tilfældet, og som naturligviis staaer Enhver frit for, har Færgelauget aldrig ladet sig betale. Samme Gienstand vetræffende, tillader Red. sig endnu at meddele følgende til Samme indsendte Artikel: Man har, paa Grund af et Rygte, for hvis Authenticitet man mangler documenteret Hjemmel, i Kjøbenhavnsposten, Nr. 266 fremsat tre Spørgsmaal angaaende det helsingør ske Færgelang. At Svarene paa disse Spørgsmaal naturligviis maae lyde negativt, derom er vist Spørgeren selv, naar han rigtigt undersøger sin egen Overbeviisning, fuldkommen vis; thi hvilke Love skulde være saa barbariske at byde Sligt? Helsingor har, saavelsom andre Søstæder, et vist Kystterrain, og paa dette har Færgelauget og den Forrettighed, at assistere strandede Skibe, ved, efter Accord, at losse dem eller paa anden Maade at bringe dem af Grund, hvorfor det, efter Anordningen, er forpligtet til at holde de Bjergningsredskaber, som dertil udfordres. Dersom imidlertid Andre ville udføre samme Arbeide billigere end Lauget, er dette Jngen formeent. Gjælder det i Havsnød at redde Menneskers Liv, da have de helsingørske Færgefolk aldrig viist sig saa lumpen egennyttige, og ville sikkert ingensinde fortjene at omtales paa denne Maade, eller at der opkastes det Spørgsmaal, om Lauget sætter Taxt for Menneskelivs Frelse. Der er neppe nogen Stad, som befares saa meget som Helsingør, hvor Færre blive til Offere for Bølgerne i Ulykkestilfælde, end netop der. I en haard Storm i Vinteren 1824 (om Jndsenderen mindes ret, var det den 12te December) dreve 12 Skibe paa Grund, uden at nogen af Skibenes Mandskab omkom, da de helsingør ske Søfolk vovede deres Liv for at redde dem, uden at de nogensinde have modtaget Belønninger eller endog at deres udviste Forhold ved denne Leilighed blev bragt til offentlig Kundskab; og lignende Tilfælde have ikke været sjeldne."J nogle bemærkninger af Hr. Pastor B. Pontoppidan ved Hr. Tuteins Forslag angaaende Retsforholdet mellem Godseiere og Fæstebønder hedder det blandt Andet: Hr. Tutein indstiller mod Enden af sit Forslag: "om grove Jnjurier mod Herremanden og hans nærmeste Slægt bør have Fæstets Forbrydelse til følgel, og glemmer ikke at bringe i Erindring: at slige Jnjurier efter den gjældende Lovgivning have Fængsel paa Livstid til følge, uden at omtale den Straf, Godseieren bør lide, naar han eller hans Forvalter eller uopdragne Sønner ved Skjældsord og inhuman og krænkende Tiltale fornærme Fæsteren eller hans nærmeste Familie, som om dette ikke var tænkeligt. Træhesten er borte og brændt, den staaer ikke længere paa vore Herregaarde; men man vil dog vide: at Ridepidsken - som ikke nu, saa dog for ikke mange Aar siden - hængte paa mangen en Skriverstue til Advarsel, Tugt og Lærdom for dem af Bønderne, som vovede at sige imod. Nei, Jeg mener: at Herremandens Person ikke, som Kongens, er hellig, og at slige Jnjurier mellem Herremand og Bonde bør straffes og afgjøres paa samme Maade og af samme Vei, som andre Jnjurier mellem Mand og Mand. Der gives mange grove og uforstandige Bønder, men der gives ogsaa mange hidsige, lunefulde, stolte og egoistiske Herremænd. Det gamle Slaviske Begreb af Herskab, bør desuden udtryddes, og Titulaturen: "Raadige Herre, som vel i Grunden kun kan tilkomme Lehnsherren og dem, som af Kongen ere optagne i Adelstanden - bør afskaffes, for ei længere at give den Slaviske Trældoms=Aand Føde og Næring. Fæsteren med enhver Bonde og Borger i Staten har kun eet jordisk Herskab, og dette er Kongen, til hvem Folket i Danmark frivilligen overdrog Enevoldsherredømmet. Hans Godhed imod os kalde vi Naade, om vi end have gjort os værdige til samme. - - Maatte Herrens Frygt, hvorved dog Mennesket ene viger fra det Onde, voxe og tiltage i vore Samfund, vilde vore Stormænd, Herremænd og de høiere med de ringere Øvrighedspersoner udvortes vise deres Ærefrygt for Gud og hans Tilbedelse ved Kirke og Altergang, da skulde Almuen vel følge efter, og en bedre Aand skulde snart udbrede sig iblandt Folket og gjøre mangen en Lov, mangt et Tvangsmiddel unødvendig.