Københavns Adresseavis, 1760-08-25
Alle Undersaatter kand ikke formedelst Veyens Længde personlig komme til Thronen. Og de behøver det ikke heller. Enhver har Tilladelse at skrive Kongen til, og faaer rigtigt og hastigt Svar, dersom Sagen er af nogen Slags Betydenhed. Efter hans Mønster retter de største Feldtherrer og Kronens Betientere sig. En Underdaner bliver altid anseet som et Menneske, hvilken man begegner med en Slags Høyagtelse. Ligesom De finder Kongen, saa finder De ogsaa Dronningen, vor Landes Moder og Printsessers Printsesse. Ligesaa venlig, ligesaa menneske kierlig. Her seer De intet af mange andre Hoffers stolte Væsen. Jngen bøyer Knæ, ingen falder ned til Jorden, og man veed ikke af nogen Slavisk Trældom. De hører her ingen Skields=Ord, naar der tales om Undersaatter eller med dem. Man kand tale gandske utvunget med disse Printser, naar man behøver at tale med dem, og den Ærbødighed, som man er Dem skyldig, er en Virkning af disse Herrers venlige Ædelmodighed, da enhver af dem er værdig til at bære en Krone. Til samme Sindelav bliver ogsaa begge vore unge Printser af Preussen dannede, og dette er det største Hoved Øyemed i deres priisværdige Opdragelse, og de danner sig derefter. Kongen tager selv hele Regieringens Byrde paa sig. Han er sit Riges store Huusfader. Han paa tager sig flere Forretniger end man kand vente. Han paatager sig dem, og bestyrer dem med en forundringsværdig Arbeydsomhed, og det er ham saa let, at man maae forhavses derover. Jblant hans store Feldtherrer er han selv den største iblant hans ypperlige StatsMinistre er han selv den første, iblant hans vise Raad, den viseste og første. Og dette er ingen Titler, men Virkeligheder. Han præsiderer i dem alle, og forvalter dem. Hvad han er i Feldten behøver jeg ikke at sige Dem. Og Hans arrigste Fiender har ikke antastet hans Roes paa denne Side. De skielder for hans Nærværelse, og de har Skrek og Ærbødighed for hans Navn. Men han er endnu meer, end den første Feldtherre for hans Armee. Han seer ethvert Compagnie, enhver Esqvadron igiennem. Der taler han med Capitainer og Subalterner, lige saa vel som med Stabs=Officierer. Han spørger efter deres Folks Tilstand, og roser deres Flid og Forretninger. Jeg kand forsikre Dem, at saa stor en Mængde, som hans Officierer, bestaaer af, saa er dog faa, som han jo kiender af Navn, ja han kiender dem endda langt yderligere. Endogsaa en stor Mængde af de Gemene, besynderlig gamle Soldater, kiender han ved Navn. Hver Oberofficier er vis paa at stige til høyere Æres Trin. Æres=Posterne fra den Høyeste til den Ringeste bliver her ikke solgte for Penge, og ingen behøver først at fornægte sin Troe i sin Religion, førende han kand erlange en nye Æres=Post. Man spørger efter hans Dygtighed, hans Fortienester, og den fastsatte Rang=Orden er ham vis, Soldaten er ligeledes vis paa at blive forsørget i sin Alderdom og Svaghed. Vi vide ikke her af den Skam, at lade en stridbar Mand betle. Har han kun ikke ved nogen skammelig Gierning gjort sig uværdig til at tiene længer, saa faaer han sit Brød paa sin Alderdom, eller naar han er bleven blesseret, eller ikke i Stand til at tiene længer. Han bliver antagen i Jnvaliderhuset. Men, siger De, kand alle faae Rum derudi, Ney, de har visselig ikke alle Rum derudi, men enhver Betiening, som han er i Stand til at forestaae, er et Jnvalider=Huus for ham. Den Mand, som har tient Fædernelandet, bliver ogsaa forsørget i Fædernelandet. Og denne Forsørgelse skeer efter enhvers Duelighed og Kræfter.