Berlingske Tidende, 1834-03-01
London, den 21de Februar. Pærkamentet har endnu ikkun foretaget sig lidet Almeengavnligt, thi Hr. O'Connell har vidst at mage Alting saaledes, at man næsten i enhver Session har været beskjeftiget med Jrlandske Anliggender. At Tvisten mellem Hr. Hill og de Jrlandske Deputerede ikke vedkommer Nationen, forstaaer sig af sig selv. End ikke Ministeren, Lord Althorps, Jndblandelse formaaede at give Sagen større Vigtighed, end at man loe desto lydeligere derover, og gav Carricatur-Tegnerne desto meer Leilighed til at lade deres kaade Lune frit Løb. En Commission er vel nedsat, som skal undersøge Sagen ret alvorligen og fuldstændigen; men denne vil sandsynligviis ikke finde meer at indberette, end man allerede veed, nemlig, at Hr. Sheil i Selskab har yttret sig til Fordeel for en Forholdsregel, som han i Parlamentet erklærede for unyttig, for grusom, og at Hr. Hill forstørrede denne temmelig ubetydelige Yttring; om dette skeete med beraad Hu eller af en Feiltagelse, har her ikkun lidet at betyde. – J Torsdags Aftes gav imidlertid et andet Jrlandsk Anliggende Anledning til et alvorligere Optrin, nemlig til en Tvist imellem Cabinettets Medlemmer, der lettelig kunde føre til dettes Opløsning, eller dog til en betydelig Modisication i samme. Hr. O'Connell havde nemlig besluttet, at han vilde foreslaae, at Underhuset skulde undersøge en Jrlandsk Dømmers, Hr. Smiths, Adfærd, den Hensigt, at bede Hs. Majestæt om denne Mands Afsættelse. Dette Forslag havde Ministrene besluttet, som billigt var, at modsætte sig, forbi allerede Udtrykket i samme indeholdt Fordømmelses-Dommen inden Undersøgelsen endnu var begyndt. Dette Svar gav ogsaa den Jrlandske Statssecretair, Hr. Littleton, en af Dommerens Venner, som spurgte ham desangaaende, uagtet han ikke dulgte, at han vilde see sig nødt til at erklære sit bestemteste Mishag med denne Dommers Adfærd. Klagerne imod Dommeren Smith vare af et dobbelt Slags; først, at han sov om Dagen, og pleiede at holde Retten om Natten; og for det andet, at han, i Særdeleshed ved en Leilighed, i sin Tale til Juryen havde udbredt sig over alle muelige politiske Gjenstande med en Partigængers Anskuelser; han havde ei allene skildret O'Connell og dennes Tilhængere, men ogsaa Ministrene selv, ja endog Underhuset, som den offentlige Roligheds Fjender og i Særdeleshed beskrevet Catholikerne, i Modsætning til de rige og fornemme Protestanter, som en gemeen Pøbelhob Alle disse Hr. O'Connells Angivelser bleve ei allene af Hr. Littletøn bekræftede, men endog supplerede, og ingenlunde nægtede, blot undskyldte, af hiin Dommers Venner og Forsvarere. Da O'Connell blot indskrænkede sit Andragende til en Undersøgelse, uden at ville foregribe Parlamentets videre Afgjørelse, saa fandt Hr. Littlelon sig anlediget til at give dette Forslag sit bifald. Hans Exempel fulgte alle øvrige ministerielle Embedsmænd i Huset, Sir Jammes Graham ene undtagen. Denne Mand, der ellers pleiede meget ofte at tale, men, efterat han blev Marineminister, er bleven næsten aldeles stum, erklærede, at Regjeringen havde besluttet, at modsættte sig Forslaget, og denne Mening vilde han blive troe, om end hans Colleger forandrede deres; i Særdeleshed efterat han havde hørt Hr. Spankies) Foredrag, der havde overtydet ham om, hvor farligt det maatte være paa slig Maade at indskrænke Dommernes Uafhængighed. Naturligviis modtoge Torverne denne Erklæring med stor Glæde, da de anførte de samme Grunde forat beskytte en Mand, der selv paa Dommersædet førte Ordet for deres Partie-Anskuelser. Jmidlertid endskjøndt Ministeren, Hr. Stanley, yttrede, at dette Spørgsmaal var ikke ministerielt, og at det følgelig stod Enhver, ligesom ham Alv, frit, at stemme efter egen Overbeviisning, – voterede dog en betydelig Pluralitet for Undersøgelsen, desaarsag blev en Committee udnævnt. Dette har givet Anledning til ligesaa mange forskjellige Domme, som her tillands gives Partier.