JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Blandede Efterretninger. (Alle meddeelte.) Constantinopel og Sutan Mahmud II. (Slutning; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Da den nederlandske Gesandt var ankommen til Galatas Strandbred, traadte de i meget smukt prydede Caiker (Barker) og alle seilede hen til Tyrkernes Qvarteer. Topschi Baschi(Canonerernes Høvding) og adskillige Palladsofficianter, som Storherren havde sendt i Møde, ventede dem paa Kysten. Man gav os rigt udsmykkede Heste, siger Forfatteren, og vi forføiede os i dette Optog til Seraillet, hvor man bragte os til en Kiosk (Pavillon), der var bestemt til at optage os. Nogle Øieblikke derefter kom Sultanens Premierminister, Storvigiren, og tog Plads paa en stor Divan, hvor ikke langt fra ham Mufti, Aga Pascha (Præfecten for de asiatiske Provindser, der ligge paa Bredderne af Bosporus og ved Mare di Marmora) befandt sig. J samme Kiosk var og Ceremoniemaaltidet fremsat og vi bleve der staaende i fem Timer, paa Gesandten nær, der ved Storvizirens Ankomst fik Tilladelse til at sætte sig. Siden satte man Tallerkener paa smaa Sæder, omkring hvilke man satte sig selv. Ved Bordet førte en Minister eller en anden af Palladsets fornemme Mænd Opsigt. Man beværtede os først med Riis, tillavet paa tyrkisk Maneer, eller Pillaf, som vi spiste med Skeer af Skaaler. Ved de øvrige Retter betiente vi os, efter østerlandsk Skik, af vore Fingre. Maaltidet bestod af otte til ti Retter, hvoraf hver blev frembaaren i et eget Fad, men neppe havde vi spiist det Fremsatte, førend det blev taget bort igjen. Efter Caffen begave vi os til een af Seraillets Gaarde, hvor Foræringerne bleve opstillede, som Kongen af Nederlandene sendte Sultanen. Vi maalte lægge vore Vaaben fra os og man iførte os lange vide Pelise, der ved den første Forgaards Port bleve uddeelte blandt os. Derpaa tog en Palladsofficiant enhver af os fat i Armeen. Man kan ikke forestille sig noget rigere og skjønnere end de Sale, gjennem hvilke man førte os til Sultanens Værelser. J de første stode Itschoglaus eller Pagerne i prægtig Paaklædning; i de øvrige saae vi en Mængde Embedsmænd og en Sværm hvide Gildinger uden Skjæg med rynkede Ansigter. Endelig førte man, os til Sultan Mahmud II, der befandt sig i en med prægtig, Caschemir betrukken Sal og sad med Benene overkors paa en med kostbare Stene bedækket Trone, over hvilken der var anbragt en glimrende, Baldachin. Han har en Pelts af grønt Tøi, som var besat med Peltsværk af sort russisk Ræveskind, i hans Belte sad en Dolk, prydet med mange Diamanter, og hans herlige Turban smykkede en Fjerbusk, der blev holdt af en Gruppe af Diamanter. Mahmud er en høi, velskabt Mand; hans Ansigtstræk ere haarde; han har et livligt Øje, et tillidsfuldt Blik og en stolt og imponerende Reisning. Ved vor Jndtrædelse i Audiencesalen viste han os ikke engang den Ære, at see sig omkring efter os. Saasnart man meldte ham, at Kongen af Nederlandenes Gesandt havde indfundet sig, for at bevidne ham sin Ærefrygt, syntes han at vaagne op af sin Adspredelse og gjorde et let Tegn med Hovedet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Under Henrik IV. lagde man den Domfældte i en Jernkiste. Henrik V. lod en saadan Ulykkelig tage ud af hans gloende Bur, lovede at spare hans Liv og give ham 3 Pence dagligen, naar han vilde tilbagekalde sine Ord, men Kjetteren svarede Nei, og blev igjen puttet i Kisten. Først under Henrik VIII. og Maria bandt man de dømte til Pæle, for at qvægge sig ved deres Lidelser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Holbergs Læsefrugter. Jngen har bedre vidst at benytte Frugterne af sin udbredte Læsning end Holberg, især som Lystspildigter. Selv en anakreontisk Sang har han lagt Jeppe Bjerg i Munden, naar denne siger Solen drikker Vand &c. Hvad Doctoren i den pantsatte Bondedreng anfører som Exempel paa Indbildningskraftens Virkning, er ikke Digt, men Kiendsgierninger; thi T. Bartholin i sit forhen (Skild. S. 351) nævnte Værk (s. Prof. D. Wolfs Journal 2det B. 1827. S. 2) fortæller, "at en Almuesmand hos os indbildte sig, at hans Næse var groet ud til saadan Størrelse, at han ikke turde gaae ud blandt Folk af Frygt for, at de skulde træde ham paa den, og en berømt Poet, i Amsterdam, som troede, at hans bagerste Deel var af Glas, frygtede forat den skulde gaae i Stykker, om han satte sig paa den" - Der findes vist faa Digtere, der have laant mere end Holberg, men næsten ingen, der har forstaaet at give det Laante et saa originalt Præg som han Mangen Konstdommers evige Skrig paa Originalitet betyder derfor kun lidt, naar det nøie betragtes. Absolut Originalitet gives der nu, efterat der i saa mange Aarhundreder er skrevet saa meget, næsten aldeles ikke mere; thi hvor er den Jdee, som ikke engang er opstaaet i en menneskelig Hierne? Det eneste Originale, der bliver, især Digteren, tilbage, er Formeen. Den kan til alle Tider om just ikke blive fuldkommen original, saa dog temmelig ny. Den er det ogsaa, som bliver evig hans Eiendom, naar hans bedste Jdeer ere plyndrede og omformede af Andre, som udgive dem for deres egne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Strøeranker. (Meddeelte af Sp.)Man troer i Almindelighed, at kunne udrette Alt i Opdragelsen ved Doceren, d. c. ved Sandhedernes og Kundskabernes blotte Foredrag; men denne Belæren hielper ikke; thi Menneskesjele ere jo ikke Mineralier, der, som man i det ringeste forhen troede, voxe derved, at flere udvortes Dele bestandigt tilføies; de ligne meget mere Planterne, som bære alt Liv i dem selv og udvikle sig ved sig selv, saasnart de kun blive satte i den rette Jord. Denne Jord er for de unge Siele Lærerens Forstand. Jo klarere den er, jo dygtigere, kraftigere og med alle til Frugtbarhed nødvendige Dele meere besvangret den er, desto herligere og fuldkomnere ville Eleverne vorde, som ved den udfolde sig til Frem voxen af sig selv. Med største Ret siger derfor en berømt pædagogisk Skribent - Professor Lehman - Enhver Lærling er sin egen Lærer, eller han lærer Intet. - Psyche maa selv svinge sine Vinger, ellers bliver den evigt ved Jorden; ingen Magt i Verden er istand tilat hæve den op i Ætheren, dersom den forholder sig blot lidende; jo oftere den derimod for Specier solgtes til søger sine Vingeslag, desto bedre gaaer det, og tilsidst er den istand til at flyve i alle Retninger, og hæve sig til enhver Høide. Der burde, foruden den religiøse, være en borgerlig Eed med Infamie, som kunde lyd saa: Jeg sværger ved min Ære, hvis Overtrædelse straffedes, og som skulde bruges i mindre betydelige Tilfælde, som ved visse Afhjemlinger o. s. v.; thi den religiøse Ed maa, da den er den eneste, saameget multipliceres, at Agtelsen for Gud taber sig og Meened bliver sædvanlig. Religionseden burde kun bruges ved vigtige Leiligheder, som naar det gielder et Menneskes Liv, eller Mit og Dit.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-18
Kjøbenhavns Børs, d. 18 Martii 1828. Hamburg 2 M.a vista 217. Species 219. 13 Rbmk. 21 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler pr. 100 Specier. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . Nationalbank Obligationer. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 1/4 102 1/2 Rbd. r. S. Dito Dito . . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . Asiatiske Comp. Actier 4 Rbd. Sedl. 50 Rbs. Tegn. 83 3/4 84 Rbd. Sedl. 77 3/4 77 1/2 i Banco. 111 3/4 112 Sedler. 9898 Rbd. r. S. 105 105 1/2 i Banco. - i Banco. i Sedler. 3 pC. nye danske Oblig. 58 1/4,58 1/2 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Nyeste Tilderiegsødenhavn. Femogtyvende Aargang. No. 24. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 22 Martii 1828. Peter Tordenskjold, en fædrenelandsk Novelle. VI.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Blandt Tordenskjolds nærmeste Slægtninger rygtedes snart hans forehavende Reise. Selv hans Moder, der, nu sex og tredsindstyve Aar gammel, levede i hans Fødeby Trondhjem, som Enke, fik Nys derom. Hun tilskrev ham et Brev, hvori hun bevidnede ham sin moderlige Glæde over den Lykke, han havde gjort, og meldte ham, hvor ideligen hun havde opsendt Bønner til Gud, naar hun hørte hvilke Farer, han udsatte sig for og som han dog, ved Himlens højeste Bistand, lykkelig er sluppen ud af. Hun bad ham, ikke at friste Lykken mere; at være fornøjet med sine glimrende Kaar og nyde i Ro Frugterne af et fra Barndommen af farefuldt og møisomt Liv, at gifte sig nu, da han var i den Alder og i den Stand, hvor han baade havde Erfaring og Formue til at vorde en lykkelig Huusfader. Hun fraraadte ham fremfor Alt, at reise udenlands, beraabende sig paa Ordsproget: naar Alting er frisk, saa er Hjemmet bedst, og endte sit Brev med de Ord: jeg kjender, kjere Peter, dito udlige Sind og maa derfor minderdig om din salig Faders sidste Ord: "for Peter, sagde han paa sit Sygeleie med hævende Røst, frygter jeg meest, thi ingen af alle vore til Drenge er saa fremfusende som han. Hans Hjerte er godt, men hans Hoved er alt for brusende. Gid han blot ikke maatte fortæres af sin egen Jld!" Husk, gode Søn, vedblev hun, paa din Faders sidste Varsel. Mig bæres noget Uforklarligt fore. Jeg har i de sidste tre Nætter, ligge fra det Øjeblik af, jeg fik at vide, at du vil reise, ikke kunnet faae Søvn i mine Øine. Din ømme og kjærlige Moder - Maren Wessel." – Tordenskjold besvarede sin Moders Brev paa en sønlig om Maade, beroligede hende med de bedste Grunde og sendte hende tillige en Anviisning paa tre Hundrede Rigsdaler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
(See Skilderiet Nr. 23.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Herr J. C. Lange har et Par Gange været saa artig forud at anmelde, at han vilde give mig Svar, hvoraf jeg har havt den store Nytte, al jeg ikke er bleven overrasket af hans Repliker og Svar, men derimod har modtaget dem med Rolighed og uden Forundring. Desaarsag troer sig, at jeg skylder ham en lignende Opmærksomhed, og jeg erklærer derfor, at jeg ikke vil give ham noget videre Svar. Grovheder fortjene intet Svar og behøve ingen Giendrivelse; thi de falde af sig selv tilbage paa Ophavsmanden, naar man ikke tager sig af dem og ligesom trækker dem til sig. Striden med Herr J. C. Lange vil jeg ingenlunde fortsætte eller fornye. Enhver, som forstaaer sig paa Sagen, og som kjender Omstændighederne, vil nok indsee mine Grunde og billige min Fremgangsmaade. Jeg er nu glad ved, at denne Strid er endt, ligesom jeg er overbeviist om, at den snart vil være glemt. Det Bedste ved en saadan Strid er, at den faaer Ende, thi det Værste ved den er, at den vanskelig kan faae Ende, da Misforstaaelserne blive altid stre, og Bitterheden større, men derved vinder hverken Sandhed eller Ret. Her er eet af de mange Tilfælde, hvori Taushed er bedre end al Tale. Sorøe d. 20 Marts 1828. N. Fogtmann.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Indenlandske Efterretninger. Jgaar blev i det dramatiske Selskab: "Holbergs Minde, givet en Forestilling til Fordeel for Bombebøssen. Først blev en Prolog, af Hr. Lieutenant Garbrecht, fremsagt af Forfatteren. Sølling blev deri mindet; det hedder nemlig: "hørt blev hans kraftfulde Stemme; Han sover i Graven - men Dannebrogs Søn, Paa Jorden ei Sølling skal glemme. Derefter blev Stykket "Vennernes Fest, givet; og det Hele sluttedes med en Epilog, ogsaa af Hr. Lieut. Garbrecht. Her forestilledes en aa den Egn ved Strandbredden; i Baggrunden rul lide Bølger; i Forgrunden vajede det danske Flag omkring en Fiskerhytte. J en liden dramatisk Seene udtrykke en gammel Sømand, hans Søn vil, Piger fra Fiskerleiet, deres Følelser for Hemandslivet og Dannebrog. Den gamle Sømand fortæller Matrosens Liv, og hvorledes To Skatte følge ham paa Vei Og dem han stedse eier; Thi "Haabets Stierne" slukkes ej, Hvor "Dannebroge" vajer! Slutningschoret udføres.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
En Tak fra Holbergs Minde Og Søllings Bombehuus."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Odense, den 18de Marts. Hun kommer, Hun kommer, Med denne Tiltale møder man i denne Tid som oftest hverandre, i Forventning af Madam Catalani. Naar det skeer, er endnu ikke bekiendt; men af de talrige Subskriptioner, som ere indkomne, ikke blot fra alle Provindsens Hjørner, men ogsaa fra Jylland og Holsteen, for at see, høre og beundre Verdens første Sangerinde, tør Man nok love fuld Besætning til flere end een Koncert. At det vil give Liv i Byen, paa engang at see saa mange fremmede Gjæster her, er en Selvfølge. (Hemp. Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Af den 7de Beretning fra den administrerende Direktion for Fattig-Kolonien Frederiksgave, som nu er udkommet, sees bl. A., at Kolonisterne have af Taknemmelighed mod deres Velgjører i deres Fritimer reist den afdøde Ophavsmand en simpel Mindesteen med Jndskrift: Koloniens Stifter, Johan Daniel Lavæt, af dens taknemmelige Beboere. Mindet, som er indhegnet med Buskværk, og omgivet med Hvilebænke, tjener Kolonien til en kjær Prydelse. Antallet af Beboerne er nu 82 Personer, hvortil Direktionen har besluttet 6 Familiers Optagelse iaar. Et smerteligt Tab leed Anstalten i forrige Aar ved Katechet og Dannebrogsmand Møllers Død, som tillige var Medlem af Direktionen, og ved sine sjeldne Indsigter, Virksomhed og af ægte Humanitet besjællede Handlemaade, har stiftet sig et fortjent og varigt Minde.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Anmærkning til den i dette Blads No. 21 af den Viborger Samler optagne Advarsel imod Forbrug af uraffineret Puddersukker. Dersom denne Anmærkning ikke er foranstaltet af En der med større Fordeel udsælger raat Puddersukker end raffineret, (som man til videre bør antage, skjøndt han ikke nægter at raa Sukker indeholder mange urene Bestanddele)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
saa er det dog ganske vist, at de ikke Uvidende, være sig i Kjøbenhavn eller London, hvor Raffinaderier haves, hvilket ikke er Tilfældet paa Sukkerøerne, ikke er ganske tilfredse med raa Sukker, thi ellers vilde Raffinaderierne ikke, endog til en høiere Priis, blive af med det raffinerede Puddersukker; og er det ligeledes vist, at hvad det raffinerede Puddersukker mangler i Sødme eller Kraft, hvilket i hiin Advarsel noksom er tilstaaet, rigeligen erstattes ved ikke at være i Tvivl om de onde Følger Nydelsen af saamange urene Bestanddele kunde føre med sig, ikke at tale om at disse Bestanddele og den Sirup, der af Sukkeret uddrives, tillige foraarsage. en ureen og ubehagelig Smag, hvilket Enhver let vil kunde overbevise sig om ved blot at tage Lidet i Munden af hver Slags af disse Puddersukkere. I øvrigt kan det jo nu overlades enhver at vælge imellem disse tvende Tilstaaelser: Forfatteren af Advarselen tilstaaer nemlig, at det raffinerede Puddersukker med dets mindre Kraft, er mere bekostelig, hvilket imidlertid ikke maae overdrives, thi den ikke ubetydelige Deel Uhumskhed, der ved Klarifiseringen uddrives, og som betales som Sukker, afgiver ei allene ingen Sødme, men tilintetgjør ved dens Bitterhed endog en Deel af den Sødhedskraft det øvrige Sukker, indeholder; desuden beviser Extremet af det raffinerede Puddersukker, nemlig bruun Sirup, der dog vel er sød nok, at raf. Puddersukker indeholder Sødme og ikke er "Sukkersand." Forfatteren af Anmærkningen tilstaaer derimod, at raa Sukker indeholder "mange urene Bestanddeele.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Blandede Efterretninger. Det græske Øehav. Lægen Bignon, som i Aaret 1826 gjorde en Reise med Fregatten Bayadere, leverer i Journ. des voy. f. 1826.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Den forevigede Overhofpræst, Reinhard i Saxen, svarede en af hans nærmeste Paarørende, som søgte et Superintendentur og ønskede hans Anbefaling: "De har alle Egenskaber for denne Post, uden Betænkning skulde jeg giøre Alt, hvad der staaer i min Magt, for at skaffe Den den, dersom De ikke var mig saa nær beslægtet men har De en værdig Ven, og vil De anbefale mig ham, saa skal jeg gjøre mig al Umage for ham. - S. Allg. Kirken-Zeit No. 2. 1825. Hvilken gammeldags Tænkemaade hos en Overhofpræst!! Saavel Mandfolk som Fruentimmer have den Svaghed, at Begge forlange, man skal forelske sig i dem, uden at de ville give Noget igjen. Unge, uerfarne Springfyre blive, ved deslige indbydende Blikke, let fortumlede i Hovederne; men satte Folk, der allerede ridder ligen have overstaaet deres Læreaar i Verden, vide paa en Prik, hvad Flaget, der vaer i denne Henseende, betyder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Kjøbenhavns Børs, d. 21 Martii 1828. Hamburg 2 M.a vista 217. Species 219.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-23
Specier solgtes til 13 Rbmk. 2 1/4 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R.) Dito Dito. . . . . . . Nationalbank Obligationer. Dito Dito. . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. ved Hambro & Søn. 4 pC. Dito nye . . . . Asiatiske Comp. Actier 2 pC. nye danske Oblig. 5050 1/4 Rbs. Tegn. 83 83 1/2 Rbd. Sedl. 76 1777 i Banco. (af Laanet 4 Febr. 1820) 102 102 1/2 Rbd. 6. Renter pr. 6 Januar 6 pC. norsk Laan, 154 1/2 155 Rbd. Sedl. 111 3/4 112 Sedler. 98,982 Rbd. 16. 105 1/2 - i Banco. 983,99 i Banco. i Sedler. 57 1/4 57 1/2 L. Sterl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
Det er aabenbart, at Tordenskjold ikke kunde vente sig de blideste Dage i Skyggen af Fredens Olietræ, som han selv havde bidraget saa meget til at plante, og at hans Klogskab maatte forudsee den Tordensky, der trak op, og tidligen eller sildigen vilde bryde løs over hans Jsse. At Carterets Forslag allerede den første Gang, det gjordes ham, ikke mishagede ham, det vidste hans Venner af det Brev, han ved denne Leilighed tilskrev Cabinetssecretair Lyders, hvori han sagde om dette Partie: "J Sandhed, det var ikke saa galt, thi jeg lægger dog intet paa Kistebunden, som Ordsproget siger. Tordenskjold havde nu udkastet sin Reiseplan. Han vilde først gaae igjennem Tydskland, for som det hedte, at vinde saa megen Tid, at Lord Carteret imidlertid kunde komme hjem og forberede det Fornødne i Henseende til Giftermaalet med Miss N. Han agtede at tage Veien over Hamborg til Hannover, derfra til Berlin og Dresden, derpaa til de fornemste tydske Hoffer og tilsidst til Engelland. Han havde til den Ende forsynet sig med trykte Veivisere, Grundtegninger og Beskrivelser over de vigtigste Stæder, han agtede at besøge. Hans Tanker vare næsten ikke sysselsatte med andet end de Afvexlinger og Nydelser, der forestode ham. Om Dagen talte han og om Natten drømte han derom. Morpheus førte ham paa sine lette Vinger snart hen til Berlin, snart til London, og dannede ham forvirrede Billeder af Stæder og Mennesker, han aldrig havde seet. Selv Miss R. stod ofte for ham i Drømme, næsten af overjordisk Skjønhed, men hver Gang han vilde favne hende, forsvandt hun for hans Øine som en Taagestøtte for den opgaaende Sol. Hans Søvn var urolig og afbrudt, og derfor var han i Almindelighed allerede oppe med Morgenrødens første Straaler. Da han Dagen førend sin Afreise stod om Morgenen og ordnede en Deel af de Sager, han skulde have med paa Reisen, hørtes en liflig Musik gjenlyde i Gaarden. Han gaaer hen til Vinduet og seer nu hele Gaarden opfyldt med Cadetter. De vare klædte i deres staalgraae Stads uniform, med skarlagensrøde Opslag og en to Fingre bred Guldgallon paa Lommerne og Op slagene. Deres Bandeler vare af rødt Fløiel, broderet med Guld og kantet med en smal Gal lon, og paa samme sad en smuk Granat. Paa Hatten havde de røde Fjer og en Cocarde af samme Farve. Den Ældste af dem har paa en blaa Fløiels Pude en meget kostbar Reisesecretair, bekrandset med Blomster og bestemt som en Foræring for Tordenskjold, hvortil de alle havde sammenskudt Penge. Henrykt af Glæde gik Helten ned til dem og blev modtagende med følgende Sang:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
Kjøbenhavn i Marts 1828. Dau Om en Anmeldelse af Dramet Grev Pøser, i Dagen No. 68. d. A.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
Den berømte og ulykkelige Essers Historie er ofte behandlet af Digterne: paa Fransk haves een Bearbeidelse af dette Emne, paa Spansk een, paa Engelsk hele fire, af lige saa mange Forfattere. Lessing har i sin herlige Dramaturgie udladt sig om disse forskjellige Esserer, dog udførligst om den spanske, som har store Skjønheder og store Feil. Paa den danske Skueplads vente vi nu ogsaa at see en Esser, som er antagen og uddeelt, og hvorom adskillige fordeelagtige Yttringer læses i ovennævnte No. af Bladet Dagen, indsendte af en vistnok ædel Ven af Forfatteren, som har været begeistret ved at læse hans Drama, men hvis Yttringer dog behøve at modificeres og nøiere bestemmes; thi Erfaringen har ofte viist, at Partieaanden snarest fremtræder mod den ubetingede Roes; dette er vederfaret Nationens ypperste Digtere; hvormeget mere da en ubetydelig Unævnt, som først skal erhverve sig Publicums Bifald og Tillid. Forfatteren - siges der - har fulgt Schiller. Dette maa for største Deel kun forstaaes, om Diction og Versification; i Øvrigt har han deels fulgt Historien, deels gaaet sin egen Vei, ja endog bestræbt sig, saavidt muligt, at undgaae Reminiscentser, ved at undlade en ny Gjennemlæsning af de, nogle Aar forud læste, ældre Bearbeidelser af samme Stof. Uagtet han ei har givet Stykket Navn af Tragvedie, men af tragisk Drama, har han dog bestræbt sig, at komme Tragvediens Formaal saa nær som muligt, og i Øvrigt at give Stykket theatralsk Effect. J begge Henseender venter han af billige Dommere en upartisk, og, dersom det behøves, skaansom Kiendelse. T. J. Jkke til Hr. Prof. Fogtmann, men til Publicum.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
Naar Hr. Prof. Fogtmann - saaledes som han nu foregiver - havde havt til Hensigt at forebygge giensidige Bitterheder, da skulde han enten ladet være, paa den vrangeste Maade. at oprippe en Sag, der maatte ansees afgjort, saafremt den kan afgjøres paa denne Jord, eller, naar saadant et Skridt eengang var gjort, fortsat Kampen paa en Maade som egner den ædle Videnskabsmand, og svaret lige saa aabent og ærligt som han blev tiltalt, men ikke søgt at hielpe sig ved Benegtelser og Udflugter, ved grundløse Beskyldninger og uefterrettelige Sprog rettelser. Slig Fremfærd er og bliver upassende for enhver Skribent, men især høist uværdig for Theologen og Philosophen. Og er det ikke en endnu lavere Stræben, at ville kaste Skygge paa sin Modstander, for om muligt selv at vorde reen, sat sapienti. - J Øvrigt er det jo ikke mig, men Hr. Etatsraad Thaarup, som af Mangel paa Plads i Bladet har et Par Gange maattet anmelde, at mit Svar vil komme i det følgende Numer. J. C. Lange.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
Jndenlandske Efterretninger. J Løverdags opførtes paa det Kongelige Theater: Guldbryllups=Frierierne, ny Vaudeville i 1 Act, af en Anonym. Publicum syntes i det Hele fornøiet med Stykket, da der under Spillet ofte applanderedes. Men da Stykket var ude lod en enkelt Pibe sig høre, som dog blev saa aldeles overstemt af Bravoraab, at Pibelyden forholdt sig til disse som 1 til 500.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
Denne Vaudeville, der ligesaagodt kunde hedde Syngespil, som adskillige andre danske Vaudeviller, røber et vel uovet, men langt fra ikke uheldigt dramatisk Talent. Vel høre Charactererne i det Hele til Stereotyperne paa vor Skueplads, og minde om gamle Venner og Veninder, som man er saa vant til at see der, men den pedantiske, opblæste Seminarist, der slaaer Vrag paa Degnens elskværdige Datter, da man faaer ham til at troe, at i Fremtiden danske Theologer (i Analogie med danske Jurister) skulle kunne vælges til Præster, er en ny, veltruffen Characteer, der vidne om at Forfatteren har Sands for, at opfange Tidens Latterligheder og fremstille dem i et comisk Lys. Den Maade, hvorpaa den danske Theolog"slaaer om sig med sin Grammatik; det Pedanterie, hvormed han irettesætter alle dem, der ikke lig han, tale som en Bog og kalder dem, der ikke gjøre Forskjelpaa muelig og mueligen eller mueligt, "Sprogfordærvere er ganske og med Held grebet af det virkelige Liv. Jøvrigt har nyere Tiders Erfaring noksom lært, at slige opblæste, pedantiske, med deres danske Grammatik om sig slaaende Daarer ogsaa findes blandt andre Classer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-25
(Meddeelt.)