Den Vest-Sjællandske Avis, 1817-03-01
Konstflidens nyeste Historie. (Forisat.) Hattemagernes Tal kan ikke antages at være for stort for en Stad som Kiøbenhavn, især da vore Hatte nu ofte søges af Udlændinger. Hørkræmmerne ere nu 1/4 Deel færre end 1727, mueligen fordi der til dette Fag udkræves en langt større Capital end de fleste have Udsigt til at tilveiebringe; derimod er Urtekræmmernes Tal voxet til det Femdobbelte, uden Tvivl af den modsatte Grund. Af Kandestøbere ere nu saa faa, fordi Moden kræver, at man skal have Kar af Fayence, der hvert Øieblik slaaes istykker, istedet for Tinkar, der koste mere, men tillige have et indvortes Værd, Knapmagernes Haandværk har længe været i Aftagen, da der ikke giøres mere saa megen Stads med Knapper som tilforn; det, som især opholder dem, er den Mode, at bruge Silke og Kammelhaars=Knapper. Malernes og Muurmesternes Tal er stegen betydeligen, deels fordi store Jldebrande have hiemsøgt Hovedstaden, deels fordi ogsaa heri Luxus meget har tiltaget. Af Parykmagere findes ikke flere nu end for 90 Aar siden, fordi ingen uden Damer lade nu giøre Parykker (Tourer), deres Frisur er høist simpel, og de fleste Mandforgaae med afklippede Haar. Posementmagerne have næsten havt samme Skjebne som Parykmagerne, Remmesnidere og Sadelmagere maatte nødvendigen tiltage i Tallet, ligesom det blev Mode, at Peer og Poul skulde have sin Gig, Ridehest, EenspænderVogn o. s. v. Med Silkevæverne staaer det paa samme Punkt nu, som 1727, et tydeligt Beviis paa at vort Land ikke er skikket til Silkefabriker, imidlertid er det dog mærkeligt, at her 1760 fandtes sytten Silkevævere med 102 Svende og 60 Drenge, medens der nu kun haves 4 med 10 Svende og 2 Drenge, Silke-, Ulden og Lærredsskræmmere maatte naturligviis voxe i mathematisk Progression, i et Land, hvor Luxus er Folkets Afgud, og hvor Østergaden ikke har mere et Hull tilovers, som jo indrettes til et Tempel for denne Afgud. At Skippernes Tal saa betydeligen har tiltaget vidner og en forøget priisværdig Drivtighed, men at Kiøbenhavns 80,000 Jndbyggere 1771 kunde have nok med 265 Skomagere, medens dets 100,000 Jndbyggere nu trænge til henved dobbelt saa mange, viser, at enten vore Fædre mere staanede deres Fodtøi, eller ogsaa, at vort er slettere end deres. Men Aarsagen kan ogsaa ligge deri, at f. Ex. 228 Skomagermestere 1760, holdt 317 Svende og 201 Drenge, medens i Aaret 1816 derimod 445 Mestere kun holdt 250 Svende og 356 Drenge. Arbeidet er altsaa nu mere fordeelt, og forfærdiges mere af Drenge end Svende. Skrædermesternes Tal er fra 1760 til 1816, voxet fra 253 til 358, men her finder, i Henseende til Svendenes og Drengenes Tal, samme Forhold Sted; thi 1760 holdt 252 Mestere 250 Svende og 139 Drenge, medens nu 358 Mestere kun holde 245. Svende og 70 Drenge. – Af alle Professionister have Snedkerne forfleret sig meest, men aabenbart deels fordi under Krigen og i Speculationstiden, Luxus med Mobler blev drevet til stor Yderlighed; deels fordi vor Cours Slethod gjorde det fordeelagtigt for Udlændinger, at lade komme Møbler herfra; hvortil endnu kommer, at denne Profession er i nyere Tider bragt til stor Fuldkommenhed hos os. Sværdfeger-Haandværket maatte synke, jo mere det kom ud af Brug at gaae med Kaarde. Viin handlere rigtigere, som de tilforn hedte, Viintappere, da Vinen virkeligen udtappes i deres Kjeldere), have som en Følge af Krigen aftaget noget. 1760 talte man 52 med 16 Svende og 50 Drenge, medens man nu kun tæller 49 med 18 Svende og (Fortsættes.) 22 Drenge.