Almuevennen, 1842-06-22
Naar vi nu i Aar see og fornemme, at her er og tegner til en langvarig Tørke, og der ikke, siden de første Dage i April Maaned, er falden Regn, naar blot undtages nogle faa Regnbyger i den sidste Tid, hvis Væde og Virkning strax igien er bortblæst og borttørret, da maae vi vel føle og erkjende den almægtige, alvise og retfærdige Guds Haand heroventil, som holder Regnen tilbage, og bekjende, at ogsaa vi, saavelsom det gamle Jsraels Fædrefolk, have syndet, været utaknemlige, og ikke fortjente bedre end de, for vore Synders Skyld, aldenstund hans store udvortes Velsignelse med rig Høst og Frugtbarhed i mange Aar har været vor Lod af hans naadige Haand, uden at vi derved have ladet os opvække til at skjønne paa hans Miskundhed, omvende vore Hjerter til ham og takke ham i Gierning og Sandhed, saaledes som vi skulde og burde, og giøre vel imod vor trængende Næste med Guds store Velsignelse, ligesom han gjorde Miskundhed imod os. Men hvor findes Tegn til saadant Sind og saadanne Bestræbelser i Almindelighed iblandt os, Er det ikke meget mere som om de Mange, der have avlet overflødigt, have kun havt travlt med at sælge det Alt ud til deres egen Nødtørft eller Overdaad, og have ikke engang gjemt Forraad til sig selv i Tilfælde af et paakommende knapt Aar med Misvæxt, end sige de skulde have tænkt paa, at have noget i Forraad til de Fattiges og Trængendes Behov nærmest omkring dem Med en saadan reen Bortsælgelse af Bøndernes hele Kornforraad hvert Aar, hvorved i det Hele taget ikke en Skjeppe Rug eller Byg er meere hos Bønderne at faae tilkjøbs, saasnart den aarlige Foraarsæd er lagt i Jorden, er det jo ligesom om de havde Brev og Forsikkring fra vor Herre paa, at de i hvert indeværende Aar skulde avle overflødigt igjen, og at en rig Høst aldrig kunde slaae dem feil, Skeer det nu derimod i Aar, som det tegner til, at den nærværende Tørke bliver ved, og hele Foraarsædens Afgrøde bliver ussel og ringe, og Vintersæden for Mange blev ikke lagt, hvor godt havde det da ikke været, at der hos Bønderne i hvert Sogn var tilbageholdt endeel af den Forraad, der sidste Vinter solgtes, og som der da kunde gribes til baade til eget og andre trængende Naboers Hjælp, istedet for at nødes til at kjøbe sit Eget tilbage igien fra Kiøbmanden, eller fra fremmede Lande, i dyre Domme, Vi meene derfor, det vilde lede til Almeendeeltagelse i Sognene og til megen Nytte saavel for den fattige Bonde som fattige Huusmand, ja selv til Gavn for de Rige og Velhavende tilligemed, dersom Sogneforstanderne vilde og kunde formaae de andre Bønder Sognene til at aftale og iværksætte en Jndretning til Hjælp imod Kornmangel, omtrent saaledes: Hver Vinter imellem Juul og Fastelavn forsamle Sogneforstanderne de øvrige Gaardmænd, og opmuntre dem til at lægge hver nogle Tønder Rug og Byg her i Behold til Udsalg i næste Foraar og Sommer, for de fattige Huusmænd og Jndsiddere i Sognet, saavelsom ogsaa for den enkelte fattige Gaardmand eller Boelsmand, der maatte komme haardt i Trang for nogle faa Tønder, og derhos at bestemme Udsalgsprisen for Foraaret og Sommeren til den samme gangbare Vinterpriis som er gjældende, naar denne Forraad lægges hen til saadant Udsalg, hvorved de Fattige og Trængende i Sognet, der skal kjøbe om Foraaret og Sommeren, bevises en stor Tjeneste og Hjælp, istedetfor de ellers maa kjøbe til langt høiere Priser paa Møllerne, eller hvor de ellers langt borte kan opspørge noget, eller slet ikke for næste Høst kommer, finde noget til nok saa høi en Priis, og de rige og velhavende Bønder have derved den Glæde, at tjene og hjælpe deres egne trængende Naboer af Huusmænd og Smaafolk i Sognet med de selvsamme Tønder Korn, som de ellers sælge bort forud til samme Priis alligevel. – Ja, her hører ikke engang rige og velhavende Bønder til, for at stifte og vedligeholde en saadan Kornudsalgs-Jndretning i hver Sogn – der hører blot saa megen Velvillie til, som selv Hedningene kan have og tidt have viist imod deres Egne, og skulle vi da ikke, selv om vi have kun Lidt, vise det samme – vi, som kjende Christi Ord"Saligt er det, hellere at give, end at tage Tak til Sogneforstander Hans Larsen i Vidsløsemagle.