Berlingske Tidende, 1792-01-23
Paris, den 6te Januarii. Den 5te d. M. holdt Hr. Jonard en Tale, for, at stifte Rolighed og Enighed i Riget. - "Der forestaaer os en Krig, sagde Taleren, som maaskee kan sætte hele Europa Oprør. - Vi skal overvinde vore Fiender, dersom vi kan bevirke og vedligeholde Harmonie og Enighed hos os. Man kan paa nærværende Tid bemærke 5 Classer af Mennesker i Riget: Den første er Emigranterne, som giøre krigerske Tilrustninger imod os, og ville igjen indføre Adelen hos os den anden er Republikanerne, hvis Antal er kun lidet; den tredie og talrigste de ivrige Patrioter, hvilke med deres Liv ville forsvare Castitutionen; den fierde er de meere beskedne, hvilke ogsaa ville vedligeholde Constitutionen, men tillige ønske Roe og Enighed; den femte er de rige Eiendomsherrer, hvis Asand er deres Jnteresse, og som af Gierrighed, bade Constitutionen. Mod disse stolte Patrioter og Privilligerte maae Liighedens Aand føre Krig. Men dersom denne Classe af Mennesker, hvilke Rigdom eller en tilfældig Fødsel, har gjort til bydende Herrer i Frankrig for Constitutionen vilde lade sine Fordringer fare, og kun ved sine Dyder og Talenter søge at have sig, vilde den nedbryde den Fod, som ved gav dens Statue, men ikke dens Storheden Tilvært, da skulde Magternes Ligue blive kuldkastet, og Frankrig seire &c.J Slutningen af hans Tale gjorde han bet Forslag, at Nationalforsamlingen tilligemed Kongen maatte søge at forskaffe sig nye Alliancer med nogle Europæiske Magter. - Denne Tale skal trykkes, endskiønt den ikke fangt almindelige Bifald. J øvrigt forundrer man sig over, at Hr. Jenard, som ellers var en ivrig Republicaner, i Dag talede saa betænksom og med saa modererte Udt yk. - Da Kongen ophøie de Hr. Rochambrau til Marskal af Frankrig, tilskrev han ham følgende Brev : Min Herre i Nationalforsamlingen har opfyldt mit Ønske, da den har sat mig i Stand til at give dem at kiendelige Beviis paa min Tilfredshed og Agtelse. Den Værdighed, hvortil jeg ophøier dem, er en Belønning for deres forrige Tienester, og maae tillige være en kraftig Bevæggrund for dem, til at vise Fædrenelandet nye Tienester, og fyldeste giøre Nationens Forventning og min Tillid. Anvend deres hele Omsorg, min Herre, paa igien at tilveiebringe Krigstugten; den er sikker Borgen for et lykkeligt Udfald paa a gen, og, hvilket endnu er fortraffeligere, den er oft Middel til at undgaae Krigen da Krigsminister Narbønne, modtog de Herter Rochamskan og Lukner Marskaller af Frankrig, holdt han følgende Tale inden Mine Herrer, Kongen har udnævnt Dem til Marskalle Frankrig, og Nationalforsamlingen, som berover udganDeeret, har til denne Udnævnelse føieren Ære, som in General, for Frihedens Herredom kunde kiende. Kon bar ikke fulgt hin lave Politik, som troer at opvække Ja ved Haab om Belønninger; han har befundet, at Erkenligheder, for Mænd som de, en langt stærkere Tilskynds end Ærekiærhed; og da han erindrer sig deres forrige Til ster, i det han bestemte Dem til General, har han alle da seet Dem seirende. - De, Hr. Rochambrau, som heltemodig har sagtet for en Deel af Verdens Frihed, og veed hvor meget denne Følelse forøger Kraft og Midler; 2) veed af den nyere Historie, at ingen Kriger efter et Folk mindelige Villie bleven begyndt, som ikke har havt er lykke Udfald, og at alle Bestræbelser af Kunst og Bente allene og en vedvarende Friheds Kiørlighed altid ere tilbagedrevne De, min Herre, som med saa megen Ret besidder Fra mændenes Agtelse, veed, at alle Hielpekilder, som Ter Mod kan forskaffe Dem, vil blive betroede til Deres Tater. - De, Hr. Lukner, som vi tilforn kun ved vores U i Krigen havde lært at kiende, De har antaget vores til De Fædreneland; og, da De har unddraget vore Fienderen deres fornemste Forsvarere, saa giver De os, til Borgen i Deres Hengivenhed, der Valg, som De har gjort af Fra rig fremfor hele Europa, og den Roes, De har nedlaFranskmændenes Hænder, og som ikke kan slippe fra den Endskiønt vores Krigsminister paa sin Reise har holdt m. smigrende Taler til Officererne og Tropperne, saa er det vist, at han har skreven til den militaire Commission, Nationalgarderne vel var patriotiske nok, men endnuudisciplinerede og ikke saa vande til Krigsbesvarligheder, man kunde forlade sig meget paa dem; at hos Linietropper, var der ligesaa slet Disciplin som stærk Opstand, og at me ikke med Nytte vilde kunde bruge dem, hverken til Anna eller Forsvar ; at de foragende ny iblant dem ansatte Offen og ere misundelige over Nationalaarderne, fordi de sig faae dobbelt Sold. Man forsikker og, at Jacobinerne de Medlemmer af Nationalforsamlingen, som endnu for kal siden raadede, at man skulde angribe Frankrigs Fiender, og domme mere moderat, og raade fra Angrebet.