Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-07-19
Man lærer af dette Hyrdebrev at kiende en katholsk biskop, der med sunde og fra hans Kirkes Fordomme, rensede Begreber forener et ædelt og mod den verdslige, Øvrighed velsindet Hierte. Keiserens Forordning om at tilstede Protestanterne en fuldkommen Samvittigheds=Frihed, samt den private Gudstienestes Øvelse, hvorved han forsamler de mange i hans Stater hidtil adspredte Borgere ligesom i en Familie, beskriver han som en Virkning af Høistsammes Faderkierlighed til Undersaatterne. Præsterne i hans bispedømme forestiller han den uindskrænkte Lydighed, som de skylde den Regent, de staae under; men da han befrygtede, at der iblant saa mange oplyste, kloge og sagtmodige Mænd vilde findes andre, der henrevne af en ubeskeden og uviis Omvendelses Nidkierhed, R 450 R. troede at giøre Gud en behagelig Tieneste, ved at paande andre Religionsbekiendere bittre Kontroversprækener, eller andre Christendommens Love ganske modstridende Keglerier og egne Meeninger, og saaledes i Steden for at befordre Religionens og Stadens Vel sønderrive Kierlighedens og den selskabelige Omgangs Baand, agtede han det fornødent at indskierpe dem Grundsætninger, der stemme overeens med Religionen, Menneskeligheden og den sunde Fornuft. Grundlaget til den evangeliske Lov er Kierlighed og Overbærelse, hvorpaa den guddommelige Lovgiver har givet utallige Exempler. Konger have slet ingen Magt over Samvittighedens Hemmeligheder; thi den har Hierteprøveren forbeholdt sig alene. Christelige Undersaatter bør følge Religionens Forskrivt, Naturens og Fornuftens Lov, henlede Samvittigheds Friheden paa Sandhedens og Dydens Vei, fordrage alt, hvad Gud selv fordrager, leve med Medborgere uden Hensigt til deres Religion med en uskrømtet Kierlighed og god Villie, giøre ingen omt, men omfavne alle med lige broderlig Kierlighed. Lærere bør prædike denne Kierlighed for alle, og herved indgive alle og enhver Lydighed mod Monarken, samt baade ved Exempler og Prækener bidrage alt mueligt til Kirkens og Stadens Rolighed, Orden og Velfærd. Af disse Grundsætninger udleder Hr. biskoppen følgende 8 Forskrivter, som vi i Udtog, saavidt mueligt, med hans egne Ord vil anføre. 1) J skulle ganske afholde eder fra alle Krontroversprækener, hvilke med Rette mishage baade Katholikker og Protestanter, (Hvad den gode Pater Mer hertil vil sige, maa Tiden lære.) Forklarer i dets Sted Søn= og Festdags Evangelierne paa en Maade hvorved baade Sielenes Frelse og det borgerlige Vel kan vinde. Stræber at giøre den hele Meenighed hellig, fredsommelig, arbeidsom, tro mod Gud, Regenten og Fæ Nr. 452 Nr. drenelandet, lykkelig og salig. I den katechetiske Underviisning skulle J bevise Troessandhederne af Aabenbaringens Kilder og af de gamle sundt tænkende hellige Fædres Lære. J Forsamlingerne af det hellige Kirkeraad i Trient skulle J hverken nævne Luthers, eller Calvins, eller andres Navne, men overbevise Folket og Sandheden af saadanne Beviisgrunde, som øiensynligen kan sees at komme af en Vens Mund. Jkke forfølge nogen med fiendtligt Overmod, men hielpe og vise enhver tilrette med Kierlighed. 2) Jngen maa understaae sig at forstyrre Familiernes huuslige Fred, giennemsøge Husenes Hemmeligheder, eller borttage nogen Bog fra nogen, under hvad Forevending det end maatte være; thi den, der er forundt Samvittigheds og Gudstienestes Frihed, bør og uforstyrret beholde alt, hvad der henhører til hans Sieletrøst og den Gudstieneste, hvortil han bekiender sig. Skulde nogen frivillig overlevere eder Bøger, hvis Jndhold strister imod den katholske Religion, da skulle J forsyne dem med andre, som gratis skal blive eder meddeelte. Kun de Bo gers Udbredelse skulle J sætte eder imod, som prædike Ryggesløshed imod Gud, mod den christelige Religion, mod Regentere, Fædrenelands Love og gode Sæder. 3) J maa for alting ikke forstyrre Protestanterne, naar de i deres Sammenkomster forrette Sang, Bøn og andre dem bevilgede Andagts Øvelser. Alle fordægtige Sammenkomster skulle J anmelde for den verdslige Dommer, enten de foretages af Katholiker eller Protestanter. Her maa ikke være Persons Anseelse. 4) Jngen Præst eller Kapellan maa ukaldet besøge nogen i hans Meenighed syg eller døende Protestant i den Hensigt at tilbageføre ham i Kirkens Skiød. Enhver bør døe ukrænket og ubehindret i sin Religion. Jngen Protestant maa nogen Tid eller under nogen Slags Forevending angribes paa hans Tro; R 453 R. R. thi slig Nidkierhed er intet andet end Forfølgelses Aand Med afbrudt Bøn bør en Døendes Siel anbefales Skaberens Barmhiertighed. 5) For ikke at legge Snarer klærede Protestanter Sakrammenterne, eller forrette an for Samvittigheden, skulle J, naar J meddele eders er dre geistlige Forretninger for dem, saasom Børnehaab, Ægtevielse, Kirkegangsskoners Jndledelse og Liigbegæneder fra alle de Formularer, som ere blot katholske og gelser, blot blive ved det Væsentlige, og aldeles afholde Daabsacten spørge Fadderne paa Barnets Vegne: Troer stride imod deres Troes Sætninger; altsaa ikke ved du paa den Romerskkatholske Kirke, eller ved deres Begravelser bede de sædvanlige Bønner, da de ingen Trøhave til Skiersild; eller besprenge deres Lig eller Levende med Vievand, hvis Brug de forkaste; eller rekke Krucisiret til dem for at lysse derpaa og deslige. 6) Fred, og offentlig Rolighed, som billigen indtager det øverste Sted blant Kirkepolitie=Lovene, synes at fordre, at vi unde vore prottestantiske Medborgere, med hvilke vi ere forbundne at leve i venskabelig Samdrægtighed, et Hvilested blant os efter deres Død. Ogsaa i denne Henseende bør I handle forsigtigen og overeensstemmende med den christelige Kierlighed, og begrave de angsborgiske eller heelvetiske Religionsforvandte blant de øvrige Troende, indtil Monarken forordner anderledes, eller de har faaet et eget Begravelsessted. Skulde den store Hob Katholiker ikke ville fordrage en Protestants Lig i deres Kirkegaard, og af en urigtig Religions=Jver sætte sig med Magt imod sammes Begravelse, da bør Præsten giøre sig Umage for ved venlig Tiltale at formaae dem dertil; men vilde hans Umage desuagtet blive forgieves, maatte der gives efter for Magten og de brusende Gemyt ler, og Liget jordes paa et anstændigt Sted uden for Kir R 454 R. R. kegaarden. J Førstningen maa især gaaes forsigtig og betænksom til Værks. 7) J skulle af Kierlighed til Kirken og Fædrenelandet i Religionens Aand oplyse edres Sognebørn om denne Tolerantses Lov, eftertrykkeligen og med en god Villie bevise dens i Guds Ord grundede Oprindelse, samt bestyrke dens Nødvendighed og Nytte med Exempler, Bortrydder med en klog og hellig Nidkierhed al Anledning til Had og Tvedragt. Beviser eder som værdige Kirkens Tienere og som de første blandt nyttige Undersaattere og Medborgere, Fædrenelandets vise Lovkyndige, Lovenes kiekke Forsvarere og redelige Efter levere. 8) Vi befale eder, at dersom J skulle opdage end- og det allerringeste i eders Meenigheder, hvorved den borgerlige Endrægtighed og den gode Orden kunde tilføies Skade, J da strax indberette saadant Tilfælde med alle Blomstændigheder til os selv eller vort Konsistorium, og altid indhente vor Villie, førend J foretage eder noget. - Her er Skriftets væsentlige Jndhold, som biskoppen med sit Navns Underskrivt slutter med disse Chrysostomi passende Ord: "Vi tale for en Sag, som er det værd, at man skal tale derom i Kirken, som er det værd, at man gjerne skal høre tale derom. For Freden tale vi til eder, og hvad anstaaer en Guds Præst saavel, som at overtale Folket til Fred, Lad der blive Ende paa Lad Uorden ophøre, Thi det er Gud velbehageligt, og det er behageligt for den gudfrygtigste Monark. Brevet er underskrevet den 20de November 1781. At see en katholsk Biskop offentlig fremtræde til Prottestanters Fordeel, er noget nyt, derfor troede vi, at en nogenledes udførlig Anmældelse af et saa merkværdigt, endskiønt lidet Skrivt ikke vilde mishage vore Læsere. Man finder desuden ofte i faa Blade mere got en i store og tykke Follanter. R 455 Nr. Beviis paa Velsignelse.