Berlingske Tidende, 1813-04-26
Washington, den 12te Marts. Prasidenten Hr. Madissons Tale ved hans Tienesteeds Aflæggelse den 4de Marts. Jeg finder, i Nærværelse af denne udmærkede Forsamling, Leilighed til at yttre mine indre Følelser over den Tillid man har viist mig. Overbeviisningen om at mine troe Bestræbelser for at opfylde mine høie Pligter ere blevne gunstig bedømte, og et Blik paa den alvorlige Periode, i hvilken denne Tillid blev fornyet, have endnu rørt mig stærkere. Jeg vilde hæve for de dermed forbundne Forpligtelsers Jndhold og Storhed, dersom min Tillid til en oplyst og høimodig Nations Understøttelse var mindre stærk og min Overbeviisning mindre grundet om, at den Krig vi have at fore er stemplet med Retfærdighed, som vil nedbringe Himmelens Velsignelse til dens Førelse og give den en lykkelig Ende. Vi kunne overgive os til dette Haab, naar vi see hen til den Caracter som betegner denne Krig. Den blev fra de Forenede Staters Side først ertlæret, efterat man allerede længe, under afvexlende Navne, havde ført den imod dem, efterat man havde udtømt alle Besværinger og Forestillinger, efterat den udtrykkelige Erklæring var indløben, at der aldeles ikke var at tænke paa, at de Uretfærdigheder, som foraarsagede samme, kunde vorde hævede, og Balget af Krig ikke længer kunde udsættes, uden at fornægte Nationens Aand og Selvtillid, og enten for stedse at bestemme sig for vanærende Underkastelse, eller ved store Opofrelser og heftig Strid atter tilkiæmpe sig den tadte Rang blandt uafhængige Nationer. Af Krigens Udfald afhænger vort Nationalherredømme paa Søen, og den store Borger klasses Sikkerhed, hvis Kald først giver de øvrige Klassers Beskieftigelser deres fulde Værd. Jkke at ville kiæmpe for et saadant Maal vilde være at frasige sig Lighed med andre Nationer paa det fælleds Element, og at fornærme den Ret som ethvert Medlem har til Selskabets Beskyttelse. Jeg behøver ikke at berøre den uretfærdige Fremfærd, hvorved vore Søfolk ere underkastede enhver omseilende Officeers Selvraadighed, og slæbes fra deres egne Skibe paa fremmede, heller ikke at ytre mig om de dermed forbundne Grusomheder. Beviserne derfor kan man finde i alle vort Lands forskellige Administrationers Registraturer, og de skrækkelige Lidelser, som disse americanske Borgere have udstaaet, fandt Vei til ethverte Hierte som ikke var død for al Medfølelse. Ligesom Krigen i sin Oprindelse er retfærdig, og med Hensyn til dens Formaal ædel og nødvendig, saa er det og vor Stolthed, at ingen af Ærens og Retfærdighedens Pligter, ingen af cultiverede Nationers Vedtægter, ingen af Velanstændigheds og Menneskelighedens Love blev krænkede ved dens Førelse. Med samvittighedsfuld Opmærksomhed paa alt dette, og med en endnu aldrig overtruffen Libera, litet er den bleven ført fra vor Side. Men dette Exempels Jndtrypaa Fienderne var meget ringe. De have tilbageholdt mange americanske Borgere som Krigsfanger, der efter Krigslovene ikke pleiede at blive anseete som saadanne. De til Americafrivillig udvandrede Personer, som ved Naturalisation ere bleven indlemmede i vore politiske Familier, og under deres nyevalgte Fædrelands Faner stride i aabenbar Krig for sammes Rettigheder og Sikkerhed, have de nægtet at erklære for Krigsfanger, og true at straffe dem som Forrædere og Deserteurer. Dette er en Erklæring af en Regiering, som i tusendetal naturaliserer andre Staters Undersaatter, og ikke blot tillader dem at kiæmpe mod deres Fædreland, men endog tvinger dem dertil. Vel har den ikke selv taget Øxen og Kniven i Haanden forat aflive Alle uden Undtagelse; men den har løsladt de Vilde, som føre disse Mordinstrumenter, har hvervet dem for sin Tieneste, har ført dem med paa Valpladsen, forat mætte deres vilde Tørst efter Menneskeblod, og forsøge Dødens Pinsler paa lemlæstede, værgeløse Fanger, og, hvad hidtil var uhørt, brittiske befalingsmand have tilvendt sig Seiren over vore uovervindelige Tropper, ved at skildre de blødhiertige Chefer den Hævn der truede dem af de allierede Barbarer, og nu finde vi dem, med fuldkommen Ringeagt for at føre Krigen paa en ærlig Maade, beskieftigede med at erstatte hvad de mangle i Kraft ved Forsøg paa at desorganisere vor politiske Forbindelse. Skiønt denne Fremgangsmaade falder tilbage paa dens Udøvere, betegner de dog ogsaa det Raads Fordærvelse, fra hvilket den har sin Oprindelse, og vilde, hvis den ikke hørte til en lang Række af uhørte Jnconseqventser, endnu mere falde tilbage paa en Regiering, der anfører sin Fiendes desorganiserende og oprørstiftende, Politik som Hovedaarsag til den Krig, hvori den allerede saalænge har været indviklet.