Aarhuus Stifts-Tidende, 1808-03-19
Declaration. Den Danske Regiering har med billig Utaalmodighed, oppebiet Virkningerne af de Bestræbelser, som det Petesborgske Hof har anvendt, for ved venskabelige Midler, at bringe Sverrig tilbage til den Jnteresse, det har tilfælleds med heele Norden, og til de Grundsætninger, der udgiøre det første Led i dets Forbindelser med Rusland og Danmark. Da disse Bestræbelser bestemt ere mislykkede, befinder den Danske Regiering sig i Henseende til Sverrig i en Stilling, som ikke længere kan tillade den at taale denne Ulvished i sine Forhold til det. Man kan ikke dølge sig, hvad disse Forhold ere blevne til, siden et troeløst Angreb pludselig har udrevet Danmark fra den Bane, som det i en lang Række at Aar ikke har tilladt sig den mindste Afvigelse fra. Den Voldsgierning, som Storbrittanien har udøvet imod et neutralt og fredeligt Land, har bragt hele Europa til at gienlyde af et eneste Harmskrig, og fra alle Sider gav manden Danske Regiering Beviis paa den meest levende Deeltagelse. Hoffet i Stockholm ene iagttog, uagtet de særegne Baand, der foren det med Hoffet i Kiøbenhavn, en1 bestemt Tavshed, og har tilsidst kun brudt den, for at fremføre de mindsk retmæssige Klager og meget ilde grundede Bebreidelser i Henseende til de Uleiligheder, som vare umiddelbare Følger for det af Krigsbegivenhederne, saavelsom de Strængheds Forholdsregler, som den voldsomme Stilling, den Danske Regiering paa eengang saae sig bragt i med Magt tvang den til at antage, og hvilke de Chicaner og Drillerier, som fra Sverrigs Side ere blevne paaførte den, har kun lidt været skikkede til at bringe dem til at afstaae fra. Det Danske Cabinet havde været meget forlegen med at forklare sig denne Adfærd fra en Souverains Side, hvis Jnteresse, Grundsætninger og Følelser det havde ønsker at kunne see i lige Grad saarede af en Skiendselsdaad, der pludselig har tændt Krigsluen i Norden - dersom det ikke havde havt Leilighed til at iagttage, at den Følelse, som i dette Tilfælde har bestemt Kongen af Sverrigs Beslutninger, ikke var Ligegyldighedens. Den forunderlige Redebonhed, hvormed denne Monark, adskillige Uger førend Stralsunds Overgivelse, har samtykstet i den største Deel af den engelske Krigsmagts Afreise fra Pommern, hvor den kun syntes at være ankommen for at oppebie Øieblikket, for at føres til Sielland - og den Umage, Hs. Svenske Majestæt gjorde sig, for at underrette sin Nation om, at denne Giennindskibning skeete i Kraft af en særskildt Artikel i hans Convention med Storbrittannien, har givet de første Kiendetegn til en hemmelig Forstaaelse paa Danmarks Bekostning. Disse Kiende kan have snart forøget sig. Den Danske Regiering kiender ikke Udstrækningen af de Tenester og den Hielp, som deres Fiender have modtaget i Sverrigs Havne; men den har følt Virkningen deraf paren for den høist sørgelig Maade. Det Jndtryk, som forhold af ethvert Slags og tillige de uafbrudte Communicationer, som Engellænderne ikke fandt nogen Vanskelighed ud at underholde med Sverrig, maatte giøre paa den danske Nation, er let at begribe. Det har ikke kunne bive udemærket af nogen, hvor meget krænkende for Dannark der laae i den Glæde, Kongen af Sverrig syntes at inde ved at være paa Kysten lige for Sundet personlig Vidne til alle de Uretfærdigheder og Fornærmelser, der udøvedesmod dets Naboeland - i de Smigrerier og utallige Udmerkelser, der bleve ødslede paa Cheferne for den engelske Krigsmagt - i de Æresbeviisninger, disse med Affectaton fra deres Side søgte at bevidne deres Souverains Allieiede - og i de Agtelses beviser for Hs. Svenske Majestæt, som de fra Kiøbenhavns Havn med Vold bortførte Danske Krigskibe bleve paa deres Fart igiennem Sundet underkastede, endog under Kanonerne af den Festning, som deres Salutering skyldtes. Hvor lidet gunstigt det Lys end var, hvori Sammenstødet, af disse forskellige Omstændigheder maatte sætte Kongen af Sverrigs Sindelav mod den danske Regiering, kunde denne dog ikke bebreide sig, uden Grund at have overdrevet de Sandsynligheder, som Hoffet i Stockholm, langt fra at bestræbe sig for at bortfierne, meget mere syntes at arbeide paa at frembringe, nære og bestyrke ved alt, hvad der kunde staae i dets Magt. Men det blev snart mere, end simple Sandsynligheder. Den engelske Regiering var den første, der opdagede Danmark Hs. Svenske Majestæts aabenbar fiendtlige Sindelav. Europa kiender allerede de Forklaringer, som denne Angivelse har foranlediget imellem Danmark og Sverrig. Man har seet, at Kongen af Sverrig, opfordret paa den meest aabenhiertige og venskabelige Maade til at forklare sig over denne Gienstand, har begyndt med at ville undgaae denne Nødvendighed, og at Hs. Majestæt endnu ivrigere paatrængt, har endt med at give et skievt, tvetydigt og fornærmeligt Svar. Da dette Svar imidlertid syntes i en vis Henseende at indeholde en Usandhedsbeskyldning mod Engelland, lod den Danske Regiering sig for Øieblikket nøie dermed, og troede at burde skiule sine billige Klagegrunde imod Sverrig, i Haab om, at dette, oplyst om sin sande Interesse og modent overveiende Følgerne af sine Beslutninger, vilde ende med at give efter for de Forestillinger, som Hoffet i Petersborg har gjort det, med lige saa megen Skaansel som Taalmodighed, for at bringe det til at afstaae fra sine Forbindelser med Storbrittannien, som aabenbar ere blevne unytDen Danske Regiering kiender kun meget ufuldkommen: Naturen og Beskaffenheden fr de Forbindelter, Sverrig, har indgaaet med Engelland Men hvorledes end Gienstanden og Øiemedet for samme imidlertid er, vilde ingen bedre end den vidst at indsee ller agte den Modstand, Hs. Svenske Majestæt undlod afvise de indgaaede Forbindelser. Men Cabinettet i Kiøbenham er ikke vidende om, at den Svenske Regiering selv har tilstaaet, at den for dens Forpligtelser bestemte Tid e ganske nylig og efterat Cabinettet i St. James har slagt Masken for hele Europas Øine udløbet, og det havde været en Fornærmelse mod Hoffet i Stockholm af formode, at det i nærværende Tidspunct vilde indgaae ny Forbindelser med en Magt, der har anvendt alt for at giøre det kied deraf og givet det de retmæssigste Bevæggrunde til at afbryde sine Forbindelser med den. Har man virkelig kunnet glemme i Stockholm, at Enggelland har opofret den ene af sine Allierede efter den anden, blot med Hensyn til sin troløse Egnisme, og at det efter længe at have bedraget og misledet Sverrig med falske Løvter, omsider kun har sendt det en seen Undsætning, for at lade dets Uheld giøre større Opsyn, Har den svenske Regiering virkelig ikke følt, at den bagvaskeet eller forraadt ved de Communicationer, det Brittiske Hof har gjort Danmark, seer sig af sin Allierede forhaanende compromitteret i hele Europas Øine, Kunde denne Regiering virkelig dølge for sig, at den i Sundet udøvede Vold, at Østersøens Krænkelse, at en Brand, kastet med grusom Haand ind i Norden, vilde fordre af de fornærmede, forhaanede eller truede Magter en Modstand, som uopholdes lig og nødvendig vilde bringe Sverrig i det Alternativ, enten at medvirke til det fornærmede Nordens Forsvar og Hevn eller at afsværge sin mest aabenbare Jnteresse, fine ældste Grundsætninger og sine lovligste Rettigheder, for at giøre sig til det blinde Redskab for en Regierings rasende Hensigter, der har vovet at stille sine Angreb mod der første Grundvold for de nordiske Magters Sikkerhed, Velfærd og Værdighed, Kunne disse Betragtninger vel opveie den lumne Fordeel af Subsidier, for hvilken Priis Cabinettet i London stedse viser sig rede til at kiøbe Allierede, som det paastaaer just herved at forbeholde sig Ret til at behandle som Leiesvende.