Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-07
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Poses Ha Femtende Aargang. No. 28. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 7 April 1818 Til Udgiveren af Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn, fra et Fruentimmer. Min Herre! Deres i No. 24 af Skilderiet, ved Anmeldelsen af Hr. Amtsprovst Stochholms Skrift yttrede Ønske, at see det Spørgsmaal, om det er skadeligt eller ei at Fruentimmer spille paa Privattheatre nøiere undersøgt, har opmuntret mig til at prøve, hvad jeg sandelig endnu aldrig har forsøgt, at skrive en Afhandling. Jkke for at recensere Stykket af Hr. Amtsprovstens Skrift, angaaende denne Gjenstand, men for med al Beskedenhed at gjøre den Anmærkning: at Moralisten gavner mere, naar han som advarende Ven gjør sine Medmennesker opmærksomme paa de ulykkelige Følger af Umaadelighed i enhver selskabelig Fornøielses Nydelse, end naar han som Misan trop dadler Forlystelser, og med ukierlig Bitterhed angriber dem, som deeltage deri; thi krænkende utidig Daddel eller bidende Kritik gjør langt mere Skade end Gavn, i det den kun opirrer til Trods istedetfor at forbedre, og er ingen liden Aarsag til at mangen velmenende Dyds Prædikant raaber i Ørken. Dertil kommer endnu, at de gode Herrer ikke sjelden laste en Moerskab, uden at kjende det ringeste dertil af Erfaring. Saaledes hørte jeg nylig en meget agtværdig Mand paa det heftigste ivre mod den nu brugelige Valts, og med græsselige Farver afmale de ende Tanker, der under den kunde opstaae. Hvorledes troer De han blev omvendt, Jeg fik ham til at forsøge en lille Valts med mig. Det kostede rigtignok Kræfter; thi Manden var temmelig ude af Øvelse, men til det valtsende Publikums Bedste snurrede jeg ham rundt, til han fløsom en pidsket Top, og neppe vare vi komne til Enden af Salen, førend han var saa tilstrækkelig overbeviist om, at det var physisk umueligt, at der under en Valts kunde opstaae nogensomhelst Tanke, at han erklærede sig overvunden og lovede, ikke oftere at fordømme hvad han ikke tilforn selv havde prøvet og undersøgt. Ligesaaledes gaaer det med Meningerne for og imod Komediespils Skadelighed for vort Kiøn. Dette Æmne er saa ofte omtvistet, uden at man deraf har kunne uddrage noget Resultat, og hvorfor fordi Striden førtes af Mandfolk, der selv med den bedste Villie ikke kunne sige noget væsentlig derom, just fordi de ere - Mandfolk, og følgelig ikke kunne vide af Erfaring, hvormeget et Fruentimmer kan udrette og hvorledes hun kan inddeele sin Tid. Hvorvidt Privattheatre ere til Gavn eller Skade for Staten og Moraliteten, det vil jeg overlade til Deres Kjøn at afhandle, hvis Nogen skulde være saa medlidende at antage sig hines Sag, men som Huusmoder, der levende føler og ivrig stræber at opfylde sine Pligter, uden derfor at udelukke sig fra al selskabelig Fornøielse, vover jeg dette Forsøg paa at udvikle Dem, hvorvidt den Beskyldning er grundet, at den dramatiske Kunsts Udøvelse er tidspildende og har en skadelig Jndflydelse paa vorhuuslige Stilling, Med al Agtelse for Deres Kjøns høiere Aandskræfter, troer jeg dog dette Æmne bedre kan undersøges og bedømmes af Fruentimmer end af Mandfolk, thi disse glemme bestandigen, at ligesom Deres Kjøn næsten ved enhver Beskjeftigelse maa bruge Hovedet, behøver vort derimod, som oftest, kun Hænderne; og at et Fruentimmers Tanker kunne følge fraværende Venner gjennem alle Verdensdele, uden at det Arbeide, hun har i Hænderne derved lider mindste Opsættelse. Dette er imidlertid det største Beviis for, at den dramatiske Kunsts Udøvelse ikke kan være saa tidsspildende for vort Kjøn som Mange, Gud veed hvorfor, have gjort sig Umage for at afmale den.