Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-06-18
Dette nye Værk om den Australiske Øe Nye Zeeland slutter sig til Nicolas Reise=Efterretning i dette Land i Aarene 1814 og 1815, som udkom i London i 1817 i to Bind i Octav. Hr. Cruises Journal er temmelig vidt trukken; men har meget tiltrækkende ved sig for Elskere af Ethnographien. Vi ville i følgende sammenstillede Bemærkninger meddele Læserne en Skildring af denne canibaliske Øes nærværende Tilstand, hvilken Englænderne ikke have taget i Besiddelse; men hvis Kyster de dog benytte deels til Hvalfangst og deels for at hverve Pigerne paa Øen for Colonisterne paa Kysterne af Nye Sydvallis; hvilket flere Engelske Blade forsikkre. (Dette er meget troeligt, da der er en stor Mangel paa Fruentimmer i Forbrydercolonierne i Nyholland, eftersom de fleste Forbrydere, som condemmeres dertil, ere Mandspersoner. Folkemængden vil naturligviis tiltage der betydeligt ved denne Jndvandring). Hr. Marsdens Mission paa Øen vedvarer endnu, den omvender vel kun faae Hedninger til Christendommen eller til bedre Sæder; men den gavner dog Menneskeligheden derved, at de Evangeliske Missionairer, som fornuftige Mænd, og Fredens Sendebud, om de endog ikke kunne forebygge Krigen imellem de Vilde; dog søge at bilægge den, efterat den er opkommen, og at dog Menneskeoffer af Overtroe og af Sandselig Æde lyst synes at være bleven noget sieldnere, siden de have nedsat sig i Landet. – Uagtet en Anfører der i Landet, der tillige selv er Præst, havde erklæret Tabou over Missionairernes Personer og Eiendomme (det vil sige, at de bleve erklærede for Hellige) saa udplyndre de Vilde dem dog imellem. Derimod lade Høvdingerne, som kaldes Rungoteedas, deres Sønner opdrage i et Opdragelses-Jnstitut i Paramatta i Nye=Sydvallis for unge fornemme Australier (ogsaa en vigtig Foranstaltning i vore Tider til Culturens Udbredelse i Sydhavet). Disse Hovdingers Forhold til de simple frie Mennesker (Cookees) ere endnu ganske som forhen og ligeledes til Slaverne, som bestaae af en Blanding af alle Nationer og som blive Slaver enten ved Krig, Fangenskab eller Fødsel. De Cookees have ingen Ret til at bære Æresklædning, hvilken tilkommer Høvdingerne allene og hvis høieste Stads bestaaer i en Overkiole, som er vævet med qvindelig Haand af det fineste Ny=Leelandske Hør, hvori der ere fatte Emuflædre. Disse Overkjoler ere stærkt giennemtrængte med Tran for at gjøre dem uigiennemtrængelige for Regn. - Over Slaverne disponerer enhver Herre, som over enhver anden Eiendom, man slagter ofte nogle af dem for at holde en Dødsfest over en Høvding, og slaaer dem mangen Gang ihiel uden at ville straffe dem, men kun for at tilberede sig et kosteligt Maaltid af deres Kiød. Selv unge Cookees af en Stamme erholde den sørgelige Ære, at blive dræbte til en afdød Høvdings Betiening. Der gives forresten iblandt disse Vilde Lækkermunde, ligesom iblandt de civiliserede Nationer; de lade alle Spiser stege i en Bagerovn, da de svøbe Kiødet og Plantespiserne ind i Blade og derpaa tæt omgive dem med Stene, som ere gjorte gloende og bedække derpaa disse Blade og Stene med Jord; denne Tilberedelses Maade er naturligviis meget smagfuld. Af de slagtede Mandfolk spise de kun Armene og Benene; men af Fruentimmer og Børn alt undtagen Hovedet. Til vor Lykke smager en Europæer ikke nær saa godt som en Ny-Zeelænder, fordi vi spise saameget Salt og Nye-Zeelænlænderne derimod slet intet; dette er i det mindste en Mening hos dette Folk; det troer tillige: at hverken Almuesfolk eller Slaverne skulle leve i en anden Verden; men kun Høvdingerne og deres Familier; de christelige Begreber og Liighed for alle Dødelige efter Døden uden Hensyn til deres Stand ere alt for oprørende for de Fornemme for at kunne giøre Lykke hos dem. Den Brittiske Politik tillader dem ikke at kiøbe Skydegevære, da de dræbe langt færre af deres Landsmænd dermed end Europæere. Da de første Europæere landede der, saa fandt de af fiirfødede Dyr kun Hunde og Rotter; Jndvaanerne kaldte begge en ædel Kost, da Nye=eelands Rotter ere mindre end de Europæiske, saa foreslog en Høvding, at man skulde forædle Racen af Rotterne der i Landet med de større Europæiske. De afCook udsaaede Planter og efterladte Dyr formeere sig meget godt, naar kun Jndvaanerne brød sig om at betiene sig af dem. Forfatteren saae kun et eneste skaldet Menneske og kun meget faae Mandfolk og Fruentimmer med graat Haar. En Høvding ved Navn Titoro, hvis Billede pryder, Bogen, saa tatoveret han endog seer ud, viiste sig meget høflig imod de Fremmede, som efter hans Meening vare ikke saa begiærlige efter nogen Ting som efter Nye=eelandske Piger; men de erholdt sielden andre end Slavinder. Eengang overlod han dem ogsaa Døttre af Familie (Rungoteedas) men Folket fandt deri en saadan Overkrædelse af Adelens Rettigheder, at Titoro maatte hente de fornemme Jomfruer tilbage, saa nødigt som de end vilde følge med. Barnemord er meget almindeligt i Nye=eeland; det synes, at det er sieldent, at en Pige lader sine uægte Børn leve men hun dræber dem sædvanlig saasnart de ere fødte; ogsaa dræbe Koner af de ædle Familier imellem deres Børn, fordi de frygte for deres tilkommende Skjebne. De Fruentimmer, som staae i Forbindelse med det Brittiske Skibsmandskab og Militair, forblive gierne hos Europæerne og antage Brittiske Fruentimmers Sæder, Klædedragt og Sprog, og uagtet de ellers ere fulde af Utøi holde de sig dog i en kort Tid meget reenlige af Kiærlighed til deres Mænd, ere kydske i Omgang med andre, vadske om og pløie deres Elskere og moere det hele Selskab med Sang, og Dands. Mændene ere i Almindelighed af en høi og smuk Væxt, tykke Maver finder man ikke iblandt dem; de pleie efter det 20 Aar at lade sig tatovere, en Lædering, som er forbunden med megen Antændelse i Huden og hvorpaa Krigerens Stamme kan kiendes. Naar Arrene af Tatoveringen endelig ere tilgroede, saa lader Hov dingen sig to ja endog tre Gange efter hinanden tatovere; efter den første Tatovering lader NyeZeelænderen sig indvie til Kampen førend Feldtoget begynder, og troe da at kunne byde alle Farer trods. Enhver Nye=eelænder er meget overtroisk, den Fornemme troer, naar han er syg, at det høieste Væsen (Atua) i Skikkelse af et Fiirbeen kryber ind i ham og fortærer hans Jndvolde. Høvdingene slutte kun de saakaldte egentlige Ægteskaber med Piger af deres egen Stand; men mishandle dog disse, som Væsner der staae langt under dem, efter Godtbefindende, og med Grusomhed; derfor forlade ogsaa NyeZeelænderinderne saa gierne deres Fædreneland, som forresten har et smukt Clima; men dog megen taget Luft. Enhver Høvding har saamange Concubiner, som han vil, og som han kan røve og ernære. De ædleste Naturproducter paa denne Jordbund ere de herlige Master og Skibstømmer.