Berlingske Tidende, 1772-10-01
Endskiønt vi alt i vore politiske Tidender Tid efter anden have indført de indløbne Beretninger og Regieringens Forandring i Sverrig, haabe vi dog at fornøye vore Læsere ved her samlet og under eet at meddeele en Efterretning derom, som kan ansees for authentique og paalidelig, da den er kommet fra eensom som derved var nærværende. Samme er af følgen de Jndhold: Den 16de Aug. om Aftenen kom Ober=Stadtholderen i Stockholm, Baron Rudbeck, som Stænderne med adskillige Commissioner havde sendt til Gothenborg og Skaane, igien tilbage til Stockholm. Om Morgenen derpaa aflagde han til Kongen og Senatet Beretning, at da han den 12te Aug ankom til Christianstad, fandt han Stadens Porte tillukte. og Voldene besatte med Kanoner, at man havde nægtet ham at komme ind i Fæstningen, og at Commandanten, da han havde forlangt at tale med ham, ikke lod sig see, men at den vagthavende Officier, paa den Opfordring, som han i Rigs Stændernes Navn gjorde, havde svaret: at man erkiendte ikke sammes Autoritet, og at alting skeede efter Befaling. Ober Stadtholderen berettede tillige, at han var bleven nogle Jngenieur Officierer vaer, som ville anlægge nye Fæstnings værker for Staden, og at disse, da han spurgte dem om Aarsagen til deres Arbeyde og saa usædvanligt et Forhold, svared ham, at de gjorde det efter Commandantens Ordre. Denne Efterretning om Oprøret i Christianstad blev samme Dag bekræftet ved en Couriers Ankomst fra Hs. K. H. Prints Carl. hvilken Høystsamme havde afsendt fra Landscrone. Prinisen meldte, at han havde holdt et Krigs=Raad, hvortil han havde kaldet forrige Feldtmarschall Græv Hamilton og de fornemste Officierer, som besandt sig i Nærheden, og at alles Meening var, at han i Hast maatte samle Tropperne i Provincen, og ey forsømme at bringe Oprørerne igien til deres Pligt. Da saavel Senatet, som det Secrete Udskot, formedelst disse Rapporter havde forsamlet sig, for at tænke paa Midler til at dæmpe denne Jld, saa viiste deres første Jndretninger alt for tydelig, at deres Omsorg gik mindre ud paa, at undertrykke Bevægelserne i Skaane, end deraf at tage en Præ tet til at tage sig Ret til de egenmægtigste og rimeligviis tillige strafbareste Udsvævelser. Rigs=Raad Baron Funk, en af de mægtigste Hoveder for det Partie, som havde trukket Regieringen til sig, blev udnævnt at gaae til Skaane med den største Fuldmagt. Da Prints Carls Nærværelse i bemeldte Provints, og endnu mere den Kierlighed, som Tropperne havde til ham, opvakte Frygt hos det herskende Partie, saa blev Kongen af det Secrete Udskot anmodet, det er, han blev befalet, at kalde denne Prints tilbage, saavel som Prints Frederich, hans Broder, som brugte Brønd Cuur i Ostgoth, land i Medewi, eftersom Stænderne, som de sagde, ikke vilde, at Deres Kongel. Høyheder skulle vove deres Liv imod Rebellerne. Og da Senatet og det Secrete Udskot ikke troede de Tropper, som giøre Vagterne i Stockholm, saasom disse ved adskillige Leyligheder havde ladet see deres Tilbøyelighed til Kongen, saa blev en Bataillon af det Uplandske og en af det Sødermandlandske Regiment beordret i Hast at marschere til Stockholm. Borger Cavalleriet fik og Ordre at sætte sig til Hest og patroullere rundt omkring i Staden. Rigs=RaadKalling blev med stor Anthoritet udnævnt til General Commandant. Hs. Mst. blev anmodet om, ey at begive sig ud af Staden. Det er at mærke, at alle disse Resolutioner bleve tagne uden ringeste Agt for Kongens Meening. Man forlangte allene af Kongen, at han skulle underskrive alle de Ordres, som Frygt, Mistroe, og maaskee en endnu langt far. ligere Hensigt kom dem til at udstæde. Senatets og det Secrete Udskots Raadslutninger vedvarede den 18de August, og bleve allene standsede ved Stændernes Forsamling. Man aflagte udi samme Beretning om alle de Messorer, som vare tagne, og de bleve bifaldte. Men i hvor billig Aarsag Kongen af Sverrig end havde til at beklage sig over en saa vedholdende Mangel af Høyagtelse, hvorved enten den øiensynlig ste Ringeagtelse, eller den udtrykkelige Hensigt, aabenbare at sætte sig mod ham, maatte ligge til Grund; saa er det dog sandsynligt, at Hs. M. herover ingen Emfindtlighed har ladet see, og ey skulle have skredet til den nu lykkelig udførte Gierning, dersom han ikke tilforladelig havde vidst, at formedelst det Parties af Frygt tiltagende Mistroe, som holdt sig for det berskende, Hs. Msts. Frihed og Liv var i Fare, og at i dette Parties hemmelige Raadslutninger ey blev talt om andet end at bringe ham i Arrest, og fordre ham til Regnskab, som den, der var Aarsag til den almindelige Undertrykkelse og Nød, og at man vilde bemægtige sig hans Person, saasnart den Un landske Bataillon, som ventedes Natten imellem den 19de og 20de Augustii, var ankommen. Desuden erfarede man, at Hs. Mst. ikke skulle tillades at komme ud af Staden, og at det ved Portene var givet Ordre at formeene ham Udgang. Kongen var saa meget mere at beklage, da det havde været ham umueligt at see forud, at han skulle geraade i en høyst ulyksalig Tilstand, og altsaa ey havde kundet føye tilbørlige Anstalter til sit Forsvar. Man havde skildt ham ved alle de Personer, paa hvilke han nogenledes kunde forlade sig. J hvor meget han og var forsikret og Folkets Hengivenhed, saa kunde dette dog ikke hielpe, saa længe Soldaterne ikke havde erklæret sig for ham. -Man vidste endnu ikke, hvorvidt man kunde forlade sig paa deres Troeskab, da man endnu ikke havde sat dem paa Prøve. Kongen manglede alting, men han fandt alt hos sig selv. Hans Forsigtighed, Standhaftighed, Mod, med eet Ord, hans Dyd, oprettede alting. Tvungen til at raadføre sig allene med sig selv, begav han sig den 19de om Morgenen til Gardens Parade=Plads paa Tøyhuus=Gaarden, og lod det Mandskab, som skulle besætte Vagterne paa Slottet og NørdermalmTorvet, gjøre nogle Krigs=Øvelser. Et stort Antal Officierer, som ved denne Leylighed havde forsamlet sig omkring Hs. Mst., fulgte med ham til Slottet, hvorhen han begav sig til Fods. Klokken var henimod 11, da Hs. Mst. kom der, og ingen vidste hvad han havde i Sinde. Den paa Vagt træk kende og afløsende Garde var paa Pladsen; han befalede, at den skulle blive der, og efterat han, geleydet af en stor Deel Officierer, var gaaen ind i Vagt=Stuen, talede han til dem, med den Yndighed, Eftertryk og Koldsindighed, som er ham medfødt. Han gjorde dem en livagtig Forestilling om sin beklagelsesværdige Tilstand, om de Indgreb, som skeede i hans høie Rettigheder, og om den store Fare, som svævede over hans Hoved; han sagde: det var ikke hans Hensigt at foretage noget imod Undersaatternes Frihed og Rettigheder, men kan søgte langt meere at befæste dem ; han havde besluttet, dersom de vilde gribe ham under Armene, at opofre sig selv, forat redde Riget og befrie samme fra det grusomme Anarchie som svækkede det, og skulle styrte det i en uundgaaelig Fordervelse. Officiererne, som tilligemed Under Officererne vare omtrent 200, bevidnede deres bifald ved et almindeligt Frydeskriig. De aflagde strax alle Troeskabs Eed, undtagen 2 Capitainer, og endnu en anden Officier. De tvende første bleve bragte i Arrest, og den sidste, som var faldet i Afmagt, beholdt sin Frihed. Da dette var skeet, begav Hs. Mst. sig til SlotsGaarden, og holdt til begge Vagterne af Garden næsten ligesaadan en Tale, som han havde holdt til Officererne. Han forsikrede, at han vilde vove Liv og Blod med dem, og spurgtedem, om de havde i Sinde at giøre det samme med ham. Deres Svar bestod i det igientagne Fryde=Raab: Kongen level og derpaa svore de Troeskabs Eed. Rigs Raaderne, hvilke, som sædvanlig, vare forsamlede udi Rigs=Salen, bleve ved dette Raab og ved denne saa uformodentlige Begivenhed anledigede til at gaae til Vinduerne, og fulde af Uroe at forvente Udfaldet heraf, da nogle Officerer traadde ind til dem med Befaling, at de maatte holde sig stille, og med Forsikring, at man vilde sørge for alt hvad de behøvede, og at intet Ondt skulle vederfares dem. De ville sige noget derimod, men deres Aristocratiske Magt havde nu ingen Vægt mere, og de fleeste adlydede. Strax derpaa bleve Slots=Portene tillukte, og Klæderne satte for. Nogle af Soldaterne bleve posterede inden for samme, og med de øvrige begav Kongen sig til Artillerie Gaarden. Han blev der modtagen med den største Glæde, og det vagthavende Mandskab aflagde deres Eed. Da Kongen havde indtaget denne vigtige Post, opslog han den sit Hoved Qvarteer for at giøre sine Anstalter. Han lod Ammunition uddeele iblant Soldaterne, og befalede at samle Artillerie=Regimentet, Garden havde alt saaet samme Ordre. Man lod nogle Kanoner bringe fra Tøyhuuset og fordeele omkring i Staden, hvor de meest behøvedes. Der bleve afsendte Piquetter for at forsikre sig Portene, og lade ingen komme ud af Staden. Kongen lod en Stabs Officier kalde, og befalede ham at udstæde Contre Ordres til de paa Marschen værende Batailloner. De Officierer, som bleve afsendte med disse Ordres, havde saa meget mere Aarsag at haste, da de om Eftermiddagen traf de Uplandske Tropper ikkun 2 Miil, fra Staden. Chefen for Tropperne, Oberstlieutenant Baron Eederstrøm, en ivrig Tilhænger af det herskende Partie, blev arresteret og bragt til Staden, men igjen løsgiven, da han havde aflagt sin Eed. Admiralitetet paa Skibs=Holm ventede ikke engang paa Kongens Befaling at erklære sig, men afsendte Deputerede, for at forsikre ham om deres Nidkierhed og Troeskab. Hs. Mst. bevidnede dem herover sin naadige Velbehag, og befalede dem at holde deres Folk i get Orden, og bestyrke dem i dette gode Sindelav, indtil har selv kunde komme og tage Troeskabs Eed af dem. Det ma ikke med Taushed forbigaaes, at Cavalleriet af Borgerskabet, som det herskende Partie til deres Sikkerhed lod holde Vagt, vare de første, som erklærede sig for Kongen. Endskiønt Hr. Mst. overalt lod bekiendtgiøre, at enhver skulle holde sig rørlig, og havde ey heller nogen Aarsag at være misfornøyet med Folkets Sindelav, som langt mere tilkiendegav Glæde og Fornøyelse; saa befalede han dog at lade Ober=Stadtholderen Baron Rudbeck sætte i Arrest, saasom han ubetænksom søgte at ophidse Pøbelen. Men da han saae forud, at denne Befanings Fuldførelse kunde finde Vanskeligheder, og Modstand foraarsage et Opløb, hvorved maasker de fremmede Gesandte re maatte geraade i nogen Fart, saa lod han dem alle ved een af sine Kammerherrer paa en meget naadig Maade anmedom at begive sig til Slottet, med den Forsikring, at man er vilde lade dem sattes noget, og vilde fuldkommen sørge for deres Sikkerhed. J Følge heraf indfandt og de fleeste sig paa Slottet, men nogle bade sig fri derfor. Disse sidste lod Kongen ved Hof=Canzieren berette, at da han umuelig med Ligegyldighed kunde see deres Sikkerhed i Fare, maatte han, i Fald de skulle vegre sig ved at begive sig til Slottet, være ned saget til, at sætte Vagt for deres Huuse, hvorpaa de endelig besluttede, at begive sig til de andre Gesandtere. Paa denne Tid blev Ober=Stadtholder Rudbeck anholdt og bragt til Slottet. For endnu mere at holde Folket roelig i Henseende til den almindelige Sikkerhed, udsendte Kongen sine Herolder under Ledsagning af Pauker og Trompeter, som og Borgerskabets Cavallerie. Disse Herolder oplæste paa alle Torve og Gader en Erklæring, hvorved Kongen gav den Forsikring, at han vilde beskytte enhver udi sine Friheder og Rettigheder, og allene gjøre Ende paa Misbrug, og den lovstridige Aristecratiske Magt, som er Skyld i Undersaatternes Ulykke i Almindelighed og enhvers i sær. Paa alle Steder, hvor denne Erklæring blev bekiendtgjort, hørte man af det i stor Mennede forsamlede Folk den stærkeste Glædes Skriig. Jmidlertid erholdt Kongen paa Artillerie Gaarden en Courier fra Prints Carl med en fornøyelig Beretning om Sagernes Tilstand, Skaane. Paa samme Tid ankom en anden Courier fra Prints Friderich, som førsikrede Kongen om hans Troeskab og Attraa efter derpaa at give de stærkeste Prøver. Begge Courierer, bleve strax sendte tilbage. Saasnart alle Anstalter i Henseende til Artilleriet vare gjorte, og de befalinger, som i en Hast udfordredes, vare udstædte, sterg Kongen igien til Hest for at ride til Skibs=Holm. De ophidsede Broer bleve ved hans Ankomst nedladte. Kongen tog Eed af Soldaterne og MaMarefrue, og blev tesagt af deres Frede Rass, da den(begav sig derfra til Nordermalms Torvet, hvor en stor Deel af Garden var opstilt. Soldaterne aflagde Eed, og raabte tilligemed det omkring staaende Folk, Kongen leve! Herpaa indfandt Hs. M. sig paa Raadhuset, hvor Magistraten havde forsamlet sig for at aflægge nye Troeskabs Eed. Deref er bigaar han sig til Sidermalmen, hvor en anden Deel af Garden stor under Svahr og aflagde ligeledes Troeskabs Eed. J Havnen, hvorhen Kongen derpaa tog Veyen, vare Matroserne krøbne og i Masterne og Tougværket, og lade derfra deres Frydeskriig høre. Og, hvilket ikke mindre maatte være Kongen behageligt, en stor Mængde Borgere og Jndvaanere, som her vare løbne sammen, istemmede med Matroserne. Da nu alting igien syntes at være roeligt, begav Kongen sig til Slettet. Han gav sig neppe saa megen Tid, at han kundudet hvile sig, og tage nogle Forfriskninger. Strax derpaa lod han de fremmede Gesandtere komme for sig, og holdt en Tale til dem. Saasom alling igien syntes at være ganske roeligt, og den beste Orden at herske, saa besluttede Gesandterne et forlade Slottet.