Aalborg Stiftstidende, 1836-06-01
Jmod denne Yttring erholdt vi en Meddelelse fra sen for Religion og alle høiere Menneskeanliggender varmtfølende Geistlig. Uagtet Redactionscommitteen. likke kunde være enig med ham i alle hans Anskuelser, fandt man dog denne Artikel fuldkommen værdig til Optagelse. Mod dette Bidrag optræder nu Forfatteren i Kjøbenhavnsposten, som dog ikke finder den Mening deri, at det er hele Nationens oplyste og dannede Medlemmer, der udgjør dens egentlige Kjerne, men behandler Sagen, som om Meningen havde været, at Embedsmændene skulde ansees derfor. Havde vi fundet en saa eensidig Mening i hiint Bidrag, vilde det aldrig have faaet en Plads i Folkebladet. Den hele Strid om de billedlige Udtryk Skal og Kjerne overlade vi gjerne til andre; vor Hensigt her er ikkun at gjøre opmærksom paa, at Sagen neppe vil faae sin rette Belysning, naar Striden fortsættes paa den begyndte Maade. Spørgsmaalet om, hvilken Stand der er den vigtigste, fører lettere til en skadelig Rangstrid end til noget Godt. Man behøver ikke at have afgjort hvilken Stand er den vigtigste, for at indsee, at Staten hverken børs have flere eller andre Embedsmænd, end dens sande Fornødenheder medføre: at Embedsmændene hverken bør have større eller mindre Magt end den, der er gavnlig for det Hele: at de ikke bør være lønnede høiere end fornødent, men at Størrelsen af den fornødne Løn maa fastsættes saaledes, at man ikke afskrækker de dueligste Mænd fra at tjene Staten. Man bør i alle Maader vogte sig for at lægge Vægt paa Standsforskjelligheder, og at opvække den ene Stands Skinsyge mod den anden. Vi ere alle Danmarks Sønner, dette er intet tomt Ord. Enhver, som erhverver sig den fornødne Dygtighed, har Adgang til Statsembeder, enten han er af høi eller ringe Byrd. Embedstanden er derfor ikke at betragte som en Kaste, mod hvilken man behøver at stride. Men vil man paastaae om visse Embeder at de burde afskaffes, om visse Myndighedsyttringer at de burde ophøre, saa er det ikke mod Embedsmændene man strider, ligesaa lidet som mod Regjeringen; man har da kun bragt et Statspørgsmaal paa Bane, hvori sikkert mange Embedsmænd ville stemme for Paastanden, dersom den er rigtig. Naar Forf, siger, at Embedsmændene ere Statens Tjenere, saa siger han unegteligt noget Sandt, som Jngen vil negte; men man glemme ikke, at de ogsaa ere Statens Fuldmægtige, i hvis Hænder Statens Overhoved nødvendigt maa nedlægge en Deel af sin Magtudøvelse, og om hvilken den maa værne ved Anseelse. Det vilde staae slet til med Staten, blev det anderledes. Men det, hvorpaa det især kommer an her, er, at de ikke blot ere Embedsmænd, men de ere ogsaa danske Mænd, og for en stor Deel meget oplyste danske Mænd, i hvilken Egenskal de høre til samme Classe, som alle oplyste og dan nede Næringsborgere. Det er ved denne Classe af Folket skal hæves. Vi kunne ikke give Forf. Ret, naar han vil ansee den Menneskeclasse for den vigtigste i Staten, som arbeider for Livets Fornødenheder. Det findes tvertimod gjennem hele Tilværelsen, at det Nødvendigste, skjøndt Betingelse for dette Ædleres Tilværelse, ikke er det Ædlere selv. Planten kunde ikke være til uden den Jord, hvori den voxer, Dyreslægten ikke uden Planteverdenen, Mennesket atter ikke uden begge. Som Vilde kunne Menneskene leve uden oplyste Ledere, men kun forsaavidt de blive nær den dyriske Tilstand. For hver Trin, vor Art er blevet hævet høiere, har det oplyste Mænd at takke. Havde Thyge Brahee ikke anvendt sin Tid paa Arbeider, som Rigsraadet fandt den ham viste kgl. Gavmildhed uværdige, havde Kepler ikke fundet sig i at fultfødes, for at vedblive sine Granskninger, havde Newton, deels bedre deels virksommere paaskjønnet, ikke anvendt sin Tid paa Undersøgelser, som en Forsamling af Næringsborgere, næsten eenstemmigt vilde have erklæret for unyttig, skulde Søfarten den Dag i Dag staae usigeligt tilbage for hvad den nu er. Det er let at formere disse Exempler saa meget som nogen Modstander, kunde opfordre til; hele Historien vidner. Næringsborgeren sørger kun slet for sin Hæder, dersom han blot vil hævde den for sit Bidrag til de materielleste Goder; thi saa vil Fabrikeieren let blive nødt til at vige Rangen for sine Arbeidere, Skipper ren eller Styrmanden for Matroserne. Nei, selv ved Frembringelsen af materielle Goder spiller Aanden Mester, og vil Næringsborgeren indtage en høi Plads i Samfundet, maa han gjøre sig gjældende som oplyst Mand. Han kan baade ved Jndsigt forædle sin Bedrift, og tjene Almeenheden med sunde og gode Raad. Dette have mange Næringsborgere gjort, og vi haabe, at flere ville giør saa i Fremtiden.