Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-06-30
Om Badehusene ved LangebraUdgiveren har den 25, sidstleden faaet følgende Stykke til Jndrykkelse i dette Skilderie Som en Mand paa 50 Aar har jeg nu i en Tid af tyve Aar, saa ofte jeg har have Leilighed dertil, brugt Sobad, og altid befundet mig vel derved. Men i Dag, da jeg ligeledes brugte det, mødte mig et Tilfælde, som jeg aldrig tilforn har sporet noget til, og som imidlertid ikke skal afholde mig fra Fremtiden at bruge dette Bad, skjønt med mere Forsigtighed end hidtil. Men hvor mange Men mester see sig, enten som jeg, istand til at tage en Leyer ved sig, eller, naar de falt sig beponerede, altid at finde en Ven, som vil gjøre dem Selskab i Badehuset; Det sidste vil især sjeldent være Tilfældet, da jeg for min Person, aldrig vilde gaae selv anden i et saa indskrænket Baderum som de ved Langebro. Jeg anseer det derfor for Pligt at fortælle hvad der er modt mig, til Advarsel for mine Medborgere, Kiøkken, sex i Morges forlod jeg, ved disponeret og tyndt paaklædt, mit Huus, og gik efter min Sædvane langsomt, for at naa Badet i den Tilstand, hvori man bør befinde sig, naar det skal opfylde den tilsigtede Nyne Jeg fulgte min gamle Methode, at begynde med Vandet oven fra; men da jeg var kommen ned i Badet, blev jeg jeg tilstaaer det selv efter Sundhedsreglerne maaskee for længe, endskjønt jeg paa andre Tider har opholdt mig deri meget længere. Da jeg nu fornam en usædvanlig Trykken i Hovedet og for Brystet, sprang jeg strax ud af Badet; men neppe havde jeg taget mine Beenklæder og min Skjorte, førend jeg følte mig betagen af Qvalme, som jeg aldrig forhen har kjendt og som jeg befrygtede i Øieblikket skulle knust, mit Hierte. J denne Tilstand havde jeg dog saa megen Aandsnærværelse, at jeg ansaae det for raadeligst, ikke at blive i Kammeret, men søgte svinglende at komme ud af Døren paa Gangen. Her saae jeg ikke et Menneske, som kunde komme mig til Hielp, og Mælet var mig saa betaget, at jeg ikke kunde raabe paa nogen. Jeg satte mig ned paa en Bænk, men min Qvalme tog til. Derpaa reiste jeg mig, for at røre mig lidet og lænede mig op til Nærværket, i den Tanke, at der skulde komme et Menneske til Hjelp. Men jeg faldt nu om paa Gangen og befandt mig i en livløs Tilstand. J denne Forfatning blev jeg nogle Minutter, da en smudsig Matros eller Sjouer, som havde anviist mig Kammeret, og var gaaen i Land, medens jeg havde været i Badet, hændelsesviis, blev min Skilling vaer, da jeg just var i Færd med at hielpe mig op igien saa godt som jeg kunde. Han kom tilløbende, for at hielpe mig. Der er neppe Tvivl om, at mit Liv jo blev frelst, fordi jeg endnu havde saa mange Kræfter, at jeg kunde komme uden for Kammeret, thi jeg havde sikkert druknet i Badet. Endog Karlen, som endelig kom mig til Hielp, sagde, at det var en Lykke, at jeg var falden ind ad Huset til, thi var jeg falden i en anden Stilling, kunde jeg lettelig tumlet ud i Søen, og med Strømmen, som da gik, bleven ført ind under Machinen og qvalt, Seg takkede Gud, som svarede mit Liv men jeg foresatte mig og at fortælle Publicum denne Begivenhed, paa det andre i saadanne Tilfælde kunde være betænkte paa de fornødne Midler, men ingenlunde i den Hensigt, at afskrække nogen fra at benytte sig af et saa velgjørende Middel, som Søbadet, efter min Overbeviisning, er, jeg er af den Mening, at de, der besøge dette Bad, hvor det staaer enhver frit for at betale, hvad han vil, ikke betaler saa slet, at jo Forpagteren, naar Afgivten ikke er for høi, jo kunde holde en Betient til bestandig at paasee, at ingen kom i saadan Fare, som jeg Jeg, som maaskee ikke er af de spendableste, har aldrig betalt mindre end 16 s. undtagen i Dag, da jeg kun betalte 12 s., fordi jeg af 20 sk. jeg havde i Lommen, gav den Karl, som kom mig til Hjelp, de 8 s. Jeg gav Bommanden eller Forpagteren, da jeg rakte ham de 12 s. ind af Døren, en lille Frettesættelse, fordi der ingen Folk havde været tilstede, men han svarede mig i en Kone, som lod mig befrygte, at jeg maaskee endnu oven i Kjøbet kunde paadrage mig en Ærgrelse, Jeg ansaae det altsaa for raadeligere, at slæbe mig hiem til min Seng, end staae her og kjævles med et Menneske, som, naar jeg ikke vil besøge hans smudsige Baadehuus og lade mig opvarte af hans ligesaa smudsige Karle, er mig aldeles, uvedkommende. Men saa meget er vist, at jeg, dersom seg var een af de Øvrighedspersoner, der kunde bidrage til at forbedre denne i øvrigt saa nyttige Indretning, skulde søge at gjøre det ufortøvet; thi at den, saaledes som den nu er, jo forfeiler sin Bestemmelse, og at tilsidst ethvert Menneske vil føle Modbydelighed for at benytte sig af dette Bad, det maa enhver, som kun har mindste Delicatesse, fuldkommen inddrømme Anmelderen, som af og til har besøgt dette Badehuus lige fra den Tid, det blev indrettet, indtil dette Øieblik, maa tilstaae, at denne af en meget agtværdig Mand her i Staden fremførte Anke, ikke allene er fuldkommen grundet, men at der endog lader sig sige meget mere som ikke gjør dette Badehuus nogen Ære, Aarsagen dertil maa nok især sages deri, at det er bortforpagtet, da Bortforpagtningen af Ting, der ere bestemte til offentligt Brug, afføde i Almindelighed Misbrug. For Forpagtningen af Badehuset faaer Fattigvæsenet, saavidt Anmelderen veed, 250 eller 300 Rdlr., og overladet Stedets Bestyrelse ganske til Forpagterens eget Godtbefindende. Men Staten er det ligesaa vigtigt, at den store Mængde Mennesker af alle Stænder, som om Sommeren besøge dette Sted, blive ordentlig behandlede, og at ingen udsættes for at paadrage sig der en Smitte, f. Ex. ved ureenligt Linned, som at Fattigvæsenet har en Jndtægt af nogle hundrede Rigsdaler mere Et det kolde Bad, som de fleste ville paastaae, et i mange Tilfælde vigtigt Middel til at styrke og bedligeholde Sundheden, saa er det Vedkommendes Pligt, at vaage over Jndretningens rigtige Bestyrelse, og ikke at overlade den til en Forpagters Egenraadighed. Ved en heftigere Omgangsmaade, mod enhver, som besøger Badet, og ved mere Opmærksomhed paa enhvers Beqvemmelighed og Gavn, vilde Jndtægten kunne fordobbles. Der hører megen Overvindelse til, nu at besøge et Sted, hvor man undertiden maa vente hele Timer, førend man faaer en Plads, hvor det Linned, man faaer til at tørre sig af med, ikke synes vasket ordentlig, men kun dyppet lidet i Vand, og hvor man aldrig har fuldkommen Vished om, ikke at blive smittet "). Om end kun enhver betalte 8 s. endskiønt de fleste betale fra 12 s. til 16. saa er den Betaling dog nok mere end tilstrækkelig til ne holde Forpagteren tredobbelt skadesløs. An at man, at enhver, som bader sig, ophol 3 tager. der Time i Badet, saa kan man, efter den simpleste Beregning, regne 6 Mk. for hver Time, altsaa 12 til 14 Rdlr. om Dagen for alle Kamrene. En Jndretning, som PubliKamrene. En Jndretning, som Publicum lønner saa pundeligen, burde sandelig være lidet bedre beskaffen, end den ved Langebro. At der alligevel bestandig er fuldt Huus, vidner tilfulde om, hvor meget Jndtægten under andre Omstændigheder kunde for ages.