Norske Intelligenssedler, 1800-02-05
Kongen har givet idelige Prøver paa Hans oprigtige Længsel at see Europas sikkre og varige Rolighed igjen oprettet. Han hverken er eller har været indledet i nogen Trætte for en forfængelig og falsk Ære. Han har ingen anden Hensigt end at værne om Hans Undersaatters Rettigheder og Lyksalighed imod alle Angreb. For disse har Han fægtet imod ufremkaldet Anfald; og for disse Gienstande, bliver Han endnu nød til at stride. Jkke heller kan Han haabe, at denne Nødvendighed bliver ryddet af Veien ved at indlade sig, for nærværende Øjeblik, i nogen Underhandling med dem, som atter ved en Revolution saa nyeligen have sat sig i Udøvelse af Magten i Frankrige - thi ingen paalidelig Nytte for det store og ønskværdige Formaal af almindelig Fred kan en saadan Underhandling tilvejebringe, indtil man klarligen seer, at de Aarsager have ophørt at virke, som i Oprindelsen frembragte Krigen, endnu forlænge den, ja ofte have fornyet den. Det samme System, hvis Antagelse Frankrige maa tilskrive alle sine nærværende Elendigheder, er just det, som har indviklet den øvrige Deel af Europa i en lang og ødelæggende Feide, og af en Art hidtil ukjendt i dens Maade blandt slebne Nationer. For Vedvarenheden af dette System og for Udryddelsen af alle indrettede Regjeringer ere Frankrigs Skatte og Resoureer fra Aar til andet blevet udtømmede og bortødslede, midt i grændseløs og forhen uhørt Jammer. For denne tøyleløse Ødelæggelses Aand ere Nederlandene, de forenede Provincer, Switzerlands Kantoner (Hans Majestets gamle Venner og Bundtsforvante) Tiid efter anden blevet opofrede. Tydskland er udplyndret, og Jtalien, omendskjøndt nu renset fra Angriberne, har fremstillet Anarkiets og Røveriets gyseligste Optrin. Hans Majestæt selv har været nødsaget at udholde en haardnakket og byrdefuld Strid for Uafhængigheden ja Tilværelsen af Hans Kongeriger. Jkke heller have disse Elendigheder strakt sig til Europa allerne. Den har rystet de meest afstændige Verdens Hjørner; Endog Lande saa fraliggende baade i Stilling og Jnteresse for den nærværende Strid, at de maaskee aldrig havde hørt tale om denne Krig, førend de pludseligen fandt sig indviklede i alle dens Grusomheder. Medens man vedbliver at følge dette System, og medens en talrig og mægtig Nations Blod og Skatte bortødsles for at vedligeholde det, har Erfarenhed lært, at intet Forsvar udretter noget, uden det, som er bygget paa en aaben og uafbrudt Fiendtlighed. Under de højtideligste Tractater skjules Tønder til nyt Anfald; og blot den tapperste Modværge skylder Europa hvad endnu er tilbage af Eiendoms Sikkerhed, personlig Frihed, sælskabelig Orden og ubunden Religions Øvelse. For Sikkerheden af saa væsentlige Gienstande bør Hans Majestæt ikke fæste Liid til den blotte Jgjentagelse af almindelige Forsikkringer og fredeligt Sindelav. Saadanne Forsikkringer har man idelig udhængt fra alle dem, som Tiid efter anden have styret Frankriges Resoureer for at ødelægge Europa, og just disse have de nærværende Styrere deklareret fra Begyndelsen og eensformigen ganske afmægtige til at vedligeholde Fred og Venskab. Storligen og i Sandhed vil Hans Majestæt frydes, naar det nogensinde øynes, at den Fare, for hvilken Hans egne og Bundtforvantes Stater have været udsatte, har virkeligen ophørt, naar han bliver overbeviist, at Nødvendigheden af Modværge har Ende, naar bedre Grundsætninger omsider faae Overhaand i Frankrige, efter en bedrøvelig Erfarenhed i saa mange Aar af Misgierninger og Elendigheder: naar alle Ærgjærrighedens uhyre Forsøg, og gigantiske Planer, alle Ødelæggelsens rastløse Udkast, som have sat selve Tilværelsen af borgerligt Sælskab i Fare, blive tilsidst aldeles forladte - men Overbeviisningen om denne Forandring, hvor behagelig den end er for Hans Majestæts Ønsker, kan blot Erfarenhed og indlysende Kjendsgierninger frembringe. Det sikkerste og naturligste Pant paa Dens Virkelighed og Varighed vilde Oprettelsen af den FyrsteLinie blive, som i saa mange Aarhundrede vedligeholdt den Franske Nation i udvortes Anseelse og i indvortes Lyksalighed; Saadant Rystelsernes Udfald vilde paa eengang have bortryddet og altid bortrydde alle Hindringer for en sikker og fast Freds-Slutning. Det vilde sikkre Frankrige en uforstyrret Besiddelse af Dets gamle Jord-Strækning, og Det vilde give alle øvrige Europas Nationer, i Fred og Roe, den Sikkerhed, som de nu ere nødsagede at søge efter ved andre Midler. Men hvor ønskeligt end et saadant Udfald maa være for Frankrige og Verden, er det ikke udelukke ligen til den Maade. Hans Majestæt indskrænker Mueligheden af en sikker og fast Fred. Hans Majestæt gjør ingen Paastand at foreskrive Frankrige, hvordan Dets Regjerings-Form skal blive, eller i hvis Hænder Det overleverer den nødvendige Myndighed at lede en stor og mægtig Nations offentlige Sager. Hans Majestæt har blot Hensyn til Sikkerheden for Hans egne og Bundtforvantes Lande, og Europas almindelige Tryghed. Naarsomhelst Han kan dømme, at saadan Sikkerhed kan paa nogen Maade opnaaes, som en Følge enten af Landets indvortes Forfatning, da Faren just imede i den, eller af aadanne andre Omstændigheder, hvorledes de end maatte være naar de føre til samme Maal, vil Hans Majestæt med brændende Jver gribe hver Leilighed, i Forening med Hans Allierede, til at udfinde Midlerne for en almindelig og umiddelbar Fred. Ulykkeligviis har en saadan Sikkerhed ej været til - Jngen tilstrækkelig Klarhed i Grundsætninger, hvorved den nye Regjering kunde ledes - ingen antagelig Grund for at dømme om Dens Varizhed. J saadan Stilling kan intet være tilovers for Hans Majestæt end at vedblive, i Forening med andre Magter, en retfærdig og værnende Krigs fornødne Anstrængelser, som Hans Majestæts Omhue for Hans Undersaatter aldrig vil tillade at vedvare, uden for Nødvendigheden, som oprindeligen bød dem, eller at ophøre og endes paa anden Grund end den, som mueligst og bedst kan bidrage til en sikker Nydelse af Hiines Roe, Konstitution og Uafhængighed. Grenville. London ut prius.