Viborger Samler, 1789-07-13
Den Hamborgske, Politisches, Journal for Jinilopert, ad Maaned leverer og følgende Efterretning som go mod fra Kiøbenhavn af 16de Junii. For at tilfredsstille alle politiske Læsere i disse Tider, maatte tille-Correspondender, ikke meere blive forte historisk, men prophetiske Tilberedende Tildragelser og for andre Tid er mærkværdige Hof, som mod hver Dag række til hinanden, have næsten ganske tabt deres Jnteresse, og dog gaaer det endlig ikke an paat løvere den store Sune rigtig adderet af de mange minidre. Af den Danske Coureer, hvis Ankomst i Petersborg, efter en hastig 16 Dages Reise, den sidste Russiske Coureer allerede har har meldet, som havde ver at undervets fra den 19. Mai indtil den 8de d. M., forventes iblant Publicum store Opløsninger. Forundelst Keiserindens Ophold paa Landet, kunde hin Coureer vel ikke tidligere, end i Enden af Maji være blevne expederet tilbage fra Petersborg, og altsaa i de første Dagenigien indtræffe her. Men det kan man antage for vist, at vort Hof desuden er enig med det Russiske, og er altsaa langt mindre nysgierrig paa det nærmere fra Petersborg, end Publicum. Man har heller ikke mærket nogen Suspension i Anstalterne her, i denne Mellemtid. Bevæbningen til alle Sider er stedse bleven bragt Fuldstændigheden. nærmere. Magaziner blive opfyldte; Munitioner opdyngede; de Norske Tropper holdte i Beredskab; de Jydske Regimenter ere forlagde i Hertugdømmene og ved deres Grændser; Militair-Øvelserne ere paafaldende skarpe, i hvor levende de end have været i 6 Sommere; Sør Defensions Anstalterne for Kiøbenhavn, hvorfra den combinerte Flode nu ligger 2 Mile borte, ere i Overflødighed forsørgede, Kronborg med lige Forsigtighed forsynet, iblant andet med Rister til at giøre Kugler gloende paa. Mere herom er at læse i enhver Tidende, eller ligger dem for Øjnene. Alt dette maatte synes for mange at contrastere med de fra Sønden og Vesten kommende, authoriserede og uauthoriserede Trudsler, eller saakaldte Demonstrationer. Men denstore Forskiel imellem et for den nær synlige Overmagt beklemt Hiertes Stortalenhed, paa den ene Side, og det satte Mod. paa Rettens farlige Vei, paa den anden Side, ladere sig ligesaa let finde, som Grundene til den Beslutning, som det Kiøbenhavnske Kabinet nu synes at have gjort til Hoved-Officin for Fredstiftelsen, eller den almindelige Krig i Europa. At have liden Tilgang er allerede Styrke; at have vundet Tid og nyttet den, er Forstærkning, og vel ofte hørte Verden frygtelige Alliancer, uden virkelig fælleds Jnteresse, at tale af en Tone, men sielden faae man dem handle efter en Plan og med Eftertryk. de 39. Opdigtelser og falske Beretninger fremkomme her endnu i Mængde. Dog det er intet Under Men at dem gives Plads og at de blive troede, maatte just kunne være at bebreide. Jmidlertid fortjener Lettroenheden Overbærelse, naar Mænd, hvis Taler formedelst deres Qvalitet pleie ellers at blive agtede for tilstrækkelig troeværdige, ere saa lunefulde, af de selv med Fliid bringe opdigtede Stats Nyhederud iblant Folk J det mindste bliver her ved Sted, offentlig og almindelig nævnet en saadan Kilde til apokryphiske Efterretninger, Meddenne liden Anmærkning troer jeg, at kunne løskiøbe mig hos Dem fra stykkeviis at giendrive alle ugrundede Rygter om Danske Anliggender. Jeg skulde imidlertid giøre mig skyldig i en utilgivelig Efterladenheds Synd, om jeg undlod, at befordre en stor grov Usandhed til den mueligst offentlige Beskiemmelse. Denne Usandhed har intet mindre til Gienstand, end er 219.)at den nøie gode Forstaaelse imellem de høie Personer, som med ligesaa stor Tillid og Tak af Nationen, som Berømmelse for Verden, i disse stormende Tider staaer ved Statens Roer, skulde være kjølnet, og en Skilsmisse imellem samme være nærforestaaende. Det skulde være ubegribeligt, hvorledes denne Anekdote havde kundet finde saa megen Indgang, og udbrede saa almindelig Modfaldenhed, dersom man ikke maatte antage, at den blotte Tanke og Følgerne af en saadan Katastrophe havde bragt en Bernstorphs Sindelav, og overhovedet saadanne Mænds Charakteer i Forglemmelse, hvilke, næst Gud, Efterverdenens Tak og Historien belønne. Selv al udvortes Skin modsiger dette Rygte, Landgreve, Prinds Carls idelige Besøg paa Greve Bernstorphs Landgods have aldrig været afbrudte, og Feldtmarschallen har Statsministerens Søn, som Adjutant stedse hos sin Side. Ligesom jeg allerøde oftere har havt den Lykke, i Modsigelsen mod slige Rygter at være bleven retfær diget formedelst Følgen; saa er jeg for nærværende atter saalykkelig, at kunne modsige af den første sikkerste Authoritet.