Almuevennen, 1843-07-12
2den Aarg. Nr. 28. Almevennen. Udgiver og ansvarlig Redacteur J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia Onsdagen den 12. Juli 1843. Kjøbenhavns Amtsraads Betænkning angaaende en hensigtsmæssigere Organisation af Retsvidnevæsenet. (Sluttet.)Med Hensyn til den nærmere ydre Ordning af det hele Jnstituts Virksomhed, forekommer det os for det Første tilstrækkeligt, at to Tingmænd ere tilstede under enhver Sag. Over samtlige Tingmænd burde der dernæst aarlig forfattes en Hoved liste af vedkommende Amtsraad efter indhentede Oplysninger fra de respective Sogneforstanderskaber samt fra Underøvrighederne, i hvilken Liste der fulgtes den Orden, at de fra Tingstedet fjernes boende Tingmænd antegnedes først og derefter i nærmere og nærmere Kredse om Tingstedet de øvrige. Efter Hovedlister burde mindre Lister for hvert Sogn affattes, som kunde henlægges hos Sognefogderne eller Andre, der vilde være at paalægge at holde dem i Orden ved Udslettelse af dem, der ved Afgang fra Sognet, Død, osv., ophørte at høre til de specielle Districter. Saasnart det i Aarets Løb nærmede sig Slutningen af Omgangen mellem de i hvert Sogn boende Tingmænd, burde deres Sognefoged derom underrette Sognefogden for det nær meest følgende Sogn, med bestemt Opgivelse af Dagen, paa hvilken Tingmænd af det andet Sogn havde at give Møde paa Tinget, hvorom da vedkommende Sognefoged ved Gadestævne kunde underrette samtlige Beboere, dersom man ellers ikke maatte ville foretrække at overlade dette Alt til vedkommende Justitsembedsmand selv at varetage i nøie Overeensstemmelse med de ham forud meddelte og efter Udløbet af hvert Aar reviderede Ordens lister. Retsaaret, forsaavidt Tingmandsfunctionen angaaer kunde passende, for at den ulige Fordeling af Byrden for dem der boede længst fra Tingstedet, og dem, der boede nærmere ved samme, saa meget som muligt kunde hæves, begynde fra Mai Maaned, saaledes, at de, der boede længst borte, kom til at møde ved Tingstedet i Sommermaanederne, de nærmere boende paa den Tid af Aaret, da Reiser paa Grund af Veirliget og Veienes Beskaffenhed vare byrdefuldere. J Almindelighed vi vel en saadan Regel i alle Jurisdictioner kunne finde Anvendelse, naar Forpligtelsen til at fungere som Retsvidne udvides saaledes som oven er antydet; thi i saa Fald vil vel neppe mere end et Møde aarlig kunne falde paa hver til Tingmand qvalificeret Person i Jurisdictionen. Skulde imidlertid i enkelte Jurisdictioner, disses Antal i Forhold til Mængden af de Sager, Erfaringen har viist, at der sammesteds aarlig forekomme, være forholdsvis ringere, saa at der t. Ex. to Møder aarlig maatte falde paa hver Tingmand, og dette vilde vel stedse blive det høieste, saa kunde Retsaaret med Hensyn til Ting mændene begynde midt i Sommeren, saa at de fjernest boende kom til at møde i den sidste Halvdeel af Sommeren, de nærmere boende i den første Halvdeel af Vinteren, og dernæst begyndes bag fra paa Listerne, saa at de nærmest boende paany kom til at møde i den sidste Halvdeel af Vinteren, og hine i den første Halvdeel af Sommeren. J meget smaa Jurisdictioner kunde den hele Jnddeeling i to Parter formentlig bortfalde, Det er ikke undgaaet Amtsraadets Opmærksomhed, at der imod den her udviklede Plan til Fordeling af den Byrde, som Forpligtelse til at fungere som Retsvidner vil paaføre de Forpligtede, kan opstilles en Deel Jndvendinger, hentede fra practiske Vanskeligheder, som ved sammes Gjennemførelse i Virkeligheden kunne frembyde sig. Men det maa herved tages i Betænkning, at det overhovedet vistnok neppe for Forhold som dette er muligt, at opstille nogen fyldestgjørende Regel, der kan passe paa alle mødende concrete Tilfælde, og at ofte tilsyneladende store Vanskeligheder lettelig lade sig hæve under den practiske Anvendelse. Det vil derhos under alle Omstændigheder være nødvendigt, saafremt vort Forslag til at fordeele Byrden paa samtlige Jurisdictionens Beboere, saa at de møde skiftevis i bestemt Orden, finder bifald, at der udarbeides særegne Regulativer for disse Møders Ordning med Hensyn til hver Jurisdiction, hvilket formentlig kunde paalægges Amtsraadene, og hvorved da Lister over de udvalgte Tingmænd, samt over de i nogle Aar forefaldne Sager og Retsmøder med Dommerens bemærkninger kunde lægges til Grund. Herved kunde den da af os udvittede Plan muligen tjene som en Antydning af Veien, der kunde vælges, uden at det paa nogen Maade burde gjøres til Forpligtelse, at den i alle Tilfælde skulde følges. At det maa være at paalægge Vedkommende at møde personlig efter deres Orden i Retterne, er en Selvfølge, dog kan der naturligviis indtræffe Tilfælde, hvor Omstændighederne forhindre den, der efter sin Tour burde give Møde, fra at indfinde sig i Retten. For saadanne Tilfælde maatte det paalægges Enhver som en Pligt at underrette den næste i Ordenen eller maaskee Sognefogden, om sit Forfald, for at denne kunde sørge for at den næste i Ordenen paa Tingmands-Listen kunde møde i Stedet, ligesom der vel i det Hele maatte gives Sognefogderne eller Andre Jndseende med, at de fornødne Tingsvidner stedse mødte fra hans Sogn. Den, der paa Grund af lovligt Forfald ikke havde givet Møde efter sin Tour, burde, saafremt Forfaldet hævedes inden samtlige Sognets dertil paa Listerne opførste Mænd havde afgivet Møde, strax indtræde i sin Forpligtelse, deels for at forebygge at Nogen søgte aldeles at unddrage sig sin Pligt, deels for ikke at foraarsage Confusion, naar Pligten at give Møde var gaaet over til et andet Sogn. De Enhver i forbemeldte Henseende paaliggende Pligter, saavel til at give Møde, som til betimelig at anmelde Forfald, burde foreskrives under passende Mulcter.