Den Vest-Sjællandske Avis, 1828-12-30
Efter at have gjort et Forsøg paa at skildre den Tilstand, hvori Jordens forskiellige Folkeslægter befinde sig, ville vi endnu i en kort Oversigt bestræbe os for at sammenligne den cultiverede og ucultiverede Tilstand med hinanden; deres indbyrdes Fortrin og Mangler, for at faae det Spørgsmaal paa en fyldestgiørende Maade besvaret; hvilken Tilstand der er meest tienlig for Jordbeboerne? Jsærdeleshed da nogle Jagttagere af Menneskelivet have paastaaet, at de skadelige Følger af den cultiverede Tilstand ere større end de gavnlige og at Menneskene ere baade meest veltænkende og tillige meest lykkelige, jo meere de nærme sig til Naturens Tilstand, eller til den hvori man maae antage at Menneskene have befundet sig, da de først traadte ind i Jordlivet, det vil sige i deres ældste og oprindelige Tilstand. Det Ord: Naturens Tilstand, med Hensyn til Menneskelivet, er meget omtalt og omtvistet. Vi ville søge at giøre os en tydelig Forestilling om det: de Menneskeer kunne siges at leve i en saadan Tilstand, hvis Beskaffenhed maatte antages at ligne den, hvori Menneskene befandt sig da de først udgik fra Naturens Haand, nemlig i en aldeles raae og udannet Tilstand, lignende Barnets, naar det kommer ind i Verden, som endnu intet veed eller forstaaer og ikke har lært endnu at bruge sine legemlige og aandelige Evner. De maatte nemlig være uden Klæder, da Naturen ikke skiænker dem saadanne, uden Boeliger, da den ikke tilbereder en Boelig for Mennesket, som for Sneglen og for Østersen, nydende raae Føde, da Naturen ikke tillaver den for Menneskene, eller lærer dem at producere sine Levnetsmidler, som den lærer Bierne det. Uden selskabelige Forbindelser, indtil efterhaanden Kiønsdrifter, Kiærlighed til sin Afkom og en medfødt Tilbøielighed til at omgaaes med sine Lige, maatte bevæge Menneskene til at indgaae meere eller mindre varige og regelmæssige Forbindelser med sine Medmennesker, endelig uden Sprog, da Naturen blot skiænker Menneskene visse Lyd. En saadan Naturens Tilstand kan ikke aldeles finde Sted paa Jorden; thi dersom den ogsaa havde fundet oprindeligen Sted paa Jorden, da Menneskene førstegang betraadte den og dersom man endog vilde antage, at Menneskene ere aldeles raae som Naturens Børn og uden nogen høiere Veiledning blevne satte ind i Verden, saa maatte dog det fornuftige Princip i Menneskenaturen, eller Menneskenes medskabte Anlæg, til at giøre sig fornuftige Forestillinger og til at overlægge, snart have viist sig virksomt hos dem, hævet dem over den vilde dyriske Verden til en mindre eller høiere Grad af Cultur, efter den dem medgivne Styrke i deres Forstand og de udvortes Omstændigheders forskiellige Beskaffenhed. En absolut Naturens Tilstand kan derfor ikke længe existere paa Jorden, eller nu findes paa den; thi den vilde blive en blot dyrisk og Mennesket er ikke et simpelt Dyr; men et med Fornuft begavet Dyr. En Tilstand i Menneskelivet hvorfra Fornuftens Virksomhed er aldeles udelukket er en Umuelighed og naar dens Virksomhed finder Sted, saa maae Menneskene nødvendigen arbeide sig frem til en lavere eller høiere Cultur=Tilstand, eller til en Tilstand, som maae meere eller mindre fierne sig fra den, hvori de oprindeligen vare satte af Naturen. Uagtet en Naturens Tilstand, eller en aldeles ucultiveret Tilstand, kan i den strengeste Forstand, ikke finde Sted paa Jorden, saa lærer dog Erfaringen, at nogle Nationer befinde sig i en saa raae og vild Tilstand, at de meget nærme sig til den. Man kan antage, at dertil kan gives tre Aarsager: a) enten at nogle Nationer leve under saadanne Climater, som ere mindre gunstige for Forstandens Udvikling, saaledes Beboerne af de kolde Polaregne, eller af de Midterste og hedeste Egne paa Jorden, eller at et Clima besidder en eller anden Egenskab ved sig, som er ugunstig derfor, som f. Ex. nogle have menet at være Tilfældet med det nordøstlige Asien; b) eller det kommer af, at der gives forskiellige Menneskeracer, som ere begavede af Naturen, med større eller mindre Anlæg til Cultur, saaledes som at et Menneske har af Naturen meere Forstand end et andet, eller et Dyr er klogere end et andet. Uden at antage dette kan man ikke heller godt forklare sig hvorfor Eskimoerne, som beboe det kolde Norden overgaae saameget de Pescheræhs, som beboe den sydlige Halvkugles kolde Egne, nemlig Jldlandet; eller hvorfor den sorte Papua=Race, som beboer Sydasiens og Australiens Øer tilligemed den brune eller Malaiske Race, staaer overalt saa langt neden for denne; eller hvorfor Brasiliens Vilde ikke have hævet sig til et høiere Culturtrin i det paradisiske Land, som de beboe, c) eller det endelig kan komme af visse Nationers uheldige Skjebne, at de staae saa langt tilbage i Aands Cultur fremfor andre; thi en ugunstig Skjebne kan ligesaavel sløve et Menneskes Aand, som et ugunstigt Clima; dette synes saaledes at være Tilfældet med de saakaldte Buskmænd i Caplandet, som ere berygtede for deres Vildhed, og det sees mere eller mindre, hos alle Nationer som sukke under Despotiets, eller Slaveriets, eller Livegenskabets, eller Erobrernes Aag Da Menneskene ikke kunne længe leve i Naturens Tilstand; men ere altid i en høiere eller mindre Grad afvegne fra den, saa kunde man med en Slags Grund kalde alle Jordens Nationer cultiverede; men da Forskielligheden imellem deres Culturgrad er, saa overmaade stor, saa kan man ved de, som staae paa et meget lavt Culturtrin ikke afholde sig fra at betragte dem som ucultiverede imod dem som staae paa et meget høit, derved nødes man til at adskille en cultiveret og en ucultiveret Tilstand i Menneskelivet fra hinanden. Men naar man vil anvende denne Adskillelse paa enkelte Nationer, saa bliver det ofte vanskeligt at afgiøre til hvilken af disse Afdelinger man skal regne et enkelt Folk; thi det gaaer med Menneskeslægtens Forskielligheder, som med Naturproducternes; den ene Gienstand gaaer over til den anden, og bemærker man en Forskiel i en Henseende saa bemærker man en Lighed i en anden. Jmidlertid nødes man dog til i begge Tilfælde at trække visse Grændser, om de endog skulle blive noget vilkaarlige for med et nogenlunde rigtigt og skielnende Blik, at overskue Menneskeslægten, som man søger at overskue Naturen. Saaledes falder det af sig selv i Øinene, at der gives nogle Nationer, som man kan kalde vilde, andre, som man kalde barbariske eller raae, atter andre, som kunne kaldes heelt eller halvt cultiverede; man har allene nødigt at stille sig Nyehollænderne, Algiererne, Chineserne og Englænderne for Øinene. Enkelte Personer i en Nation kunne vel hæve sig til et høiere Culturtrin end det hvorpaa den hele Nation staaer, eller nedsynke til et lavere; men Bestemmelsen tages af Nationens Tilstand i det Hele. Skulde man imidlertid angive passende Kiendemærker til at adskille Nationernes Cultur fra hinanden, saa kunde maaskee følgende dertil foreslaaes: a) at man kalder de Nationer vilde, som mangle faste Boepæle og blot leve af det, som Naturen frievilligt tilbyder dem; thi saaledes er Dyrenes Tilstand, som ogsaa kaldes en Vildheds Tilstand. Nomader ere derfor ikke vilde, uagtet de føre et omflakkende Liv fordi de ernære sig af tamme Dyr, som de selv tillægge, saaledes kunne allene Jæger= og Fisker=Nationerne, naar de tillige føre et omflakkende Liv, kaldes Vilde; b) at de Nationer kaldes raae eller barbariske som vel have faste Boepæle og leve tildeels af Producter, som de selv frembringe ved deres Flid, men mangle et velordnet borgerligt Regimente. Alle Despotiske Stater, f. Ex. de Asiatiske, høre til denne Classe; thi Menneskene blive saaledes beskafne som de blive behandlede. Nationer, som man hidindtil har regnet til de cultiverede, kunde derfor ogsaa ved Anarchie, eller ved Jndførelsen af et Despotie nedsynke for en Tid eller aldeles til denne Tilstand, saaledes de Franske under Revolutionen, og det Romerske Rige i sit Forfald. Despotismen kan undertiden være mildnet ved Religion og vedtagne Skikke, og tillige være forbundet med en Cultur ved Hofferne og i de høiere Stænder, hvorved de Nationer, som have en saadan Statsforfatning, nærme sig til den følgende Afdeling, c) at man tillægger de Nationer Navnet af halvcultiverede, som ikke mangle en velordnet Statsbestyrelse, og en god oplyst Regiering i mange Henseender; men hvor Folkets Aands Cultur er underkastet en Jndskrænkning, enten af politiske og religiøse Fordomme, eller af Mangel paa udbredte Underviisnings-Jndretninger, saa at Adgangen til Forstandens Dannelse er kun aabnet for visse Classer af Folket; dette er Tilfældet i de fleste katholske Lande. J saadanne halvcultiverede Lande kunne altid enkelte Personer, eller selv enkelte Klasser besidde megen Aaandscultur, i et høist barbarisk Land kan der gives en meget dannet Adel, d) Endelig fortiene de Nationer kun i egentlig Forstand at kaldes cultiverede, hvor Regieringen bestræber sig for at giøre Forstandens Cultur almindelig blandt Folket, endskiøndt passende til enhver Stands Tarv, og hvor Adgangen til den ikke er formeent Nogen, saaledes som her i Danmark og i de fleste protestantiske Lande. Endskiøndt man vel nu ikke kan nægte, at Overgangen ved disse Adskillelser ere utallige, saavel som Undtagelserne og Modificationerne, at f. Ex. meget Barbarie kan være indblandet i de meest cultiverede Stater, saa kan man dog derefter giøre sig en tydelig Forestilling om Forskiellen i det Heele paa den cultiverede og ucultiverede Tilstand paa Jorden og sammenligne deres indbyrdes Fortrin og Mangler med hinanden; hvilken Sammenligning leder til følgende Betragtninger: 1. Da Kiønsdriften er saa mægtig hos Menneskene, og da Menneskenaturen er saaledes ind indrettet, at der stedse fødes flere Mennesker end der bortdøe, naar det ikke forhindres ved overordentlige Omstændigheder, som ved Krig, smitsomme Sygdomme, Hungersnød eller slet Omsorg for Børnene, saa maae Menneskenes Antal i den cultiverede Tilstand, hvori der bæres uafbrudt Omsorg for at forebygge disse Hindringer, tilvoxe i en overordentlig Grad, som tilsidst maae falde Borgersamfundet til Byrde og foraarsage mangeslags Besværligheder; da det tilsidst kan falde vanskeligt at underholde og selv at beskieftige dem. Men den ucultiverede Tilstands Fortrin heri er kun tilsyneladende; thi ogsaa i denne voxer Folkemængden uafbrudt til; men standses tillige idelig ved de anførte voldsomme Forhindringer, som man enten ikke tænker paa eller ikke veed Midler til at modsætte sig. Ved de evindelige Krige, ved den pludselig opstaaende Mangel paa Fødemidler, ved Sygdommenes ustandselige Udbredelse bortdøe Menneskene ligesom deres Antal tilvoxer. Er det nu et Gode at derleve Mennesker paa Jorden, saa har den cultiverede Tilstand et afgjort Fortrin for den ucultiverede, fordi den uafladelig befordrer deres Formerelse; Culturen er desuden stedse opfindsom i at udtænke nye Indretninger til Menneskenes Forsørgelse, eller den veed at lede den overflødige Folkemængde hen til udyrekde Lande. Det er vel sandt, at der vil vel ogsaa engang møde en Grændse for Culturens Bestræbelser; der vil tilsidst ikke blive meere Land paa Jorden at opdyrke, og dets Opdyrkelse i hvert Stat kan opnaae sin høieste mulige Grad; men naar Jordens Cultur og Folkeformerelsen ere stegne til det Høieste, saa har vel Jordkloden ogsaa opnaaet sin Bestemmelse i den nærværende Tingenes Tilstand, og saa ville formodentligen Albestyrerens videre Hensigter med den aabenbare sig. 2. J den ucultiverede Stand, især hos de egentlige Vilde, ere alle Mennesker ligemeget og og eie ligemeget, der hersker iblandt dem fuldkommen Lighed, som maae antages at være en lyksalig gjørende Følelse; thi ligesom det er en uædel Følelse, at hæve sig over sine Medmennesker og at glæde sig ved at de ere langt neden for sig, saa er det paa den anden Side smerteligt og krænkende, at føle sig tilsidesat og foragtet, og det er bekymrende at see sine Kaar at være langt slettere end Andres. Men i den cultiverede Stand kan det ikke undgaaes, at det maa blive en Følge af Culturen eller af Udviklingen af Menneskes Evner, at Nogle maae arbeide sig frem til langt større udvortes Ære, Magt og Rigdom end Andre, Uligheden maa tage overordentlig til og der maae i det Hele kun blive Faa begunstigede mod de mange Tilsidesatte. Men ikke at tale om, at Forskjellen i den cultiverede Tilstand iblandt Menneskene mildnes meget, naar Culturen er ægte, ved en blid Behandling af de Begunstigede mod de Tilsidesatte, eller ved at disse ved en sand Cultur lære at finde sig deri med Sindsroe, saa er paa den anden Side Liigheden i den ucultiverede Tilstand mere tilsyneladende end virkelig; thi i den gjelder den Stærkeres Ret, og saavel det svagere Kjøn undertrykkes af det stærkere, som ethvert svagere Menneske af den, som er ham overlegen; man har blot nødig at læse vore gamle Jslandske Sagaer, for at overbevise sig derom. 3. Den cultiverede Stand fører den Uleilighed med sig, at Menneskene maae i det borgerlige Samfund opgive en stor Deel af deres personlige Frihed; de maae finde sig i at lade sig udskrive til Land- og Søe-Krigs=Tjenesten, at tvinges til mange offentlige Byrder og Ombud, og at indskrænkes paa mange Maader i deres Foretagender, ofte ere de Ringere udsatte for i flere Henseender at undertrykkes af de Mægtigere og Fornemmere. J den cultiverede, og især i den vilde, Tilstand nyde Menneskene en langt større personlig Frihed, og da Menneskene besidde en medfødt Kierlighed til Frihed, saa kan deraf det Phænomen i Menneskelivet forklares, at Menneskene saa ofte ere langt tilbøieligere til at gaae over fra den cultiverede til den vilde Tilstand, end omvendt. Jmidlertid vil Erfaringen dog efterhaanden overbevise dem om at den ucultiverede Tilstand fører langt større Ubehageligheder med sig; at Menneskene ogsaa i denne ere underkastede mange haarde Uertrykkelser, at de ere idelig udsatte for Voldsomheder, da Lovenes Beskjærmelse mangler, og at den en tiverede Stand har saamange andre Fordeele og Beqvemmeligheder, at man for at nyde disse, maae villig give Slip paa en Deel af sin personlige Frihed. Mange Mennesker, som for at leve frit og ubundent have forladt den cultiverede Stand og søgt de Vildes Selskab, have derfor ogsaa efterhaanden fortrudt det og længtes efter at vende tilbage til det Borgersamfund, som de have forladt; mærkværdige Exempler herpaa kunne anføres. Det er unægteligt, at i den cultiverede Stand opvækkes mange Lyster og Begiærligheder, som det raae og vilde Menneske ikke kjender noget til, og giver Anledning til at Menneskene besvære sig med mangehaande indbildte og konstige Fornødenheder, og forledes til Overdaadighed, til raffineret Vellevnet og Vellyst og forskjellige Laster; og ved disse opvakte Begjærligheder forledes Menneskene, videre til at lægge Vind paa List og Bedragerier, til at begaae uredelige og voldsomme Handlinger, forat sætte sig i Besiddelse af dette virkelige eller indbildte Gode. Men de raae og vilde Mennesker ere langt fra ikke frie for sandselige Begjærligheder og Udsvævelser, Fraadserie, Drukkenskab og en dyrisk Vellyst ere hos dem herskende Laster; de forurette og fornærme hinanden; Lovene værne ikke om deres Eiendomme. Hos alle ucultiverede Nationer træder en Selvhævn i Lovenes Sted, som har de rædsomste Følger, ogsaa mangle de Mennesker, som leve i en raae og vild Tilstand, alle de finere og ædlere Nydelser, som de cultiverede Menneskeer kunne modtage. Ved en sand, ædel og forstandig Cultur, lærer ogsaa Mennesket at lægge en Tømme paa sine Begjærligheder, og at kunne nyde og undvære, ligesom Fornuften finder det passende. Man kan ikke nægte at den cultiverede Stand ofte giver Anledning til en legemlig Svækkelse hos dets Medlemmer; Menneskene indspærre sig ofte i store og usunde Byer, føre et stille siddende og forkjælet Liv, overgive sig til en forfinet og fortærende Sandselighed; mange Næringsveie, som det cultiverede Liv medfører, ere i en eller anden Henseende skadelige for Sundheden; ogsaa lærer Erfaringen, at et vildt og omstreisende Liv tjener ligesaa meget til at styrke Menneskenes Legemskraft, som til at skærpe deres Sandser. Men derimod ere de raae og vilde Mennesker udsatte for store Besværligheder af Climatets Forandringer, for ulykkelige Tilfælde og smitsomme Sygdomme, og naar dette møder, saa vide de ikke, eller kun paa en ufuldkommen Maade, at hjælpe sig derimod; de savne en forstandig Lægekunstes Bistand. Har man gjort sig bekjendt med saadanne raae Menneskers Tilstand, saa vil man være blevet overbeviist om, at de ere underkastede store legemlige Lidelser. Jkke heller ere disse skadelige Følger for Sundheden almindelige eller uundgaaelige i det cultiverede Liv, de kunne meget forebygges ved offentlige og private Foranstaltninger; de fleste Menneskeer leve desuden paa Landet i den sunde og frie Natur og ere beskjæftigede med en for Helbredet velgjørende Næringsvei. 6. Man kunde bebreide den cultiverede Tilstand, at den leder Menneskene ind paa en Bane til Forstandens Dannelse, uden at formaae at føre dem til Maalet; de fleste Mennesker blive kun lidet eller halv oplyste og forledes let derved til Jndbildsthed, Misfornøielse med deres Livs Stilling, eller endog til Tvivl og Grublerie. Men i den ucultiverede Stand lide Menneskene endnu langt mere af den skadelige Overtroes sørgelige Følger, foruden at Menneskene savne alle de renere, høiere og uskyldige aandelige Glæder, som en sand Aandscultur kan skjænke dem. Kan endog i den culriverede Stand Mængden af Menneskene ikke opnaae nogen høi Grad af Aandscultur, saa kunne dog Enkelte opnaae den og derved blive deres Medbrødres Veiledere, og en viis og faderlig Regjering kan ved hensigtsmæssige Foranstaltnirger udbrede en almindelig Cultur, blandt et Folk, som kan være passende efter enhver enkelt Stands Tarv. Saaledes fremgaaer det Resultat af disse Betragtninger: at den cultiverede Tilstand har store og væsentlige Fortrin fremfor den ucultiverede, som ogsaa maa være en naturlig Følge af Menneskets Bestemmelse til at være et fornuftigt Væsen, og at det, naar den ikke synes at besidde den kommer deraf, at Culturen har ikke tilbørlig uddannet sig og at der er blevet noget raat og vildt tilbage i en saadan Tilstand som f. Ex. naar Livegenskabet er blevet tilbage som en Levning af Slaveriet og en fordomsfuld Religion af Fortidens krasse Overtroe. Det vilde og raae Menneskers Fortrin for det Cultiverede kan kun lignes med Dyrets Fortrin for Mennesket, som bestaaer i en større Ufølsomhed.