Berlingske Tidende, 1789-03-23
Warschau, den 4de Martii. Sagernes nærværende Forfatning imellem Rusland og Porten lader sig med temmelig Vished bedømme af følgende Skrivelse fra Feldtmarskal Grev von Romanzow til den Pahl. ste Feldttøimester Grev Potocki. Hendes Keiserl. Majesigts Armee har ustridig siden Freden blev brudt imellem Rus ind og den Ottomanniske Port, beskyttet Republikens Eientommelangs Omiester imod Tyrkernes og Tartarernes Usæl lighed og sædvanlige Voldsomheder. Vel underrettet om fiin Monarchindes Sindelag og i Følge min egen Tænkemaade har jeg fra den Tid af gjort mig al optænkelig Umage for at sørge for Republikens Grændsers Sikkerhed og at holde god Orden blandt Tropperne, som marcherte igjennem Republistens Gebet eller opholdte sig sammesteds. Jeg beraaber mig bert paa Deres Excellences eget Vidnesbyrd; og De er best Stand til at bedømme, hvor vidt jeg virkelig har opnaaet dette Olemeed; thi De var nær nok for at kunne lagttage min Foranstaltninger og falde en grundet Dom, saavel om Billig heden som om Retskaffenheden af min Opførsel. - J mere den at almindelig bekiendt, at jeg ikke har afviist nogen Klage, desekommer mig for Øre, eller ladet den blive ustraffet, 10 mere afgjort det er, at vore Troppers Nærværelse bringen Uhyre Summer i Omløb, der berige Republikens sydlig Provindser, desto besynderligere maae den Efterretning fore komme mig, at smaa Ubeqvemmeligheder, som uagtet den største Forsigtighed have maaskee været uundgaaelige, ere paa Rigsdagen blevne forestillede som formelige Byrder for Landet; J Steden for at undersøge samme efter en upartisk Retfærdigheds Regler, og at lægge Skaden paa den ene Vægtskaal og de forbemeldte overveiende Fordeele paa den anden, en det lykkes Misundelsen, ved falske og fornærmende Forestillinger at give endog de Anordninger, som Repubilkens egne Commissarier have gjort til Armeernes Forslegning, det mest forhadte Anstrog af egenmægtige Voldsomheder. - Dette uagtet havde jeg intet mindre i Verden ventet, end Udfærdigelsen af den Ordre, som Deres Excellence har faaet fra den i Warschau nye ansatte Krigs=Commission, og behaget at meddele mig. Man forlanger, at mine Detachementer, som staae fra de Wallachiske til de Russiske Grændser paa Ko mer Veien, skulle trækkes bort. Uden at opholde mig ved den Kilde, hvorfra denne Ordre maatte have sit Udspring, vil jeg kun med en Mands Frimodighed, der er bleven graa under Vaabnene, tilføie den Anmerkning, at efter Natur og Folkerettens bekiendte Grundsætninger lader ovenmeldte Krigs commissionens Beslutning sig ikke let sammenrime med det hidtil værende Venskab imellem Rusland og Pohlen. Endnu falder det mig vanskeligt at troe, at Nepubliken kunde opsige samme. For flere Anmærkninger er imidlertid denne Ordre for vigtig; jeg har uden Tidspilde oversendt den til Hendes Majestæt Keiserinden, og er forvisset om, at denne vise og ædelmodige Monarkinde vil om kort Tid foreskrive mig et Svar, der er passende saavel for Hendes Høihed, som paa det hidindtil imod Republiken udviste Sindelav. - Hvad jeg i Forveien skal og maae svare derpaa, flyder af Sagens Natur. Den maae forekomme den hele Verden saavelsom mig besynderligt, at en af oplyste Medlemmer bestaaende Commission har kunnet beslutte sig til at sætte mig paa en saa mislig som fornærmende Prøve. Min mange Aars Erfarenhed og de Forhold, hvori jeg har befundet mig ved adskillige af dette Aarhundredes vigtige Epacher, kunne vel ikke lade formode om mig, at jeg var i Stand til at lade mig godvillig bevæge til en Skridt, der var den skammeligste Feil saavel imod Krigskunstens første Grundsætninger som imod min Pligt og den mig anfortroede Armees Ære. - Forberedet i alle Tilfælder, ønsker jeg dog intet mere, end at Republiken, som det ikke er ubekiendt, hvor strengelig jeg er vandt til indskrænke mine Anmodninger til det yderst nødvendige, ikke finder i mine Foranstaltninger den mindste Anledning til at bryde den gode Forstaaelse, som begge Lande have paa nærværende Tid saa stor Aarsag til at vedligeholde. Jeg har den Ære &c. &c. Jasse, den 3die Februarii 1789.