Jyske Efterretninger, 1767-12-04
Svar. sen. paa det i No. 47. fremsatte Ænigma. En Dose til vort Nysekrud Kanskee gjør det Ænigma ud: Kanskee en Senopskrukke kan Forklare Giettelsens Forstand. Prøv begge Deele, og see til, hans Om ikke begge passe vil. Forklar da selv, som Autor er, Den rette Meening for enhver. Siig, hvilket vi af disse to Skal helst forkaste eller troe. Jeg vil igien til Tieneste. in Fremsætte dig en Giettelse, Den er vel ey i bunden Stiil, Men Tiden strækker ey dertil. To Ære, 4 Lstrl. Ænigma. Hvad er det; 1) Som bestaaer af 4 Lemmer, og hvis sidste Lem ligner en Galge: 2) Som heelt faaer sit Liv i Luften, og sit Livs Tid spaaer om Døden. 3) Som, naar det har mist sin første Lem, groer af Jorden, og afbilder Forfængelighed? 4) Som, naar det har tabt 4de Lem, avles i Havet, og paa Landet er til Nytte og Vederqvægelse; 5) Som, naar 3die Lem er borte, undfanges og fødes i Menneskets Hierte, og derefter føder Skiendsel og Fordervelse? 6) Som, naar første og sidste Lem ere borttagne, er en Frugt af Synden, og tilkiendegiver Bedrøvelse; 7) Som, naar det læses tilbage, og 2det og 3die LedbytteSted, er nyttig for Tømmermanden, 8) Som, naar det læses baqvendt, og 3die Lem er borte bliver til Latter for alle 92 Som, naar det læses tilbage, og 4de Lem er borte, betyder det, som har været, og er ey meere, 10) Som, naar det læses bag fra, og de 2de sidste Lemmer ere borttagne, tilkiendegive baade en Ting, som har været og endnu er. 11) Men, naar alle Lemmer vexle Sted saaledes, at 3die Lem samles med første, og 4de med andet, betyder det i Latinen det, som er et Giemme og Skiul for de Døde. 12) Naar første Lem er borte, og de øvrige Lemmer samles i den Orden, at 3die bliver det første, 4de det andet, og 2det det tredie, bemerker det i Latinen baade Samling og Eenlighed. Krugers Tanker Om Vanen. At Vane ikkun kan komme for hos tænkende Væsener, Cl eller om dette Udtryk ikke er rigtig nok, ikkun hos saadanne, som have Forestillinger, vil vel ingen tage i Tvivl, naar man betænker, at det Ord Vane ikkun i uregentlig Meening bruges om Ting, der ingen Forestilling have, som, naar man siger: Denne Kiol er allerede vant til Regn Men maaskee man vil indvende, at andre Exempler paa legemlige Ting ogsaa kunde anføres, ved hvilke Begrebet om Vanen kunde anvendes i den egentlige bemærkelse. Men, maaskee man ey er uvidende nok, for at vide, at Planter, have Følelser, og at Følelser ere Kilden til Hiertets Bepægelse, og ingen Følelser kunne tænkes uden Forestillinger, disse Forestillinger maae nu være saa utydelige, som de ville. Man vil videre indrømme, at ingen Vane frembringes, uden en tidt igientagen Handling eller Virkning. Naar jeg nu havde endnu skrevet et par Ark fulde af slige Betragtninger, og opfyldt samme med Beviser og Giendrivelser, saa vilde endelig følge: At Vane er en Siælens Tilstand, ved hvilken ofte igientagne Forestillinger i den formørkes, og ofte igientagne Handlinger forrettes med mørke Forestillinger, eller saadanne, hvorom den ikke er bevidst. Exemplerne paa Vanens Virkninger ere meget hyppige, og ofte gandske uventede, og de bevise den store og unægtelige Indflydelse, hvilken Vane har i Menneskenes Tænkemaader og Sæder. Denne Art af Herskab strækker sig i Gierningen videre, end man kan indbilde sig, og er vanskeligere at overvinde, end man gemeenlig troer. Den bliver af dens Besidder holdt for den kostbareste Skat, og andre finde derudi den største Aarsag til at bespotte dem, uden at bemærke, at de kuns ere Daarer af en anden Art. Jntet Skuespil skulde være lystigere, end dersom det var mueligt, paa eengang, at bringe Indbyggerne tilsammen fra Jordens yderste Ender. Sorte, hvis nogne Legemer ere omsvøbte med Oxe tarme, Fruentimmer med giennemsyede Kæver; Andre hvis Kinder ere malede; Endnu andre med saa smaae Fødder, at de ey kunde træde paa den ; Flade Næser, store Munde, sorte Tænder, lange Øren og hundrede andre Ting, dem den ene vilde holde for fortreffelige, vilde bevæge den anden til Latter. Latteren vilde blive almindelig. Det vilde blive tungt at sige, hvo meest havde Aarsag at spotte de øvrige. Den Tydske begriber ikke, hvordan Grønlænderen drikker Fiske=Tran, og denne veed ikke, hvor det er mueligt, at hiin kan æde Salt til sine Spiser. En Tyrk ce 2 som som har vænt sig til Valmme Sa stræder et Lod deraf, for at opmuntre sig; Og den Tydske, som bruger den første Gang, sover af et eneste Gran, uden at han kan afværge Søvnen. En Viindrikker tager 6 Flasker Viin til sig om Dagen, uden at blive drukken deraf, i steden for at 6 Glas sætte en anden, der ey er vant dertil, udaf den Ævne at tænke fornuftig. Et ungt Menneske, som for at synes gammel, følgelig forstandig, finder fornødent at røge Tobak brækker sig ved en halv Pibe paa den forfærdeligste Maade, og han faaer derved den Forstand efter et Aars Forløb, at kunne paa den uforstandigste Maade fra Morgen til Aften røge Tobak uden at fornemme den mindste Ækelhed. Saaledes gaaer det med Brændeviin, med Kuld, med Heede, med Uroe, med Roe, med alle Arter af Spiser, ja end og med Bevægelse. Dog Vanen indskrænker sig ikke allene til Fornemmelser. Jndbildningskraften tager ligesaa stor Deel deri Man læser en Reyse=Beskrivelse den første Gang med Henrykkelse, den anden Gang med Fornøyelse, den tredie Gang med Ligegyldighed, og den fierde Gang uden alle Tanker. Dette udgjør en Deel af Fængselets Besværlighed. Man har stedse et Slags Begreber, et Slags Gienstænde, og heraf kommer en vis Fattigdom i Siælen, hvorved den vorder liig en fattig Bogtrykker, som har saa faa Bogstaver, at de ikke nogensinde slaae til at sætte fuldstændige Ord. Men ey allene de Forestillinger i Siælen, som ledsage de ofte igientagne Fornemmelser, formørkes, men man mister ogsaa Forestillingernes Tydelighed ved saadanne Bevægelser, som vi meget ofte igientage. Hvor mange Mennesker gives der ey, som sætte visse Ord og Udtrykke til alle deres Taler, uden at vide, at de giøre sligt, eller som have visse Gebærder og Bevægelser, dem de selv slet intet vide af, uden at man kunde anføre anden Aarsag dertil, end Vanen. Cajus spiller paa Claveer, i det han taler med Titio Han spiller ordentlig, smukt og taktmæssig. Alligevel veed han ikke, naar han har holdt op at spille, hvad han har spillet; Og hvo er i Stand til at anføre alle sunderlige Exempler af denne Art, Her forretter altsaa Siælen Virkningen, som enten ledsages af mørke eller af slet ingen Forestillinger, og til hvis Frembringelse dog, førend man blev vant til dem, udkrævedes megen Overlæg, Opmerksomhed, og Slutninger. Ligesom der nu er intet saa ondt, at der jo kan komme noget godt deraf, saa gielder dette og om Vanen. Hvor besværlig vilde Hiertets bestandige Opirring falde os, hvilken driver Siælen ved en hemmelig Følelse til en afvexlende Hiertets Sammendragelse, hvorved Blodets Bevægelse, vedligeholdes, hvilket, i det det flyder igiennem de mindste Aarer, besiæler Menneskets Legeme, hvorvidt skulde vi komme i Verden, dersom vi først skulde tænke møysommeligen hvorledes vi skulde sætte vore Fødder for ey at falde, hvilket vi dog maatte giøre, førend vi lærte at gaae, hvor lidt skulde Menneskene tale, dersom de ved hvert Bogstavs Udtale skulde eftertænke, hvad for en Bevægelse i Tunge, Mund og Hals de skulde giøre derved, Men Vanen sætter dem i Stand til at tale hastigere, end de tænke, og Siælen, som i dette Stykke overgaaer sig selv, vorder derved lig de Raadsherrer, om hvilke man fortæller, at de lode en Synder hænge op, og den næste Dag derpaa paa det grundigste undersøgte hans Sag. Lader os kun tilstaae, at vi forrette de fleeste af vore Handlinger af blot Sædvane; Og dette end og da, naar vi troe, at vi handle ret eftertænksomt. Man taler, man gaaer, man æder, man drikker, man sover af Vane; Men jeg siger endnu meere, man tænker af Vane. Jeg vil ikke beraabe mig paa de Folk, der have vænnet sig til Phantaseren, at de end og midt under Verdens Forlystelser ere fraværende med deres Tanker og undersøge det vigtige Spørsmaal, om en Verden havde været muelig, hvorudi ey var Muus. Men Menneskenes fornuftige Tænken selv beroer efter mine Tanker paa en blot Vane. Lære vi ikke at tænke lige saadan, som vi lære at gaae, og giør ikke Vanen, at vi ved det ene, saavelsom ved det andet, glemme de Regler, efter hvilke vi glemme begge, efter hvilke vi forrette begge, og dem vi derefter lade os til vor store Forundring. fortælle af en verdslig Viis, ja dem vi end og maae lade os bevise, uagtet vi saa længe have udøvet dem, og ved disse Reglers Udøvelse have befundet os meget vel? Dette kan man kalde Vanens nyttige Virkninger. Men hvor bedrøvede ere ikke andre, dem den ligeledes frembringer i J. en Deel af Verden æder man sig af Vane levende op; Jen anden pidsker man sig selv, at man maatte gaae fra Forstanden; J den tredie Brænder man alle Folk levende, som ey kunne eller ville udsige visse Ord; J den fierde trættes man om at blive begravne med Kongerne; J den femte brænder man sig levende med de samme; J den slette, troe Fruentimmer, ved Giftermaal at være blevne hver Mands Ting; Og i den syvende holder man det for meget tienlig, at bringe saa meget af fremmed Gods til sig, som man nogenlunde kan. Er Vanen saa afskyelig, saa lader os lære at frygte dette Tyrannie, og ey sige et Ord meere om den * * Col