Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-01-24
Naar Astronomerne betragtede Solsystemmets Bygning, saa fandt de at Planeterne fiernede sig fra Solen i en vis Proportion, Merkur staaer næsten 8 Millioner Miile fra Solen (og maaskee der er en Planet imellem hiin og denne. Venus næsten 15, Jorden over 20 1/2, Mars 34. Men nu opkommer der et svært Mellemrum; thi Jupiter staaer 107, Saturn 206, og Uranus 395 Mill. Miile fra Solen. Men i dette store Mellemrum imellem 34 og 107, imellem Mars og Jupiter, fandtes aabenbart et Spring, og den stigende Proportion blev forstyrret (hvis nærmere geometriske Bestemmelse findes i de astronomiske Værker). Hvad skulde man tænke herom var her skeet et Brud paa Himlens Harmonie, eller kunde Skaberen have glemt et Hiul i Universets Maskine, Allerede de ældre Astronomer, som Keppler, meente derfor, at der maatte findes i det en Planet; men man fandt ingen. Netop den første Dag i det nye Aarhundrede, den 1ste Januar 1801, opdagede Astronomen Plazzi, i Palermo paa Sicilien en liden Planet i dette Mellemrum, han kaldte den Ceres; men som er mindre end Maanen, og 116 Gange mindre end Jorden; meget excentrisk i sin Bane, med en overordentlig høi Dunstkreds, som har et noget kometagtigt Udseende, og med et Aar lidt over fire Gange saa langt som Jordens. - Den 28de Marts 1802 opdagede Astronomen Olbers i Bremen nok en Planet, der var omtrent saa stor som Maanen, altsaa kun 50 Gange mindre end Jorden; den udmærker sig fremfor alle Planeter ved sin Excentricitet; naar den nærmer sig til Solen, saa kommer den Solen langt nærmere end Ceres, naar den fierner sig fra den, saa begiver den sig langt længere bort Den har som Ceres en Dunskkreds som breder sig 100 Mile ud i Firmamentet, og giør Bestemmelsen, af dens Størrelse noget tvivlsom. Den synes, siger den yngre Herscheel, som indhyllet i et Hav af Taage, ligesom at dens svage Masse ikke besad Kraft nok til at sammentrænge og fortætte alle disse Dunster. - Man gik videre fort paa denne Opdagelses Vei, og den nu afdøde Professor Harding Gøttingen opdagede den 1ste September 1804 en nye Planet i samme Himmelegn, som han kaldte Juno, ogsaa næsten ligesaa excentrisk i sit Omløb om Solen som Pallas, og ligeledes omgiven af en vidtudstrakt Dunstkreds. Men den majestætiske Jupiter har forresten ikke megen Ære af sin Dronning; thi den skal være 172 Gange mindre end Jorden, og efter den ældte Herscheel, selv kun have 30 Miil i Giennemsnit. – Den berømte Olders var bestemt til at krone dette Opdagelses-Værk, og fandt den fierde Planet (Vesta) i den samme Egn af Firmamentet som de tre andre, mindre excentrisk i sin Bane end sine Søstre, men ogsaa mindre end de, og det mindste af alle Himmellegemer, endskiøndt Astronomerne ere ikke ganske enige om dens Størrelse; Schrøter antog endog, at den var 15000 Gange mindre end Jorden; men den udmærket sig ved et funklende Lys, hvori den ligner Firstiernerne; den er en Firmamentets Colibri. (Man maa ikke stødes over denne Sammenligning; Herschel sammenligner to Dobbelt-Stierner af farvet Lys med flagrende Sommerfugle.) Disse fire meget smaae Planeter bevæge sig meget nær ved hinanden, i en Egn af Firmamentet hvori man savnede en Planet, i den Afstand imellem 49 og 57 Millioner Miile fra Solen. Vesta staaer inderst imod Solen, Pallas yderst og meest fiernet fra den, endskiøndt deres Afstand er noget vanskelig at bestemme. Deres Aar er saa omtrent lige langt, omtrent 4 Gange saa langt som Jordens deres Døgn kiender man ikke, deres Baner ere mere excentriske end de øvrige Planeters, og overskiære selv hinanden; de ere indhyllede i store Dunstkredse, og ved det Lys, som de udbrede, bemærkes mange Egenheder. Hvad kunne de vel være for Væsner? Alle disse Forskielligheder gjorde et saa stort Jndtryk paa den ældre Herscheel, at han i sin Forbauselse holdt dem for at være Mellemvæsner imellem Firstierner, Planeter og Kometer, og gav dem derfor det særegne Navn af Asteroder. – Jmidlertid har Olders og Schrøtters Formodning faaet Indgang, at disse fire smaae Planeter ere Brudstykker af en fordum stor Planet, som er forgaaet enten ved at dens Masse er bleven sprængt ved indvortes Naturkraft, eller ved at en uhyre Kommet har engang i den uendelige tilbagegaaende Tid tørnet imod den, og adsplittet den i disse fire større Stykker, og maaskee i mangfoldige mindre, som useete af Jordbeboernes Øine, svæve omkring i Firmamentets Dybheder.