Viborger Samler, 1843-11-14
Da Kammerraad Drewsen til dette, med kraftig Stemme, fri Holdning og een, trods sine eiendommelige Nancer, fuldkommen correct Udtale holdte Foredrag knyttede den ironiske Bemærkning: "at nu vidste man dog af egen Erfaring, af Schleswig=Holsteinernes Paastande, at Høi dansk og Platdansk vare to forskjellige Sprog, og at det Sidste var et for de Danske aldeles uforstaaeligt Jdium, vare fuldkommen sande; thi han var overbeviist om, at ikke en eneste af de Tilstedeværende havde forstaaet et Ord af hvad Laurids Skau havde sagt, fulgte en ny Storm af Applaus, som atter gjentoges under og efter Afsyngningen af følgende ny Vise af Poul Rytter (C. Ploug) Og vil det pleie Ro og Mag, "Nu har vi Ledet hængt tilret; Jndtil det seer engang den Dag Og Gud vil Vangen hyre, At ingen Fremmed bryder det: – Da Danmark himmelfaldne Flag For Brændenelden" stryges, Saa meldte Dronning Thyre. Men tidlig sluktes Thyras Aand, Nei, Brødre, nei vi har udtømt. og Leddet sank for Fjendehaand, Vor Kummers Kalk til Bunden, og smeddet blev et Slavebaand, Og al den Lykke vi har drømt, For Anguls frie Sønner. For Nuets Krav er svunden: Hvor Danmarks Hertug "Knud med Hvad Folket vil, det Folket kan; - Staal Nu vil vi, at vort Fædreland. Forynget skal fra Gravens Rand. Skrev Venden danske Love. Til Seir og Frihed stige. Tor nutildags det danske Maal. Sig knap til Thinge vove; Og see, – det lysner alt i Syd Der staver nu hver Skolepog Midt paa de Tydskes Thinge Helt drøvelig sin tydske Bog Der tor Guds Ord i Hjertets Sprog peer Hjort Lorenzen slog til Lyd Med Modersmaalets Klinge; Ei Vei til Hjertet finde. Og Thyras Vold er reist paa Tryk, Har da det danske Folk ei Gnist, Og Slesvigs Bønder, Ryg mod Ryg, Af Fædres Kraft tilbage? Vil slaae en Skandse fast og tryg Har det mod Vold og Argelist Om Danmarks nye Rige. Til Værn kun daadløs Klage? Ved Festen paa Skydebanen for de slesvigske Deputerede sagde Cand. Ploug i sin Skaal for den slesvigske Janusby, det tydsktalende men dansksindede Flensborg; "Romerne havde en Gud, der heed Janus, og han havde to Ansigter: et foran og et i Nakken. Der er ikke faa Væsener, saavel enkelte Jndivider, som moralske Personer, der i indvortes Henseende have stor Lighed med den romerske Janus, som have tvende aandelige Phystognomier. Det er for et saadant Væsen jeg vil tillade mig at foreslaae en Skaal, skjøndt ikke ganske uden Fare, thi disse aandelige Janusbilleder pleie ikke at være meget populaire, og fortjene det ofte heller ikke. Jeg vilde f. Ex ganske bestemt ikke vinde deres Bifald, hvis jeg vilde til lade mig at proponere en Skaal for den Fyrste, der er en Søn af en dansk Embedmand, født af en dansk Moder, dansk opdragen, gift med en dansk Hustru, fra ganske ung af ansat i dansk Tjeneste, og som dog offentlig har erklæret : at Danmark var ham et fremmed Land, og at det danske Sprog ikke havde meere at bestille i den danske Landsdeel Slesvig, end f. Ex. det franske. Man maa imidlertid gjøre vel Forskjel paa tvende Arter af Janus væsner; paa dem, der have faaet deres smukkere Ansigt, af Skjæbnen og selv have antaget det mindre kjønne, og paa dem, hvis mindre indtagende, slettere Deel er dem givet ved Tingenes nødvendigere Udvikling, men som med Frihed have valgt deres bedre Deel. De Sidste ere høist respectable, og det er netop for et Janusvæsen af den Klasse jeg vil foreslaae en Skaal, nemlig for den By som, skjøndt den allerstørste Deel af dens Borgere ere tydsk fødte, opdragne og dannede, dog har god Forstand, nok til at see, at dens Jnteresse er sammenknyttet med Danmarks og til at sætte Statens Eenhed over alle egistisk politiske Lufteasteller; for den By, som til den slesvigske Stænderforsamling sendte tvende Deputerede, af hvilke den ene underskrev de danske Slesvigers Petition om deres Sprogs lige Ret i Stændersalen, og af hvilke den anden ved ingen Leilighed undlod at hæve sin vægtige Stemme mod Nordalbingernes blinde Fanatisme for det fælles Fædrelands sande Jnteresser." - Pastor Grundtvigs indledende Tale ved Udbringelsen af en Skaal for "Munden lød saaledes: Han vilde udbringe en Skaal for Munden, og det var da en Skaal, som vilde finde Bifald, i det mindste hos alle Munde. Vel skulde det ikke negtes, at ogsaa Munden, blev misbrugt, og det baade til mange slemme Ord og til megen god Mad og Drikke. Det kunde derfor være godt nok, om disse Misbrug kunde afskaffes. Derpaa vare ogsaa mange ivrigen betænkte, men naar man spurgte dem hvorledes, da vidste de intet andet Raad, end at Misbrugene skulde forebygges, hvilket da aabenbart ikkun kunde skee ved at slaae Laas for Munden; og det var Noget, hvorimod alle Mundene maa protestere, mod saaledes at sættes baade paa legemlig og aandelig Sultecur. Der blev derfor vel ikke andet for, end at tage Misbrugene med for Brugens Skyld, men fremfor Alt at bruge Munden, og bruge den til hvad godt og glædeligt var, og hver for sig lægge Vind paa at blive en ret Frimester i Munden og gjøre godt dansk Arbeide. - Capt. Tscherning udbragte en Skaal for de slesvigske Journalister, Koch og Fischer. Enhver vidste, hvor vanskelig vore Redacteurers Stilling var under vor suprimerede Trykkefrihed, hvor utaalelige maatte da ikke deres Vilkaar være, som havde Schrader til Barbeer.