Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-06-20
Indenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn den 19de Junii. Hs. Majestæt Kongen begyndte Søndagen den 11te d. M., med Hds Majestæt Dronningen at kjøre ud i Middagsstunden, først i lukket Vogn og i Forgaars i Vienervogne Medens Deres Majestæter i Gaar vare ude at kjøre, havde en stor Mængde Mennesker forsamlet sig paa Amalienborg, og da Allerhøistsamme kom tilbage fra Kjøretouren, gjenløde den forsamlede Mængdes Jubelraab, for at bringe den høitelskede Konge deres Glædes-Yttringer over Allerhøistsammes Helbredelse. En Deputation, bestaaende af Oberstlieutenant v. Malling, Major v. Wrisberg og Candidat i Theologien Melbye, begave sig ind i Palaiet og udbade sig Hs. Majestæts Tilladelse til at en Sang maatte afsynges og en Tale holdes. Efterat have erholdt denne, og efterat Deres Majestæter Kongen og Dronningen og Hendes Kongelige Høihed, Prindsesse Wilhelmine Marie havde stillet sig hen i aabent Vindue i Hs. Majestæts Cavalleer-Gemak, blev følgende Sang af Digteren H. P. Holst afsjungen, af den paa Pladsen værende Mængde, som derpaa ved et tre Gange tre gjentaget Fryderaab tolkede deres Følelser over Landsfaderens lykkelige Helbredelse. Vi Hilse Dig, vor Konge god, Vor Fader kjær. Da Dødens Engel nylig stod Dit Leie nær, da sank vort Mod, Vi skjælved for vor Konge god, Vor Fader kjær. Da leired sig fra Kyst til Kyst Et Sørgeflor om Danmarks Lyst, Og Bønner fra beængstet Bryst Steg fjernt og nær. O Gud, Du horte Folkets Røst: Thi Blomstens Duft. Er ei saa sød i Vaar og Høst, For Dig, som Bon fra Barnlig Røst! Du sendte Lægedom og Trøst, Med Vaarens Luft. Den frelste os vor bedste Skat, Da flygted Sorgens skumle Nat, Og Hjertets Tak sig hæved brat Med Blomstens Duft. Velsign, o Gud vor elskte Drot Og Ham bevaar, Et Ønske boer i Huus og Slot, Og Ønsket klinger fromt og godt. Velsign, og Gud, vor elskte Drot Og Ham bevar! Heel stormfuld var Din Herskertid, Men viis og ædel var Din Id, - Gud gjøre Dig Din Aften blid Og Himlen klar! det behagede Hs. Majestæt ved nogle hjertelige Ord, fra det aabne Vindue, derfor at bevidne Folket sin inderligste Tak. Derefter istemmedes atter: et længe Leve for Hs. Majestæt Kongen og Hendes Majestæt Dronningen; hvornæst Hr. Candidat i Theologien J. C. F. V. Melbye, paa Pladsen, under Vinduet holdt følgende: Lykønskningsord Kong Frederik den Sjette i AnledninDeres Majestæts tilbagevendende Sundhed. Den 18de Juni 1837. "Allernaadigste Konge! Et heelt Folk er det, som i Dag vil bringe Deres Majestæt et Vidne om dets Kjærlighed; et heelt Folk er det, som i denne Stund for Deres Majestæt vil tolke sine taknemmelige Følelser, sine oprigtige Onsker og udtale alt det, hvorom der i Farens Time, i Lidelsens Øieblikke opsendtes brændende Bønner til Ham, den Evige, der bønhørte Folkets Bøn, i det Han holdt sin beskjærmende Haand over Deres Majestæt, Landets Fader, og atter gav os Hant, den Elskede, igjen, saa at Han paany med sin vante Kraft kan gribe Statens Roer og med sin bestandige Kjærlighed styre sit Rige. Men hvor skal jeg, den Ringeste blandt Deres Majestæts Undersaatter, begynde, og hvor skal jeg ende for at fremstille det, som i disse Øieblikke bevæger sig i Deres Majestæts trofaste Folks Hjerte, Hvor hellere begynde og hvor hellere ende erid med den Monark, som i mere end et halvt Seculuin, ved Dag og ved Nat arbeidede for at grundfæste sit Folks Lykke! Vor Konge, Frederik den Sjette var det, saa vidner det danske Folk, som i sin Ungdom løste den stavnsbundne danske Mand, og gav ham frie Hænder; – Kong Frederik den Sjette var den, saa fortæller det danske Folk, saa vidner Historiens Bog og Jordens Folk, Kong Frederik den Sjette var det, som løste Negerens Slavelænke og skjænkede ham Frihed og Menneskets Rettigheder; – Kong Frederik den Sjette var det og er det, der i sin Ungdoms Vaar, i sin Manddoms Kraft og nu i sine alderstegne Dage med aabent Øre og kjærlig Sind selv hører Folkets Tale, Ham er det, deer opfyldte saa mangt et Haab, saa mangt et Ønske; Kong Frederik den Sjette var og er det, som saaledes vidste og forstod, hvad kun faa Regenter have vidst og forstaaet, det nemlig: at binde 7 folkets Hjerte fast til sit Hjerte og det med Baand, som ingensinde skulle briste. – Og disse Baand er det, som idag med umostaaelig Kraft drager Dar marks Søn og Datter herhid, saa at Glædens Seilighed paany fylder deres Hjerter, i det de skue Dat marks elskede Monark, og ere forvissede og overbeviste om, at Frederik, den Eiegode, atter er iblandt dem. Vi vide det med Vished, at Han er os gjen igivenvi see ham jo med vore egne Øine, og see Landets Moder ved Hans Side, Hendes Blikke hvile paa Ham, som Hun og Folket elsker; det Haab, Hun og Folket satte til Gud Herren, blev ei beskjæmmet Smerten er duldet, Sorgen er stillet, og kun Fryder tilbage. Deres Majestæt! Disse ere det danske Folks Følelser; dets Ønsker og Bønner ere mange, de lyde fra Elbens Bred til Skagens Banker; fra Nordhavets Bølger til Østersøens Vande, paa Jndiernes Kyster og Africas Strande, og lyde høit i Hytten som i Borgen og Sundhed, Styrke, Glæde og Tilfredshed, saa hvert af Deres Majestæts Foretagender maa lykkes og staae fast under den Eviges Varetægt, saa Danmarks Folk maa see sin elskede Konge blive gammel i Fred og i gode Dage."