Aalborg Stiftstidende, 1834-10-15
Hans Majestæt Kongen, vor elskede Landsfader, har skjænket Landet en Jnstitution, bestaaende af raadgivende Provindsialstænder, der, som os Alle bekjendt, har til Hensigt: at Regjeringen stedse tilforladeligt kan erholde Kundskab om Alt, hvad der kan fremme Undersaatternes Tarv at Baandet derved kan knyttes end fastere imellem Kongen og Folket, og paa denne Maade at bidrage til AlmeenAandens Oplivelse. At Ønsket er redeligt, derom tvivler ingen dansk Undersaat; thi Siette Frederiks Færd viser stedse gavnlig Virksomhed for hans kjære Undersaatters Held og Lykke Det kommer nu an paa os selv, om vi ville betragte denne kongelige Gave med den Opmærksomhed, den fortjener, om vi isærdeleshed ville rigtigen afbenytte den os givne Valg ret, og saaledes vælge, overeensstemmende med Landsfaderens Hensigt og vor egen Gavn og Nytte. Men hvem skulle vi da vælge: Først henvende vi vor Tænksomhed paa det Spørgsmaal, til hvis Gavn er Jnstitutionen isærdeleshed givet, er det for Embedstanden eller den Næringsdrivende: Vistnok for den Sidste; thi Grundsætningerne for Jnstitutionens Indførelse tale tydeligen derfor, ligesom og den største Deel af Nationen er Næringsdrivende og Nærende, og en meget mindre Deel Embedsmænd og Tærende. Hvorledes skal Regjeringens Hensigt da opnaaes, og af Jnstitutionen fremstaae de ovenanførte Fordeele, naar Embedsmanden skal vælges til at tale Borgerens og Bondens Sag? Faaer Regjeringen derved tilforladelig Kundskab om Alt hvad der kan fremme Undersaatternes Tarv, eller bliver den bekjendt med de Mangler, der finde Sted, og Midlerne til at afhielpe dem, Knyttes Baandet end fastere mellem Kongel og Folk, eller oplives derved Almeenaanden, Rei, ingenlunde; man sætter sig under et endnu mere uindskrænket Værgemaaal, Fyrste og Folk adskilles end mere, og AlmeenAanden fløves, istedetfor at oplives; kort, man paalægges kun Byrderne af Jnstitutionens Jndførelse, uden deraf at have nogen Rytte. Og, hvorledes kan det ventes, at Embedsmanden, der fra Ungdommen af har savnet Leilighed til at gjøre sig bekjendt med den borgerlige Forfatning og dens Mangler, der stedse med en Slags Ringeagt har seet ned paa Borgerstanden, som den, der i ikke faa Dele staaer under den juridiske Embedsmands Værgemaal; hvor skulde man kunde forlange, at han med Jver og Varme, skulde tale en Stands Sag, der ikke er hans egen, endnu mindre paatale de mulige Misbrug, der kunde hidrøre fra juridiske Embedsmænd, til Borgernes Skade. Nei, Borgere, saa vist som det er, at der gives retsindige og veltænkende Embedsmænd, saa vist er det og tillige, at enhver Stand taler bedst sin egen Sag, og dens Jnteresse ligger den meest paa Hjertet. Lader derfor Kongen høre Borgernes Stemme, det er hans Ønske og Eders Gavn, Vælger Mænd af Eders Medborgere, der forene Jndsigt, med sund Eftertanke, og gavnlig Virksomhed, der uden Sky, men tillige med Beskedenhed, kunne tale deres egen og Eders fælleds Sag, og til hvem I uden Tilbageholdenhed kunne henvende Eder, for at raadslaae om Borgerstandens Fordele, og Jnstitutionen vil da have sine tilsigtede velgjørende Følger; Nutid og Eftertid hville velsigne den Konge, der til saa meget andet Godt lagde dette, at Landets Børn, der bære Landets Byrder, maatte finde umiddelbar Vei til Thronen - vil med Taknemlighed erindre de Mænd, der valgte Borgere til at tale Borgeres Sag, og ikke under alt for megen Følelse af egen Svaghed frasagde sig den Ret, der blev dem givet, og med undslettelige Træk vil de Borgeres Navne findes antegnede, der under Følelsen af de vigtige Pligter, der paaligge dem som Borger=Repræsentanter ved Stænde=Forsamlingerne, af yderste Kræfter, og med den meest samvittighedsfulde Anstrængelse, søge at opfylde disse. - Held Dem, Held, nos Alle det ønsker. en Borger, og Borgerstandens Ven. nerne