Berlingske Tidende, 1813-07-16
Stockholm, den 3die Marts 1813. (Undertegnet) Alexander Hope. Grev af Engestrøm. Edward Thornton. G. Baron af Wetterstedt. - Da Bislatningen om de Subsidier, som skulde gives Sverrig, va bleven forelæst i Underhusets Møde, sagde Hr. Banks: Han haabe de, at den med en vis stor europæisk Magt i 1790 indgangne Traktat ikke ved denne Leilighed var tagen til Mønster og at man denne gang vilde giøre en Forandring med dette Anliggendes Behandling, Han troede ikke, at det Tilfælde havde Sted, hvor hemmeligheds fuld Adfærd var fornøden ; en tydelig og aaben Erklæring vilde her ikke kunne giøre Skade. Huset var alt for længe blevet holdt i Uvidenhed, og havde saameget des større Føie til Klage, som det havde viist saa stor en Langmodighed, al den Stund Ministrene havde havt nogen Grund at paaskyde for deres Hemmeligholden. Den almene Synspunkt, hvorfra han saae denne Traktat, var at man, uden ringeste Fordeel, tilstod Meget (hør, hør 1), og at aldrig nogen Traktat havde været mindre tydelig, hvorhos han fordrede en bestemt Erklæring derover endnu under Debatten. Alt hvad han i Traktaten bemærkede, var Tabet af den uhyre store Sum, en Million Pund Sterling, saavelsom Aftrædelsen af en særdeles rig Ø, uden at Engeland baadede end det mindste derved. Han spurgte om den af Traktaten ventede Frugt ikke beroede paa de 35,000 Russers Forening med de Svenske, og da man kunde være vis paa, at Rusland ikke stillede dem, spurgte han, om det da var sand Politik, at slutte en saadan Traktat? Et andet Spørgsmaal, han kunde have Lyst til at forelægge, var om Sverrig var indbegrebet i Vaabenstilstanden eller og om det i denne indbegrebne Rusland ikke derved hindredes fra at stille sit Contingent, samt om ikke Engeland i begge Tilfælde var fritaget fra at svare Subsidierne. Var det ikke saa, blev han ved, maatte man tilstaae, at der herskede synderlig Skiødesløshed i at vaage over Engelands Tarv. Videre spurgte Hr. Banks, om Engeland, i Tilfælde af Fred med Frankrig uden Fred med Danmark, ligefuldt var forbundet til at forhielpe Sverrig til bemægtigelsen af Norge. Efter endnu længe at have opholdt sig ved Traktatens Grundsætninger endte han med, at den forekom ham ubesindigen sluttet og at England sandsynlig vilde komme til, uden mindste Godtgiørelse, at tabe en anseelig Sum Penge. Han lastede særdeles Guadeloupes Afstaaelse og forlangte at vide, om den indgangne Vaabenstilstand vilde have Fred til følge, hvorefter han opfordrede Lord Castlereagh til at anføre de Grunde, hvorpaa denne havde sluttet en Traktat, som endnu kunde holde England indviklet i Krig med Danmark, selv efter alle Uenigheders Jævnelser paa det faste Land. Lord Castlereagh svarede: han troede allerede før ved Leilighed at have erklæret sig over disse Gienstande, saa han ikke behøvede at tage dem for paa Ny. Han erindrede derfor blot, at Traktaten allerede var iverksat paa en Maade, der godtgjorde dens Gavnlighed. Hvad Guadeloupe angik, da vare Ministrene endnu ikke bemyndigede til nogen Forklaring. Hr. Banks gienmælede; det havde været klogere at slutte Tractat umiddelbar med Rusland selv. Efter nogle Ordvexlinger blev Beslutningen vedtagen. - Den 9de Juni holdtes i de udenrigske Sagers Hotel et Kabinetsraad, hvilket næsten samtlige Ministre bivaanede. Prindsregenten selv arbeidede samme Dag i Carleton-House med Hertugen af York, Lord Castlereagh og Grev Münster.