Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-07-26
Fra Slaglille gik jeg til Gyrstinge og fandt her en meget smuk, mig gandske fremmed Egn. Denne Kirkeby ligger imellem høie Bakker noget fra en temmelig stor Sø, der i en dyb Dal strækker sig langs hen af delige Skove. En herlig, viid Udsigt over Skov og Sø og Dale og Høie og uoverskuelige Kornmarker fandt jeg paa en af de høieste Banker ved Søens Bred. J Sognepræsten i Gyrstinge den fortiente Hr. Amtsprovst Mønster gjorde jeg et saare interessant Bekiendtskab, og lærte at agte som Menneske den Mand, jeg længe havde agtet som Videnskabsmand. Han havde den Godhed at føre mig omkring i Omegnen, saa vide som Tiden og Heden vilde tillade det. Her saae jeg første Gang i mit Liv egentlige Kæmpehøie eller Gravminder og Steendysser fra Hedenold; eller faae dem i det mindste første Gang med den Sands, som udfordres, naar man skal see med meer end Øiet; og skiøndt de ei hørte til de meget udmærkede (da jeg ikke fik Leilighed til at see de mere betydelige Høie ved Flinterup og paa Vilsted Mark), giorde deres Beskuelse dog et stærkt og forunderligt Jndtryk paa mig. Hellige Minde om Fædres kraftfulde Aand og Daad, hvad er som du opløftende og stælestyrkende – Dig vil jeg tye til, naar jeg føler min egen Svaghed, naar jeg trættes og kiedes ved Tidsalderens Smaahed; men hvor jeg seer Danskes Kraft endnu at leve hos Danmarks Sønner, og Nordens Aand endnu at lue i deres Bryst – der vil jeg glad vende mig imod de gamle Minder, der give et Gienskin af hiin Styrkens Alder, og den Tanke vil mere levende staae for min Siæl, J vare kraftfulde Danske, J hvis Been muldne dybt i disse Høie, vi kunne igien blive det Ved min Samtale med Hr. Amtsprovst Mønster om denne klassiske, paa Oldtids-Monumenter saa rige Egn, blev jeg end mere overtydet om, hvor vigtigt det vilde være til grundig Oplysning af denne Deel af vore Oldsager, at slige mærkværdige Landstrækninger bereistes og undersog tes af Mænd, udrustede med de fornødne historiske og antignariske Jndsigter; at nøiagtige Tegninger optoges over de vigtigste Monumenter, som endnu ere tilovers, saavel over de urørtes udvortes Form, som over den indre Skikkelse ved dem, man herefter opgrøv, og at man, i at undersøge og beskrive dem, altid vilde tage Hensyn paa det giensidige Lys, som ved Sammenligninger kunde fremkomme. Tid var det dog engang, at vi i Danmark burde kunne sige os selv og Fremmede noget mere, end hvad Arnkiel fortalte og beskrev, og vore mærkeligste Steendyster og Gravmæler fra Hedenold, ligesom Voldstederne af de ældste Slotte og Kongeborge og andre lignende Monumenter, fortiente dog vel ligesaa godt at beskrives, som hundrede ubetydelige græske og romerske Antiquiterer. Men hvor saa ere de, som man veed noget nøiagtigt og fyldestgiørende om, Hvor mange Steder fortiente ikke det heldige Blik, den over skuende Aand, den antiquariske Kritik, hvormed vor Münter beskrev Leire. – En ny Periode er i Fior oprunden for vore Oldsager. Det Bedste er man berettiget til at haabe af den høie Jver, som besiæler Commissionen for Oldsagers Bevaring og Oplysning, af en Munters og Nyerups ædle Enthusiasme, mindre maaskee af de til Præsterne omsendte Circulairskrivelser, endskiøndt Udbyttet dog vel ikke vil blive saa ubetydeligt, naar man tager hele Landet sammen.