Kiøbenhavns Postrytter, 1789-08-24
Paris, den 10 August. Følgende Tale, som Hr. Necker den 30te Julii holdte til Valgherrerne her paa Raadhuuset, har nu forladt Pressen i det Kongel. Bogtrykkerie, og udmærket sig ret iblandt de mange andre Taler, man i denne Tid har hørt og læst. Mine Herrer, der fattes mig Udtrykke til at bevidne Den, og i Deres Person alle Borgere i Paris, min inderligste Erkiendtlighed. De Kiendetegn, De have givet mig paa Deres Deeltagelse og Godhed, ere en uforholdsmæssig Velgierning for min ringe Tieneste, og jeg kan kun med en undslettelig Erindring takke derfor. Jeg lover Dem, at jeg vil være denne sidste Forpligtelse troe, og aldrig skal nogen Pligts Opfyldelse være mig behageligere og lettere.""Det har behaget Kongen at modtage mig med den største Godhed, og igien forsikkre mig om sin fuldkomne Fortroelighed. Men for nærværende Tid, mine Herrer, er Statens Vel i Nationalforsamlingens og i Deres Hænder. Thi i dette Øyeblik er der næsten ingen Virksomhed tilovers for Regieringen. Dem altsaa - da det, formedelst Deres Exempels Jndflydelse paa hele Kongeriget, og formedelst den Stads Storhed og Vigtighed, hvis notable Borgere De ere, staaer i Deres Magt – Dem vil jeg besværge, at De anvende al Deres Omhu for at tilveyebringe den fuldkomneste og varigste Orden. Uden denne Orden kan intet blomstre, intet lykkes, og det, De allerede i saa kort en Tid have udrettet, lover og er Borgen for, at De ogsaa kunne udrette det endnu Fornødne. Men indtil dette er skeet, vil Tilliden blive usikker, en almindelig Uroelighed vil forstyrre den offentlige Velstand, et stort Antal riige Familier ville forlade Paris, og afholde Fremmede fra at bringe deres Rigdomme hid. Med saa Ord: det berømte Paris, Europas første Stad, vil først med den Epoche, faae sin Glands og Velstand igien, naar man der seer den Roe og Subordination herske, som beroeliger Gemytterne, og under Lovenes og Samvittighedens Herredømme giver alle Mennesker en vis Forsikring om et roeligt Liv. Til Deres Viisdom, Mine Herrer, overlader jeg at bedømme, om det ikke snart er Tid at lade de mangehaande Undersøgelser ophøre, som man er underkastet, førend man naaer Paris, og som allerede have fundet Sted langt fra Hovedstaden. Det er billigt, i dette Fald at overlade Sagen til Deres Klogskab og Jndsigter; men enhver Ven af det Offentliges Vel maa dog ønske, at Tilgangene til Paris snart igien maa bringe alle Handlende og Reisende i Erindring om, at denne Stad, ligesom forhen, er Fredens Boelig, og at man fra alle Verdens Kanter kan komme herhid, for med fuld Tillid og Friehed at betragte Jndvaanernes flittige Genie og alle de herlige Monumenter, denne prægtige Stad indslutter i sit Skiød, og som ved nye Talenter dagligen ville formeres."Men, Mine Herrer, jeg maa endnu et Øyeblik opholde Dem i Anledning af en meget større Gienstand, der opfylder og nedtrykker min Siæll. For Himlens Skyld, Mine Herrer, ingen Proscriptionsdomme, ingen Blodscener mere. Høymodige Franskmænd, der nu ere i Begreb med at foreene de i saa lang Tid eyede Fordeele med en viis Frieheds uskatteerlige Gode, taaler ikke, at saa store Velgierninger blandes med blot Mueligheden af den ringeste Bebreydelse, Ak, maatte dog Eders Lykke, for endnu at blive større, være reen og ubesmittet. J Særdeleshed ville De, Mine Herrer, selv i disse critiske og sørgelige Øyeblikke, haandhæve og ære den Godhedens, Retfærdighedens og Sagtmodighedens Character, der udmærker den franske Nation, og lade Eftergivelsens og Forglemmelsens Dag snart frembryde. Ved at spørge Deres Hierter til Raads ville De indsee, at Mildhed er den fornemste af alle Dyder. Ak, denne Handling, denne usynlige Kraft, der styrer og bestemmer Menneskenes Foretagender, kiende vi kun meget ufuldkommen. Gud allene kan læse i Hierternes Jnderste, og med Sikkerhed ligesom i et Øyeblik dømme, om de fortiene Straf eller Belønning. Men Menneskene kunne uden den opmærksomste og regelmæssigste Undersøgelse ingen Dom fælde, allermindst nogen Dødsdom over dem, Himlen har givet Livet. Denne bemærkning, Fordring og Anmodning forestiller jeg Dem, Mine Herrer, i alle de Bevæggrundes Navn, der ere i Stand til at virke paa Siæl og Gemyt; og af Deres Godhed haaber jeg, at De tillade mig at anvende disse almindelige Betragtninger paa en særskilt og vigtig Omstændighed. Jeg bør saameget meere giøre dette, som jeg, dersom De i dette Tilfælde tænke anderledes end jeg, maatte hos Dem undskylde mig for en Uret, jeg bør aflægge Dem Regnskab for. (Her anfører Hr. Necker Baron Bezenwalls Arrest i Villenaux, uagtet han havde Kongelig Tilladelse til at reyse til Schweitz, hans Fædreneland. Han forsikkrer, at han ikke stod i ringeste Forbindelse med ham, men at han havde lært at kiende ham som en klog og virksom Officeer, der i lang Tid var beæret med Kongens Naade. Overalt var han en Fremmed, og et Lem af et med Frankerige saalænge forbundet og allieret Land.) Og da det allerede, bliver Hr. Necker ved, vilde være en stor Straf, at føre en udenlandsk med Kongeligt Pas reysende General som Forbryder eller Mistænkelig tilbage til Paris, saa behage De at overveye, om det ikke kunde være tilstrækkeligt, i Villenaux at lade ham affordre de fornødne Oplysninger, saavelsom de Papirer, han har hos sig. De overveye, om De bør udsætte denne udenlandske General for ringeste Virkning af en Behandling, som De ikke kunne forsvare. Thi med alle de Udmærkninger, De ved Deres Medborgeres Magt ere beærede med, ville De dog sikkerligen fremfor alle Ting være Lovenes og Retfærdighedens Forsvarere. De ville altsaa ikke, at nogen Borger skal dømmes og straffes, uden i Forveyen at have givet ham Tid til at forsvare sig og examineres af retskafne og upartiske Dommere. Denne er Menneskets første Rettighed, de Mægtiges helligste Pligt, den af alle Nationer stedse høyest agtede Forbindtlighed. Ak, Mine Herrer, ikke for Dem, hvis ædle Opdragelse byder Dem at følge Deres Forstands og Hiertes Jndsigter, men for de ubekiendteste Parisiske Borgere nedkaster jeg mig knælende, for at bede, at der hverken imod Hr. von Bezenwall eller nogen anden maa blive udøvet saadan Haardhed, som den, man har indberettet. Retfærdighed maa være oplyst og stedse ledsages af Mildhed. Disse Grundsætninger, disse Følelser, beherske saaledes min Siæl, at jeg ved at blive Vidne til en uretfærdig Handling mere, vil, i det Øyeblik, da jeg i Følge mit Æmbede nærmer mig de offentlige Anliggender, døe af Sorg, eller i det ringeste falde i Afmagt. Jeg stoeler altsaa paa den Bevaagenhed, De have beæret mig med. De have behaget at sætte nogen Priis paa min Tieneste, og i det Øyeblik, da jeg vil fordre en stor Belønning derfor, vil jeg for første og eeneste Gang tillade mig at sige, at min Jver for Frankeriges Vel har virkeligen ikke været unyttig. Den store Belønning, jeg fordrer, er Agtelse for en udenlandsk General, ifald han ikke behøver mere, men Eftergivelse og Mildhed, ifald det behøves. Ved denne udmærkede Gunst vil jeg ansee mig for lykkelig, forsaavidt jeg endog blot betragter Hr. von Bezenwall som en enkelt Particulier; men langt lykkeligere vilde jeg være, om dette Exempel blev Signalet til en Amnestie, der gav Frankerige sin Rolighed igien, og bragte alle Kongerigets Borgere og Jndvaanere til at henvende deres Opmærksomhed blot paa den kommende Tio, paa det de kunde uforstyrret nyde alt det Gode, som Folkets og Souverainens Forening og alle de Kræfters Overeensstemmelse, der ere tienlige til at grunde Lykke paa Friehed, og Friehedens Varighed paa det almindelige Bedste, er i Stand til at frembyde. Ak, Mine Herrer, maatte dog alle Borgere, alle Frankeriges Jndvaanere snart igien og for stedse give sig under Lovenes Beskyttelse, Høre De, Mine Herrer, jeg beder Dem indstændig, mine ivrige Bønner, og ved Deres Velgierning skal denne Dag blive den lykkeligste i mit hele Liv, og den ærefuldeste, der kan være Dem forbeholdet."