Berlingske Tidende, 1765-03-01
Den 24de Jan. aabnede Rigs=Raadsherre Greven af Ekeblad Rigsdagen, ved at tiltale Forsamlingen i Kongens Navn saaledes: Mine Herrer, Kongen betragter med særdeles Behag og Sinds Fornøyelse, Rigets Stænder nu forenede til Rigsdagen. Denne Forsamling er ham altid behagelig, og i sær naar Fædernelandet, nest den guddommelige Bistand, har ingen anden at haabe, uden af sine egne Berraadslagninger. - J den Jver som trænger Hs. M. til at ville forskaffe sit Folk Lindring, og i de Midler som han anvender, for ikke uden yderste Nødvendighed at forøge dets Byrder, skulle Stænderne finde de allertydeligste Kiendetegn paa Hs. M. virkende og utrættelige Forsorg. I deres Sammenkaldelse skulle de finde et sikkert og rørende Beviis paa, hvor Tillidsfuld Hs. M. forlader Sig paa deres Nidkierhed og kraftige Bistand. - De Aarsager, som have bevæget Hs. Mst. til at sammenkalde Stænderne forinden den berammede Tid, ligge enhver klarlig for Øynene, da det er ingen ubekiendt, at de Omstændigheder, hvorom det gielder, ingen Forhaling taale. - Vel er sandt, at Riget har udvortes en sikker Roelighed, alle fremmede Magters, tilligemed sine Bundsforvandtes Høyagtelse og Venskab; Men det trænger ikke des- mindre til en indvortes Bestyrkelse, og til en bedre dyrket Occonomie. Disse almindelige Trangs=Poster ere nævnede i General=Propositionerne, og ville blive klarere lagte for Dagen ved at gaae dem igiennem hver for sig. - Om over at gjøre en Beskrivelse, som Han dog er nødet til, ønskede Hans Majest. at kunde undlade, at giøre dem en saa ubehagelig Afridsning over Rigets Tilstand, og at det at raade Bod derpaa, kunde taale Forhaling. - Havde Hr. Maists. utrættelige Omhue maattet erlange sine Hensigter, Havde det været i Hs. Majests. Magt at afværge den beklagelige Skjæbne, hvilken synes at ramme den største Deel af Riget, en Skiæbne, som styrter de mægtigste Nationer i stor Forlegenhed, som har taget til i Forhold som Sæderne have forandret sig, og som er bleven uundgiængelig formedelst Udgifterne, formedelst Tilfælde, som ikke have været at forudsee, og formedelst en overdaadig Levemaade. Disse Onde have gjort de privatBødemidler frugtesløse, da imidlertid vores Trang har for Ca søgte oget sig; Manufacturer og Handel blevne forstyrrede i deres forrige Gang; Love og nyttige Jndretninger fundet Modstand, og været saa ringe agtede, at uanseet Hs. Majests. Bestræbelser, har det ikke været ham muligt at afværge de beklagelige Følger af deslige Uordener. J hvor utrættelig, men tillige frugtesløs Hs. Majestæts faderlige Omhue for at afværge dem, end har været, vil Hs. M. dog ikke før aflade, end at Stænderne selv have udfundet Midde til at raade Bod paa disse Onde, hvorom Hs. M. anmoder dem med største Tillid. - Jo vigtigere denne Sag er, jo værdigere er den Stændernes Nidkierhed og Overveielse af en fri Nation, som under en from og elskende Konges Regiæ ring, og understyttet af sine Love, vaager over sin Friheds Handthævelse. Jo vigtigere Fordeelene af denne ere, jo større Forbindelse og hellig Samdrægtighed udfordrer den. Jo fuldkomnere den stadfæstes, jo mindre skulle Staten være Forandringer underkastet, og deri er det, at alle og enhver dens Jndbyggeres Velfærd bestaaer. Det er denne Skat, som vi have arvet efter vore Forfædre, og hvilken de ikke allen have efterladt os, men endog vores Afkom, som det allersikker, ste og ædelste Arvegods. - Hs. M. troer ikke, at det behøves Stykkeviis at igiennemgaae Omstændighederne i Fædernelandets Skiæbne, og enhver af Forsamlingens Lemmers Pligter: Sligt var at fornærme en Nation, hvis Dyd og Tapperhed har gjort den navnkundig, og hvilken har, ved en overvættes Omsorg for det gemeene Beste, bevaret sin Anseel. se, uagtet alle beklagelige Elendigheder og farlige Efterstræbelser. Blodet, som flyder i dens Aarer, er det samme, som aldrig har været sparet for det kiære Fædernelands Ære, Velstand og Forsvar, for at handthæve Lovene og Friheden, for dens Regenteres Ære og Fordeel, saavelsom for dens nærværende og tilkommende Jndbyggeres Velfærd. - Hs. M. kaster derfore sine brændende Ønsker udi Rigets Stænders Skiød, og forbeholder Sig intet andet end den Fordeel, at anraabe Himmelen om at ville velsigne deres Beraadslag, ninger. Stænderne selv skulle da nu snart tydelig erfare, at den beqvemmeste Tid til at arbeyde paa et Lands Sager, og til at naade Bod paa et Folkes Trang, er ikke den mindste af de Poster, som ligger Magt paa, da de skulle med fælles Nidkiærhed ville skynde sig at iværksætte de Midler, som ere nødvendige til at redde Fædernelandet af den Sorg, som og vervælder det, og af den Fare som det udsættes for ved Lovenes Foragt, som føyer Fiendens Anslager og Foretagender. Hs. M. er vis paa at disse Midler ville ligesom af sig selv frembyde sig, ikke desmindre troer Han at man skal forgiæves søge efter dem, saa længe man er ueenig, det er at sige, uden det overvættes Venskab og den Fortroelighed, som bør saa meget mere herske imellem Rigsdagens adskillige Stænder og Lemmer, som de ere de sikkerste og stærkeste Grunde for Nationens Forsvar og Beskyttelse imod alle farlige Snarer, saavelsom for dens almindelige og private Ære og Styrke. Paa dem og paa Guds Bistand, som forordner og regiæret alle Tinger det ogsaa at Kongen bygger sit Haab om en lykkelig Virkning af Stændernes Berraadslagninger. J øvrigt forsikrer Hs. M. dem om sin Kongel. Bevaagenhed."