Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-05-21
J Hovedstaden ere visse Grændser satte for Brugen af forskiellige Næringsveie. Ved Reskript af 26de April d. A. til Kiøbenhavns Magistrat er befalet, at da Antallet af dem, som i Hovedstaden, drive Værtshuushold, Øltapperie og deslige Næringsveie i den senere Tid er blevet uforholdsmæssigt stort, saa maae i Fremtiden ingen meddeles Tilladelse til i Kiøbenhavn at drive Næringsvei som Marschandiser, Jernhandler med gammelt Jern, Auctionsholder, Værtshuusholder, Øltapper, Kaffe= og Theeskiænker, Billardholder, Marketenter og Høker undtagen, naar han er fulde 45 Aar, eller hvis han er yngre, han da kan bevise at Sygdom eller andet Uheld har sat ham ud af Stand til at ernære sig ved den Profession han har lært. Ret til at holde Dands kan kun faaes ved Politiets specielle Tilladelse og kan igien betages, naar Politiedirecteuren mærker at betydelige Uordener finde Sted. Conditornes Antal skal efterhaanden indskrænkes i Hovedstaden. Dette Reskripts Hensigt, er at forebygge at ikke raske og arbeidsføre Folk skulle for at kunde føre et mageligt og næsten ørkesløst Liv forlade nyttige Haandteringer, hvorved Statens Fornødenheder afhielpes, og lægge Vindpaa saadanne Beskiæftigelser, som bør overlades til aldrende og svagelige Personer, som ikke kunne give sig af med de Næringsveie som udfordre megen Legemskraft; ligeledes har man vildet ved dette Reskript forhindre, at der ikke skal være formange Leiligheder til Sviir og Udsvævelser for Almuen; og for Tyve til at afsætte deres stiaalne Sager; iser da Brugerne af saadanne Næringsveie, naar deres Antal bliver for stort, saa let fristes til at give sig af med Hælerie for at kunde leve. (Dette velgiørende Rescript viser, hvor lidet grundet deres Mening er, som antage at Brugen af Næringsveie bør være aldeles friegivet, og at al deraf fremkommende Ulempe best kan hielpe sig selv, en Paastand, hvorved næsten al Regiering blev overflødig; hvis vigtige Kald det just er, at holde alle Statsmaschinens Huul i en passende Ballance med hinanden, og rette eller borttage dem, som ved at gnave og trykke eller ved at bevæge sig for stærkt, bevirke en Forvirring i dens Gang). Anførte Reskript, ledsaget af lærerige Betragtninger, findes i Collegial-Tidenden No. 22 d. A. – Taxten for Oxekiød i Kiøbenhavn for Mai Maaned er ansat til 1 Rbmk. 12 s. N. V. Pdt. og for Brød saaledes, at et Rugbrød til 4 Mk. skal veie 8 Pd. 4 Lod, til 3 Mk. 6 Pd. 12 Lod. 3 Qvt., til 2 Mk. 4 Pd. 8 Lod. 2 Qvt., og til 1 Mk. 2 Pd. 4 Ld. 1 Qvt. Det er herved interessant at høre hvad Læreren i Statsoeconomien Prof. Olufsen, siger om Taxter i hans anførte Bog §. 168273. Ved at foreskrive et Maximum af Priis, eller ved Taxter søger man at virke til Næringsveienes indbyrdes rigtige Forhold. Taxter have altsaa Jndflydelse baade paa Natural- og Konstproductionen, samt paa Handelen. Taxter sættes paa Arbeide, og paa Varer. Skulde de være retfærdige saa maae de træffe ind med Varenes naturlige Værdie eller deres Frembringelses Omkostninger. Bestanddelene af denne Værdi ere idelige Forandringer underkastede; de maatte derfor næsten dagligen udregnes. Da dette ikke lader sig giøre saa passe Taxter ikke til Varenes eller Arbeidets uaturlige Værdi, og fornærme enten Kjøber eller Sælger, følgelig ere de skadelige. Fornærmes ingen af dem, saa ere de unyttige. – Da der dog ikke kan sættes. Taxter paa alle Vare, saa volde Taxter paa enkelte Vare en Uorden, Ulighed, Forstyrrelse i alle Vares naturlige Priser, den hele indenlandske Handel og Vandel forvirres, og det desmere, jo voldsommere Tarterne ved deres Størrelse gribe ind i og forvilde den naturlige Gang. – Naar man blev var at enkelte arbeidende Klassers Næring begynde at synke, og det blev dem vanskeligt at forsyne sig med de forste Nødvendigheder, greb man til Taxter for at afhielpe Forlegenheden. Men disse bleve enten til Skade for de Trængende selv, eller til Forurettelse for alle øvrige Klasser. Taxterne træffe nemlig ikke, eller hæve ikke Aarsagen til den begyndende Afmagt. Naar den indfinder sig er det enten fordi Nærings veien fattes Kapital, eller fordi den har tiltrukket sig en større Folkemængde end Næringens Production kan underholde. – Taxter havde den Egenskab at de fornemmelig gavne den mindre frittige duelige og nyttige Arbeider. Den flittigste, dueligste og nyttigste trænger ikke dertil, thi han kan og vil hielpe sig selv ved Stræbsomhed og Duelighed. J Stæderne gavne de mange Mennesker, som hverken trænge dertil, eller burde understøttes. Da de desuden fornærme Landmændene, saa ere de tillige skadelige for Naturalproductionen. Allevegne hvor Taxter synes fornødne er det rigtige Middel dette at aabne Concurrense ved at ophæve dens Hindringer. Herved er det gavnligt om Øvrigheden fra Tiid til anden bekiendtgjør de gieldende Torvepriser. Dette tiener til at holde Priserne overalt i Landet nogenlunde lige, og forebygger at Jngen af Mangel paa Kundskab om de kurrente Priser behøver at lade sig forfordeele i Handel. (Forts.)