Aalborgs Stifts Adresseavis, 1821-12-01
(Jndsendt.) Tanker og oprigtige Venskabsfølelser, fremskyndte ved Budskabet, om den brave, agtværdige Danneqvinde Madame Catharine Christensens, Død. "Vee den der troer, hans Dag blier altid klar Naar den et Øjeblik, en skyefrie Himmel har. Lykkelig - ja tifold lykkelig, Du salig Hedenfarne, at Duer løst fra Støvets usle Baand, At Du har ombyttet Jordlivets, mangehaande Trængsler og Qvaler, med Evighedens Roe Ogsaa Din Vandring paa Livets knudrede Vei, var et nyt og sandt billede, paa en funklende Stierne, der udbreder Lys og Glands paa den skyefrie Himmel - men, som hasteligen svinder, naar Uveirets mørke Skyer, trække sig sammen paa Himmelrummets Hvelving. Al ja - Dit jordiske Livs klare Himmel, varede kuns kort. Alt for hastig desværre, blev ogsaa den overtrukken med Modgangs og Gienvordigheders tætte og mørke Skyer. Fra Skaberens gode Haand, var Du udstyrret, med et ædelt Hierte - den bedste Villie - de redeligste Hensigter og det kjærligste Sindelag, ikke alene mod de Kjære, som Du stod i nærmest Forbindelse med, men mod ethvert af Dine Medmennesker. Og - dog maatte Du i Kjærnealderens Vaar, bukke under for Skjæbnens - de mange og haarde Slag, som saa voldsomt rammede Dig og den Kreds, hvori Du virkede, med Hustruens og Moderens prisværdige Flid, og med den ømme meest deltagende Omhue. - Men - beklagelsesværdige svage, skrøbelige Qvinde. Du havde ikke Fasthed, Mod og Styrke nok, til at udholde, de Sammenstød af Jammerscener, som Din anviste Skueplads, frembød. De gjennemborede og sønderrev Dit ømme og for alt Godt og Ædelt, følende Hierte, disse Scener. Dog - Almagten bød, det skulde saa være - og - Hvo kjendte Herrens Sind? Hvo var med i hans Raad?" Og - Hvo vover at kaste Miskjendelsens ukjærlige Blik paa Dig og Dit Minde, fordi Du omsider, udmattet og nedbøiet af Kummer og Lidelser, og under Vægten af Næringssorgers dræbende Byrder, maatte segne ned i Afmagtens sørgelige Dybl!! Gud og Religionen, var i Dine sunde Dage, altid Din Trøst og Din Støtte. Med et christeligt og gudhengiven Sind, nød Du Hiertets stille Fred, og saae med Taalmodighed, Udviklingen af Din og Diner Skjæbne roelig imøde. Din jordiske Færd og Vandel, var den oplyste og retskafne Christen værdig. Derfor vil Du gode Catharine! og Dit Minde, stedse leve i kjærlig Erindring hos Dine brave Venner. De vil, naar de dvæle ved Din Gravhøj, offre Dig det hæderlige og velfortiente Eftermæle: Her ligger en god, ædel Qvinde begraven - Hun var sin Mands og sine Børns kjæreste Alt - Alle gode Menneskers trofatte, redelige Ven - Armodens sikreste Tilflugt. Himlens blide Fred, hvile over Din salige Skygge! Den omsvæve altid de mange Kjære, som Du efterlod Dig paa den slibrige Tumleplads, og som i Dig savne den kjærligste Leder og bedste Raadgiver. Ei Under derfor, at den værdige Fader, og de mange Uforsørgede, som omringe ham, fælde Sorgens og Vemods bittre Taarer ved Din Bortgang. Jkke Hykleren, men en - af Dine ærlige og velmente Venner, nedlagde denne ukunstlede Mindeblomst paa Din Grav, og som han tillader sig at pryde, med den ædle Digters, ligesaa skjønne, som frøsterige Ord: "En grønnes Lund og Dale, Ei lyser Luftens Skiær, Ei synge Nattergale, Dog noget Sted, som - der. Og Dage uden Længsel, Og Hierter uden List, Og Love uden Fængsel, De findes ene - hist." Ved min elskede Venindes, A. C. Christensens, Død. Tungt for mit Hierte var Budskabet om Din Død, min ædle, trofaste, Trine, hvis Savn jeg stedse, med Veemod, vil mindes. Løst fra dette Livs bittre og haarde Lidelser, nyder Du nu herlig Løn, for det, Du her var Din kierlige, troefaste Mand og Dine saa høit elskede Børn, hvis bittre Taarer bevidne Følelsen af deres store Tab, og med disse blande sig de mange Fattiges, hvis troefaste Hielperinde Du saa ofte var, og fandt deri den Fryd for Dit ømme Hierte, som ikkun kan føles af den Retskafne.