Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-06-29
Af den i det fjerde Capitel af nærværende Værk anførte Leghske Reise udtegne vi følgende: Denne Reisende havde nemlig besøgt det næsten ganske ube traadte District af det gamle Jdumæg, nemlig de siden Seetzen ofte nævnte Ruiner af Wady Mussaden det gamle Petra. Buckhardt havde vel kort forhen ogsaa besøgt disse Egne, men hans Beskrivelse over samme er endnu ikke udkommen. L. ankom d. 2 April i Jaffa, og to Dage sildigere i Jerusalem, der kun ligger 7 Mile derfra. Han traf der begge Capitainerne Jrby og Mangles, og Hr. Bankes, der allerede havde gjort forgjeves Forsøg paa at trænge frem til Wady Musa. De havde paa hiin Side Jordan sluttet en Contract med Beni Sakars mægtige Stamme, der forpligtede sig til, for 1500 Piastre at ledsage dem didhen, men havde bedraget dem for Pengene. De havde imidlertid dog endnu ikke opgivet deres Plan, og L. forenede sig med dem. Bankes, der allerede i Constantinopel havde ansøgt om, at det i det for ham udfærdigede Firman maatte tillades ham at besøge disse Steder, fik i Begyndelsen til Svar, at Karrak og Wady Musa aldeles ikke tilhørte Storherren, men Paschaen af Damascus, og blev henvist fra denne til Gouverneuren i Jerusalem, fra denne igjen til Gouverneuren i Jaffa, men af hvilke allesammen lidet eller intet var at erholde. Under en Maaneds Ophold i Jerusalem faae de den sædvanlige Farce med den hellige Jld, fulgte med Pilgrimene til Jordan, og gjorde der, fra Egnen af Jericho, en Afstikker til det døde Hav. De fandt den nordlige Ende af samme omgiven med høie, steile Fielde, der løbe saa langt hen mod Syden, som Øiet kunde naae. Fra Jerufalem tiltraadte de deres Reise til Petra, i Costume af arabiske Beduiner og under de arabiske Navne Abdallah, Hassan, Hallit- og Osmann (saaledes hedte L.), og desforuden endnu fem Personer til Opvartning og som Tolk. De laae Natten over i Bethlehem, og kom d. 7de til Hebron, derfra til Tekon, hvor Propheten Amos græssede sin Hjord, og hvor de endnu fandt adskillige Ruiner paa en liden Høi, fra hvilken man kan see det døde Hav. Egnen er der mere smillende end ved Jerusalem, og Siderne af Høiene bedækkede med Stacheleiche, Arbutus og Fyr. Over Abrahams foregivne Grav i Kalil er bygt en Moschee af saadan Hellighed, at vore Reisende, selv i deres østerlandske Dragt, ikke bleve indladte der. Med Scheik af Hebron bleve de, efter lang Underhandling, enige om, at han mod 150 Piastre og et Lommeuhr gav dem en Anbefalingsskrivelse til Gouverneuren i Karrak, ScheichJussuf Amgelie, og lod dem ledsage til Jellah's Stamme, hvor de, for ny Betaling, erholdt fem Baade indtil Karrak. De kom her over adskillige Høie af Kalksteen, bedækkede med mange Kiesel- og Flintestene paa Toppen. Ogsaa fandt de herSodomsæblet. Palmer saae de yderst saa af i Nærheden af det døde Hav, selv ved Jericho (den gamle Palmestad) maaskee neppe et Dusin, men mange omstyrtede Stammer af samme, der vare overtrukne med Søsalt, og derved bevarede. Mod den sydlige Ende af det døde Hav droge de hen ad Foden af en Biergryg, hvis Sider stundom vare dannede af pure Saltklipper, hvoraf Stykker vare rullede ned, eller paa andre Steder hang ned som Stalactiter eller Saltstøtter. Nær ved den lille Flod (Naher el Hassan), der sydligen flyder ind i det døde Hav, fandt de Byg og Hvede dyrkede, og de Jndfødte d. 11 Mai i Færd med at høste og tærske. Den derværende ganske sortebrune arabiske Stamme kaldtes Goharnees. Paa Ostsiden af det døde Hav var atter Foden af Bjergene opfyldte med store Stykker Porphyr, Granat og Basalt. Henimod Karrak gik det nedad Bakken, og den faste Stad selv ligger paa en meget steil Høi, hvor der udspringer en liden Flod, som falder i det døde Hav. Flekken var ussel, men opført paa Ruinerne af fordums betydelige Bygninger. Selv Stedets eneste Moschee laae i Ruiner, ligesaa og en græsk Kirke. Herfra kan man see Jerusalem. Blandt de nysgjerrige tilstrømmende Folk var og en gammel græsk Præst, der mindedes at Seetzen og siden Burckhardt havde været her. Scheil Jussuf, en ærværdig 60aarig Mand, men som faa Dage i Forveien havde ægtet en Pige paa tolv Aar, optog de Reisende bedre end nogen Anden forhen, og de bleve enige om, at han selv vilde følge med dem til Wady Musa, mod en Betaling af 400 Piastre, hvilken Reise tiltraadtes d. 17 Mai. Et Par Mile derfra bleve de af een af Scheiths Sønner beværtede med et i Melk kogt Lam (2 Mos. B. 23. 19). En Dagreise videre ledsagede dem en anden Scheith, Selim, for 150 Piastre. Vejen gik nu directe sydligen, og de passerede d. 19de adskillige Ruiner, tilsyneladende romerske, hvorpaa de kom i Dalen Ellaser, der var bedækket med store Masser valcanske Klipper. Fra en anden høit liggende romersk Ruin, kunde de meget langt fra see Veien til Mekka. D. 20de kom de til Schulek, et meget fast Sted, men ligeledes for størstedelen i Ruiner. Egnen var frugtbar, især paa skjønne Figen. Her fandt de Reisende deres frygteligste Fiende i Scheikh af Wady Musa, Abu Seitun, der netop var i Schulek, og ved Prophetens Skjæg svor, at de Vantro ikke skulde betræde hans Land. Men Scheikh af Schulek, En Raschid, en meget bestemt Mand, der ønskede at gjøre sig Paschaen af Ægypten, fra hvem de Reisende havde et Firman, forbunden, foresatte sig ligesaa fast, at fremme deres Plan, og ledsagede dem med noget Mandskab. Maaskee det var kommet til en Kamp mellem begge, mueligen forhen allerede mod hinanden opbragte Scheichs, da Abu Seitun paa gjentagen Bøn lod vide, at de hverken skulde betræde hans Land eller drikke hans Vand (4 Mos. 20. 17. 18), dersom Ebn Raschid ikke havde trukket en Forstærkning af 400 Mand til sig, og den fiendtlige Scheith nu endeligen gav efter. Allerede under deres Forhandlinger stode de lige for Bjerget Hør (nu Propheten Aharons Bierg), hvis steile Top hævede sig høit over de andre Bjerge, og under det saae de i det Fjerne Petras sorte og rædsomme Klipper. Paa den fjerneste Horizont øinedes Bjerget Singi, der skal ligge tre Dagreiser derfra, ligesom man og foregav, at Sydpynten af det døde Hav ligger 1 1/2 Dagreiser derfra. Den 26de ankom de til den usle Landsby Wady Musa, hvor Ruinerne begynde. De kom nu igjennem et meget snevert, kun 18-15 Fod bredt Pas, paa begge Sider omgivet af høje Klipper, som (hist og her vel er 500 Fod høie) berørte Toppen, og næsten var i Vejen for Dagslysningen. Paa adskillige Steder var der hugget Nicher i Siderne af Klipperne, hvori der maaskee har staaet Statuer. Da de vare gaaede to engelske Mile fremad, kom de til den prægtige Facade af et Tempel, der ganske var hugget i Klippen, og hvis Portico med to majestætiske Søilegange derfor paa en forunderlig Maade var vedligeholdt. At dømme efter en vinget Statue af Victoria, maa det have været helliget denne Gudinde. Ovenpaa Klippen fandtes en Vase, ligeledes huggen i Klippen, om hvilken de Jndfødte troede, at Pharao der havde havt skjult store Skatte, og denne Ruin har derfor faaet Navnet Havne Pharum (Pharaos Skatkammer).De Reisende fandt Spor af Skud, da Araberne paa denne Maade troede at kunne naae det Kar, som man paa anden Maade ikke kunde komme til. De indere Værelser af Templet i Klippehulingerne, vare forholdsmæssig snevre og smaa. Omtrent 300 Alen videre i det snevre Pas, kom de til et Amphitheater af 33 Trin, men hvoraf, som ved saa mange Ruiner, Proscenium laae i Ruiner. Herpaa aabnede en viid Plads sig, rundt omkring, undtagen i Nordvest, indsluttet af Klippeboliger, hvis Indgange paa det mangfoldigste, smagfuldeste og rigeste vare smykkede med andre Arter architectoniske Zirater. En betydelig Bygning, som lignede et Pallads, fandtes paa venstre Side. En Strækning sydvestlig for disse Ruiner kom de til Foden af Bjerget Hor, som der udfordres omtrent 1 1/2 Timer til at bestige.