Berlingske Tidende, 1795-10-12
Frankfurt, den 26de September. Man læser nu her i Trykken en Memoire, angaaende den franske Republiks tilkommende Grændser hvilken er bleven forelagt Velfærdscommissionen af Boissyd'Anglas, og oversendt Hr. Barthelem til Veiledning i de ham overdragne Underhandlinger. J samme heder det blandt andet: "Skal Frankrige beholde sine Erobringer, skal den give alle tilbage igien, eller skal den beholde nogle, og give andre tilbage, Disse Spørsmaale maae nu blive undersøgte. At beholde alle, var det samme som at forevige Krigen; men at give alle tilbage, var at bedrage sig selv. At forene det med Franke ge, som er nødvendigt til dets Rolighed, og at give Sli paa det Overflødige, som kuns skulde give Anledning til Stridigheder, det er Viisdoms Raad. Jntet er sandelig, efter Udseendet, bedre og naturligere, end at giøre Rhinen til en fast Grændse for det franske Herredømme; - men kan den blive det ved en Tractat, og kan man med Billighed og Sikkerhed forlange det? Jeg kan ikke troe det. Med hvilken Ret vilde Frankrige, som har erklæret sig for en Fiende af all Undertrykkelser, berøve 5 eller 6 mindre Souverainer, som aldrig har havt Villie til at bekrige det, deres Stater, – Naar skulle Fiendtlighederne ophøre, dersom Overvinderne ikke ville give noget tilbage igien og de Overvundne ikke kunde have mere Haab om at faae noget tilbage? Hvilken Grundvold og hvilken Varighed kunde en Forstørrelse have, mod hvilken alle Magter vare misundelige, og alle maatte reclamere imod, Vil Tydskland lade sig finde villig til en Udstykning, hvorved det mister 3 Churfyrstendommer og andre Souverainiteter, Vil Keiseren ikke, som Forliset af en anseelig Deel af hans Stater driver til at fortsætte Krigen, have mere Grund end nogensinde til at lade det tydske Riges hele Magt tage Deel deri, Vil Kongen af Preussen endnu opofre sit Hertugdømme Cleve, og alt hvad han besidder paa den venstre Rhinstrandbred, efterat han allerede har sluttet Fred med Frankrige, Skulde Engeland, som troer at mistesaa meget i Magt, som Frankrige derved erhverver sig ikke søge at benytte sig af Frankriges alt for haarde Betingelser og Fordringer, for at bringe Magterne paa det faste Land fra Freden, som de synes at ønske? – Jeg ansøger Commissionen, om, at tage alt dette i en moden Overveielse; om det ikke var bedre og fordeelagtigere for Nationen, ved denne Leilighed, at skille det tydske Statslegemes Jnteresse fra Østerriges; at bevilge det første Fred og dets Territoriums Jntegritet, for desto sikrere at betage det sidste Haab om at tilbage erobre sine foriorne Stater. Derved vil man undgaae det Hadværdige ved en ubillig Berøven og Bebreidelsen af Jncinsequence i Henseende til vore erklærede Grundsætninger. Derved vil man giøre sig det tydske Rige til Ven, hvilket Frankrige langt hellere maa beskytte end udstykke. Derved vil man grunde den med det Berlinske Hof sluttede Alliance endnu fastere, og giøre den desto nyttigere, naar man lader sig gefalde Kongen af Preussens Mægling, og forskaffenham derved en fordeelagtig Jndflydelse paa det tydske Statslegeme. Derved vil man endelig befordre den almindelige Fred, i det man giver enkrigførende Deel Erstatning, og berøver de andre en Understøttelse, samt betager Engeland alt videre Paaskud til at grunde Krigens Forlængelse paa Enropas almindelige Jnteresse og Ligevægtens nødvendige Vedligeholdelse. Altsaa vilde der være ligesaa mange Hindringer og Ubeqvemmeligheder at frygte for naar man vild beholde alle Erobringer, som der gives Fordele og politisk Beqvemmeligheder ved at give alle fra det tydske Rige gjorte Erobringer tilbage; dog med den udtrykkelige Betingelse for de tydske Souverainer, hvis Stater støde til Rhinen og Mesel, at Skibsfarten paa samme maatte være gandske frie. Heraf følger al saa: at man hverken maae beholde Pfaltz ved Rhinen, eller Bispedømmet Speyer, eller Hertugdømmet Zmeybrücken, eller Fyrstendommet Nassau=Saarbrücken, eller et Stykke af Churfyrstendømmerne Maynz, Trier og Colln, eller Hertugdommerne Jülich og Berg. Heraf følger videre: at man maae overlade Republiken Holland til sig selv, som man har lover det; at man maae giøre sig en Ven af samme; men en Ven, som er tvungen til at være det, paa det den bestandig kan være det. Disse sidste Ord give allerede tilkiende, at af alt det jeg har sagt, ingenlunde følger, at man maae give det hollandske Brabant eller Hertugdømmet Luxemburg eller en Deel af de østerrigske Nederlande tilbage igien. Jeg vil tvertimod vise, at just de Grunde, som raade os fra at beholde noget af det, som tilhører det tydske Rige, raade os til, at ikke give noget tilbage af det, som tilhører Keiseren, og at Retten, Convenienz og Nytte afgiør, at hele Belgien bliver forenet med Frankrige, og indlemmet samme."