Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-11-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. RosoTolvte Aargang. No. 91. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 14 November 1816. Rimelige Strøe-Tanker. (Fortsættelse; see forr. No.) See, det var nu en Episode, Som for det Første har det Gode, At den slaaer ind i Tidens Aand, Og slaaer paa det forkeerte Sind, At vi af Kiødet skal slaae Haand Og snærpe vore Pligter ind, Saa vi, hvem kan fordøie Sligt? Tilsidst kun fik den ene Pligt, At være som en Steen imod Vort eget Kiød og Blod, Og staae, til vi i Græsset bide, Eensidig paa vor Herres Side. Seer J, det slog jo ganske net Jnd i jert Hovedfag, Moralen, Men, hvis jeg ikke regner slet, Saa slog det ogsaa ind i Talen; Thi Talen, som J vel kan huske, Var om den Baggehund at kuske, Og da Man aldrig kudsker red Den Hund, Man kiender ikkun slet, Saa maatte jeg er ogsaa huske Paa hvem det var, vi skulde kudske, Og kiæmpe mod Eensidigheden, Som kun bekom jer slet forledens Thi det er slemt, som J maae vide, At har Profiten paa sin Side. See, nu er vi jo midt i Talen; Thi Talen var jo om, hvorvidt J maalde med jer egen Alen, Og det var Skit. Nu staar jeg just og maaler Kalen, Jeg mener med hans egen Alen, For kan vi ei, selv under Muls, Ham maale Skieppen fuld. Og, veed J hvad, godt Folk, Der ligger nu den Dolk, Ja ligger, som just ikke Jeg selv gad ligge; Men, sandt at sige, Jeg veed just ei saa lige, Om ei, naar Man seer dybt i Tingen, Man seer kun Faa, om ikke Jngen, Paa denne Kirkegaard, hvis Plads En ærlig Mand var meer tilpas Ja, ja, giør J kun Mule Saameget som J vil Men Hjertet aldrig jeg giør til En Røverkule. Ja, veed J hvad? Naar jeg betænker Alt med Alt, Og naar det skulde være galt, Jeg heller ligge gad Hos ham, endskiøndt jeg negter ikke, Der maatte Pokker ligge; Men, ligemeget, faae den Skam, Der ikke heller laae med ham, End gik med jer paa Krykker, Ja, løb med jer i Taaget, J Tanker og i Sproget, Ja gik med jer i Stykker Som Potteskaar og Glar, Ja faldt med jer i Staver, Som Borgermester=Maver, Som gamle Bryggerkar. Hvad, mukker J? Aa FigsForstaaer J ingen Spas, Saa var det ingen Under, At han, jeg maaler paa, Som aldrig gav sig Stunder. Til Andet at forstaae, Og var Professor len, J Spas, i Poesien, Saa nemt jer kunde viske, Ja, tog jer som en Svidske. Saa var det ingen Under, At i det hele Spil Han slap for Stik og Vunder, og blev kun svinet til. Hvad sale J Pølsesnak! Ja, ja, men hør kun bare! Saa skal jeg ret forklare Jer, hvori Feilen stak. J skiældte ham paa Dansk og Tydsk, J skiældte ind, J skiældte ud, J vilde lægge ham i Lud Og banke ham paa Jydsk, Som om han var en Træskoe-Visk, En Bergefisk. J vilde dyppe ham i Skarn, Og ikke i hans eget Fedt, Skiøndt aldrig noget Moersharn, Gav bedre Leilighed til det. J vilde taabelig ham salte Som eders Sør og Galte, Og kunde ei opdage, Kun i sin egen Lage Kan saltes overalt Hund af Natur er salt. J gik ham ei paa Klingen, Som det er Kiæmpe-Sæd, Ja, ei engang til Bringen, Men til et andet Sted. De Fleste kun paa lang Distants Fra Posten hans Slog Kneps i Lommen, raabe: BæJmens den hele spæ, spæ, spæ, Ja, spæde Flok, end længer fra Kun hviskede saa smaat: da da; Og de som, bag ud, kom ham nær, De kom dog kun med Kyst-Gevæhr, Med Spidse Blad.