Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-04-15
Jmidlertid mangle Fristaterne ikke berømte Statsmænd og fortreffelige Taler høres ofte paa Capitolet. Senatet tæller 44 Medlemmer; et Gallerie omgiver dets Forsamlingssal, hvortil Indgangen staaer aaben for alle, uden at man, som ved det Engelske Underhuus, maae være forsynet med en Billet fra eet af dets Medlemmer for at blive indladt, eller behøver at betale en halv Krone til Dørvogteren; enhver Tilhører maae blot tage sin Hat af det præsiderende Medlem har sin Plads i Midten under en smuk Baldachin; de øvrige Medlemmer sidde paa kostbare Skarlagens Hynder, og have Skriverborde foran sig; Gulvet i Sahlen og paa Galleriet er belagt med smukke Tepper. Maaden hvorpaa Forretningerne foretages ligner meget den, som finder Sted i det Engelske Parlament; men det Amerikanske Senat udmærker sig derved, at Medlemmerne iagttage megen Sindsroe, og at de have det i deres Magt, med tilsyneladende Opmærksomhed og uden at yttre nogen Lidenskabelighed at høre enhver Tale ud, enten den er slet eller god; det er desuden forbudt, at lade sig lydeligt mærke med nogen bifald eller Daddel. Mange af disse Senatorer ere udmærkede, erfarne og indsigtsfulde Mænd, og nogle af dem fortreffelige Talere, saaledes Hr. Otis af Massachusets, Hr. Rufus King. en fiin og sleben Statsmand, og Gouverneuren af Virginien Hr. Barbour, en Mand, som besidder en kunstløs, men henrivende Veltalenhed, og hvis Udvortes ikke indtager mindre til hans Fordeel end hans Tale. – Repræsentanternes Huus er talrigere, henimod 200 Medlemmer; deres yngre Alder og den mindre Orden, som skal, efter de Reisendes Fortælling, som have overværet den, herske deri, giør ikke et saa fordeelagtigt Jndtryk, som Synet af Senatets Forsamling, Medlemmerne beholde Hatten paa, og tillade sig at skrive Breve og læse Aviser imedens Talerne holdes. En af de meest berømte Ordførere i denne Forsamling er Huuets Taler Hr. Henry Clay, som er bekiendt af den Varme, hvormed han har antaget sig de Sydamerikanske Coloniers Friehed. Det vi have været i Stand til at erfare og Congressens Forhandlinger siden Mødernes sidste Aabning ville vi meddele. Det bestaaer i følgende: Lange Debatter ere blevne førte og Erstatning forde Militaire, som paa General Jacksons Tog modSeminolerne og paa Expeditionen imod Floridaerne have mistet deres Heste og øvrige Tilhørende; mange Talere forkastede al Erstatning paa Grund af, at hele dette Krigsforetagende var ulovligt og ikke behørigt auctoriseret af Regieringen. Generalen beskyldtes for at være gaaet meget udenfor sine Ordrer. - Overhovedet er man i Nordamerika ikke meget genereux med hvad der angaaer Militair-Etaten, og som især har viist sig for de Officerers Pensionering, som have fægtet for Republikkens Uafhængighed; i Fredstider betragter man den kun som en Byrde for Staten og Friheds følelsen giør, at man seer paa den med skiæve Øine, Nationen stoler paa den talrige Milits og paa Jndvaanernes store Færdighed i at skyde. J sig selv er den staaende Armee kun en Ubetydelighed mod Folkemængden; i det høieste 9 til 10000 Mand, og var Canada ikke i Englændernes Magt, og havde ikke den sidste Krig lært Nordamerikanerne hvormeget de have at befrygte af den Stat, som endnu bestandig har Neptuni Trefork i Hænderne, saa vilde den endnu blive meget mere formindsket; man har desuagtet bragt det paa Bane, endskiøndt kun 627 Officerer ere for Øieblikket anstillede og 7557 ere afskedigede, som tiente i sidste Krig; men de store Udgifter som ere blevne anvendte paa Skibsbyggeriet til Marinen, og paa Anlæggelsen af Defensionsværker have bragt Regieringen i Fior i en Pengeforlegenhed, som vel i sig selv ikke er stor, da den har afbetalt paa Statsgielden paa den ene Kant, hvad den seer sig nødsaget til at laane paa den anden; ogsaa ere Statslaan ikke saa farlige i et Land, hvor man har i de offentlige Jorder et Underpant for dem af en stedse stigende Værdie, men man er vant til i Nordamerika at lægge Penge op, og kan ikke finde sig i at giøre Gield. J Repræsentanternes Huus har man dog forkastet det Forslag, at hielpe sig med at tage til det synkende Fonds Resourcer istedetfor at giøre Laan eller paalægge nye Taxer. Jmidlertid har Regieringen et stort Foretagende for, hvortil Lovgivningen ikke krymper sig at bevilge Penge, nemlig den store Landexpedition op af Missourifloden, til Kilderne af den gule Steens Flod; dette Foretagende er kostbart, men afgiørende for Nordamerikas politiske Storhed, da det er Midler til at udbrede Coloniseringen til det stille Hav og til Columbiaflodens Bredder, hvorved Amerikanerne kunne bemægtige sig en stor Deel af den vigtige Pelts handel, og derved, paa den saaledes aabnede fortere Bane den indbringende Handel paa China; og tillige Handelen paa Peru og Mexico, især naar tillige det Nordamerikanske Fabrikvæsen bliver bragt i det Sving, som Regieringen har for Øinene; men disse Planer synes at være alt for store, alt for indgribende i hele Verdens Handelen til at Storbrittannien kan længere tie stille dertil. Virkeligere disse Planer noget af det overordentligste og meest forbausende, som Historien kiender, og gaae de igiennem, saa maa alt blive anderledes her paa Jorden. Alt speculerer nu i Nordamerika paa denne Plans Udførelse; Haabet om at berige sig derved fylder alles Phantasie. Folkevandringen udgyder sig som en henrivende Strøm over Missisippi og Bredderne af den store Missouri fyldes med Mennesker; den nye Stat Missouri er fuldttalligfor at faae sig en egen Constitution. Man veed, at hvad der har gjort Ophold i at erkiende den foren egen Stat er den Qvæstion, som er bleven saameget forhandlet i Congressen. Om man, som Staten har ansøgt om, skal taale Negerslaveriet deri, eller ikke. Efter lange Forhandlinger passerede Missouri Billen Repræsentanternes Huus den 1ste Marts, med den Clausel, at Slaveriet skulde forbydes; men den næste Dag blev denne Clausel forkastet i Senatet med 27 mod 15 Stemmer og uden videre Debatter blev en anden Clausel tilføiet, hvori Negerslaveriet blev forbudt i de Forenede Stater nordlig for den 3630, men derimod tilladt sydlig for denne Polhøide, derimod blev det tilladt i hele Missovri-Staten. Billen sendtes derpaa tilbage til Repræsentanternes Kammer og blev endelig antaget efter heftige Debatter med 90 Stemmer mod 87. Denne Sag er af afgiørende Jndflydelse og giver Anledning til to vigtige Betragtninger; først: at da denne Grændse falder langs med det sydlige af Virginien Kentucky og det Punkt, hvor Ohiofloden udgyder sig i Missisippi, saa bliver da Slaveriet tilladt i begge Carolinerne, Georgien, Alabama og i alle de Stater, der videre maatte danne sig imellem disse Stater og Missisippi, ligesom i Floriderne; Senatet har absolut heri taget Hensyn paa Climatets Forskielligheder; thi alle disse Lande ere skikkede til at dyrke Colonialproducter, som ikke vel i de dertil svarende Climater kunne dyrkes uden Negere; i de nordlige og meere Enropæiske Climater er Negerslaveriet høist skadeligt, hvilket viser sig i Virginien, da det qvæler de hvide Jndvaaneres Driftighed, eftersom de forvandles derved til blotte Planteurer. Af Senatet derimod har tilladt Slaveriet i Missouri Staten, uden at rette sig efterdenne Polhøide, er et paa faldende Beviis paa Politikens Herredømme i Statsforhandlinger og Statsbestyrelse over alle andre Hensyn, i Republiker som i Monarkier, thi at tillade Negerslaveriet i Landene Vesten for Missisippi, uden climatisk Hensyn, er yderst fordærveligt for Jndvaanernes Characteer, og i høieste Grad til Hinder for at trække en talrig Enropæisk og industriøs Befolkning over til hine frugtbare Egne, men er paa den anden Side ligesaa tienligt til hurtigt at rive Skovene op, og at bane i Hast Veien for Colonisationen til det store Verdens Havs Kyster; der gives derved Anledning til Speculationer for Nordamerikas Rigmænd til store Jordeiendomme og Anlæg, og det passer altsaa aldeles tilden Hovedplan, som den Nordamerikanske Regiering har for den at give Handelen paa Jorden et andet Løb, og at trække Sydamerikas og Sydastens Rigdomme til sig over det store Verdens Hav. Men hvad vil England sige til alt dette, naar Følgerne af disse Foretagender udvikle sig, eller til det endelige Resultat bliver af om den Nordamerikanske Regierings Underhandlinger og Floriderne, at disse saa høist vigtige Positioner forblive i Frie staternes Besiddelse; hvilken saalænge forhandlede Sag nu atter er bleven høist tvivlsom, siden Regieringssystemmet er bleven saa aldeles forandret i Spanien. De Cortes viiste sig, da de tilforn under Krigen mod Frankrige havde Regieringen i deres Hænder, aldeeles utilbøielige til at give i mindste Maade slip paa nogen Colonie, da disses Beholdelse tillige er hele Nationens private Jnteresse. Førresten maae man tilstaae, at den Nordamerikanske Regiering giør sig i andre Henseender megen Umage for at bevare en venskabelig Forstaaelse med Storbrittannien. Man veed, at det er fordenne Stat høist magtpaaliggende at beholde Ene handelen paa sine Colonier i Vestindien og det nordlige Amerika, og at den altid har vaaget over, at alle Tilførslerne af disse Coloniers Fornødenheder, især Manufacturvarer og til de Vestindiske Øer ogsaa Levnetsmidler, blive allene tilbragte dem med Brittiske Skibe, da den sidste Artikel især nu kan saa let blive dem tilført af Nordamerikanerne, saa har Snighandelen fra de Nordamerikanske Friestater paa de Engelske Øer i Vestindien givet fra gammel Tid af Anledning til utallige Besværinger, selv i den Tid da Friestaterne vare Engelske Colonier; for nu at forebygge denne Anledning til Misforstaaelser, er en Bill passeret Repræsentanternes Huus i Washington, hvori der befales: at fra 1ste September dette Aar skal enhver Havn i Friestaterne være tillukket for ethvert Skib, som ganske eller tildeels tilhører en Borger i de Forenede Stater, og som ankommer fra nogen af de brittiske Besiddelser i Amerika, under Straf af Confiscation. Endvidere, at enhver Skibsreder skal, inden et Skib forlader en af Friestaternes Havne, stille Sikkerhed for den dobbelte Værdie af de Varer Skibet. indtager, for at Skibet ikke anløber dermed nogen af de omtalte Brittiske Besiddelser, og fører sin Ladning derhen, for hvilken Overtrædelse ligeledes Confiscation er gieldende. Fra disse Bestemmelser undtages allene alle Paketbaade og Skibe, som overbringe Depescher, men som dog ikke i mindste Maade maae afgive sig med Handel, alt for at den imellem de Forenede Stater og Hs. Brittiske Majestæt under 3die Juli 1818 afsluttede og den 20de October samme Aar ratificerede Tractat kan nu komme i fuldkommen Udøvelse. – Man kan ikke nægte at denne Act er et Hovedmiddel til at vedligeholde Venskabet imellem begge Stater, hvilket ogsaa maae være enhver Verdens Borgers oprigtige Ønske.