Københavns Adresseavis, 1773-07-28
Naar Mortens Dreng Hans vil beyle til Madses TienestePige, saa drømme de først som Voltaire i samme Passion, og i den Tid slaaer Hans stærk paa det med sine Nærings Veye og Arbeyde, han lister for Kirsten saa længe til hun opsiger en god Tieneste, og de faae hinanden; Hans maae da leye en Huus Ende til sin Brud, hun bliver sygelig som almindelig, gjør Barsel noget efter, nu er Hans Fader, han stræber og arbeyder hvor han tiener, thi anden Nærings Vey er ikke for ham, men hun som tilforu kunde tiene og fortiene noget, maae nu passe sit Barn, og ofte leve af Vand og Brød, kan vel og af Kuld og Sult blive syg, og opamme et sygt Barn, ja Manden skal skaffe, han faaer som Dreng neype 12 Daler i Løn, deraf skal svares HuusLeye og Skatter, anskaffes Klæder, hvor meget kan saa blive tilovers; hun skal spinde, ja, men Barnet skriger, det vil passes; Aaret efter kommer Kirsten igien i Barselseng, nu er de 4; Aaret derpaa igien, nu er de 5, Familien formeeres, Jndkomsterne ikke, ja det Tal kan vel formeeres til 6 a 7, thi der er gandske vist Exempler derpaa; hvor skal vi nu hen med denne Flok klære Børn, ja Gud skal forsørge, men Gud handler middelbar; Hans skal nu skaffe sin Familie Klæde og Føde af 12 eller 14 Daler, han kan ikke, han bliver fortræden og arrig over sin Skiæbne, han forslaaer sine Bitterheder med de bitterste Sødheder af Desperation i adskillig Sølerie i Kroen og hiemme, han slaaer Konen, hun slaaer Børnene, de skrige, een paa Gaden, en anden i Døren, den tredie i Vuggen, nogle maae nødvendig crepere af Mangel paa Tilsyn og Pleye, samt Moderens arrige Sind; ach min Herre, var de 8 Dage i et saadant Huus, de vilde vist selv finde denne Jammers Hoved=Kilde; end meere, nu bliver Hans endelig 24 til 30 Aar, han klager over Mathed, Hold i Siden, Kræfternes Aftagelse, Gysen og Kulde, som han ikke sandt før, hvoraf kommer det Det maae Docterne vide. En ung, ugivt Karl af samme Alder og Complexion tiener i Gaarden med ham og er frisk, ja men, Hans vilde givtes saa tilig efter ungdoms Fyrighed, men Hr. C. Nieduhr har alt viist os Bunden i Mahomets dybe Viisdoms Kilde, som var anderledes end man tænkte, nu maae da den stakkels Hans af sin Tieneste, thi ingen er tjent med ham, ingen Huusleye har de betalt eller kan betale til Herskabet, Skatten maae undertiden pantes ud; min Herre, hvor skal vi dog nu hen med Hans og Kirsten og 4 a 5 smaa Børn, mon der er anden Udvey end at berle, og hvad er nu Aarsagen Tviler de paa, om det gaaer saaledes, saa giør en liden Tour omkring i Landet, og undersøg det; de skal befinde det. I Jylland er det just ey saa almindeligt, thi Jyden er lidt meere dybsindig, samler sig først Stadighed, og Penge til en Gaard at fæste. Jeg indstiller til deres og andres Skiønsomhed, om dette, at de Jydske ere førere, stærkere og dueligere til Agerdyrkningen i almindelighed, end den Siællandske Bonde, kan, foruden Clima, foraarsages af af et modent Ægteskab. Vær forsikret min Herre, jeg haver ligesaa stor Følelse og Medynk af den almindelige Menneskelighed som De, og hvo kan ey det, som kiender sig selv som et Menneske; men gid ingen have Medynk med Menneskelighed, enten sin egen eller andres, hvor det befordrer Ruin og Jnflammation, da maae hellere en mindre Smerte taales i Ungdommen, for at forekomme en større i Alderdommen. Lod, som en god Patriot i vore Tiden har tænkt og skrevet, Nærings Veyene først komme ret i Stand, saa give de os vist nok en nyttig Folkemængde, men ikke öreger Thoreger. De meener 2) i Deres Erindring, at de projecterte Arbeyds Huuse i Herrederne, hvor de Fattige skulde anvises Fortieneste, kunde komme til at mangle Arbeydere paa en Tid, naar disse Huuses Fordeel gik i Lighed med Agerdyrkningens almindelige Gevinst, og de Fattige fandt deres Regning ved at applicere sig til det sidste; men vi tale jo om saadanne Fattige, som enten kan men vil ikke, eller vil og kan ikke arbeyde, hvilke begge Slags vare udisputee lig uskikkede til Agerdyrkningen, men vel skikkede til et saadant Arbeyds Huus; og i Henseende til de Unne, som derudi, skulde manuduceres til Gudsfrygt, gode Sæder, og muelig almindelig Handgierning i den Tid, de ellers maae anvende til Betlerie, og hverken Gudsfrygt eller gode Sæder, læres; da meener jeg, naar de vilde gaae ud af disse Arbeyds Huuse, som de og med Tiden burde, og appliceere sig til Agerdyrkningen, da vare de baade sig selv og Publicum meere nyttige, thi det, de da havde lært, kunde de anvende til deres egen og andres Fordeel i de ledige Stunder, som vare tilovers fra Agerdyrkningen, da Forandring i Arbeyde, giver og ofte Lyst til Arbeyde. Overalt var det et stort Ord og Ønske, naar slige smaae Fabriker kunde først blive til, og en riig Belønning til Landets indvortes Velstand, naar deres Fordeel kunde gaae i Laghed med Agerdyrkningens Gevinst; saa høyt turde jeg aldrig spaae eller tænke; kan De min Herre forsikre Publicum derom, vil vist mangen Patriot med Glæde giøre Forskud dertil, og hvor vilde da det ene rekke det andet Haanden og Folk mængden befordres, naar der fandtes saa mange og adskillige Nærings Veye. St. H. den 12 Junii 1773. B. C. B. Een allegorisk Fortælling.