Aarhuus Stifts-Tidende, 1831-12-01
Det bør ikke nægtes, at Grundsætningerne ved Understøttelsen af den fattige Folkeklasse, selv hos Autoriteter, ofte ere for liberale. Den vindskibelige Borger, der, trods al sin Utrættelighed, med Nød og Reppe kun kan slaa sig igjennem, og alligevel Aar for Aar seer sig nedtrykt af Paalæg, maa vel kunne synes at være berettiget til at give en Stemme i Lauget med. Det maa og bør være Grundsætning, at forlange af ethvert Menneske: selv at sørge for sine Fornødenheder; denne Forpligtelse er almindelig og i Medhold af Naturlovene, og Mennesket tør ikke befries for den, med mindre han physisk ikke er istand til at erhverve sit Udkomme. Men selv i dette Tilfælde kan Staten med Rette ikke være forpligtet til saadan Understøttelse; den har imidlertid engang paataget sig den, og i moralsk Henseende kan der jo intet siges herimod; men enhver Understøttelse maa her skee med den største Forsigtighed, og vil man ved enhver Leilighed kun nøie udgrandske Armodens Grunde, og vilde, være mindre beredvillig med Understøttelse, da vilde sikkerligen de Fattiges Antal formindskes betydeligt. Arbeide kan Enhver, der er karsk og ikke er lam paa Hænder og Fødder, og arbeide maa Enhver, der kan arbeide og vil leve; hvorledes han lever, det bliver hans Sag, men lide Sult skal han ikke, derfor maa Fattigkassen, da den nu engang er til, drage Omsorg; og tilvisse gives der vel kun Faa, der nyde Understøttelse af offentlige Casser, som ere virkelig i den Stilling, at de foruden denne Understøttelse maatte lide Sult. Understøttelse af offentlige Casser maa Den nyde, der i Ordets egentlige Forstand ikke er istand til at erhverve sit daglige Brød, og følgelig maa omkomme ved at savne denne Understøttelse; men rækkes den i anden Hensigt, da begaaer man paa den ene Side en Uretfærdighed mod Communen, og giver paa den anden Side Leilighed til Mangfoldiggjørelsen af Fordringerne. Disse Grundsætninger ville ved første Øiekast synes haarde, men Skinnet vil svinde, naar betænkes, at det for den virksomme, dristige Indbygger maa være haardt, at rykke ud med sit ærlige Erhverv, for at føde Mennesker, der kunne mætte sig paa egen Bekostning, havde de kun Lyst til Arbeide, og kun ville indskrænke sig til at tilfredsstille Hungeren. Den store Føielighed, at understøtte, er ustridigt Middelet, hvorved Fattigdom avles; den er den Bund, paa hvilken Ukrudet, Armod kaldet, trives frodigt, og denne Klasse af Mennesker, der gjør Fordring paa Fattigpenge, ved Rundhed troer sig berettiget til stedse større og større Fordringer; ligesaa sandt er det ogsaa, at i Almindelighed ethvert Menneske, sund paa Legeme og Aand, kun ved egen Brøde er sjunken i Usselhed. Saaledes gives der ogsaa Mennesker i Staten, der grunde deres Tilværelse paa Jntet, og disse maa, ved det Princip, man nu varetager ved Understøttelse, tidlig eller sildig falde Fattigvæsenet til Byrde; men vidste saadanne Mennesker, at de ikke saa let kunde tye til Hielp, saa vilde de bruge deres egne Kræfter og ikke synke saa dybt, som det saa ofte skeer. En for stor Gavmildhed dræber Æresfølelsen hos Mennesket, der saa meget som muligt ved Autoriteternes Forvaltning burde conserveres. Mangen En, der endnu ikke er i den stilling at kunne gjøre Fordring paa Understøttelse, rækker alligevel Haanden ud for dog ogsaa, ligesaa godt som Andre, at erholde en Skjærv; og nu er Træet modent til at fældes, Æresfølelsen er død; en beqvem, om end kun liden Erhvervskilde har aabnet sig; der er bidt Hovedet af al Skam; selv at bidrage til det Offentlige, derpaa kan ei tænkes mere; thi det er jo begribeligt, at hvo som nyder han ei yder. Dovenskab, forbunden med Tilbøielighed til Drik, kommer til, og man maa være glad til paa denne Maade ikke at have skabt en Mis gierningsmand! – – Dette billede er græsseligt, men fand færdigt. Fraregner man de stakkels gamle brøstfældige Mennesker, saa vil det vel passe paa mange af dem der faae Fattig Understøttelse. Det her Anførte er kun løselige Vink, det var imidlertid at ønske, at Mænd af Vægt vilde tage Hensyn paa samme og værdige den Overveielse, saa at den fortærende Kræft ikke i Fremtiden griber endmere om sig.