Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-07-27
Jndsenderen heraf vil idag tage sig den Frihed at skrive et Par Ord for at advare Publikum med Hensyn til Person post=Befordringen. Sagen er denne. Den der lader sig indskrive til at kjøre i Wienervogn med bemeldte Post til Rønnede eller videre fort, er ingenlunde sikker paa at erholde denne Befordring længere end til Kjøge. J denne By gives der kun 3de af den Slags Vogne, men dertil tages intet Hensyn, man indskriver glatvæk Passagerer til 7 Wienervogne, og flere om det saa skulde være. J Rønnede er der lige saaliden Udsigt, der kan man endog kun med Nød og Reppefaae et Par Forspandsheste, og man maa være taknemmelig til, om man kan erholde en Fjedervogn at kjøre paa. At dette forholder sig saaledes, ville flere Passagerer kunne bevidne. Torsdagen den 19de d. M. lod jeg mig indskrive fra Kjøbenhavn tilligemed 2 Damer at kjøre med Personposten i Wienervogn til Vordingborg. Da vi arriverede til Kjøge, var der den skrækkeligste Confusion paafærde, først efter megen Skjærderie og Paastaaen paa vor Ret, lykkedes det os at komme ind i en Wienervogn. Men ikke Alle kunde være saa hældige, Flere der vare indskrevne til samme Befordring, maatte lade sig nøie med aaben Vogn. J Rønnede maatte vi vente 1 1/2 Time. Endelig hed det da, at vi skulde indtage vore Pladse. Vi adløde Ordren, og stege ind i vor Vogn. Men Skjæbnen fandt for godt at drille os, vi kom nu ogsaa til at høre til de Fordømtes Tal, der skulde udjages. Alle de ovrige Passagerer raabte: vi maatte afsted, da ellers Dampskibet Løven afreiste inden man kom til Vordingborg. Vi glædede os til at ogsaa vi skulde afsted, men nei, vor Vogn blev ubevægelig, den var ikke forspændt, og, havde den endog været det, var den kjørt afsted med os til Kjøge, thi dertil skulde den retournere. Et hjerteskjærende Syn for os var det at see alle vore Medreisende fare afsted, og vi blive eene tilbage. Postexpediteuren var reent i Knibe, han havde ikke engang et Par Heste til vor Disposition, han skulde først have Bud til en Bondeby der laae noget derfra. Endelig fik han da overtalt en Kjøge Kudsk til at spænde sine Heste for en Fjedervogn, hvorpaa vida seilede af til Vordingborg, hvor vi først ankom Kl. 7 1/2. Hældigviis ventede Dampskibet efter os, ellers havde to Passagerer (vi vare ialt sex, de tre af os bleve jammerlig trykkede) maattet blive tilbage i Vordingborg. Ved Ankomsten maatte de strax afsted med Dampskibet, hvoraf Følgen var, at den Ene af de to Reisende, en meget vakker Mand fra Kiel ved Navn Leopold, ikke fik Tid til at see om hans Tøi var kommet ombord. Da vi Andre seilede til Falster, opdagedes hans Kuffert i vor Færge. (in parenthest være det spurgt, om Færgemanden i Vordingborg ei er pligtig til i Regnveir at sætte Personpost Passagererne, der ere indskrevne til Gaabense, over i en Færge med Dæk?) Nu spørges der, om en saadan Behandlingsmaade, der vederfares de Reisende med Personposten, kan kaldes forsvarlig? Det var hiin Nat temmelig stærkt Regnveir, hvormange svagelige Mennesker have maaskee ikke paadraget sig derved en langvarig Sygdom. Det er dog ingen Spøg for den, der har taget Reisetøi med til at kjøre i lukket Vogn, at skulle afsted i en aaben, udsat for Regn og Nattekulde. Til Slutning maae jeg bebreide Postexpediteuren i Rønnede, at han ikke itide sørgede for at skaffe saa mange Heste tilveie, som vare nødvendige til alle de Reisendes Befordring; det kunde man dog med Billighed have forlangt af ham. Man maa næsten antage, at han ei har vidst Passagerernes Antal; det var dog det første han maatte have gjort sig bekjendt med, inden han begyndte at gjøre Anstalter til deres videre Befordring. Nykjøbing paa Falster den 25de Juli 1838.