Berlingske Tidende, 1831-05-19
Oldingen, den berømte Abbed Gregoire, forhen Biskop i Blois, under Keiserdømmet Medlem af Senatet o. s. v., er død Følgende den berømte Charles Dupins Foredrag i de Deputeredes Kammer, kort før det opløstes, er langt vigtigere end mange af de Deputeredes kjærneløse Phraseologier. - "Med Føje forhauses man over den uhyre Grad af Liv og Virksomhed, der yttrer sig i Frankriges Productivkraft, naar man overveier de hindringer, som den har havt at overvinde. Jngenlunde er den Vukningen af tilfældige og transitoriske Forhold, men af en almindelig og vedvarende Aarsag, hvis Spor kan følges igjennem hele Historien, ligefra den Tid, da Frankrige, efterat de store Lehnsherrer havde maattet underkaste sig Kronen smeltede sammen til et stort Heelt. - Hvilke skrækkelige Forstyrrelser anledigede Religionsstridigheder og Borgerkrige i det sextende Aarhundrede, under Carl Xdes og Henrik Ildies Regjeringer. Hvilken uafbrudt Række af Uheld fra Aaret 1560 indtil Aarhundredets Ende, Og, saasnart Sully i Aaret 1590 har overtaget Finantsbestyrelsen, spores allerede i det første Aar - efterat han har bragt nogenlunde Orden i Bestyrelsen, og ladet Productiokraften udvikle sig uforstyrret, - en National rigdom, der med meer end en Trediedeel overgaaer den, som 1560 herskede i Kongeriget. - Efter Colberts Død gaaer Frankrige atter næsten aldeles til Grunde, formedelst Protestanternes Forlagelse, tyveaarige Krig, Invasion, Forarmelse og Hungersnød. Ludvig Alv døer; Krig og Bankerot have end ydermere berøvet Frankrige sin Kraft. Desuagtet overgaaer National rigdommen i Frankrige en føje Tid derefter den, som var der i de meest glimrende Aar af Colberts lykkelige Periode; og dette skeer uden nogensomhelst anden Medvirkning af Regjeringen, end at den ikke meere marteer Frankrige og under en Administration, som ingen anden Fortjeneste har end den, at være en Nullitet. - Under Ludvig Ades lange Regjering og under Ludvig XVI bliver man stedse det samme Phænomen vaer, Regjeringen er forgieldet, medens Produktivskraften, og med den Nationalrigdommen, tiltager. - Revolutionen, Krigen udbryder; Thronen, omstyrtes, og Konventet ødelægger Frankrige, bortør sler af Uvidenhed Stalens og Folkets Ressourcer. Kapitalisterne ere ved Bankerotter gaaet til Grunde; de store Godsejere ved Konfiskationer; den producerende Folkeklasse ved det fastsatte Maximum; hele Folket synes at være blevet et Offer for Rædsel og Elændighed under denne afskyelige Regjering. - Directoriet optræder; den finder nitten Milliarder Assignater i Omløb, der neppe ere eet Hundrede og Halvtredsindstyve Millioner værd. Det maa føre Krig med to Gange flere Fiender, end Konventet fandt, da dette tiltraadte Herredømmet; Krediten er tabt og paa et frivillige Laan er ikke at tænke, for blot at gjøre en Begyndelse maa det, foruden Skatterne, udskrive et tounget Laan af sex Hundrede Millioner. Directoriet gjenopretter nogenlunde den offentlige Orden, og nu aander Frankrige atter friere, arbeider, producerer, og er i Aaret 1795 rigere end det var i 1790. - Et strækkeligt Tilbagefald, efter Fruktidor 1795 indtil den attende Brumaire 1799, svækker atter Frankriges Kraft. J Aaret 1800 vender Orden tilbage; Factionerne undertrykkes, al Arbeids tvang ophører, den offentlige Gudsdyrkelse beskyttes, Tolerance haandhæves; og nu bemærkes det samme Phænomen, som man før blev vaer. Efter Consulatets glimrende Periode, efter Keiserdømmets første skjønne Aar, nærmer hiin tilkomst opreiste Bygning sig hurtigen sit Forfald. Frankrige synes, formedelst Uheld, Invasioner og Udpresninger, i Aarene 1812, 1813, 1814 og 1815, at være aldeles blottet for Penge og Mennesker. Hvo skulde dengang ikke have troet, at Frankrige var berøvet al sin Livskraft for en Række af kommende Aarhundreder, J Aaret 1818 forlode de fremmede Gjester, der kaldte sig Frankriges Allierede, Landet. Siden Aaret 1819 saae Frankrig atter sin Produktivkrafts vidunderlig Virkninger, og den Rigdom, som dets Borgeres Flid hvert Aar tilvejebragte, overgik Resultaterne af Consulatets og Keiserdømmets lykkeligste Aar. - Dupin meddeler nu Resultaterne af det franske Folks aarlige Indtægt i de fem sidste Decennier indtil Slutningen af Aaret 1820, hvoraf skjønnes, at Frankriges tiltagende National velstand ingenlunde skyldes Territorialforstørrelser eller det militær, ske Plyndringsystem under Consulatt og Keiserregjeringen, men de sidste uafbrudt efter hverandre følgende Fredsaar. Derefter vedbliver han. - "Den aarlige Tilvært i hiin Periode beløb sig altsaa, indtil Aaret 1830, i Gjennensnit til Et Hundrede, Sep og Halvtredsindstyve Millioner. Men er det vel at frygte, at denne uhyre Sums aarlige Forøgelse nu vil vorde formindsket? Skulde Juliirevolutionen vel have til følge hvad Conventets Daarskaber og Ødselhed - hvad Directoriets Uerfarenhed - hvad de ulykkelige Begivenheder ved Moskau og Leipzig - en gjentagen Invasion og den hellige Allianges udskrevne Contribution af femten Millioner Fr. ikke mægtede?