Aarhuus Stifts-Tidende, 1825-02-03
Den anmeldte Aftenunderholdning som der. Rosenkilde og Liebe gave paa det kgl. Hoftheater, var saa talrig besøgt, at billetterne dertil, i egentligste Forstand, vare alt flere Dage iforveien blevne revne bort. Det Usædvanlige, at Hr. Rosenkilde vilde foredrage Publikum adskillige af ham selv, allene for denne Anledning forfattede, deels prosaiske, deels poetiske lunefulde Productioner, havde bragt en saadan Begjærlighed blandt Folk efter at deeltage i denne Aftenunderholdning, at ikke faa Tilskuere maatte tage tiltakke med at beskue Indgangsdørene, uagtet man dog havde medtaget en stor Deel af selve Skuepladsen til Tilskuerpladser. Men det var til Skade for Hr. Rosenkilde, at Publikums Forventninger var spændt for høit. Med en kort, ret lunefuld Prolog, hvori Hr. Rosenkilde søgte at bringe Publikum til at betragte Sagen fra et mindre strængt Synspunkt, aabnedes Fremstillingen. J første Afdeling hørte man af Hr. Rosenkilde: "Til Fruentimmerne, en temmelig ubetydelig poetisk Spas, af Castelli, som imidlertid var indklædt og foredroges paa en ret pudseerlig Maade, og Forgløs!" et comisketragisk Poema, der var forfattet af ham selv. Dette sidste, Digt, der heeltigjennem aandede et godmodigt Lune, og paa mange Steder langtfra ikke savnede Vittighed, morede, men frembragte ikke til Slutningen det maaCordostocosser. skee af Mængden ventede usædvanlige Jndtryk, og lodden derfor noget kold. Kunde imidlertid hverken Digtet selv eller dets Fremsigelse paa nogen Maade kaldes et Misgreb, da Jngen vel med Føie kunde siges at være utilfreds med nogen af Delene, saa var Hr. Rosenkilde, i sin næste prosaiske Fortælling, i den følgende Afdeling, saameget des uheldigere, og forstyrrede derved i ikke ringe Grad de Forventninger, han ved det Foregaaende havde vakt. Den førte til Titel: "De tre Smaamænd, en mærkværdig og meget lystig Historie, og var egentlig en localiseret Omarbeidelse af den bekjendte østerlandske Fortælling om de tre Pukkelryggede fra Damaskus. Han begyndte den med meget Lune, og adskillige pudseerlige Jndfald fremkaldte almindelig Latter; men i det Følgende blev den altfor bred og trak sig derhos utilbørlig i Længden, hvorved den baade trættede og kjeddede, og da den endeligen ei engang sluttedes med noget komisk Point, der kunde bringe Publikum til at glemme dens Længde, var det naturligt at den maatte mishage. Det var saaledes under særdeles ugunstige Anspicier at Hr. Rosenkilde, i 3die Afdeling. atter fremtraadte, for at fremsige sit vistnok med størst Forventning mødte, comiskerædsomme Poema: Reisers æsthetiske Udvikling. J det Anm. villigt og med e megen Fornøielse erkjender den, isærdeleshed i Begyn et delsen, rigtsprudlende komiske Aare, der besjæler dette humoristiske Digt, og som ogsaa, ved hyppigt at ryste alle de Tilstedeværendes Lunger, noksom lagde sin Kraft for Dagen, kan det heller ikke nægtes, at ei heller her Forfatterens og Fremsigerens Lune blev sig lige troe til k Enden, og da denne ikke heller rakte Publikum den venetede Bouquet, ved en tilstrækkelig Lungerystelse, var det ei at undre over, at flere af de Mange, som desværre bedømme Alt efter det sidste Jndtryk, viiste deres i Utilfredshed ved en Hyssen, der dog endelig overdøvedes ved gjentagent Applaus. Hvor forskjelligt man end, efter det Passerede, nu vil dømme om Hr. Rosenkildes Bestræbelser, og hvor meget de maaskee ville blive mistydede, saa synes det dog ei at være nogen Tvivl underkastet, at de i intet Tilfælde havde fortient Mishags Yttring, og at denne ialtfald var meest upassende anbragt ved det sidstnævnte Digt, der, hvis det var blevet sluttet paa en ligesaa almindelig tilfredsstillende Maade, som det begyndtes, imodsigeligen vilde være bleven modtaget med et aldeles udeelt Bifald. (hvn. Morgenblad. Prolog, fremsagt af Hr. Rosenkilde paa Hoftheatret den 19de Januar 1825. God Aften: - Kors, hvor her er Mange: Det er jo deiligt: - Det forstaaer sig selv.Men reent ud sagt, det gjør los ganske bange, For nu maa Vi jo troe, man venter sig Ret noget ganske overordentligt: