Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-11-12
Da vi kom til Jægerspriis var det noget mørkt, men vi gik alligevel ind i Slottet. Det ligger ved Søen og har et ærværdigt gothisk Udseende. Den mellemste Deel af Bygningen, er endnu en Levning af det gamle Abrahamstrup.), men det Jndvendige er i det Hele ganske indrettet efter den nuværende Smag. Vi saae her det Værelse, hvor Christian den Anden lod den Svenske Oberst, der var kommen som ) Jngeborg, Erik Menveds Gemalinde, og flere andre Danske Dronninger have eiet, dette Slot som Enkesæde. Her var det, at denne Dronning kom, da hun paa en aaben Vogn havde det Uheld at tabe sin 16 Uger gamle Søn, Dannemark eneste Kronarving, af Skjødet. Med denne Prinds tabtes og næsten Dannemark Selvstændighed. Regjeringen kom i Christopher den Andens Hænder, og Riget nærmede sig sin Opløsning. et Sendebud, henrette. Dette gav os Leilighed til at sammenligne dette Optrin med lignende i den nyere Historie. Slotshaugen, er i den ældgamle Smag, men een af de bedst vedligeholdte Hauger i hele Sjælland. Man finder her to meget mærkværdige Bøgetræer, hvoraf man har dannet to Lysthuse. Stammen af det ene ligner en Dannem. Begge have saa mange og lange Grene, og disse ere ved Konst saaledes ombøiede, at tredsindstyve Mennesker ret mageligen kunne sidde i Skygge under hver af dem. Hvor gamle disse Træer ere, vides ikke, men at de maae være overordentlig gamle, derom er ingen Tvivl. - Paa den venstre Side af Slottet mod Sydvest lige ude ved Søen ligger den mærkværdige Julianehøi. Den kaldtes tilforn, af Bønderne Monsehøi, og ændsedes ligesaalidet som de mange andre Høie omkring i Sjælland. Men da H. K. H. Arveprindsen i Aaret 1776 behagede at lade tre af de mange Høie, som findes her paa Marken, opgrave, stødte man paa dette Sted paa en Steenhule, der har meget Lighed med en ordentlig Grotte og er forsynet med Steenbænke paa hver Side. Den har forandret sin gamle Skikkelse saa aldeles, at den nu er en sand Prydelse for den Mark, den staaer paa. En bred Vei, besat med Lindetræer, fører fra Slottet til Høien. Pladsen er omgiven af et Stakitværk og unge Træer. Herfra er Jndgangen til den ærværdige Hule, over hvilken man seer en Tavle af Norsk Marmor med en Jnscription. - Denne Gravhøies Ælde vides ikke. Men de ubrændte Been, man fandt deri, vidnede tilfulde om, at den er fra de Tider, hvor man endnu ikke brændte de Døde, følgelig fra den mørkeste Tidsalder. - Høien har tilligemed sit Navn forandret sin Skikkelse. Den udvortes Deel har to Forhøininger, den ene over den anden. Ved begge Sider af Jndgangen til Hulen stiger man paa Trapper af Grønsvær til den første Forhøining. Rundt omkring er der en Gang, hvis yderste Rand er prydet med Stokroser, imellem hvilke der staaer syv runde Støtter af Marmor. Disse konstløse Støtter ere helligede syv hedenske Konger, hvis Navn er udhugget paa hver. Da Jægerspriis Gods fra umindelige Tider har tilhørt Danske Konger, saa er der i det mindste stor Formodning om, at denne Hule har været de ældste Danske Regenters Gravsted. Man har og her opreist en Steen med Runneskrivt, som endnu ingen af vore Oldgrandskere har seet sig istand til at dechiffre. re. Den er fundet i Sjælland. Med et Slags hellig Ærefrygt gik vi ind i denne mørke og ærværdige Steensal. Naar man seer de uhyre Kampestene, som den er sammensat af, saa finder man det ikke underligt, at der i Fortiden gaves Kjæmper. Hvor er det ellers mueligt, at man paa en Tid, hvor man i vort Norden ikke kjendte noget til Mechanikens Underkraft, kunde løfte saadanne Stene? De staae der endnu ligesaa faste som den Dag, de bleve opreiste; de have trodset hele Aarhundreder, ja maaskee Aartusinder! Naar man træder ind i Hulen frygter man ordentlig for, at de ville styrte ned; men ikke tusinde Menneskehænder vilde kunne rokke en eneste af dem.