Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-02-23
Jndbydelse. til Oprettelse af et Asyl i Ribe. Paa en Tid da den Fordom altid mere taber sig, at Aandens Dannelse og Sædernes Forædling skulde være enkelte Stænders Eiendom, troe vi os forvissede om, at vore Medborgere ville erkjende det Gavnlige og Nødvendige i at understøtte Jndretninger, der have til Hensigt at danne den unge opvorende Slægt til engang med Ære at indtage deres Plads i Samfundet. Det er en almindelig Erfaringssandhed, at Grunden, hvorfor Ungdommen i dens lange Skoletid ofte gjør saa ringe Fremskridt, fornemmelig efter Skolevæsenets nuværende Jndretning maa søges deri, at Børnene ikke ere vante til Selvtænkning og til Selvflid. Børnene opvoxe for en Deel uden Underviisning til deres skolepligtige Alder, og det bliver da ofte selv med den bedste Villie ikke muligt at vække den til egen Tænksomhed afvante Barnesjæl Blandt de Midler til at fremhjælpe denne Aandens tidlige Udvikling og den dermed forbundne Sædernes Dannelse, der nu i en Række af Aar har bestaaet hos os og i andre Lande, og det altid til større Velsignelse, altid med mere anerkjendt Nytte, nævne vi Jndretninger hvor Børnene alt fra den spæde Alder af 2 eller 3 Aar kunne overgives til en Pleie moders kjerlige Omhu. Vi kalde saadanne Jndretninger med det engang antagne Navn Asyler, Tilflugisteder for det uskyldige Barn, som Forældrenes Beskjæftigelser, Fattigdom eller Mangel paa Dannelse ikke kunne skjænke den Opdragelse, der bringer Velsignelse med sig. Omendskjøndt vi troe at have Grund til at være forvissede om, at en stor Deel af vore Medborgere erkjende det Nyttige og baade for Staten og den Enkelte Gavnlige, som saadanne Asyler medføre, ansee vi det dog ikke for overflødigt for meenig Mand med faae Ord at hentyde paa de vigtigste Fordeele af slige Jndretninger. Fattige Forældre, der ofte og vel som oftest maae fortjene det daglige Brød udenfor Huset, hindres ofte i deres Erhverv af de smaae, der ikke kunne overlades til dem selv. Det Middel, Forældrene hyppigt betjene sig af for at møde denne Hindring, at lade et ældre Barn passe det yngre, kjende viaf Erfaring som Skolens Lærere, og en stor Deel maaskee den største Deel af Skoleforsømmelserne i Aarets Løb have deres Grund i saadan Fremfærd. At Forældre handle urigtigt mod deres Børn ved at holde dem fra Skolen uden bydende Nødvendighed ville vel Alle være enige med os i, at Skoleforsømmelser maae foranledige Skolemulcter er efter Loven, – men begge Vanskeligheder hæver Asylet, hvor Forældrene kunne om Morgenen ved et ældre Barn, for dettes Skoletid begynder, hensende deres Smaae fra det 2det eller 3die Aar indtil det 7de, og ubekymrede røgte deres Dagsgjerning, naar de vide Børnene overgivne til Asylmoderens kjerlige Omhu. At Tænkeevnen tidlig bør vækkes hos Barnet, det have vi ovenfor omtalt. Dette skeer i Asylet. Barnet bliver der af Asylmoderen beskjæftiget, saasnart Forstanden begynder at yttre sig. Men det er ingen tvungen Beskjæftigelse; det Nyttige og Behagelige og for Barnet Morende bliver altid forenet. Trættes Barnet, eller bliver det søvnigt, da lægges det til hvile paa Madratser. Der sørges for at give det Sands for Reenlighed, Orden og gode Sæder. Opholdet paa Gaden, hvor Børn af den fattigere Classe saa ofte tilbringe den største Deel af Dagen, indtil de naae den skolepligtige Alder, hvor intet Godt læres og hvor Ulykkestilfælde let kunne hændes, det ombytte de Smaae med en reenlig Stue, hvor de i hverandres Selskab under et kjerligt Opsyn tilbringe Tiden med uskyldige og sædelige Lege og med behagelig og gavnlig Beskjæftigelse. Saaledes dannede paa Aand, Hjerte og Legeme udgaae Børnene af Asylet i det 7de Aar og gaae over i Skolerne. Vante til Arbeide, til Orden, til Agtpaagivenhed og til Selvtænkning vil den mere udvidede Underviisning baade være dem kjær og fattelig. Den store Hindring for Underviisningens Fremme, Mangel paa Arbeidslyst og paa Fattevne vil af sig selv bortfalde, og andre Stæders Exempel stadfæster nok som hvormeget Børn, der ere dannede i Asyler, staae over dem, hvem dette Gode ikke er bleven til Deel. Vi sige dette i den fulde Forviisning, at vore Medborgere, erkjende af inderste Overbeviisning, at Opdragelse og Aandens Dannelse er den bedste Skat, et Samfunds Medlemmer kunde skjænke dem, der engang skulle træde i deres Sted. Og saaledes indbyde vi samtlige Ribe Byes Jndvaanere til at forene sig med os til Oprettelse af et Asyl hos os. Vi ere rede til at offre Tid og Kræfter for at see en Sag bragt til Udførelse, hvis Nytte er saa almeenerkjendt og indlysende som den nævnte. Men enkelt Mands Villie udretter Jntet, naar Alle ville række os Haanden, vil Tingen være let og uden trykkende Byrde for Nogen. Skjøndt Asylet efter dets Hensigt nærmest maa komme de Fattige tilgode, vil det dog staae enhver Contribent frit for at benytte det, og vi troe ikke at feile ved at antage, at Borgersindet ogsaa lever hos os, det Borgersind, der ikke skyer en ringe Opoffrelse for at gavne det hele Samfund.