Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-08-13
Efterretninger om Algier. (Sluttet).¬ J Begyndelsen af det 16de Aarhundrede kaldte Kong Selim Eutemi af Algier, der var haardt angrebet af Spanierne, de berygtede Søerøvere Haruck og Cheredin til Hielp. Disse, de Christnes frygtelige Fiender, bekiendte under Navnet Barbarossa, vare en Skræk paa Havet fra Dardanellerne indtil Herkules Støtter. Den ærgierrige Haruck indfandt sig med 5000 Mand; han blev modtaget i Algier som en Befrier; men benyttede den Tillid, som var skiænket ham til at fratage den Fyrste, som havde kaldet ham, Kronen og Livet. Efter Harucks Død efterfulgte hans Broder Cheredin ham i Regieringen. Da han engang blev beleiret af en Spansk Armee, søgte han Hielp hos den Tyrkiske Keiser Solimann, denne sendte ham et Korps Janitscharer og udnævnede ham til sin Pascha. Barbarossas Efterfølgere bleve bekræftede i denne Værdighed; men da nogle af dem giorde sig meget forhadte, saa sendte de Tyrkiske Tropper Deputerede til Constantinopel og erholdt Ret til selv at udvælge af deres Samfund en Regent under Titel af Dey Det Land, som han regierer over og som mod Norden beskylles af Havet, kan i Størrelse sammenlignes med Kongeriget Neapel. Det deeles fra Sydvest til Nordost af en Green af Atlasbierget i to Dele, den nordligste er langt den største. Denne Biergkiæde, som i en Deel af Aaret er bedækket med Snee, beskytter Landet imod den skadelige Virkning af de brændende Søndenvinde og standser Dunsterne af det Middellandske Hav, som igien falde ned som Regn og befrugte Jordbunden. Talrige Høie, hvorfra mange Bække og Floder udspringe, udstrække sig fra denne Biergryg til Havets Bredder. De Dale, som ligge imellem dem, besidde en ualmindelig Frugtbarhed og frembringe alle de Produkter, som voxe i den tempererede og i den hede Zone. Algier nyder et meget behageligt Clima, endskiøndt Luften er ofte noget raae og skarp formedelst Biergenes Nærliggenhed. Aarstidernes Forandringer indtræffe sædvanligen meget regelmæssig og den overvættes Hede bliver formildet ved de nordlige Vinde, for hvilke det staaer aabent. Af denne gunstige Beliggenhed kan den funde Luft forklares; Pesten har ikke hiemme i Barbariet; men bliver bragt dertil fra Constantinopel. Folkemængden i det nordlige Africa bestaaer for det meeste af Descendenterne af dette Lands Erobrere, som mere eller mindre have blandet sig med de Jndfødte. De oprindelige Jndvaanere, hvis Blod har meest vedligeholdet sig ere de Berbers. De iblandt dem, som opholde sig i Biergene, boe deels i Hytter og deels i Huler; i Sletterne bygge de sig Huse af Steen og Træe; de ere et tappert og dristigt Folk, som man let kan opbringe og som er uforsonligt i sit Had. Deyens despotiske Magt strækker sig ikke over tre Mile i det Jndre af Landet og de meere bortfjernede Beboere af det erkiende kun derved hans Overherredømme, at de betale ham en aarlig Tribut og i Nødsfald giøre Krigstieneste. De Berbere, som boe i Nærheden af Algier, og som tillige kaldes Kabyler, ere bekiendte formedelst deres urvelige Charakteer, da de stedse ere tilbøielige til Oprør, hvorfor ogsaa Tyrkerne ere fulde af Mistanke imod dem og aldrig lade dem udaf Øiesynet; men holde mange af de fornemste af Folket ligesom ogsaa Chefernes Børn fangne i Hovedstaden som Gidsler. Berberne adlyde de fremmede Beherskere med en indgroet Forbittrelse og synes kun at vente paa en gunstig Leilighed for at tilkæmpe sig deres Frihed. Ofte have Tyrkerne angrebet enkelte Stammer; men ere blevne drevne tilbage med betydelig Tab fra de Bierghuler, hvori de havde vovet sig. Nogle Distrikter, som ligge paa den høieste Spidse af Atlasbierget, skulle være beboede af et Folk, som er væsentlig forskiellig fra Berberne; man har troet ved deres hvide Ansigtsfarve, blonde Haar og blaae Øine at finde Efterkommerne af Vandalerne, som skulle have reddet sig i disse øde Egne; men denne Paastand beroer ikke paa nogen sikker Grundvold og trænger til Bekræftelse. En anden meget væsentlig Deel af Landets Jndvaanere, ere Beduinerne, som nedstamme fra Araberne og tale deres Sprog; de fleste føre et nomadisk Liv ligesom deres Forfædre og kun nogle Stammer boe i Landsbyer og dyrke Jorden. Jntet Folk paa Jorden er blevet sin gamle Levemaade mere troe end det; thi naar Religionen undtages saa ere de endnu hvad Araberne vare paa Jobs Tider, naar man læser de Skildringer, som de gamle Skribentere gjøre om dem, saa skulde man troe, at høre de nyere Reisendes Beretninger. De Arabiske Stammer, som opholde sig i Nærheden af Algier, ere underkastede Deyens uindskrænkede Magt; men de, som ere længere borte, blive regierede af egne Fyrster, som kaldes Scheiker. Folkemængden i Stæderne bestaaer af Moorer, Tyrker, Negere, Christelige Slaver og Jøder; hvilke sidste blive behandlede i hele Barbariet med den største Foragt. Hele Algiers Folkemængde beløber sig omtrent til 2 Millioner; de regulaire Tropper udgiøre omtrent 15000 Mand, som blive hvervede udenfor Landet, i det Europæiske Tyrkie eller Lille-Asien og som ere Udskuddet af disse Landes Folkemængde; de blive regelmæssigen betalte og vise en blind Lydighed imod deres Anførere, som stedse blive udvalgte af deres eget Corps. Man roser med Rette den Tyrkiske Militses Tapperhed, som næsten bestandig har været seierrig i de Krige, som have været udbrudte imellem Algier og Naboestaterne. Naar Deyen lader et Opbud gaae ud til Beduinernes og Berbeines Stammer og disse indsende deres Contingenter, saa kan hans Krigsmagt voxe til 60 til 70,000, som dog kun skynde sig at komme i Haab om at giøre Bytte; men igien adsprede sig ligesaa hurtigt, saasnart de enten lide Tab eller Krigen bliver langvarig. Deyen bliver udvalgt af de Tyrkiske Soldaters Corps. Naar en Dey er død saa indfinde alle Soldaterne sig i hans Palads og give deres Stemme til at vælge en nye Regent. Bliver den, som er fore slaget ikke antaget af alle, saa bliver han ikke valgt, og paa denne Maade gientages Valget indtil alle Stemmer have erklæret sig for een eneste Person Den som paa denne Maade bliver valgt til Dey er nødt til at modtage denne Post, hvad enten han vil det eller ikke. Man kan let begribe, at der i en Forsamling, hvor der skal herske den største Overeensstemmelse maae Cabalerne og Partieaanden blive opvakte i deres fulde Heftighed; ofte finde blodige Optrin Sted, og naar Overbeviisning ikke kan forene Vælgerne, saa tilveiebringes den ved Overmagt og Vold. Man maatte derfor kalde Regieringsformen i Algier en militairisk Republik, som hviler paa Despotismens Grundpiller; den bestaaer af Deyen, som Statens og Armeens Overhoved, og af et Divan eller Raadsforsamling af de fornemste Officere; men Divanets Magt er dog meget indskrænket; da Deyen har den næsten allene i Hænderne; men ingen Fyrste er i en meere farlig Stilling end han, da den ringeste Anledning til Misfornøielse som han giver Janitscharerne har tilfølge, at han bliver afsat da dræbt; ofte regierer en saadan Despot kun nogle Timer, og førend Solen gaaer ned kunne flere af hans Efterfølgere have tilendebragt deres Løbebane, Et Gravsted, som ligger udenfor Portene af Algier og hvorpaa der staaer syv Liigstene oprettede afgiver et paafaldende Beviis paa hvor hurtig denne Værdighed kan afvexle; thi paa denne Begravelsesplads hvile syv Deyers Liig, hvilke paa een Dag bleve valgte og igien myrdede af Janitscharerne. Alle Bestræbelser maae derfor gaae ud paa at tilfredsstille disse Tropper; der bliver derved ikke tagen det mindste Hensyn paa det udartede Folks Ønsker og Fordele, nemlig paa Maurernes og Jødernes, som udgjøre den største Deel af Stædernes Folkemængde og saaledes maae Krigen blive et uundgaaeligt Onde i en Stat, hvor Regieringen seer sig tvungen til at følge vilde og blodgierrige Soldaters Jndskydelser. Regierings-Forretningerne blive besørgede af fleere Stats Embedsmænd under Deyens Opsyn. De vigtigste Poster ere Ministerens for de udenlandske Anliggender og Marineministerens, efter dem komme Admiralen, Regentens Kiana eller Lieutenant og Aggen eller Anføreren for Armeen, Generalen for Cavalleriet og Aga Baston, som uddeler Stokkeprygl, hvilke ere en stærk Drivefiæder i de Afrikanske Rigers Statsmaskiner; ogsaa gives der et Overhoved for Justitsen, forskiellige Politie-Embedsmænd, forskiellige Dragomans eller Tolke, en Havnecaptain, som undersøger alle afseilende Skibe, for at overbevise sig om, at de ikke bortføre Slaver; desuden gives der et stort Antal af Cadis eller Dommere. Alle disse Embedsmænd bekomme ingen Gage, hvorfor de maae søge ved utilladelige Fordeele at holde sig skadesløse for deres Uleilighed, og hvorfor der ikke heller er nogen Ende paa de Udsugelser, for hvilke man er udsat i Algier, Provinserne blive beherskede af 3 Beyer, hvoraf de to residere i Stæderne Oran og Constantina og den tredie holder en Leier i de sydlige Provinser, Regieringens sædvanlige Jndkomster bestaae i Tiender, som maae erlægges af alle Produkter; i Skatter, som blive paalagte Berberne og Beduinerne, i deres Efterladenskab, som døe uden Børn, i Ind- og Udførselstolden og i Confiskationer. For at indsamle Skatterne bliver hvert Foraar afsendt tre Troppecorps fra Algier til de forskiellige Provinser; paa disse Tog bliver der meere plyndret end indsamlet for Staten. Endnu en anden indbringende Finants kilde er Søerøveriet og den Tribut, som flere Enropæiske Magter under Navn af Foræringer betale til denne Røverstat. En Deel af det opbragte Bytte tilhører Rhederen og en anden Deel Regieringen. Saasnart de Fanger, som ere gjorte til Søes, ankomme til Algier, saa blive de udskibede ledsagede af en Mængde Mennesker, som forfølge dem med Skieldsord til Marinens Justitspalads. Her blive de bragte ind i Dommernes Audiencesal, hvor de skilles fra Dommerne ved et Forhæng, men som trækkes tilside saasnart Sessionen begynder. Fangerne staae lige over for Retten, som bestaaer af de Ulemas, eller Lærerne i Lovkyndigheden, af de første Agaer i Divanet og af Medlemmerne af der Algierske Regiering, som sidde lige over for dem med en barbarisk Pomp og en rædselsfuld Værdighed. Nu blive Fangerne deres Papirer fratagne og nøie undersøgte, saa at det synes, at selv de velt semste Handlinger ikke kunne undvære et Skin af Retmæssighed. De Europæiske Consuler ere tilstæde ved disse Forhandlinger for at constatere Passernes og de øvrige Papirers Ægthed. Havnecaptainen forestaaer en Statens Advocat og en offentlig Anklagers Post og anfører Beviserne ved at citere Søerøveriets barbariske Love og ved at anføre Forskiellen paa et Lands Jndfødte og dets virkelige Undersaatter. Baade, Christne og Tyrker vente med Frygt paa Rettens Kiendelse. Bliver Skibet erklæret for en god Prise og Mandskabet for Fanger og Slaver, saa udraaber Pøbelen Kiendelsens Ord med en vild Glæde, og de ulykkelige Christne blive uden Hensyn til Rang og Alder belagte med Lænker og iførte Slavedragten.