Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-12-27
Stænderforsamlingen i Viborg, 19de Møde den 9 ds. Sagen betræffende Udkast til en Forordning angaaende den Tilbagesøgningsret, som i Fremtiden skal tilkomme den ældre Eier af kongl. Obligationer og andre offentlige Penge Effecter fra yngre Besiddere, blev foretagen til endelig Behandling. Ved Afstemningen blev Committeens Jndstilling: At en Foranstaltning, sigtende deels til, at enhver Eier af kgl. Obligationer kunde erholde disse omdannede til Jnscriptionsbeviser, og deels til, at Vindicationsretten med Hensyn til saadanne Obligationer kunde ophæves imod den troskyldige Besidder, maatte blive iværksat, saasnart Omstændighederne tillade saadant, og at da, forsaavidt nye Lovbestemmelser maatte være fornødne til denne Foranstaltnings Udførelse, et Lovudkast nærmere maa blive forelagt Provindsialstænderne, eenstemmigen antaget. - Sagen betræffende Udkast til en Anordning, angaaende Maaden, hvorpaa Bekjendere af den mosaiske Tro skulle eedfæstes, blev foretagen til foreløbig Behandling. Som Referent for den nedsatte Committee oplæste Stiftsprovst Schjødte dennes Betænkning, der yttrede sig noget tvivlsom med Hensyn til Tilraadeligheden af saa væsentlige Forandringer, som de paatænkte, i de nu gjeldende Regler for mosaiske Troesbekjenderes Eedsfæstelse, og formeente, at det kunde være hensigtsmæssigt at indhente yderligere Oplysninger om de mosaiske Troesbekjenderes Anskuelser i den omhandlede Henseende, førend den paatænkte Foranstaltning blev iværksat. Committeen gik nemlig ud paa, at der, naar der spørges om Nytten og Virkningen af det Middel til Sandhedens Fremme, som Eden indeholder, ikke saameget kan tages Hensyn til dem, der ere saa oplyste og retskafne, at de ubetinget ville følge Sandheden, om end ingen Eed affordres dem, og heller ikke til dem, der ere saa samvittighedsløse, at de intet Helligt agte; men at Eedens Anvendelse fornemmelig er beregnet paa den større Mængde, der uden en saadan Skjærpelse af Sandhedspligten kunde formodes ofte at lade sig overvinde af Fristelsen til at afvige fra Sandheden. Heraf følger da atter, at det ved Anordningen af de solenne Former ved Cedsaflæggelsen ikke alene kan komme i Betragtning, om en eller anden Form for de Oplyste maa ansees som overflødig, eller for de Ryggesløse vil blive uvirksom; men at der ogsaa maa tages særdeles Hensyn til, hvad der efter de hos Mængden herskende Forestillinger vil udfordres til en bindende og virksom Eed, om det end maa erkjendes, at disse Forestillinger ere mindre rigtige og velbegrundede. Og det forekom Committeen, at de Betænkninger fra de mosaiske Autoriteter, som have foranlediget Lovudkastet, efterlade ingen Tvivl, om ikke endnu et temmelig stort Antal af de her i Landet værende mosaiske Troesbekjendere ere af den Mening, at en Eed, som ikke bliver aflagt i Synagogen under Jagttagelsen af de nu brugelige Ceremonier, ikke har den samme Hellighed eller forbindende Kraft, som den Eed, hvorved saadant iagttages. Committeen foreslog derfor Forsamlingen at indstille: At Lovudkastet, efterat de i det Foregaaende paapegede nærmere Oplysninger ere indhentede, maa emanere som Lov, med de Modificationer, som Hs. Majestæt muligen maatte finde at disse Oplysninger kunde give Anledning til. 59de Møde den 17 Decbr. Sagen betræffende Udkast til en Adresse i Henhold til Justitsraad Withs Forslag angaaende den danske Nationaliter i Slesvig blev foretagen til endelig Behandling. Efter foregaaende Discussion blev i Henhold til den foreløbige Behandling af Sagen følgende Adresse vedtaget med 16 mod 3 St. "Allernaadigste Konge, Det danske Folks Opmærksomhed har allerede længe i høi Grad været henvendt paa de sørgelige Vilkaar, som dansk Sprog og Nationalitet ere underkastede i det med Kongeriget forenede Hertugdømme Slesvig. Jngen Dansk kan uden krænket Nationalfølelse betragte, hvorledes en tidligere fremmed Erobring og paafølgende uheldige Forhold have bevirket, at det danske Sprog i en stor Deel af Slesvig er bleven tilbagetrængt, og i en anden Deel, hvor den oprindelige Nationalitet endnu har bevaret sig, holdes i en uværdig og forkuet Stilling, idet de dansktalende Beboere ere underkastede Brugen af tydsk Sprog ved Retspleie og Administration, tildeels endog ved Skoleunderviisning og offentlig Gudsdyrkelse. At denne Tilstand og den derved bevirkede fremskridende Undertrykkelse af det danske Sprog endnu finder Sted, synes saa meget mere at maatte være Gjenstand for Beklagelse, som Hertugdømmets, imellem flere Landsherrer adsplittede, Dele allerede i Løbet af det forrige Aarhundrede ved Fredsslutninger og andre Tractater atter ere blevne samlede af og forenede med den danske Krone, for hvilken det maa være af høieste Vigtighed, at dansk Nationalitet opretholdes i dette oprinde ligviis danske Land. Den kraftige Opvaagnen af den danske Nationalitet, der i de senere Aar har viist sig hos det nordslesvigske Folk, og dettes Bestræbelser for, at erholde Modersmaalet indsat i dets naturlige Rettigheder, kunde derfor ikke andet end finde levende Sympathi hos Folket i Kongeriget, og det vandt den taknemmeligste Paaskjønnelse hos alle Danske, da Deres Majestæt, uagtet et formaaende Parties Modbestræbelser, kom disse Ønsker imøde ved at befale, at det danske Sprog i de slesvigske Districter, hvor det er Kirke= og Skolesprog, efterhaanden ogsaa skulde indføres i Regjerings- og Retssager. Men, allernaadigste Konge! jo mere indlysende Retfærdigheden, og billigheden af dette Deres Majestæts Bud maatte synes at være, desto meere maatte man forhauses over den heftige Modstand, som hiint Partii, og deriblandt flere af Statens egne Embedsmænd, nu vovede at reise imod Udførelsen. af Deres Majestæts bestemte befaling, og Partiets hele Fremfærd maatte opvække saa meget større Uvillie, som den syntes at kunne lede til Løsningen af de Baand, der forfatningsmæssigt knytte Hertugdømmet til Kongeriget. De samme Betragtninger kunne ikke andet end fremkaldes ved hiint Parties hele Virksomhed i den nuværende slesvigske Stænderforsamling, i hvilken det er optraadt ligesaa formaaende ved Antal som ved enkelte Deeltageres personlige Jndflydelse. Den Række af krænkende Udfald imod den danske Statsforbindelse, dansk Sprog og dansk Nationalitet, som Stændertidenden har fremlagt for Verdens Øine, ligefra de Forhandlinger, hvorved Slesvig blev betegnet som et tydsk Hertugdomme, indtil den Beslutning, hvorved en danske Mand blev udelukket fra Forsamlingen, fordi han benyttede den hidtil ubestridte Ret til at tale sit Modersmaal, har fremkaldt en saadan almindelig Bevægelse hos det danske Folk, at Nørrejyllands nu forsamlede Provindsialstænder have anseet det som Pligt mod Konge og Fædreland, at henvende sig til Deres Majestæt, for at udtale den hos Folket herskende Stemning. Værdiges derfor allernaadigste Konge, velvilligen at høre Deres troe Provindsialstænders Stemme, naar vi udtale som vor Overbeviisning, at det danske Folk har fundet sig saameget mere krænket og foruroliget ved den ovennævnte stats farlige Partivirksomhed, som det har maattet bemærke, at Regjeringens Organer ikke have mødt samme med den tilbørlige Alvor og Kraft. Vi tør forsikkre, at det ingenlunde er det danske Folks Tanke, at ville krænke Hertugdømmet Slesvigs nuværende, i de historiske Forhold begrundede, Stilling som en særegen Deel af den danske Stat, med egen Lovgivning, Retsforfatning og Administration, ligesaa lidet som den tydske Nationalitet i Hertugdømmet, saavidt som den nu virkelig strækker sig; men paa den anden Side nærer ogsaa Folket den Fortrøstning, at den danske Nationalitet i Hertugdømmet maa i enhver Henseende erholde lige Berettigelse og samme Pleie og Beskyttelse som den tydske, og det ved saadanne virksomme Foranstaltninger, som saavidt muligt ikke henskyde Forandringens Jndtrædelse til en fjern Fremtid imedens Varetagelsen af den danske Nationalitets Jnteresser for en stor Deel overlades til modvillige Embedsmænd. Jkkun paa den Maade vil en sand og naturlig Garanti kunne tilveiebringes for den varige Forbindelse imellem Kongeriget og den efter saa store Opoffrelser dermed gjenforenede vigtige Statsdeel, hvilken Regjering og Folk ikke kan være sindet, uden den kraftigste Modstand, at lade fraskille den danske Krone. Tillad, allernaadigste Konge! at vi til det Ovenanførte endnu føie Forsikkringen om, at det danske Folk med den inderligste Taknemmelighed vil modtage Efterretningen om enhver Forholdsregel, som Deres Majestæt maatte anordne til Opretholdelsen af dets Nationalitet og Statens Eenhed, og at det eendrægtigen vil slutte sig til Deres Majestæt og understøtte Deres drætter, for at hævde disse magtpaaliggende Goder.