Politivennen, 1809-01-01
Tanker i Anledning af den kongelige Tiltale til Undersaatterne, hvorved de opfordres til Tarvelighed og til at bruge indenlandske Kunstvarer. (Alle danske Medborgere tilegnet). Kongen har udstedet Følgende: Frederik den Siette, af Guds Naade Konge til Danmark og Norge, de Venders og Gothers, Hertug i Slesvig, Holsten, Stormarn, Ditmarsten og Oldenborg, giøre vitterligt: Det er en vigtig Gjenstand for Vor landsfaderlige Omhu, at indenlandsk Konst Flid stedse kan sinde Opmuntring til storre og store Fremridt i Vore Stater; og det er Vort teres Ønske, at Tarvelighed overalt blandt Bore Undersaatter maatte hædres, som et Middel til at fremme sand, Velstand og til at befæste huuslig Lykke. Nationens Kjærlighed til Os, og dens Følelse af egen Kraft og Værd, berettiger Os til at vente, at ingen Dannemand eller Dannegvinde vil undlade, at medvirke til Vort Ønskes Opfyldelse og det elske Fædrelands Held. "J Tillid dertil er det at Vi, som Konge og Landsfader, opfordre samtlige Vore Undersaatter af begge Kion, til den Sparsomhed i Almindelighed, og i Klædedragt i Særdeleshed, som nu værende Krigs-Tid gjor nødvendig; og til den Opmærksomhed paa vindenlandske Fabrik og Konst Varer, som ikke allene nu kunde virke til Fordeel for Statens Penge Cours og til at give den indenlandske Flid Fortjeneste og Afsætning, men ogsaa lægge runden til det samme Gode, naar Freden paa nye velsigner Vore Riger og Lande. krevet i Vor Kongelige Residensstad Kiøbenhavn, den 14 Deember 1808. Prederil H. Skjønnere kunde ikke Monarkens Rost lyde til Folket. Gid Virkningen maatte svare til hans Haab Hvor Regenten taler saa faderligen, hvor han alt i mange Aar har givet Exempel paa en Tarvelighed, der nok ikke har Mage i Historien, hvor han deels alt har (som, for blot at anføre eet Exempel af flere, ved Forskrivterne til Kommissionen for Slottets Bygning) givet Bevis nok paa, at han ynder indenlandsk Flid og Kunst, dels vist herefter vil fjærne det Fremmede fra sin Nærværette, for at give blot det Danske Plads - der har han Ret til at vente, at alle Store, alle Mindelstandsfolk, alle Søk selv ville bestræbe sig paa den Menneske: Dyd Tarvaghed, og din (gid jeg kunde sige danske) Nasionalbyd, at give Endsmænds Arbejd et kjærligt, ikke blot retfærdigt, men sev partiskt, men for Alting et stadigt, Fortrin for alt, hvad der et f. mmed. Meget langt er Nationen destoværre endnu fra dette Maal. Man huske blot paa den Forglemmelse af al Følelse for sig selv, den Lavtænkenhed, hvormed alt hvad der var af engelsk Arbejd paa Ryans Ansion blev indtil Raseri opdrevet. Man see blot omkring sig i Værelser, man betragte blot de Nødendes Klæder, man beskue blot vore Kvinder fra Top til Taa. Hvilke Kilder til Mimod og Nedslagenhed hos den virkelige Patriot! Dog vi have ogsaa gode hanske Mænd, der indsee, at det ikke er ligegyldigt, som saa mange gjerne vilde bilde os ind, enten vi ved vort Jndkøb af Klæder, af Møbler, af Husgeraad berige vore Fjender eller ernære vore Medborgere, og derved give vort Land forøget Kraft. Kun Skade, at disse gode Borgere gjerne nøjes med selv at handle rigtigt, og ikke søge af alle Kræfter at virke derhen, at andre handle ligesom de, ved at paatale ved alle Lejligheder Nationens Krav til dem, ved at yttre hvor, naar, og til hvem det end er, deres Modbydelighed for den skadelige Forkjærlighed for de: Fremmede. Maatte enhver Mand i Dragt af udenlandsk Oprindelse fjærnes fra Fyrstens, fra vore Prindsers Nærværelse maatte enhver Kvinde agtes uværdig at fres af Landsmoderen, af vore Prinsesser, der viser sig i engelske Bomuldsvare! Jngen sige at vore Kvinder da kom til at mangle Klæder, Have vi end ikke Lejlighed til at forsørge dem med Musseliner, Siriser o. s. v., fordi vi mangle de raa Materialier, da have vore Allierede Silkefabrikker, og hvo vilde ikke heller berige sin Ven, end sin Fjende. Uforgribeligen vover Udgiveren at yttre to Ønsker, 1) at det maatte vorde paalagt enhver Overøvrighed i Kongens Lande, hvert Fjerdingaar at indberette, baade hvorvidt den af Hs. Majeslat anpriste Tarvelighed var tiltaget, og hvorvidt Forbrug af indenlandske Konstvarer og Forkjærlighed for disse fremfor det Fremmede var bleven Tone, endelig hvorledes de indenlanske Fabrikker og Manufakturer tiltoge, og hvorved de end videre kunde fremhielpes. Det andet ønske er, at det maatte vorde som Kongeligt Ord og Haandslag kundgjort, at de Fabrikker og Manufakturer, som nu fremstode, kunde med Tryghed være visse paa, at Jndførsel fra fremmede Lande, af de Varer disse Fabrikker og Manufakturer frembringe, ikke for det første i 10 Aar efter Freden skulde vorde tilladt. Dette vilde være en uforlignelig Opmuntring for Kapitalister til at gjøre slige gavnlige Anlæg. Thi kun alt for sandt er det, at Frygten for at see sit Anlæg, strax naar Freden lukker op for engelsk Jndførsel, aldeles kuet og ødelagt, fraholder mange fra at anvende deres Penge paa saadan Maade. Til Slutning bør det ønskes, at enhver der frembringer nogen Kunstvare, altid vilde anmærke i sin Falbydelse at den var Dansk! Ved idelig at høre dette Ord som en Anbefaling vilde Nationen tilsidst vinde den Nationalhed, som herovenfor er omtalt og anpriset.