Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-12-13
Naar jeg har beraabt mig paa competente Autoriteter, har det ikke været mod den sunde Menneskeforstand, men for at vise, at jeg ikke fremsatte noget Nyt; heller ikke kan hiin Dom be grundes i den fremhævede, eneste Regel §. 271, omendskjøndt den, om man vil, mangler det Indskrænkningsudtryk, med Undtagelse af Dobbeltlyd, en Jndskrænkning, der forresten falder af sig selv. At jeg ikke i hvert Tilfælde har alle de nævnede Autoriteter for mig er intet Beviis imod mig, saadan Overeensstemmelse hører til Umulighederne. Men naar man sammenholder Det, jeg har for mig, med mine Retsskrivningsreglers Formaal, og tager tilbørligt Hensyn til de Baand, saa, korte og dog omfattende Regler jeg desaarsag maatte bevæge mig under, saa vil, mener jeg, min Indrykkelse i No. 77 have al mig fornøden Berigtigelse. Mon den Almuelærer, der *) J min Bopæl, Klædeboderne Nr. 102, 2 Sal. Redact. lagde megen Vægt paa Enkeltheder af Sprogbrug, Undtagelser, Uvæsentligheder, vilde, under forresten lige Omstændigheder, bringe sine Elever saa vidt i Retskrivning, som den, der bestræbte sig for at gjøre saa, omfattende Regler til Hovedsag, og lod hiint komme leiligheds og øvelsesviis, og være dette underordnet, Saaledes maa det vistnok erkjendes for Uvæsentlighed, om et Almuesbarn, kalder hans hendes etc. Possessiver eller Genitiver af personl. Pron. (Retskrivningsreglerne udvikle desuden ikke Casusbøining); hvo, hvem hvad som adjective eller som ubstantive Pron., da deels selve Grammat. ere uovereensstemmende, deels en anden for Almuesbørn væsentligere Hovedsag lettere kan opnaaes, (ad min Nota § 6); endvidere om e under visse Omstændigheder, kaldes stumt eller et Bogstav, der ikke høres. Jmidlertid refererer Dahls Anm. S. 12 sig udtrykkeligt til hans Hovedregel: "Skriv det stumme e" (endvid. Nissen S. 216; Benzien S. 4) jeg har sagt: "dette saakaldede stumme e ( 27 K);– om man ved Partikler forstaaer Ord, en Deel af et Ord, eller begge Dele tillige, min Definition (§ 11) staaer i fuldkommen Harmoni med Molbechs: en liden Deel, et lidet Ord (see hans Ordb.; endv. af Bloch 97 Noten). - Molbech bruger soges foran piflæng, saaledes: Bisp. Rasp og Gisp. Risp (see Ordbog). - Jeg har ikke anført som Regel, at torde, borde skal skrives med o. - Min egentlige Definition paa Giernings ord (7) er: De tilkjendegive, at Noget skeer, er skeet eller vil skee." Udtrykket "Behandlen" er kun brugt i Noter, for i Forbigaaende at antyde Verbernes passive Natur, desuagtet maa jeg naturligviis beklage, at jeg først for sildigt er bleven opmærksom paa, at Udtrykket ei indeholder det tilsigtede passivantydende Begreb. - J mange Almueskoler vil vistnok Læren om Participierne (som om Adverbierne og deres Endelser), ikke blive særskilt udviklet, men disse (Participierne) blive behandlede enten som Verber eller Adjectiver, eftersom deres verbale eller adjective Natur i et omhandlet Tilfælde meest fremtræder, en Fremgangsmaade, der i Almueskoler kan have meget for sig; derfor troede jeg at borde lempe mig efter denne Tarv, og gjøre 43 (om Participierne) overspringelig; hvilket jeg mener at være skeet ved 2 S. 1. Hospitalets egen Hvad nu de adverbielle Endelser angaaer, saa ere nok de fleste, om ikke alle Grammatikere enige i at foreskrive dem i de fleste Tilfælde, og medens f. Ex. Bloch, Benzien, Nissen sige, at man ifølge Vedtægt kan udelade dem, finder jeg, ved at gjennemløbe deres Fortaler, at de selv hyppigt, om ikke altid, bruge dem; men i en Almueskole, hvor man ei aldeles vil overspringe dem, maa man vistnok være betænkt paa at kæmpe mere mod deres for sjeldne end mod deres for hyppige Anvendelse. Altsaa, under saadanne Omstændigheder enten aldeles ingen, eller en fast Regel. Bliver den af en enkelt Elev strængt fulgt; hvad da hyppigt vil den derimod blive forglemt, og da har netop Reglen foranlediget en Overeensstemmelse med Skrivebrugen. Desuden er det lidt paafaldende, at man mindre strængt skal holde over at antyde forskjellige Ordklasser, end f. Ex. eet og samme Ords forskjellige Kjøn, og gaaer man tilbunds i Skrivebrugens hyppige Anvenden og Forkasten, af Adverbialendelser iflæng, saa støder man vel tiere paa Ligegyldighed og Uopmærksomhed end paa regelfast Vellydsplan. A. Jacobi.