Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-02-12
Da Lord Legonier var Engelsk Minister i Spanien under den nærværende Konges Bestefaders, Kong Carl den 3dies Regiering, blev han en Morgen indbudet til Carl den 4de, daværende Prinds af Asturiens, Le vee. Da han nu kom ind i Forgemakket, saae han at flere Spanske Grander kom gaaende ud af Audience værelset i fuld Puds og med gravitætiske Skridt, hver af dem med en høi og spids Papiirshue paa Hovedet. Han spurgte nu hvad det skulde betyde, den Spanske Minister, som ledsagede ham, gav til Svar, at det blot var et Lune Prindsen havde i Dag, som havde et stort Antal af saadanne Tutter i sit Gemak, for at sætte een paa hver, som kom til ham. Lord Legonier spurgte nu videre, om samme Decoration var tiltænkt ham: hvorved han tilføiede: at Kongen, hans Herre, som han forestillede, ikke vilde see det med Fornøielse, at han fandt sig i en saadan Spads; den Spanske Minister lovede ham nu, at denne Deel af Audience Ceremonien nok skulde falde bort med Hensyn til hans Person; hvorpaa han gik strax ind til Prindsen, for at spørge ham derom; men han vendte tilbage med det Svar, at Lorden, ligesom de øvrige, der vilde besøge Hs. Kongelige Høihed, maatte finde sig i at lade sig krone paa denne Maade; Ja saa, svarede Lord Lagonier, saa aflægger jeg Hs. Kongelige Høihed min Respect og ønsker ham en god Morgen. Nei, Nei, tog nu den Spanske Minister til Orde, bliv De kun lidt, jeg vil endnu engang spørge Prindsen. Dette giorde han, og da han kom tilbage, forsikkrede han Lord Legonier, at han nu kunde sikkert træde ind i Audience Gemakket, uden at have denne Compliment at befrygte, som var ham tiltænkt. Lord Legonier, traadte nu ind, og blev modtaget med megen Godhed af Prindsen, som underholdt en meget levende Samtale med ham. Det undgik imidlertid dog ikke Lordens Opmærksomhed, at Prindsen stod med Ryggen til Kaminen, og holdt den ene Haand bag ved sig, hvoraf han formodede, at han vilde dog tilsidst spille ham en Streg, han havde derfore altid Øiet med ham og lagde Mærke til enhver af Prindsens Bevægelser. Mistanken var ikke heller uden Grund. Da han vilde tage Afsked bukkede han sig meget dybt, men havde dog bestandig sine Øine med Prindsens Haand, i det han nu løftede Hovedet igien i Veiret, kom Hs. Kgl. Høihed frem med Papiirstutten, og hævede den for at sætte den paa ham; men da han var forberedet paa denne Maneuvre, slog han den ud af Prindsens Haand saa at den fløi hen i den anden Ende af Gemakket, hvorpaa han recommenderede sig. – Enhver Spøger ikke passende; saaledes er formodentlig vel ikke heller følgende bleven godt optaget, som man nyelig har tilladt sig i England, hvorfra der fortælles, at da mani Nevby Hall, et Lyststed, som tilhører Lord Grant ham, for nogen Tid siden aabnede Døren til et Værelse, saae man en smuk og stor Liigkiste, overtrukket med sort Klæde; hvorpaa der stod at læse: til Lord Grantham, som snart vil komme til at behøve den. Paa Lystslottet Sidmouth i England, som beboedes. af den nu afdøde Hertug af Kent, havde for kort Tid siden nær tildraget sig en stor Ulykke: Et ungt Menneske fandt Fornøielse i at skyde Fugle med en Jagdflint, han var saa uforsigtig at giøre dette i Nærheden af Slottet, saa at Haglene gik ind igiennem et Vindue i Børne Værelset, og ligeforbie den unge Prindsesses Hoved, som Ammen har paa Armene. Han blev strax arresteret; men Hertugen tilgav ham under det Lofte, at han i Fremtiden vilde frasige sig denne farlige Fornøielse i Nærheden af beboede Steder. – Englænderne udmærke sig bestandigen ved noget originalt; det Originale ligger i Nationens Charakteer og er en Følge af dens Aandskraft eller dens Spleen. Baggesen siger i et af sine Digte i den Anledning: Jeg vedder ti mod tre det var en sulten Engelskmands Jdee En Jdee af denne Natur har en Englænder udført i denne Vinter, som har taget sig paa i en 8 Alen lang og 2 Alen bred og aaben Baad, at transportere Havre. fra Ostende til England; han styrer Baaden ganske allene og passerer saaledes over Canalen; hverken Vind eller Veir standser hans Fart og ved den sidste Reise tilbragte han 2 Nætter og 3 Dage paa Havet, i hvilken Tid han ikke kunde lukke et Øie til; inden han begynder paa en saadan Reise besmører han sin Baad med Fedt, og forebygger derved at Jisen ikke skal sætte sig fast paa den. - Sultne Jtalienere kunne ogsaa hitte paa alleslags, saaledes fortælles, at en vis Dominico Bruno i Mailand afretter Lopper til at trække smaae Guldkanoner; (det vil aldrig gaae godt til, ifald de bringes til at lære Krighaandværket methodisk, imidlertid oplæres de ogsaa i fredelige Konster, og een af dem har endogsaa bragt det saavidt deri, at den kan træde et Hiulværk med Fødderne og hidse en Spand opaf en Brønd; det kommer nu an paa, om vor Troe er saa stor som hans Konst. – J Sierra Leona blev nyelig en Neger ved Navn Pery fremkaldet for Retten, og anklaget for, at have dræbt een af sine Kammerader for at spise ham; han tilstod Beskyldningens Rigtighed, men forsvarede sig med, at i det Land hvorfra han var, var det Skik og Brug at spise Mennesker; han var kort tilforn bleven frataget et Slaveskib og bragt til Sierra Leona; det hedder, at man lod hans Forsvar gielde, og at man lod ham beholde Livet. Den Maneer, at saare og dræbe Fruentimmere paa Gaderne, skal have forplantet sig fra Paris til andre Byer; i Paris selv er det blevet stille dermed, derimod hører man atter derfra, at et Fruentimmer er bleven bortført med Magt; og at det for kort Tid siden skal være mødt, at en Dame, som havde en prægtig Pelts paa, blev af 3 Personer bragt paa Boulevard de Gaud i en Vogn; al hendes Skrigen og Modstand, var forgiæves, og man kiørte sin Vei med hende. – En rædsom Begivenhed læses i den Caleuter Avis, en Alligator (Crocodil) bortsnappede en Dreng paa 14 Aar; mange Folk kom strax til, og vare Bienvidne til hvorledes den holdt Drengen i Gabet; den forsvandt derpaa et Øieblik, men kom siden igien frem, løftede Hovedet 3 til 4 Fod høit over Vandet, kastede Drengen fra den ene Side til den anden; mange Fiskere komnu til med deres Baade, og fangede saavel Aligatioren og Drengen, men dennes Legeme var strækkelig lemlæstet uden Hoved og Skuldre; det blev nu, som det var, overleveret til hans Forældre, for at begraves. Aligatoren brød imidlertid igiennem Nettet og undslap.