Adresseavis for Børn, 1779-08-25
Den fromme og dydige Kleon blev meget undseelig, da han derved ligesom skulle lægge en Berømmelse paa sig selv. Men endelig betænkte han sig lidt, og derpaa begyndte at fortælle, hvor megen Fornøielse han havde fundet i at læse sig nye Bog, og i at betragte den skiønne Natur. Der seer I, mine unge Venner, sagde Lærre ren, hvor forskellig Eders Fornøielse i Gaar har været imod Kleons. Hvis Forlystelse troer J nu har været den beste, Eders eller Kleons, Klesons Glæde er ved ingen Misfornøielse bleven afbrudt. Eders derimod forstyrret paa meere end een Maade. Vinen har gjort Eder svingel, og derefter gale, Kortspillet har skildt Eder ved Eders Penge, og givet Anledning til den haarde Medfart af Verten; Endelig er nogle af Eder bleven syge. Kleon derimod har sovet født og rolig, og er munter og frisk staaet op; J har alle maattet have en urolig Nat, udstaaet megen Hovedpine, og ere i Dag hverken beqvem eller har nogen Lyst til Arbeid i Skolen, Kleon kunde i Dag, med en glad Selvfornøielse see tilbage til den Dag, i Gaar; J derimod kan ikke uden Skam og Fortrydelse tænke paa Eders Daarligheder, Eders ubesindige Fornøielser, som J i Gaar har skaffet Eder. Kleon er, som jeg ikke kan tvivle Avis tvivle om, paa Vei til en Seld-Forbedring, som vist vil befordre hans Lyksalighed. J derimod er ligesaa langt rykket tilbage paa Lasternes Vei, som han er rykket frem paa Dydernes. Og om min Kierlighed til Eder ikke havde forhindret det, saa havde J jo været sat i den ulykkelige Nødvendighed, at lægge Forbrydelse til Forbrydelse. Thi om jeg ikke havde betalt Eders Gield, saa havde J enten maattet lade Eders fangne Ven i Stikken, og overgivet ham til Priis for Beskiæmmelsen, eller bestiaalet Eders Forældre; thi var det ikke at stiæle, om J havde solgt de Bøger, Eders Forældre havde kiøbt og givet deres Penge for, og blot givet Eder til at lære efter, Altsaa spørger jeg Eder endnu engang, hvis Fornøielse har da været den fornuftigste og den bedste Alle tilstod nu endrægtig, at Kleon havde handlet fornuftig, men de meget daarlig. Nu vel, blev Læreren ved; Siger mig da, hvorledes J herefter vil anstille Eders Fornøielser. Den ene raabte nu i Munden paa den anden, at de fra nu af altid skulle følge Kleons Exempel, og aldrig meere gaae uden for hans Raad. Her faldt de i Knæ for deres Lærere, og kyste hans Haand, med en sand Fortrydelse over deres daarlige Forlystelser; han opløftede dem, og de faldt nu alle om Kleons Hals, og med taarefulde Øine bevidnede ham det ømmeste og kierligste Venskab. Nu mine Børn, sagde den fromme Lærer, det glæder mig at see denne følende Fortrydelse hos Eder, men lad mig nu sige Eder een Ting. Snart vil den Tid komme, at J skal overlades tilEder selv, og skilles fra hverandre. Den ene vil da komme hist, den anden her. Da er det ikke sagt, at J vil have en Leeder ved Haanden, eller en fornuftig Ven, efter hvis Raad og Exempel J kan stille Eders Vandel. Da, og mine unge Venner, da maae Eders egen Samvittighed være Eders Ven og Ledsager. Foretager Eder da Jntet, uden hvad denne erklærer for Ret og Godt, og undflyer Alt, hvad den misbilliger. Svarer mig, vil J love mig det? De saae, at Taarene stod den fromme Lærer i Øinene ved dette Spørsmaal, og nu styrtede de sig, fuld af de ømmeste Følelser, i hans Arme. for Børn.