Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-01-20
Den fra Göttingen forviste Prof. Dahlmann, hvis Navn i denne Tid saa ofte er bleven nævnet i de hanoveranske Anliggender, er vel ikke vor Landsmand, men har dog staaet i saa nær Berøring med os Danske, at det ikke vil være uden Jnteresse at lære ham lidt nøiere at kjende. Dahlmann er født 1785 i Wismar, hvor han nød sin første Opdragelse; men som ungt Menneske paa 17 Aar kom han til Kjøbenhavn, hvor han hørte historiske philologiske Forelæsninger. 1804 gik han til Halle, som dengang talte F. A. Wolff og Schleiermacher blandt sine Lærere. Under disses Veiledning lagde han sig efter Philologi og Philosophi, og al den Tid, som disse Studier levnede ham, anvendte han paa Historie og Æsthetik. Efterat have promoveret i Halle, og da Krigsurolighederne stedse meere tiltoge i Tydskland, vendte han tilbage til Kjøbenhavn, hvor han, forat erholde jus docendi, 1811 skrev en Afhandling: primordio successus veteris comoedie atheniensum. Denne og hans i 1812 udgivne "Betragtninger over Oehlenschlagers dramatiske Værker, ere de eneste æsthetiske Skrifter, som haves fra hans Haand; men allerede i disse spores Historikeren, og i det Sidske gaaer Kjærlighed til Nordens Historie Haand i Haand med Kjærlighed til den store Digter. J Kjøbenhavn fortsatte han sine historiske Studier, og 1813 blev han udnævnt til Professor i Historien ved Universitetet i Kiel, for at erstatte Hegewisch. Som Docent vandt han her snart et overordentligt bifald, som Menneske og Borger ikke mindre Agtelse og Anerkjendelse. 1815 blev han valgt, til Secretair ved Deputationen for de flesvig-holsteenske Prælater og Ridderskab. Foruden de mange Bidrag, han leverede til Bladene, udgav han ogsaa medens han var her, flere historiske Skrifter. Allerede flere Gange var der bleven ham en Lærestoel, tilbuden ved et af Tydsklands større Universiteter; men af Hengivenhed for den Kreds, i og for hvilken han virkede, og af Kjærlighed til hans Familieforhold, havde han afslaaet alle saadanne Tilbud, skjøndt hans Stilling i Kiel ikke var misundelsesværdig, da han var og blev overordentlig Professor med 800 Rbd. i Gage. 1827 døde hans elskede og elskelige Kone. Dette Tab nedbøiede ham. 1829 fik han et Tilbud om at indtræde i Sartorius's Plads ved Universitetet i Göttingen, og nu modtog han det hæderlige Kald fra et af Tydsklands største Universiteter, og gik som ordentlig Professor i Historie og Statsvidenskaberne til Göttingen. Ogsaa her vandt han snart som Docent et overordentligt bifald, og virkede med samme Held som i Kiel i den større og betydningsfuldere Stilling. Men ogsaa her blev han snart kaldet til en statsborgerlig Virksomhed. Efter Urolighederne 1811 blev han sendt som Deputeret til Hannover, for at tale Universitetets Sag, og flere Gange, medens Udkastet til Grundloven udarbeidedes i Hannover, blev han kaldet didhen, naar vigtige Beraadslagninger fandt Sted. Endelig gik han, som valgt Deputeret for Universitetet, til Stænderforsamlingen, og har kraftigen og hæderligen talt og virket i denne, indtil den blev opløst. Om denne hans Virksomhed siger et bekjendt tydsk Skrift: "Maadeholdenhed, Besindighed og rolig Værdighed er hos ham parret med Frimodighed og den reneste Følelse for Ret, med Sømmelighed og Humanitet; en vis Tilbageholdenhed ved sin personlige Fremtræden, der undertiden grændser til Undseelighed, giver hans offentlige Caracteer en ny Kraft; den rige, aandelige og moralske Kjærne, som udgjør hans Livs Jnderste, afspeiler sig i hans Ord og lyser frem af hans Blik." Fra Dahlmanns Haand kunne vi vente en "Danmarks Historie, som han udarbeider for Heerens og Uckerts bekjendte Værk: Geschichte der europæischen Staaten (Fædrel.)