Aalborg Stiftstidende, 1837-08-19
Jmellem de kjøbenhavnske Blade "Dagen og den Frifindede fredigeret af Hr. Claudius-Rosenhoff) er udbrudt en Feide i Anledning af den Maaade, hvorpaa førstnævnte Blad havde omtalt Hs. Majestæt Kongens sidste Nærværelse paa Skydebanen, efter hans lange og farefulde Sygdom. J Dagen af 2den D. var nemlig sagt Det kgl. Kbhvnske. Skydeselskab og danske Broderskabs aarlige Fugleskydning har i en lang Række af Aar været en Folkefest for Kjøbenhavnerne. Jmorgen vil den blive en betydningsfuld og mindeværdig Dag for hele Riget, da Hs. M. Kongen for første Gang efter sin lange og farlige Sygdom træder i Borgerens Kreds, ved at hædre Selskabet med sin allerhøieste Nærværelse ved Begyndelsen af Skydningen og i et følgende Nr., hvori Beretningen om Hs. Majestæts Nærværelse paa Skydebanen meddeles, med Hentydning paa at den elskede Landsfader netop samme Dag for 1/2 Aar siden efter en anden farefuld Sygdom, vendte tilbage fra Holsten: at den 3die Aug. 1833 saae Hovedstaden et af de skjønneste Optrin, de Nulevende kunne erindre, og som aldrig vil udslettes af deres Erindring, som vare Vidner dertil, Deraf har nu den Frisindede, taget Anledning til i Nr. 8 at levere et Stykke med Overskrift: "Spytslikkerii hvilket den, efter først at have omtalt, at Spytslikkerier gemeent, fortæller, at Spytslikkeren har en Halvbroder som kaldes Smigrer, og derpaa siger, at Nr. 182 og 83 af Dagen" indeholder, den modbydeligste Smiger, man i lang Tid her har læst paa Prent, og, som fortjente at pidskes ud af Literaturen. Kbhvnspst." kaldet denne Artikel mesterlig" og forsikkrer, at den kunde tjene til Mønster i den populaire Skrivemaadel. Som Prøve hidsætter den Slutningen, hvoraf Følgende her meddeles: Men hvorledes skulde da den Omstændighed, at Kongen beærer Skydeselskabet med sin Nærværelse og der affyrer et Par Skud Krudt og spiser til Frokost med Selskabet, kunne gjøre denne Dag til en for hele Riget betydningsfuld og mindeværdig Dag, og hans Ankomst der til et afde skjønneste Optrin, som de Nulevende kunne erindre sig; Om saadanne Yttringer have vi intet mildere Ord, end at de indeholde en væmmelig Smiger. Kjært maatte det vistnok være alle Gjæsterne at see vor gode Konge igjeg i deres Midte. Det forstaaer sig saa ganske af sig selv, at det slet ikke behøves at siges. Men der skal Mere til at gjøre en Dag betydningsfuld for hele Riget, end at Kongen spiser til Frokost paa Skydebanen. Det er en ganske anden Ring, end den i Næbet paa Fuglen, som Folket ønsker at Kongen vil skyde ned, og hvorved han vil gjøre Dagen evigt mindeværdigt for sit Folk. Og veed Dagens Redacteur det ikke, saa ville vi sige ham det. Den Dag vil blive en Jubeldag for det danske Folk, en Dag, som aldrig vil udslettes af dets Erindring, naar Kongen skjænker sit Folk hvad han i Aaret 1813 har tilsagt det, hvad Folket siden den Tid bestandig har sukket efter og hvad Rigets samtlige Stænder ved deres første Sammenkomst paa det Jndstændigste have anholdt om: fuldstændig Offentlighed i Rigets Finantser. Da, naar et aarligt Budget vorder kundgjort: naar det deraf sees, at alle nødvendige Besparelser og Jndskrænkninger ere indførte, at der er tilveiebragt Ligevægt imellem Statens Jndtægter og Udgifter; at Undersaatterne ikke længere behøve at ængste sig for den kommende Tid men at Kongen for stedse har slaaet en Bom for det, Folket betragter som Landets største Ulykke, nye Statslaan, da fremtræder en evig mindeværdig Dag for hele Riget o. s. v. Og den Dag ville vi endnu Alle opleve. Snart vil Kongen bønhøre sit Folk. Han vil det fornemmelig for Folkets Skyld; men ogsaa for sin egen. Thi denne Jubelfest, der vil forevige hans Navn i Danmarks Historie, den er Kongen for klog til at gjemme til sin Eftermand." - Da gens Redacteur spørger, om Hr. C. Rosenhoff er bleven vanvittig, thi om han end i Almindelighed ikke skjøtter om at læse de Artikler i et andet Blad, hvilke han vil angribe, saa skulde man dog troe, at han læste saadanne Artikler, naar han vilde sige, at de skulde pidskes ud af Literaturen, eller om de vare skrevne i Hofkjøkkenet, selv at den meest krumryggede Potteslikker, kunde de ikke være vamlere. Men den hele Grund, hvorpaa Hr. Rosenhoff opfører sit grove Anfald paa Redacteuren af Dagen, er lag af lutter haandgribelige Usandheder, hvorover han saameget mere maa rødme af Skamfuldhed, som hans Artikel tillig beviser, hvorledes denne Frisindede i allerhøieste Grad er en Fripostig, som selv nedskriver Beviserne for, at han farer med Usandhed og dog fremsætter den.