Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-01-31
Det blev vor Skik og Arv i Nordfra Fædrene, at Ham som stored Rigets Roer vi elskede. For Kongen varmt hvert Hjerte staaer i nordisk Bryst - For Ham hver Siel i Døden gaaer med mandig Mod og Lyst - Thi Danmark skal elske sin Konge Vor gamle Frøde faldt i Strid. paa Bølgen blaa, i trende Aar - en Sorgens Tid - hans Liig man saae, at bæres om - De trætte Been, ved Værebro. end hvile under Bautasteen. i venlig Fred og No. - Thi Danmark har elsket sin Konge Rolf Krake for saa sødelig ved Leyres Strand, hist nærmed sig saa lumskelig en Riddingsmand - Blant Kjemper troe med modig Barm Rolf segnede -Men Viggos's Sværd med vældig Arm ham blodig hævnede - Thi Danmark har elsket sin Konge. - Vor Valdmar stor og seierrig. i Fred og Krig til Ringsteds Muur hans kolde Liig, med Suk og Skrig, ledsaged Alle - Stor og Smaae - hver ædel Mand. og Absalon man græde saae for elskte Fødeland - Thi Danmark har mistet sin Konge. Det Øje, som for Danmark Vel i mange Aar. aarvaagen lynede med Held, blev lukt ved Saar - paa Hellige Trefoldighed. for Fødeland. og rød af Saar de tyve tre stod sølvgraae Christian -Men Søemænd faldt rundt om vor Konge. Som Frøde, Rolf og Christian. i Kampens Brag, som Valdemar og Christian. paa Fredens Dag, kom - Fredrik! - mandig - viis og god til Fædres Land! - Vi jublend flyve Dig imod - ved Elbens hvide Strand. skal Danmark sin Konge omarmel. Maria her med kjerlig Arm omfavner Dig, og ved sin længselfulde Barm giør lykkelig Men Mænd og Qvinder, Store, Smaae saa hjertelig Vor Frederik møde gaae. og glade bilse Dig: Velkommen vor Fader - vor Konge, Straal ned fra Stjerners lyse Borg - Du Himlens Fred! - Rust Danmark under Nød og Sorg, med Enighed! Ledsag vor Fredrik paa hans Vei til Fædreland! - Bevar Ham paa hans glatte Ved paa speilklar Søe og Land - Gud! - signe vor Fader - vor Konge Giensvar til Jndsenderen i Jversens Avis No. 13. Inderlig Harme over, at saa talentfulde unge Mennesker, som Hr. Simonsens Sønner ved deres Koncert skulde have saa liden Opmuntring (Man mener hermed af dem, der vilde glædes ved virkelig at komme og høre de vakre danske Kunstnere, og ved deres Nærværelse hædre og opmuntre den værdige Fader, hvis fortrinlige Talent til at danne unge Musici alle Musikkyndige erkjende), medens en fremmed saakaldet Kunstner, hvis virkelige Extraktion og Herkomst det er vanskeligt med Vished at opgive, kort i Forveien havde havt overordentligt Tilløb, bragte Anmelderen til at nedskrive de Linier, som findes derom i forrige Tirsdags=Avis Pag. 46. At dette ikke vilde blive Alle til Maade, kunde Man forestille sig; og at de, der meest raabe paa Meningsfrihed, som oftest ere de meest intolerante, naar Noget fremføres stridende mod deres Ideer, er bekjendt nok. Men at agtbare Mænd, der, skjøndt fremmede af Fødsel, leve, ja tildeels i lang Tid have levet i Fædrelandets Skjød, ofre det deres Kunst og Talent, og derfor i denne Henseende ganske betragtes og ansees som vore Landsmænd, at disse kunne troe sig meente med Udtrykket tydske Vindmagere: - et Udtryk der allene valgtes med Hensyn til Vedkommendes daglige Tungemaal, da Man gjerne inddrømmer, at der i sig selv vel ikke er mindre Mangel paa franske og selv danske, som paa tydske Vindmagere - eller ville henføre sig selv under denne Kathegorie, synes meer end besynderligt. Dog er Man derfor ikke saa uartig, strax at kalde dette Nationalhad eller Pleudopatriotisme, om Man end er af den Mening, at de Fremmede stundom lidt for længe synes glemme, at de ikke længer bør ansee sig som fremmede, naar Vi behandle dem som vore Medborgere!!