Berlingske Tidende, 1836-02-13
Committeens Jndstilling blev derimod billiget med 5 Stemmer imod 15, hvorhos det første af Professor Vangs subsidiære Amendement antogesmed 5 Stemmer imod 16; det andet forkastedes derimod med 34 temmer imod 33. Den paa Forsamlingens Vegne af Committeens Referent, Etatsraad Steenfeldt, affattede allerunderdanigste Petition til Hans Majestæts Kongen er af følgende Jndhold: Fra en stor Deel af de betydeligste Skibsrhedere i Kjøbenhavn, Svendborg, Nyborg, og Rudkjøbing ere til Stænderne indkomne Andragender, der gaae ud paa, at Forordningen af 19de Marts 1817 om Førelse af Skibsjournaler og Logbøger maa ophæves, og de paabudne Bestemmelser angaaende Formaliteterne, der skulle iagttages af Vedkommende ved Jndretning og Foreviisning af disse Bøger m. m., for Fremtiden maae bortfalde. Efterat denne Sag har været tagen under Overveielse af en dertil nedsat Committee og iøvrigt paa lovbefalet Maade er bleven foretagen i Plenarmoder, har Forsamlingen besluttet at indgaae til Deres Majestæt med en allerunderdanigst Petition angaaende de gjorte Andragender. Det er vistnok af særdeles Vigtighed, at i paakommende Tilfælde af Havari og Strandinger det mest muligen nøiagtige Beviis om de indtrufne Omstændigheder og Begivenheder, der have foranlediget Skaden, kan erhverves, ligesom og at Skipperens og andre Vedkommendes brugte Fremgangsmaade paa Reisen, kan vorde controlleret. Forinden Fdn. af 19de Marts 1817 udkom, vare de i Lovens 4219 paabudne Skibsjournaler i Forbindelse med Skibsmandskabets edelige Forklaringer, de Beviisligheder, der almindeligviis kunde haves. Journalen skulde nemlig være en Control med Skipperen og give Vedkommende Leilighed til at overbevise sig, om og hvorvidt han under alle indtrufne Omstændigheder paa Reisen har iagttaget, hvad der paaligger ham, og tillige tildeels være en Veiledning for dem, der skulde afgive mundtlige Forklaringer og Begivenheder, der have indtruffet, efter lang Tids Forløb, tilat tilbagekalde disse i deres Erindring. For imidlertid at forebygge, at Skipperne ei skulde være skjødesløse i at føre Journalen, og for at denne ei skulde mangle baade Røiagtighed og Sandhed ere ved Forordningen af 1817. givne Bestemmelser, der sigte til dette Øiemeds Opnaaelse, hvorhos man og har troet, at naar Søkrige indtraf mellem fremmede Magter, vilde nøiagtige og efter en vis Form indrettede Bøger ofte befrie det danske Flag fra Vilkaarlighed af fremmede Krydsere, Opbringelse eller Condemation. Det er saaledes ved bemeldte Forordning paabudet, at der foruden Journalen endvidere skal føres en Logbog paa Reisen, i hvilken sidstnævnte den Vagthavende, saasnart han er afløst fra sin Vagt (hver fjerde Time, skal indføre, i Journalen skal hvad der er passeret, og Skipperen, inden hver Dags Middag indføre, hvad der i det forløbne Dogn er hændet. Man har nemlig antaget, at det er langt vanskeligere at forfalske to Bøger end een, og at det er en meget mistænkelig Omstændighed, naar i begge Bøger er raderet eller overstreget Tilførsler betræffende een og samme Omstændighed. Vaade Journalen og Logbogen skulle ifølge Forordningens Bud af vedkommende Dommer autoriseres til enhver Reise, og ved Udclareringen skal Toldvæsenet, have Tilsyn med, at Skipperen er forsynet med de befalede Bøger. Fremdeles skulle disse, naar Skipperen paa Reisen anløber nogen Havn, inden 24 Timer efter hans Ankomst forevises og paategnes af vedkommende Consul, hvis det er en fremmed Havn, og af Dommeren, hvis det er en indenlandsk Havn, ligesom og Skipperen, naar han kommer tilbage til en dansk Havn, hvor Reisen, ansees at have Ende, inden 24 Timer har at aflevere Bøgerne til Dommeren, som skal attestere, om de ere indleverede til rette Tid, og om de dagligen ere førte paa befalet Maade. For Overtrædelsen af disse Lovbud er der fastsat for Skipperen og Styrmanden, Straf af Mulct, og naar de trende Gange mod de givne Forskrifter have efterladt at føre Logbogen eller Journalen, skal Skipperen have forbrudt sin Ret til at føre Skib, og Styrmanden til at lade sig forhyre som Styrmand. Det er nu 18 Aar siden, at den omhandlede Foranstaltning med Journalers og Logbogers Autorisation m. m. er bleven indført, og man har vistnok Grund til at antage, at Erfaringen i den Tid kan have lært, om og hvorvidt det tilsigtede Øiemed derved er blevet opnaaet, og en større Control nu kan haves med Skipperne, end førende Forordningen udkom. Det er Skibsrhederne og Assurandeurerne, der upaatvivlelig i saa Henseende maae ansees som de mest competente Dommere, og det er netop dem, der paastaae det Modsatte. Jkke alene indeholdes denne Paastand i de indgivne Andragender, men ogsaa Grosserersocietetets Committee har i en Forestilling til Deres Majestæts danske Cancelli af 31te Mai 1833 fremsat den samme Formening. Fremdeles have g de private Assurandeurer i en Erklæring, af 28de Mai 1835 yttret, at de Jntet imod Ophævelsen af Fdn. af 19de Marts 1817. have at erindre. Den anførte Forestilling og sidstnævnte Erklæring vedlægges allerunderdanigst. Det Væsentligste, der er blevet anført imod de ved Forordningen af 1817 paabudne Foranstaltninger, er Følgende. J Storm og Uveir er det ikke gjørligt, at den Vagthavende, saasnart han er afløst, kan indføre det Fornødne i Logbogen, og i slige Tilfælde skeer da af den, der skal gjøre Tilførselen, ofte længe efter Afløsningen Optegning paa en Tavle eller løse Blade. Skipperen, er eiheller altid istand til, inden hver Dags Middag, under saadanne Omstændigheder at føre sin Journal; han optegner da paa samme Maade, hvad der er passeret, paa en Tavle eller løse Blade. Naar da Tilførselerne siden skulle gjøres i Bøgerne, confererer Skipperen i Almindelighed med dem, der have havt Vagt. Det antages saaledes ikke at være muligt, at Forskrifterne i Forordningen af 1817, med Hensyn til Bøgernes Førelse, altid kunne vorde efterlevede, og naar det tilgaaer, som anført, under de Omstændigheder, hvor det er vigtigst, at de nøiagtigste Oplysninger og Skipperens Conduite tilveiebringes, saa formenes det at være indlysende, at der ei kan søges nogen betryggende Control deri, at der føres tvende Bøger istedet for een, saa meget mindre, da det ifølge Forordningen er Skipperen tilladt i sin Journal at udskrive af Logbogen, hvad der er hændet, forsaavidt han ei selv har erfaret det; thi Controllen skulde netop tilveiebringes derved, at flere Personer, uden indbyrdes at conferere, indføre hver i sin Bog, hvad der er passeret. At det er paalagt Skipperen under Mulct, inden 24 Timer efter Ankomsten i en Havn, at forevise og lade paategne sine Bøger, deri har man ei heller troet at burde finde en tilstrækkelig Betryggelse mod Misbrug; thi den Skipper, der har gjort sig skyldig i et saadant Forhold paa Reisen, at han i sine Bøger maa søge at faae en Tilførsel, svarende til sin Hensigt: at fordølge sit brugte Forhold, kan i en Tid af 24 Timer have tilstrækkelig Leilighed til at træffe Aftale med alle Vedkommende og indrette sin Journal saaledes, som det bedst convenerer ham; og naar han kan vinde en betydelig Fordeel ved at udsette Foreviisningen af Bøgerne over den befalede Tid, saa kan den fastsatte Mulct ei ansees at være noget tilstrækkeligt Tvangsmiddel imod ham. Hertil kommer, at de danske Consuler paa fremmede Steder i Almindelighed ei forstaae det danske Sprog, og deres Paategning, forsaavidt den gaaer udi paa, at Bøgerne ere ordentligt førte, kan derfor neppe ansees for andet end en tom Formalitet. Og at 4 af de bedste Mænd paa Skibet skulle attestere Bøgerne, hvor ingen dansk Embedsmand er, synes, efter det Forhold, hvori Mandskabet som Undergivne staaer, til Skipperen, at være en Foranstaltning, der neppe kan være betryggende, ei heller aldeles passende. Seer man endvidere hen til Bestemmelserne i Placaten af 30te October 1818, ifølge hvilken det er tilladt de Skibe, der ei ere over 30 Commercelæster, alene at have Logbog, og at Skibe af denne Størrelse bruges i Farten paa Petersborg, Hamborg, London, Jsland og stundom paa længere Reiser, hvor forviklede Forhold ligesaa let kunne opstaae som paa længere Toure, saa synes det, at disse Bestemmelser indeholde en Erkjendelse af, at tvende Skibsbøgers Førelse ei ansees aldeles nødvendig for at give de af Vedkommende paa Reisen gjorte Optegnelser, den fornødne Tillid. At lignende Foranstaltninger som de, der ved Forordningen af 1817 ere paabudne, ei finde Sted i andre Lande, der have en langt betydeligere Søfart end Danmark, ere godtgjort ved flere under Sagens Behandling fremkomne Attester fra fremmede Consuler, og er vistnok en Omstændighed, der ved Bedømmelsen af den omhandlede Gjenstand fortjener at komme i væsentlig Betragtning. Det er i Særdeleshed til Betryggelse for Skibsrhederne, Kjøbmændene og Assurandeurerne, at de Foranstaltninger, der indeholdes i Forordningen af 1817, ere paabudne. Naar den største Deel af de i Sagen Jnteresserede, som have havt Leilighed til at yttre sig desangaaende, nu erkjende, som ovenanført, at disse Foranstaltninger ei under de Omstændigheder, hvor det skulde medføre den væsentligste Nytte, kunne iværksættes, og at, hvis det endog skeer, de ikke medføre den tilsigtede Nytte, naar det fremdeles maa ansees afgjort, at de paadrage den Søfarende megen Byrde og ei ubetydelig Udgift, hvilket sidstnævnte under Sagen er blevet oplyst, saa synes det, at der ei uden Føie er andraget paa Forordningens Ophævelse. Vel har Sø-Assurancecompagniet i Kjøbenhavn, hvis Forestilling har foranlediget Anordningen, ei erklæret sig for denne attraaede Forandring; men da hverken de indenlandske eller udenlandske private Assurandeurer ved Assurance præmiens Bestemmelse lægge nogen Vægt paa de paabudne Forholdsregler, som et Middel til at betrygge mod Misbrug, saa kan bemeldte Compagnies Stemme i den omhandlede Sag neppe have nogen afgjørende Jndflydelse, da det jo i alt Fald staaer samme frit, at foreskrive de Betingelser, under hvilke de ville tegne Assurance. At Skibe, hjemmehørende i Hertugdømmerne, ere fritagne forde omhandlede Byrder og Udgifter, er upaatvivleligen en Grund mere for Ophævelsen, af Anordningen. Skippere fra de danske Provindser nyde ikke mindre Tillid hos Fremmede end de fra Hertugdømmene; og at hine fremfor disse sættes under en offentlig Control, kan letteligen udtydes som en mod dem fra Regjeringens Side udviist Mistillid, der ei kan andet end være krænkende for dem, saa meget mere, da de have Grund til at antage, at Foranstaltningen ei er nødvendig til Skibsfartens Tarv. Man har yttret Frygt for, at hvis Anordningens Bud hævedes, kunde det danske Flag let misbruges og den Tillid svækkes, som dette med Føie kan gjøre Fordring paa, da i Tilfælde af Søkrig mellem andre Magter Simulation af Skibenes Reiser derved gjøres mindre vanskelig. Da imidlertid, naar saadanne Omstændigheder indtræffe, i Almindelighed særlige Lovbud gives angaaende de Skibsdocumenter, hvormed Skibene skulle være forsynede, og hvorledes disse skulle være affattede, saa formenes, at der i det saaledes Anførte ei er tilstrækkelig Grund mod Ophævelsen af Anordningen. Forsamlingen har troet i nærværende Andragende alene at burde tage Hensyn til de Tider, da ei nogen Søkrig finder fra den danske Regjerings Side Sted, og ingen extraordinære Foranstaltninger i den anførte Henseende kunne ansees nødvendige, hvilke, hvis det maatte ansees fornødent, naar slige Tilfælde indtræffe, kunde træffes ved igjen at sætte Anordningen i Kraft.