Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-08-29
Min Ven Fabian vedblev at vise mig omkring i sit Cabinet, og skildrede mig de der ophængte Portraiters Caracteristik med de livligste Farver. Men iblandt dem alle fandt jeg ikke en eneste af de simplere Classer. Alle vare de Folk, som enten henhørte til de saakaldte cultiverede eller høiere Stænder. "Men, kjere Ven! sagde jeg, hvorledes gaaer det til, at alle de Hypochondrister, Du her har viist mig, ere enten rige, lærde eller fornemme Personer, Jeg har ikke seet en eneste Bonde, Haandværksmand eller Arbeidsmand." "Det kommer deraf, svarede min Ven, at disse Mennesker leve efter deres Bestemmelse, og nyde deres Brød i deres Ansigts Sveed. Ogsaa jeg har engang været hypochondrisk, og kan derfor bedste dømme om, hvorledes en Hypochondrist er tilmode, og hvad der er den vigtigste Aarsag til hans sørgelige Sygdom. Du kjender, bedste Ven, min Sindstemning for ti Aar siden, da jeg studerede med saa stor Anstrængelse, og haabede engang at glimre som en Stierne af første Rang paa Litteraturens Himmel. Jeg blev menneskesky, skrantede bestandig, og søgte forgjeves Hjelp hos Lægen og Apothekeren. Jeg læste med Begjerlighed alle muelige medicinske Bøger, og troede, selv at laborere af alle de Sygdomme, jeg fandt beskrevne deri. Jeg følte hos mig Anlæg til Svindsot, Apoplexie, Vatersot, og jeg veed ikke hvad. Var jeg i Selskab, saa var jeg overdreven glad, og man kaldte mig den lyst ge Fabian, og meer end eengang havde jeg Føie til at sige, som den berømte le Cain, der beklagede sig over sin Hypochondrie hos en Læge, der ikke kjendte ham, og som derfor raadte ham ret tidt at see Comikeren Le Cains Spil: dersom jeg kun ikke selv var Le Cain!" Men endelig lod Himlen mig til min gode Lykke træffe paa denne hulde Engel(han viste paa sin Kone, som sad og strikkede i Lysthuset). Hun forstod bedre min Sygdom, end nogen Doctor i Kjøbenhavn. Jeg maatte strax opgive min siddende Levemaade, og kjøbe mig en Gaard paa Landet. Jstedetfor, som før, at være oppe til Kl. 2 om Natten, og ligge til Kl. 10 om Morgenen, maatte jeg nu staae op og lægge mig med Solen. Jeg fik ingen Middagsmad, førend jeg enten havde gravet eller luget et bestemt Sted i Haugen, og jo mere jeg blev vant til at bruge mine Kræfter, desmere Arbeide paalagde min Kone mig. Jeg blev nu efterhaanden ligesom heelt omskabt. Jstedetfor, at min Mave tilforn kun kunde taale, visse Spiser, kan den nu taale Alt. Den Hjerteangest og Beklemmelse, som før plagede mig saa haardt, er forsvunden. Søvnen, som tilforn bestandig flyede for mig, favner mig nu i sine duunbløde Arme, saasnart jeg om Aftenen, træt af Dagens Arbeide, har lagt mig, og Natten svinder for mig, uden at den mindste ubehagelige Drøm foruroliger mig. Jeg reiser mig saa let som en Fugl og iler freidig til mit Arbeide. Min Broder Conrad derimod, der lever som Kjøbenhavner, er et ulykkeligt Menneske. Fra sit syttende til sit tredivte Aar har han, som Du veed, bestandig studeret og arbeidet. Ved sin Flid bragte han det endelig saa vidt, at han blev Chef for det Contoir, hvor han for tolv Aar siden kun var Volontair. Hans Levemaade er aldeles forskjellig fra min. Han sidder hele Formiddagen ligesom naglet fast til en Contoirstoel, spiser til Middag Kl. 2, tager sig en Luur, ovenpaa den drikker han sine tre Kopper stærk Caffe, gaaer derpaa igjen paa Contoiret, hvor han atter nagler sig fast til Contoirstolen, kommer hjem og sætter sig igjen nogle Timer hen og spiller, eller tager ud naar han ikke har Fremmede hos sig, men ligeledes kun for at sidde tre, fire Timer paa en Stoel ved Spillebordet, og derpaa igjen at spise. Han kommer aldrig i Seng om Natten førend Kl. 1, og træffer det sig engang imod Sædvane, at han gaaer en Time tidligere til Hvile, saa er han ikke istand til at kunne faae Søvn i sine Øine. Han skranter uophørlig og bruger bestandig Medicin. Uagtet han kun er 40 Aar gammel, altsaa tre Aar yngere end jeg, drages han dog allerede med alle Alderdomssvagheder. Han plages af Gigt, har en elendig Mave, er aldrig glad, uden naar han har Viinflasken for sig, er misfornøiet med den hele Natur, pines af Marerid om Natten og af alskens Skrækkebilleder om Dagen, seer ud, som om han ikke havde det tørre Brød i Huset, og Verdens Undergang var for Døren. Saaledes som min Broder Conrad lever leve Tusinde, og derfor er Hypochondristernes Tal og saa stort blandt de saakaldte cultiverede Stænder – derfor seer man ogsaa saa mange forkeerte Handlinger, saa mange skiæve og vrange Domme, som ene have deres Oprindelse fra sløve Nerver og forstoppede Blodkar. Det vilde maaskee i mange Henseender see bedre ud paa vor Planet, dersom mange af de Mennesker, der give sig af med at belære og veilede Andre, søgte ved Arbeide i Haugen eller paa Marken, eller, i Mangel heraf, i et eller andet Værksted, at skaffe deres Blod et friere Omløb, og deres Jdeer et friere Sving. Men hvad er da egentlig Hypochondrie?" spurgte jeg min Ven: "er det en Sygdom eller er det blot Jndbildning?" – "Jeg maa her svare, sagde min Ven Fabian: "med den udødelige Holberg, som selv var lige saa stor Hypochondrist som Comiker, at man er syg naar man kan indbilde sig man er syg. Den Sunde falder aldrig paa, at han er syg. Det forudsætter altid en Svaghed, den have nu sit Sæde i Blodet, Maven eller Vædskerne, naar Jndbildningskraften er istand til at modtage saadanne ubehagelige Jndtryk. Men uagtet de Jndbildninger, Hypochondristen gjør sig, forudsætte Sygelighed, saa er det derfor ikke sagt, at Gienstandene for disse Jndbildninger virkelig existere. Dersom Ulykke og Lidelser skulde kunne frembringe Hypochondrister, saa maatte Straffe huse og Hospitaler være Hypochondristernes sande Hjem. Jngensteds maatte der begaaes flere Selvmord end netop paa saadanne Steder. Men hvorofte har Du hørt, at en Slave eller et Tugthuus lem har druknet eller hængt sig, Yderst sjeldent. Jeg har seet Folk, som vare fordømte til at ende deres Dage i evigt Fængsel, og ved strængeste Arbeide og usleste Føde altid vare lige glade. Jeg har seet paa Frederiks Hospital en Sømand, i hvis Fod der var Koldbrand, og som vidste bestemt, at han skulde døe om kort Tid. Han lod anrette et Maaltid for de Patienter, der laae paa samme Stue som han, spiste og drak og sang med dem, og døde en Time derefter. Jeg kunde anføre hundrede saadanne Exempler. Naar jeg altsaa skulde forfatte Hypochondriens Slægtregister, saa vilde jeg indrette den saaledes: Umaadelighed. Uvirksomhed. IIII. Aandskraftens Forødelse. Legemskraftens Slappelse. Skrantenhed. Jndbildningskraftens Jrritabilitet. Drømme. Drømmebilleder. Marerid. Hypochondrie. Jordens Deling. (Frit efter Schiller.) Deel Kloden!" tordned fra Olympens Trone, Den høie Uranide ned til Mennesket; Skift den i Mark og Egn, i Land og Zone; Dog, husk ei egen blot, men og din Broders Ret! Da løb hvad Hænder havde, for at tage; Hver valgte i en Hast sit Yndlingslegetøi, Her reiste Bonden Loddens Grændsestage; Hist Westerns *): "Hollahou." gjenlød fra Skov og Høi. Kjøbmanden snapper Alt, Pakhuset rummer; Abbeden skienker sig den ædle, rhinske Viin; Herr Konge spærrer Broer og udtrommer: Os ydes Told af Alt, fra Menneske **) til Sviin. Først sildigen, da Alt sin Herre tjente, Sig nærmer Digteren; han kom fra fjerne Egn Ak! overalt, hvor han sit Øre vendte, Gjenlød kun Mit og Dit fra Huus og Gaard og Hegn. *) Bekjendt som en rasende Jæger af FieldingsMesterroman Tom Jones. *) Adskillige Steder i Tydskland, f. Ex. i Westphalen, maatte Jøderne betale Told af deres Legeme, under Navn af Leibzoll. Denne umenneskelige Afgivt er først for faa Aar siden ophævet. Vee mig! – Saa er af Alle jeg alene Af dig, o Zeus, forglemt, jeg, din eenbaarne Søn, Du gav mig Aand, og Fobos Laurbærgrene; Men Dyret og du gav de andre fik dets Løn, Naar du i Drømmes Dale selv dig glemte, Ham svarer Chronos's Søn, saa klag ei over mig. Hvor var du, da Enhver sin Live *) stemte?" Jeg svæved, svarer Skialden, mod Olymp til dig! Mit Blik opstirred mod dit Faberøie, Mit Øre lytted til din Himmels Harmoni Tilgiv den Aand, som, af det Evigthøie Beruset, glemte sig og Jordens lave Sti Hvad gjøre: smiler Zeus, "Alt er bortgivet: Mark, Jagt, Guld, Viin og Told tilhøre meer ei mig; Men ei for Jorden blot jeg gav dig Livet: Min Himmel aaben staaer, udkaarne Søn, for dig! Blok Tøren.