Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-12-22
(Fortsat.) Det var den 12te Januar 1788, at disse 968. Mennesker bleve udsatte paa denne Kyst, i 30 Aar har deres Antal tiltaget til 25000, som de nyeste Efterretninger melde; man bragte Europæiske Huusdyr dertil, man giorde Forsøg paa at dyrke Europæiske Kornarter i Landet, alt lykkedes fortresseligt; jo længere Europæerne opholdt sig Landet, destommere forundrede de sig over de mange besynderlige Ting, som de der opdagede; Svaner seilede omkring paa Søerne, men de vare sorte og ikke som hos os hvide, enhver Reisende som kom derfra medbragte nye Naturmærkværdigheder. Men i Henseende til det vigtigste forblev dog deres Nysgierrighed utilfredsstillet, nemlig at vide hvorledes det seer ud inde i Landet; de samme høie Bierge som overalt vise sig paa Kysterne af dette Land, forefandtes ogsaa paa den Kyst, hvor Colonien var anlagt, endskiøndt de staae noget længere tilbage og giør Kysten mindre smaal og meere beboelig; man kaldte dem de blaae Bierge af deres Udseende naar man faae dem i en Afstand; man nærmede sig til dem fulde af Forventninger og forsøgte paa at stige over dem; men her syntes at menneskelig Anstrængelse at være forgiæves, kom man op paa et høit Bierg, saa faae man en dyb Afgrund forsig og et endnu høiere paa den anden Side; besteeg man ogsaa denne Biergspidse med stor Møie, saa viiste sig samme Syn paa nye; tilsidst lod man Modet synke og 25 Aar gik hen uden at man saae sig istand til at komme videre. Mistvivlende om Mueligheden af at komme ind i det indre af Landet henvendte man paa nye sin Opmærksomhed til Kysternes nærmere Undersøgelse. De Franske saavel som de Engelske udrustede paa samme Tid store Expeditioner til dette Formaal; Napoleon afsendte i Aaret 1800 to Skibe under Capitain Ban din til Nyholland, de undersøgte den øde og vilde Vestkyst langt nøiere end tilforn, de udforskede næsten hele Landets Beskaffenhed mod Syden; og fandt det ligeledes der at være tørt og øde, dog læggere hen mod Sydost opdagede det et skovbeklædt Land, som de kaldte Napoleons Land, og to store og dybe Fiorde, hvoraf een blev kaldet Bonapartes og een Josephins Fiord, den første af 40 og den anden af 18 Miles Længde; de fandt at Landet var der frugtbart, de opdagede gode Havne; men de faae til deres største Forundring hverken der eller nogensteds nogen Flod af Betydenhed. Paa samme Tid foretog den Engelske Capitain Flinders en Reise for at undersøge Landets Beskaffenhed i Østen og Norden; han saae mange mærkværdige Ting; men heller ikke nogensteds andet end Bække, denne Omstændighed syntes aldeles uforklarligt, hvor der er høie Bierge maae ogsaa være Floder, man giettede da paa, at der maatte være et Hav midt inde i Landet, hvor alle Floder havde deres Udløb og Begiærligheden tiltog efter at kunne trænge ind deri; endelig lykkedes det i Enden af Aaret 1813 og i Begyndelsen af Aaret 1814; en Engelsk Landmaaler ved Navn Evans som paa den nuværende Gouverneur Macqvaries Foranstaltning foretog sig en nye Opdagelsesreise, lykkedes det endelig at finde et Sted, hvorover disse Bierge lade sig bestige, da man kom over dem saa saae man for sine Fødder et uhyre Land bedækket med Skove, af et frugtbart Udseende og beboet af det samme Slags vilde Mennesker, som man finder paa Kysterne, og man fandt tillige som var det mærkværdigste en stor Flod, som efter Gouverneuren blev kaldet Macqvarie, og som havde sit Løb med Vesten. En meget smuk Slette, som man fik i Øiesyn blev kaldet Bathurst Slette efter den nuværende Engelske Minister for de udenlandske Anliggender og man besluttede at anlægge der en Stad af samme Navn. Denne Opdagelse bliver nu bestandig videre fortsat, for det første for at faae at vide hvor denne Flod, som man har seet, har sit Udløb; som det lader blive disse Opdagelsesreiser i det indre af Landet for det første holdt hemmelige; endelig har man nu faaet at vide, at den Engelske Over-Jngenieur Oxley, har den 30te April 1817 fra Bathurst i Selskab med en Deel Personer foretaget sig en nye Opdagelsesreise; han trængte omtrent 100 Danske Mile ind i Landet og opdagede ikke allene en Mængde af mindre Floder, men især en majestætisk Flod af første Størrelse som kom fra Syden af og tog Retningen imod Norden, og som i enhver Retning og saavidt Øiet kunde forfølge den, løber igiennem et yppigt og malerisk skiønt Land, som har en Overslødighed af Kalksteen, Skiefersteen, Bygningstømmer og alt hvad der kan indbyde til at tage det under Culturen. Denne Opdagelse er af Vigtighed og vil lede snart til at opklare den hele indvortes Bygning af dette Fastland; ogsaa lader det Engelske Gouvernement udruste en Expedition for videre at forfølge Gangen af denne Flod. Hovedsagen bli per nu at erfare hvor den har sit Udløb, og dette er formodentlig allerede opdaget; thi man erfarer nu med de Skibe, som ere hiemkomne fra Nyholland, at Regieringen har udsendt en Capitain King for fra de Molukkiske Øer at undersøge en Rest af den nordlige Kyst, som hverken er bleven undersøgt af Capitain Bandin eller af Capitain Flinders, og der har han i en Bugt, som gaaer dybt ind i Landet og kaldes Van Diemers Bugt fundet en stor Flod, som deeler sig i flere Arme og danner et betydeligt Detta, i hvilken Flod han seilede 15 Danske Mile op med sin Skonnert Mermaid; det er altsaa rimeligt at hele dette Fastland har en Helding fra Sydost til Nordvest og at alle dets indvortes Floder stode sammen og udgyde sig i samme Retning. Hvad der videre erfares om denne Opdagelse, og udførlige Efterretninger om den Engelske Colonie i denne Verdensdeel skulle med Tiden blive meddeelte.