Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-08-07
Det er udentvivl ligesaa unødvendigt, efter hvad derom alt er sagt, at forsvare den Sætning: "at et Theater, som Staten har etableret, vedligeholder og bestyrer, bør have den Bestemmelse, at forskaffe Borgerne en aandrig Nydelse, en Forfriskning for Sindet, og Løsrivning fra Hverdagslivets Snæverhed og Bekymringer, og derved tillige vække og forædle Smagen eller Sandser for det Skjønne" – som at gjendrive den Paastand, at Skuespil, som Schillers Maria Stuart og Samsøes Dyveke, ere skadelige for Moraliteten. Hvad Theatret kan og bør virke under en forstandig Administration, have blandt andre Lessing og Gothe tilstrækkeligen beviist, den Sidste endog practisk ved sin berømte Theaterbestyrelse i Weimar. Selv Luther anpriste alt i sin Tid med Varme Comediens Nytte. At, blandt andre, Shakspeares Tragedier ei ere for det store Publicum, men kun ville sees af de dannede Klasser, modsiges ligefrem af Erfaringen, der vidner, at disse Stykker netop gjorde størst Lykke i deres Fædreland før en vis Politur, kaldet Dannelse, mere udbredtes ogsaa over Middelstanden. Holberg yndes ikke heller just af de saakaldte dannede Klasser, disse skikke gjerne Tjenestefolk og Børn i deres Sted, naar hans Stykker spilles; men hvo kan nægte det Factum, at Tirsdagen den 7 August 1821. de næsten altid give fuldt Huus, Naar man betragter det Publicum, der er tilstede, naar HolbergCommedier gives, og erindrer sig, hvilket Publicum Shakspegres Skuespil i deres Nyehed havde, naar man tænker paa Gozzis Stykker og deres Yndest hos Folket, saa falder vel den Paastand bort af sig selv, at de genialeste Dramer ere mindre skikkede for det store, tildeels udannede Publicum, end Kotzebues upoetiske Smørerier, disses brillante Periode paa Theatrene ere, efter alle Mærker, allerede for en stor Deel forbi. Saa grundfordærvet er dog Publikum ikke heller, at det Ypperlig og Gode, naar det kun faaer Lov at komme frem paa Theatret, ikke, under de nødvendige Betingelser, skulde finde Yndest og Tilskuere. Holberg, Oehlenschlager og flere hos os bevise aldeles det Modsatte. Det er iøvrigt en fuldkommen Misforstaaelse. naar af min Paastand, at Skuespil af Nationen egne Digtere, der have opfattet og udtrykt Nationalaanden, bør gives Fortrin for fremmede, der kun skulde bruges til Afverling, – udledes den Følge: at de nationale Skuespil skulde gjentages saa ofte, at de omsider bleve trættende, og at f. Ex Holberg ideligen skulde opføres. (Jeg har tvertimod paaanket, at man ideligen opførte blot visse af Holbergs og andre originale Skuespil, medens andre, ikke mindre yndede, aldeles ikke kom frem.) Min Mening (hvilket ogsaa, naar ikke enkelte Steder rives ud fra det Hele, er tydeligt nok, var, at cæteris paribus, skulde Originaler stedse gives Fortrin for Fremmede, men dog ingenlunde med Theaterkassens Tab. Det er notorisk, at i de sidste Vintre ere Oversættelser spillede, i hvis Sted vore egne (gode) Originaler og nationale Stykker vilde ei blot have sikkret Theatret for det Tab, det ved hine leed, men endog skaffet det Jndtægter, hvilke det ved hine tabde. Et Udvalg af de Oversættelser, man har, er udentvivl, med nogle saa aarlige Nyheder, tilstrækkeligt til at frembringe den fornødne Afverling i Repertoiret, og til at forebygge, at de nationale og originale Stykker, hvis Antal jo ogsaa forøges, ei skulle komme tiere frem, end at de med Jnteresse kunne sees af et blandet Publicum. En saa løselig Vurdering og ufuldstændig Opregning af de danske originale Stykker, som den i Skilderiets No. 58, er udentvivl ikke tilstrækkelig til at gjendrive den Paastand, at vi have Midler til at danne et National-Theater, og at disse Midler bør benyttes, saameget mere, som Theatret hos os ei er en privat Entreprise, men en af Staten holdt og bestyret national Jndretning.