Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1807-09-19
Fra Danmarks Hytter fjernet rullede mod vogted Grændse Krigens Tordendrøn. Og Hære styrtedes af Lynet ned. Saa styrter Leen Ax. Og Stæder faldt. Saa falder visnet Løv for Vinterstorm. Og i den flammende forladte Stad, lød Enkers Graad, lød Faderløses Hviin. Og under faldne Stæders Flammegruusen Moder søgte knuste Diende, en Brudsom fandt sin Brud i sidste Suk, en Olding bandede den Dag, han fødtes. Vi hørte Nødens Gjenlyd og begræde hver Moder, hvert et Barn, hver Mand, Men end vort Land var frelst, det elskte Lan hvor vi saae Livets første Glimt af Dag, den første Stjernes Tindreblik ved Nat, den første Roses Læbesmill i Vaar, det første Æbles røde Kind i Høst det elskte Land, hvor vore Fædres Grav af os beplantes med Forglemmige; hvor vore Qvinder føde Dannermænd, der vide for et Fædreland at døe! det Land, hvor den Landflygtige, der hist af Krigens Luer brændtes fra sit Hjem, fandt Huusly, Brød, Erindring, Haab og Fred, det elskte Land, vi har i Fredriks Haand at leve lovet og at døe forsvoret! End var det frelst, det ene frelste Land! fremægget af Kamptørstige til Strid, og Mandsdaad, Han, vort Olds den Vældige, gik Danmarks Grændser, hædret selv, forbi og hædrede vort Lands den Signede, vor Frederik og fandt, selv Mand, en Mand. Da skjar paa lumsken Øe, bag Floder tryg, den fule Røverbande Tænder, tang, svor Frederik, svor os, svor Danmark Fald; mens, redelige selv, vi drømte kun, at Redelighed var Øeboers Ros. Og Stimændsdolkene den hvæssede ved skumlen Nat, i Løndom, ene seet af det Kuld Diævle, der fra Jorden gik for Bødlens Øxeslag, Giftblanderen, Mordbrænderen og Niddingen, der svor sin Ven, i det han stak ham, Troskabs Eed. Og først, da vore Kysters Smiil den saae, først da den hvislede med Slangens Brod. Nævn Bandens Navn, ja, hør det, Himmel, Jord og Helvede, de frie Britter, fri til Alt at trosse, hvad der helligt er for Mennesker og Gudder. Dem det var, Uddraab det, Himmel, Jord og Helvede, Gjentag det, Himmel, Jord og Helvede, gjentag det høit til Brittens Jericho, hans Trævolds Mure splittes af i Bølgen, Men, danske Mænd, til Kamp, til Ledingstog med danske Sværd i Bælte, Blod i Huden store Fædrelandets Time slaaer, frem, danske Mænd, ei længer Tid til Ro Han bort, der i sin Alts og Jntets Siel, den store Verdens lille Borger, løst fra Pligt og Ofre, uden Tempel, Huusgud og arvet Sværd, er Jøde, Christen, Tyrk, som Vinden vifter til mod Nord og Syd, og, Æslet lig, for Foderet paa Stald, snart Vens, snart Fiendes Sadel bærer, bort Han træde frem, der har een Gud, han svor, eet Land, han ofter sig, een Arne, der skal med dens Huusgud gaae til Børnebørn, en Konge, Fader, Styrer, Værger, Ven! Han træde frem, der, frifødt, aldrig har ens Aag, og heller døer, end bærer Aag! Han træde frem, til Kamp, Du danske Mand, Søg, sind Din Fiende, Øinene med ham Dig følger Gud! Dig hædrer Frederiks Dig signer Gubben hist paa Norges Fjeld med Øxen i sin Haand og Hugget vis. Hvor født at døe i aaben Dannerkampmed Bryst mod Fiendebryst, med Sværd mod Sværd, for Arne, Konge, Moder, Viv og Barn, for gamle Danmarks Navn og Sprog og Fred. Og flammede selv end Din Kongestad. i Lue, svøbt mod Himlens Hvælving op, saa lad den det, naar kun dens Borgere, i Hytten, bygt af Jord, døe frie Mænd, Dit Øie til Guds Himmel, see didhen! end vandrer Stjerner som for Seklers Aar, end er en Gud, der hevner Stimænds Nid og kroner Den med Liv i Død, der troer paa ham og støder Sværd i Voldsmands Barm Og nu, see hid, hvor Kampen drøner haard, en Mindelund om føie Dage staaer. Den spirer der, hvor J gaae heeltefroe hen over Stimænds Liig til Heltes No. Der Mindets Fugle bygge Reder, der Evighedens Sang høitoner over Eder! Frederik Høegh Guldberg. Uskyld og Dyd, vare Blomster i den Vaarkrands, hvormed Sundhed engang omflyngede Jomfru CHAIRINE MEYER FRIIS. beprydet med den blev hun den haabefulde Pige, der ved sin Lydighed, Troskab, Oprigtidhed og Blidhed, gjorde sig elsket af Forældre, Venner og Foresatte. Hun var föd i Bergen den 19de Januar 1790, og fandt her i Forældres Fraværelse. hos Venner sit andet Hjemmested, Men ak, kort blev kun hendes Bane: Smerters Orm stak Vaarens Rose; Endskiøndt der hos dem af denne Byes Handlende, som kunne formodes at staae i Forbindelse med engelske Handelshuse, er foretaget den strengeste Undersøgelse, for at erfare hvilke engelske Eiendomme og hvad engelsk Gield her i Staden maatte befindes: maa Magistraten desuagtet herved opfordre alle og enhver, som maatte være i Besiddelse af engelsk Eiendom eller Gield til engelske Undersaatter, at opgive saadant inden 8 Dage fra Dato, uden i ringeste Maade at lægge Dølgsmaal paa samme, da de, som befindes at handle herimod, vil for saadan troløs og svigelig Adfærd blive strængeligen og uden Skaansee, behandlede efter Lovene. rens Raadstue den 18de Septbr. 162. det Legeme, hvorpaa Sundhed havde tegne fine lyse Træk, hentæres under gruelige Lidelser, og hun, som ved sit Forhold i Livet fortjente Kjærlighed og Agtelse, blev ved sin Taalmodighed i Lidelser og sin Rolighed i Döden værdig at beundres. Forældre, Söskende og Venner, 1 som dybt nedböjede staae ved den ædle Piges Leer og klage ved hendes Savner, sög at forene Mindet om hendes Dyd, med Mindet om hendes Lidelser, og 1 skulle i Sorgen over hendes Bortgang, reises ved denne Tanke, at disse aldeles ere endte, og hine rigelig hos Gud belönnede. J: E: W: Fierde Qvartals indsamlede Pengebidrag. til denne Byes Almisselemmer, behage de Herrer Collecteurer at aflevere paa Manufaktur gaarden førstkommende Løverdags Formiddag Klokken 9 a 10 den 26de September.