Norske Intelligenssedler, 1765-06-05
Jblant den utallige Mængde af Mennesker, som vrimlede paa dette Sted, saae jeg en Hob Personer som skilte sig fra den øvrige Hob. De vare fleeste slet klædde, saae meget magre ud, men vare derpaa mest kiendelige at de nynnede noget for sig selv, og bare nogle visne Laurbærblade bundne i Krands om deres Hoveder. Hvad er dette for Mennesker, sagde jeg til min Veiledere, som ved denne Herlighed giøre saa liden Opsigt, Det er, svarede han med et ligegyldigt Øyekast, en Deel af de Folk som man kalder Philosopher, Boeter, og Moralister; De ere saadanne særsindede Hoveder som stedse udraabe Dydens Roes, og prædike mig til Trods den fordømmelige Sætning, at jeg bør at foragtes; hvilket de dog aldrig kand komme fort med saa længe den menneskelige Natur ikke er omskabt i en gandske anden Dannelse end som den nu har. Alt hvad jeg haver kundet giøre for at øve min Hævn er at jeg haver foragtet dem igien, og saaledes at de mange af dem have bedet om Almisse, for at opholde Livet. Aldrig saa snart havde min Leedsagere ladet sig see, førend den omstaaende Mængde begyndte at bevise ham alle optænkelige Æres=Beviisninger, saa meget som jeg kunde slutte af deres udvortes Gebærder syntes mig, at den Rige viiste ham sin Ærbødighed af Venskab; Den Fattige af Hyklerie; Den Stolte af Tvang. Han igien, uden at giøre stort Væsen, ja uden engang at bukke sig, sagde allene til denne talrige Skare: Alt hvad jeg forlanger af eder J go Folk, er, at J vil høre min Talsmand dømme i min Sag, efter eders Tænkemaade, Samvittighed og Jndsigt, og bekræfte med eders Stemmer til min Fordeel at J meener noget med denne Høyagtelse som J viser mig. Ved disse Ord tiede alle stille Herved fik jeg Leilighed til at begynde min Tale, alle ansaae mig med Agtpaagivenhed som en Yndling af min høytagtede Anfører. Jeg er kaldet, sagde jeg, til Forsvar af denne min Principal, som jeg veed at alle her tilstædeværende ærer. Han har for Retfærdighedens Trone tabt en Sag som angaar hans Ære, Rygte og Myndighed. Tretten er kort. Dyden er hans Modpart, og haver erhvervet denne fornærmelige Kiendelse, at han, af en stor Siæl ikke skal agtes lige saa høyt som den; men kun ansees ringe og ligegyldig. Hvilken Uret, Her seer J ærværdige Forsamling en Dom fællet tvertimod Vane, mod Vedtækt, mod Hævd, ia end meere, imod den almindelige Velfærdt, fælles Gavn og sande Nytte. Jeg veed, at J alle vil være store Siæle, ja kand skee stærke Aander; men spørger eder selv. Er Rigdom værd at foragte, Jgien: En den mindre at agte end Dyden, Dette kuns pralende og gavnløse Navn, som forfængelig Skinhellighed gierne bruger til Sminke, Hyklere til MaskeSporger eder selv, siger jeg, om J have Hiertelav til at agte Dyd frem for Rigdom, Mig synes af eders Ansigter, at den overvindende Sandhed er i arbeid med at tvinge eder til at sige: Nei, Betragter hvad Dyden er i sig selv. En bestandig Vragen og Strænghed mod alt det man kalder sødt i Livet; en Selv=Fornægtelse; en Afvigelse fra andre Folkes Skik, Brug, og glimrende Levemaade. Men hvilke ere dens Følgesvenne, Bagtalelse, Foragt, og undertiden Had. Hvilke ere dens Belønninger, Den blotte Jndbildning om at være i den søvnagtige Tilstand, som man kalder, roeligt Sind. En tør indvortes Fornøyelse, og langt paa hiin Side af Døden, den Renteløse Titel, at heede: En ærlig Mand. Tænker høyst agtede, tænker er dette lystgivende Fordeele, Skal jeg plage mig for at belønnes med Sorg, skal jeg tvinge mig for at blive lastet, eller skal jeg fornægte mig selv for at giøre mig forhadt, Nei, de viide Høytagtede at Moden er anderledes, og hvis Moden ikke var, saa er Naturen dog anderledes. Betragter og hvad Rigdom er, den stærkeste Grundstøtte for alle sandselige Fornøyelser. En uforlignelig Med Arbeidere i at bringe vore Forslage til Virkelighed. En tilstrækkelig Lægedom for alle personlige Mangler. Ja ved den kand man erhverve sig alleting; ved den bliver en Daare klog, ærværdig, ædel, sindriig, klygtig, som en meget lykkelig Boet har sagt. Er det ikke for at søge Rigdom vi bygge de kunstige Maskiner som kand fløtte os til alle Kante og Kroge paa denne vores beboede Planet. Slutningen følger næste Uge. Herr von Loen. Det koster meere Opmærksomhed end Umage at bevare sin Sundhed. At leve ordentlig og maadelig, at skye det som er os skadeligt, at have et fornøyet Sind, at imodstaae Sindets Oprør og Ømhed, at flye Hierte Sorg og bidende Bekymringer, ikke at indlade sig i Vidtløftigheder, forglemme det Onde, nyde det Nærværende, overgive Forsynet det Tilkommende, haabe alle Tider det Beste og dog leve som man havde det værste at frygte for. Dette er, synes mig, det sikkerste Middel til Sundheds Vedligeholdelse.