Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-09-23
Professor Bang fremlagde et Andragende fra Pastor Busch og 4 andre Præster, samt flere hundrede Bønder, om at Bevilling til ved de forskjellige ministerielle Handlinger, især Daab, Altergang og Confirmation, at betjene sig af anden Præst end Sognets, maatte kunne erholdes for en ringe Betaling hos Amtmændene, og da Producenten fandt, at dette var et billighedens og Retfærdighedens Krav fordem, der ønske større Frihed i et af Menneskets vigtigste Anliggender, og da Andragendet er forskjellig fra det forrige Gang fremsatte om Sognebaandets Løsning og ikke, at slutte efter de dengang faldne Yttringer, kan foranledige udførligere Discussioner, anbefalede han Andragendet til Forsamlingens Opmærksomhed. - Biskop Mynster bemærkede, at meget faa Præster nu lægge Hindringer iveien for at Sognebeboerne kunne betjene sig af anden Præst, naar der ikke er Misbrug, at frygte, hvilket navnlig kan være ved Confirmation, fordi een Præst er mindre stræng i at antage Børnene end andre. Forøvrigt er der i Forslaget til et nyt Kirkeritual andraget paa en Bestemmelse om, at den omhdl. Tilladelse ang. Confirmation ikke maa nægtes af Præsten, naar ingen Misbrug, er at befrygte og Barnet er udskrevet af Skolen. J Nægtelsestilfælde skulde Sagen da kunne foredrages Bispen og Cancelliet. Da der saaledes alt var gjort Forslag i den omhol. Retning, vidste han ikke om Fors, behøvede at antage sig denne Sag. Forsaavidt der andrages paa, at Bevillingerne skulle kunne meddeles af Amtmændene, maa det erindres, at disse neppe kunne tage det rette Hensyn til de Misbrug som kunne befrygtes af de heromhol. Bevillinger. Fremdeles maatte Adgangen til at erholde dem ikke gjøres altfor let, thi ellers vilde enhver nok saa ubetydelig Uenighed imellem Præsten og Een af hans Sognefolk strax have til Følge, at denne løste Bevilling til at søge anden Præst og derved ofte blev skilt fra sit Sogn. Provst Birch antog, at Fors, ikke burde undslaae sig for at nedsætte en Committee, da Andragendet temmelig nøie stemte med den i forr. Session nedsatte Committees Majoritets Jndstilling. At Sagen er under Behandling i Ritualudkastet, kunde ingen Jndflydelse have, da det kunde trække i Langdrag, og den nu ansøgte billige Concession endog kunde lette Ritualsagens Fremme, da den bidrog til at hæve de skarpe Modsætninger af Partierne. - Prof. Clausen fandt, at der var al Opfordring til at tage Sagen under Overveielse, hvilket ei blot stemmer med Vigtigheden af de kirkelige Anliggender i Almindelighed, men ogsaa med den Omhus, hvorpaa de under de nærv. Tidsomstændigheder have særeget Krav. En omhyggelig Undersøgelse kunde ogsaa indvirke opklarende og berigtigende paa den alm. Betragtningsmaade, hvortil der visi nok er ikke liden Trang. – Efterat den kgl. Commissarius dernæst havde bemærket, at han fandt det naturligt, at Sagen blev sat under Committee-Betænkning, men at det vist vilde findes utilraadeligt at Bevillingen skulde kunne faaes hos Amtmanden, og at Andragendet hvad Daaben betræffer, gaaer ud paa noget, som 1838 blev fraraadet af den nedsatte Committees Pluralitet, da det er en høist uforstandig og høist uchristelig Anskuelse der ligger til Grund for at man ikke skulde kunne være tjent med en Daabsact, forrettet af hvilkensomhelst Præst, thi den er en ritual Handling, der forrettes aldeles efter de foreskrevne Formularer blev det bestemt at Sagen skulde behandles af en Committee, bestaaende af Biskop Mynster, Prof. Clausen og Provst Birch. Til samme Committee blev afgiven et af Godseier, Tutein indleveret Andragende i samme Retning fra Skomager Hansen i Slagelse; hvorimod et Andragende fra Pastor Grundtvig, om Sognebaandets Løsning, afvistes, fordi det angik den samme Gjenstand som i 1838 havde været omhyggelig behandlet i Stænderne og dengang var bleven afviist. - Hovedindholdet af Committeens Betænkning er følgende: Den tør antage Forsamlingens Pluralitet enig med sig i, at Sogneforbindelsens Vedligeholdelse er af stor Vigtighed baade for Kirke og Stat og de huuslige Samfund og at der ved dens Ophævelse vilde aabnes Vei for meget fordærvelige Misbrug. Paa den anden Side maa det erkjendes, at der i den religiense Overbeviisning og andre Omstændigheder kan være Grund for Enkelte af en Menigheds Medlemmer til at ønske at kunne betjene sig af anden end Sognets Præst i flere kirkelige Handlinger, og at Adgang hertil bør lettes saameget som muligt. Vel kunne saadanne Bevillinger erholdes i Cancelliet, men de ere forbundne med Bekostninger og Uleiligheder som gjøre at de ikke kunne erholdes af de Fleste. Forsaavidt Petitionen yttrer, at de burde kunne erholdes hos Amtmændene ligesom om Brudevielser, bemærkes at disse Slags ere meget forskjellige, da hine egentlig kun angaae en ligegyldig Sag og forsaavidt de gaae ud paa at Vielsen kan forrettes af anden Præst, gielder Bevillingen kun for denne enkelte Hdl. og de Paagieldende løses iøvrigt aldeles ikke fra den bestaaende Sogneforbindelse; men ved de andre kunne Misbrug finde Sted, naar Nogen vil skille sig fra den kirkelige Forbindelse med sin Sognepræst; og Omsorgen for Forebyggelse heraf synes mindre at høre under Amtmanden. Fremgangsmaaden med Hensyn til Gebyret for saadanne Bevillinger bør være forskjellig ved de forskjellige ministerielle Handlinger. Forrettelsen af Brudevielser og Begravelser ere ikke af saadan Vigtighed, at de Paagieldende altfor let skulde kunne løse dem fra den velgjørende Forbindelse med deres Sogn. Men det samme gielder i endnu høiere Grad om Barnedaaben; den beroer ikke paa Præstens Personlighed men skal udføres efter Ri talet. Committeen kan derfor ikke i denne Henseende tilraade nogen yderligere Frihed end den der nu finder Sted, idet Bevillinger desang, udstedes af Cancelliet imod de sædv. Gebyrer. Anderledes er det med Confirmationen, fordi hele Forberedelsens Virksomhed og Jndtryk beroer paa Præstens Personlighed. Men Anledn. til Ønske om Frihed i saa Henseende er ofte at unddrage Børnene fra Anordningens Bydende om de fornødne Kundskaber. Jmidlertid kunde denne Misbrug forebygges ved at befale, at ingen Præst maatte antage noget Barn til Confirmation førend det efter Skoleanordn. er udskrevet af Skolen, og vedk. Præst kan lade Barnet examinere for Skolecommissionen. Jøvrigt formener Committeen, at Præsten ikke bør nægte sit Samtykke til Barnets Confirmation af anden Præst, medmindre denne gjorde Sædvane af at antage maadelig forberedte Confirmander, eller Barnet formedelst usædelig Opførsel eller lignende ikke endnu bør confirmeres; i saa Tilfælde indstilles Sagen for Bispen og Cancelliet. Ved Communion formener Committeen ogsaa, at større Frihed bør indrømmes, da den Lære som sand christelig stedse bør haandhæves, at Sacramentets Kraft ikke beroer paa den, som uddeler det, og skjøndt netop denne Adskillelse meest fjerner Vedk. fra Forbindelse med sin Menighed og rette Sognepræst. Ogsaa kunde det befrygtes at flere aldeles ingen ny kirkelig Forbindelse vilde knytte. Derfor maa der udfordres Bevilling til at søge Altergang i andet Sogn, men den maatte meddeles Trængende uden Betaling og faaes hos Provsten, der da efter de ham bekjendte Omstændigheder kunde søge at formaae Vedk. til at afstaae fra deres Forsæt, og i særegne Tilfælde maatte indberette Sagen til Bispen og Cancelliet. Bevill, burde kun meddeles paa 3 Aar og kun fornyes naar Vedk. fremlagde Beviis for at han virkelig havde communiceret i en anden Menighed; den skulde gielde for Mand, Kone og Børn, men ikke for Tjenestefolk, der maatte løse Bevill. for deres egen Person. J Overeensstemmelse hermed anbefalede Committeen Fors. til at indgaae med en Petition til Kongen. – J Anledning af nogle gjorte Bemærkninger svarede Referenten, at det var Committeens Mening, at Barnet i det omhdl. Tilfælde maatte være udskrevet af Skolen for Confirmationsunderviisningen begynder, og at Latinskolernes Disciple maatte antages at være undtagne fra den Regel, at Præsten kunde lade dem examinere for Skolecommissionen for han gav sit Samtykke. – Kammerherre Tillisch kunde ikke troe, at Trangen til Sognebaandets Løsning er saa stor, at man ikke skulde kunne afvente det nye Kirkeritual, hvorved det omhdl. Forhold vil blive ordnet. J modsat Fald vilde der vist være indkommen Ansøgninger fra flere Sogne; selv Petitionairerne erklære, at de ikke føle dem trykkede af Sognebaandet. De fleste Præster ville vist ogsaa give deres Minde til Afbenyttelsen af anden Præst; den retsindige Præst af Velvillie, den mindre retsindige, for ikke at foranledige Klage og Undersøgelse af hans Forhold. Committeens Jndstillinger indeholde kun liden Udvidelse af den bestaaende Frihed; den er ikke udstrakt til Daaben, ang. Confirm, existerer den vist de facto, og naar det er bestemt at Vedk. ang. Communionen skal henvende sig personlig til Provsten, hvilket er besværligt og oftest ikke leder til umiddelbar Afgjørelse, da Præstens Forklaring vel ofte maa indhentes og Sagen da afgjøres af Bispen og Cancelliet, og da Vedk. i saa Fald dog maa ledsage sin Begjæring med en Ansøgning, vil Sagen staae paa samme Fod som nu, da Bevillingen kan faaes hos Cancelliet. Han forbeholdt sig derfor at stille et Amendement om, ikke at indgive Petition. - Justitsr. Salicath, syntes at Sagen, der kun angaaer smaae Divergentser, bedre lod sig ordne af den administrative Vei, naar Cancelliet ved Circulairer paalagde Præsterne ikke lettelig at nægte saadant Ønske. - Kgl. Commissarius bemærkede, at det vist i sig er billigt at det tillades til Confirmation og Altergang at benytte sig af den Præst, man har størst Tillid til, men naar en alm. Frihed i saa Henseende ikke kan indrømmes, uden at Misbrug befrygtes, saa er den Forandring, at Bevillingen skal søges hos Provsten istedetfor hos Cancelliet, kun ubetydelig og besynderlig. Saadan Bevilling nægtes nemlig sjelden af Cancelliet, naar ikke Ansøgningen røder den Hensigt at forkjættre den vedk. Præst, fordi han ikke i Eet og Alt hylder visse særlige Meninger, som Supplicanten bekjender sig til, uagtet han ikke afviger fra Kirkens rette Lære. Fors. fandt i 1838 ikke Anledning til at indgaae med Petition i denne Sag, og der turde nu saameget mindre være Grund dertil, som nærv. Motion er udgaaet fra Præsterne og kun enkelte af Menighedernes Medlemmer, maaskee af deres Omegn, og Præsterne ere saaledes at ansee som Hovedmændene. - Prof. Bang yttrede: Skjæbnen synes at have besluttet at denne Sag altid skal møde Jnd stillinger om ingen Petition at indgive, saa at Jntet skal gjøres for at berolige den Spænding, som hersker. Dette Forslag vilde, som der er yttret, aabne en forsonende Mellemvei; men nu siger man, at det Jntet vil hielpe; forrige Gang frygtede man for at Friheden vilde være skadelig. Han kunde ikke indsee, hvad denne Sag havde at gjøre med Kirkeritualet; det er sagt, at Confirmations og Altergangs Virkning beroer paa Præstens Personlighed, – kan da Ri talet frembringe anderledes troende og bedre Præster, Hovedsagen er at der ved Meddelelse af de omhol. Bevillinger intet Hensyn bør tages til Vedkommendes religicuse Meninger, hvorom der nu saameget snarere maa petitioneres som kgl. Commissarius har yttret, at Cancelliet har ladet det komme an paa om Ansøgningen er gaaet ud paa at forkjættre Sognepræsten eller er foranlediget af virkelig Omsorg Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie. for Sjælen. Det tvivles paa at Cancelliet er istand til at indlade sig paa en saadan Bedømmelse, og Taleren maatte i den kirkelige Friheds Jnteresse ønske at det ikke befatter sig dermed. Denne Ansøgning er ikke heller underskreven af nogle Mænd fra faa Sogne, men af 4 a 500, som ere tilveiebragte i faa Dage. – Justitsr. Salicath fandt sin religieuse Sands stødt ved Andragende om slige Bevillinger imod Gebyr af 2 og 5 Rbdr., thi de øvrige Punkter kunde vist bedre ordnes af den administrative Vei. - Godseier, Tutem maatte, forsaavidt det var sagt at Trangen til Sognebaandets Løsning ikke var stor, siden der ikke var indkommet mange Andragender i den Retning, gjøre opmærksom paa, at dette vel var en Følge af at man ikke endnu kunde vente andet Udfald af Sagen end forr. Gang, og man følgelig ventede paa de nye Valg, og at der vel ikke var Mange, som vilde nøies med de heromhol. Bevillinger istedetfor fuldk. Frihed. Han ansaae en større kirkelig Frihed for ønskelig, men efter al den Modstand der reiser sig derimod, kan den have lange Udsigter, hvorfor der ikke vilde være vundet saa gandske Lidet ved Committeens Jndstilling; kun forekommer det ham, at Conseqventsen medfører, at Daabsacten ikke undtages. – Grosserer Hansen erkiendte vel Sogneforbindelsens store Betydning, men meente, at en kjærlig og god Præst anderledes drager sin Menighed til sig end ved noget ydre Baand; han troede derfor at Committeens Jndstillinger ere for indskrænkede. – Professor Bang, indrømmede gjerne, at maaskee mange Overspændte ikke vilde lade sig forsone ved Forslaget, men bemærkede, at nærv. Andragende netop var udgaaet fra dem, der fordrede en større kirrelig Frihed, men som dog nu ere tilfredse med Bevillingssystemet, det vilde derfor være uklogt at afvise Andragendet, uagtet Forses 3 geistlige Medlemmer fandt, at Begjæringen vel lod sig opfylde. - Kgl. Commissarius havde hidtil yttret sig i den Forudsætning, at Fors. vil blive ved de samme Grundsætninger som forr. Gang, at Sognebaandet ikke bør opløses, og at der ikke med Hensyn til Daaben bør indrømmes samme Frihed som med Hensyn til Confirmation og Altergang. De af Committeen foreslaaede mindre detydelige Forandringer ville deels ikke føre til Noget, og have deels et stødende Physiognom forsaavidt de gaae ud paa Forandring i Gebyret; og at Forslaget vilde have en forsonende Virkning kunde ikke antages, da den indkomne Petition ogsaa søger større Frihed med Hensyn til Daaben. Farver Svane meente, at der ingen Jnconseqvents var i at Fors. nu stemmede for Forslaget, da der siden sidste Session kunde have viist sig større Trang til Frihed. - Kammerraad Drewsen yttrede, at Grunden, hvorfor han ikke kunde tiltræde Forslaget om Sognebaandets Løsning, var, at det ikke kom fra Regjeringen eller Menighederne, men fra et vist Antal Præster, der forkjættre Alt hvad der ikke hører til deres Tro og vise sig i høieste Grad intolerante, skjøndt de ret godt kunne rette sig efter Omstændighederne. Da der nu er ingen Grund til at antage, at dette Parti senere har fattet moderatere Principer, saa er det ikke sandsynligt, at den Forligelighed, som Nogle ansee mulig og Alle ønskelig, vil indtræde, naar man løser det Baand, som hidtil har hindret dem i at gjøre Proselyter. - Professor Bang skyldte at bemærke, at der ikkun er En af de petitionerende Præster, som henhøre til de saakaldte "Hellige, og imod disse har den foreg. Taler vist gjort sig skyldig i en ubeføiet Sigtelse. - Sognefoged West ønskede ei heller nogen Petitions Jndgivelse, og kunde med Glæde bevidne, at i hans Hjem hverken Præst eller Menighed følte nogen Trang til Sognebaandets Løsning. - Ved den endelige Forhandling bleve Committeens Jndstillingspunkter (hvoraf det 3die: at der ved Afgjørelsen af de heromhdl. Begjæringer ikke bør tages Hensyn til Vedkes religieuse Meninger, men de kun bør afslaaes, naar andre tilstrækkelige Grunde ere forhaanden) antagne med temmelig stor Pluralitet.