Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-04-07
Udenlandske Efterretninger. Da de Bayerske Tropper d. 10 Nov. f. A. ankom til Grot Glogau, i Schlesien, stødte Fienden en gammel Kone med sit tre Fjerdingsaars Barnebarn paa Armen ud af Fæstningen paa en Bro, som allerede var blottet for Bræder, og traf derpaa Vindebroen op. Konen kunde nu hverken komme frem eller tilbage, thi foran var allerede endeel af Broen afbrudt, og hun maatte derfor staae paa et af de levnede Stykker. Hun bad ængsteligen om at indlades i Fæstningen igjen, men forgjeves. Næste Dag om Aftenen Kl. 7 kom en Bayersk Jnfanteriebataillon paa Forposter i denne Egn. Det Piqvet, som opstilledes ved Strandkanten, hører et Barns ængstelige Skrig og en Qvindes Jamren og Trøsten. Nogle Soldater snege sig lige hen til den afbrudte Deel af Broen, for at erfare hvad der var paa Færde, men ved den mindste Bevægelse fyrrede strax de bag Vindebroen, staaende fiendtlige Poster. Ethvert Forsøg til Redning var frugtesløst om Natten, thi ikke allene den aarvaagne Fiendes Nærhed, men ogsaa Nattens Mørke, tillod ingen at gjøre sig bekjendt med disse Ulykkeliges Forfatning og Midlerne til at komme dem til Hjelp. Endelig brød Dagen frem, og man kunde nu paa det smalle Rum, som adskilte disse kjæmpende Soldater, see den forladte Kone med Bag net. Hele Natten igjennem havde Fienden, som stod paa hiin Side Broskandsen, for at forurolige de Bayerske Soldater, som stode langs med den høire Strand, uafbrudt fyret over den ulykkelige Kones Hoved. Gjennemfrossen og i bestandig Frygt for at styrte i Dybet, sad hun med Barnet paa en Tverbielke, og al Redning synes umuelig. Bielken var isoleret ved den afbrudte Deel af Broen, over hviken der laae en ganske skarpt tilhuggen Bjælke, der skulde forekomme, at nogen klavrede derover. Rørt ved dette Syn besluttede Hæders mændene Corporal Ziegler og Soldaten Anton Kleiber af ovennævnte Bataillon, at redde de to Ulykkelige. De stillede sig op paa Broen og tilkjendegave Fienden i Skandsen ligeover for, deres ædle Forsæt. Omsider lovede nogle Preussiske Officierer, at holde inde med Skydningen saa længe man var sysselsat med Konens Redning. Det var et interessant Syn, at see begge Armeers Soldater, støttende sig paa deres Geværer, paa begge Sa der af Stranden, at være Vidne til dette vovelige Foretagende. Uden at agte paa den farlige og smertelige Vei, satte Soldaten Kleiber sig paa den skjærende Bjælke, naaede lykkeligen Stedet, hvorden gamle Kone havde siddet to Dage og to Nætter, tog Barnet under Armen, og vilde vende tilbage med det; men ved dets Skrigen og Sprætten tabte han Ligevægten, og var paa et Haar nær styrtet i Afgrunden. Med Møie holdt han sig dog, tog sin Tornister af, aabnede den, og lagde Barnet derpaa, lukkede dens Klappe, befæstede den med en Rem, og tog den paa igjen. - Det var skrækkeligt at see Soldaten med det skrigende Barn svæve over Bielken. Barnet skreg bestandig heftigere, og gjorde ved sin Urolighed hvert Skridt for ligere for Soldaten. Til Lykke naaede han et saa kaldt Aag; han tog Barnet paa Skuldrene, og holdt det paa Tornisteren frit i Luften, medens han fravede paa Randen af dette Aags Tverhjelke, og søgte at lade sig glide ned af den skjævestaaende Pæl. Corporal Ziegler, som hidtil havde staaet paa denne Side af den afbrudte Deel af Broen, lod sig nu glide ned at en Pæl, satte over det just ikke dybe Vand, klavrede op af Halvdelen af den Pæl, som Kleiber havde ladet sig glide ned af, og tog her Barnet fra ham. Kleiber sprang derpaa ned, og modtog Barnet, som Corporalen lod hisse ned ved den Rem, der var befæstet ved Tornisteren. Saaledes blev den uskyldige Skabning reddet. Nu klavrede Corporal Ziegler op paa Pælen, og naaede den næsten halvdøde Kone. Skjønt glad over sit Barnebarns Redning, manglede hun dog Mod til selv at tiltræde denne farlige Reise. Ziegler tog hende ved Armen, og førte hende, nagtet hun satte sig derimod, og derved forøgede Faren, paa Tver bjelken hen til Pælene, men da hun naaede dem og saae ned i Dybet, tabte hun ganske Modet, og vilde vende tilbage. Ziegler lod sig glide noget ned af Pælen, tog fat i hendes Fod, og trak hende tæt til sig; han gled nu mere og meere ned, og da Konen uvilkaarligen maatte følge ham, klyngede hun sig fast til ham og Pælen, og blev paa denne Maade reddet. - Veien til Strandbredden, var nu let, uagtet den var forbunden med Vanskeligheder. Da Konen havde naaet den, kastede hun sig for sin Redders Fødder og takkede ham med Tegn, thi hun var Polsk af Fødsel og forstod ikke Tydsk. - En saadan Handling fortjente en Belønning og fik den. Ved en Armee Befaling af 14 Martii bestemte Kongen af Bayern: "Hver af disse to brave Mænd, som, selv omgivne af Elendighed og Ødelæggelse, følte sig bevægede til, med egen Opoffrelse at staae den lidende Menneskehed bi, skal meddeles et authentiske Vidnesbyrd om deres ædle Handling med en nøiagtig Beskrivelse derover, og dernæst tilstilles en Gratification af tyve Ducater. Pasman Oglu. (Fortsat.) Nu søgte han igjen at faae sine Tilhængere i Widdin paa sin Side, samlede et Corps af 3000 Mand, ankom i Junii 1792 til Widdin, fordrev Paschaen, efter en heftig Fægtning, fra Staden, og tog anden Gang Fæstningen med bevæbnet Haand i Besiddelse. J samme Aar vilde Porten indføre den Europæiske Disciplin ved sin Armee, og da Janitscharerne bleve misfornøiede herover, lod Porten dem afløse i adskillige Fæstninger ved Donau og især i Belgrad, og besatte deres Pladse med Kerzialli, en udisciptineret Horde. Paswau, som selv var Janitschar, benyttede sig af Misfornøielsen, fik derved i hele det Europæiske og Asiatiske Tyrkie Tilhængere, og opkastede sig til Hovedsmand over de Misfornøiede. J Aaret 1794 sendte Porten Hassi Mufti. til Paswan, for at erfare af ham, under hvilke Betingelser han vilde overgive sig; men da han ansaae hele Sagen for en List, hvorved man vilde lokke ham i Snaren, afbrød han snart Underhandlingen, hvervede i Begyndelsen af 1795 friske Tropper og sendte 1000 Mand deraf til Nikopolis, tog denne Fæstning, (10 Mile fra Widdin), lagde en Garnison ind i samme, og ansatte sin Lieutenant til Commandant. Nu sammendrev han alle misfornøiede Janitscharer i Bulgarien og Servien, og forsynede dem hemmeligen med Artillerie.