Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-03-05
Fædrelandets Angreb paa Dr. Kalkar har sat mange Penne i Bevægelse til Dennes Forsvar. Ogsaa Hr. C. Paludan Müller, Adjunct ved Cathedralskolen i Odense, har udtalt sin Mening i denne Sag. Først omtaler han Redactionens selvtagne Kald til at stævne alle Handlinger og Personer for sin Domstol, for at maale og vrage dem med det Maal, den er faldet paa at ansee for det eneste rette og ufeilbare, og dernæst den overvældende Haan og Foragt der stikker ud af hver Linie i dens Invectiver. Og ikke alene (siger Hr. Paludan Müller) har Bladets Redaction fornærmet Kalkar paa det Bittreste og Uretfærdigste, men tillige forarget og foruroliget enhver Mand, der har sin Ære kjær; thi det gielder ikke alene Dr. Kalkars Person, men den i Angrebet paa ham krænkede Retfærdighed; det gielder om, hvorvidt Enhver, der kan tegne Carricaturer, skal have Tilladelse til at gjøre en Mand saa latterlig, han vil om Grændsen for Pressens Jnddragen af de specielleste personlige Omstændigheder og Forhold under den offentlige Debatte." Derpaa har Fædrelandet svaret: I Nærheden af Landsbyen Waterloo ligger en gammel Avlsgaard, Hougomont kaldet. Da Napoleons Hær og de allierede Armeer stødte sammen paa den store Slette, som dette Punkt behersker, da reiste der sig en af de største og mindeværdigste Kampe, som Verdenshistorien nogensinde har været Vidne til; da kastede Minerva Seirens og Undergangens Lodder i sin evige Hjelm, og tre Gange svingede hun dem, saa Verden rystedes i sine Grundpiller, og da de fløi ud over de Kæmpende, da afgjordes Menneskeslægtens Skjæbne forlange Tider. Omringet af Slagets vilde Brag, men paa et af de Punkter, som dets brusende Bølger lod uberørt, stod – saa berettes der – en Bondedreng, lænket til Pletten af sium Rædsel, og han saae de gigantiske Kræfter tørne mod hinanden, men han forstod ikke, hvad han faae. Kun saameget bemærkede han, at de stormede løs, snart fra den ene, snart fra den anden Side, mod den gamle Avlsgaard Hougomont, paa hvis Tinde snart de allierede Bannere, snart den trefarvede Fane veiede. - Trommerne hvirvlede og Kanonerne brølede; Angreb fulgte paa Angreb; den ene veeg og den anden trængte frem; og naar Kampen sagtnedes, da fornyedes den atter med fordoblet Raseri. Men Drengen tyktes det sært, hvor dog den gamle Avlsgaard kunde være saa vigtig, at saa mange Tusinder offredes, for at forsvare, saa mange Tusinder offredes, for at indtage den, og han troede, at de kun stredes om, hvo der skulde have den gamle Avlsgaard Hougomont. Og virkelig var det saa: hvo der skulde have den gamle Avlsgaard Hougomont, derpaa beroede det, hvo der skulde beherske Verden. Der laae det gyldne Skind, der var den hellige Grav, Som i det Store, saa i det Smaa Smaa ere hos os Kræfterne, paa den ene, som paa den anden Side, og Stridens Gjenstand er ikke stor. Men den er dog altid større, end Spørgsmaalet, om Kalkar bør være Lector i Græsk; – Kalkar er kunden gamle Avlsgaard Hougomont. Det kan være ubehageligt for ham og hans Venner, men hvad kunne vi gjøre derfor, at netop han ligger paa den Plet, hvor Kampen brød ud. Troer man, at det var Had mod den gamle Avlsgaard, at de franske Soldater, skjøde Ruderne ind og maaskee ødelagde dens Mure, Eller er det vor Skyld, naar det Princip, til hvis Fane vi have svoret, har commanderet os netop mod Kalkar, eller naar de Fiær, hvormed han er pyntet, blive noget derangerede ved denne Berøring? Hvad har han gjort os, og hvi skulde vi have noget mod ham, Det er, som sagt, ikke om Kalkar, men om et Princip, der strides, og naar vi fuldstændigen skrifte dette, saa er det maaskee en factisk Feil, men det er ialtfald meget ærligt, og paa anden Maade ville vi hverken seire eller falde. Striden angaaer Principet for Embedsbesættelser. Enken efter en nylig afdød anseet og velbekjendt Stabsofficeer har i den Berlingske Avis fundet sig nødsaget til at gjendrive det bagtalerske Rygte, at hun havde denunceret sin Mand paa høiere Sted for Angribelse af kgl. Penge, idet hun erklærer sig beredt til at forelægge Enhver Modbeviserne fra Regiments chefens Haand og fra det kgl. General-Commissariats Collegium. Capitain i Generalstaben, Kammerjunker v. Flensborg, er af Hs. M. Keiseren af Rusland bleven benaadet med St. Anna-Ordenens Ridderkors. Ledsaget af et talrigt Følge og baaret af theologiske Candidater og Studenter blev den nidkjære, aldrig trættede Kjæmper for Sandheden, den høitagtede Stiftsprovst Clausen, i Løverdags bisat i Frue Kirke.