Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-03-08
For nærværende Tid er Ægypten blevet giennem reist i alle Retninger af en Mængde Reisende, som omstændeligen have beskrevet dets Mindemærker, dets Jordbund og Producter; Publicum vender nu sine Blikke imod de Egne, som ligge høiere oppe mod Nilens Løb. Efter Skildringen af Ægyptens Konster kan intet meere opvække Nysgierrigheden end de Monumenter, som ere opførte af Nationer, som fra de ældste Tider af have beboet denne Flods Bredder paa hiin Side af den sidste Cataract (Vandfald) fra Øen Phillæ indtil Grændserne af Øen Meroe. Eftersom Historien er næsten stum om disse Egne og disse fjerne Tider, saa er det kun ved at studere og sammenligne Konstens Værker at man kan giøre sig sandsynlige Forestillinger og denne Deel af Æthiopiens gamle Tilstand. Det er endnu en vigtig Qvæstion, som i en lang Tid har været debatteret, i hvilket Land Culturen har begyndt; men den kan ikke blive opløst eller i det mindste ikke blive undersøgt med Nytte, førend man har faaet en nøiagtig Kundskab om de gamle Mindemærker. Allerede har Hr. Gau (som troer at Culturen er begyndt i Nubien) publiceret en interressant Samling af de Levninger; af Mindemærker, som endnu findes imellem de to sidste Caracter (Værket er i Redakteurens Bibliothek) og de Personer, som have seet Hr. Huyotsrige Portefeuille vide, at denne Konstner har tegnet dem med de meest hensigtsmæssige Detailler, for at tilfredsstille Nysgierrigheden og forsynet dem med de nøiagtigste Angivelser om Monumenternes Stiil og Beskaffenhed i Nedernubien. De Engelske Reisende, som ere seilede op af Nilen i denne Tidspunkt, have næsten alle standset ved den anden Cataract, naar de have naaet det Sted, som kaldes Quads(eller Wady Halfa); imidlertid har Burckhard, fulgt Flodens Løb indtil Soleb og i en anden Reise Øst paa er han kommen indtil Chendi paa den høire. Bred af Nilen; men da han ikke havde seet der noget Spor til Oldsager, saa troede han, at der ikke vare flere Monumenter oven for Soleb. Denne alt for tidlig antagne Formeening var selv i Europa bleven stemmelig letsindigen holden for at være den rigtige; den skulde maaskee endnu have hersket naar der ikke i de to sidste Aar vare blevne gjorte saa vigtige og uventede Opdagelser og hvoraf den største Deel skyldes Hr. Frederik Cailliand, som allerede er bekiendt af sin Reise i den Thebanske Dase og i Ørkenerne østen for Theben (er høist interressant og ligeledes i Redacteurens Bibliothek) Man veed at han paa sin første Reise besad Vicekongens af Ægypten Mohamed Aly Paschas Tillid og Beskyttelse; (fordi han opdagede Smaragder i Biergkiæden ved det røde Hav) denne Omstændighed skyldte han den Gunst at kunne følge med Jsmails Paschas, Vice Kongens yngste Søns Expedition til Nubien. Denne Fyrste pønsede i lang Tid paa denne Erobring. Den havde et tredobbelt Formaal: At opsøge Guldminer, at tilintetgiøre de svage Levninger af Mamelukkerne og at forstærke sin Armee af de sorte Jndvaanere i de høiere Nil egne. Anføreren for Tropperne tillod ikke Europæerne, man veed ikke hvorfor, at følge med denne Expedition paa hiin Side af Dongola. – M. Cailliand ledsaget af M. Letorzer, emploieret ved den Franske Marine, og en Jtaliensk Reisende (Frediani) erholdt allene den Gunst. Undtagelsen til Hr. Cailliauds Fordeel kom af det, at man kunde bruge ham til at opdage de Guldminer, som man troede at ville forefinde paa Bredderne af Bahr el-Abyad eller den hvide Flod (som er een af Nilens store Arme). Jmidlertid efterat Erobringen af Sennar var bleven tilendebragt, blev Forbudet tilbagekaldet for to af de Reisende, som i denne Bye forenede sig med Expeditionen. Den 5te Januar 1821 ankom M. Cailliand til Dongola og stødte der til Armeen; derfra kom han til Landet, Barbar og vedblev derfra at marschere foran Tropperne, hvorved han gav sig ud for en Musselman, under Navn af Mourad Effendy; han opdagede derpaa allene den 15de April 1821 de prægtige Ruiner ved Assour (det gamle Meroe, som vare undgaaede Bruces og Burckhardts Opmærksomhed Foreningen af den hvide og af den blaae Flod og andre Floder, som falde i denne sidste. De han var ankommen til Sennar saa blev han nødt til formedelst de Sygdomme, som herskede i Landet og formedelst de militairiske Operationer at opholde sig der en lang Tid, hidindtil havde han reist allene; men nu drog han ud af Kongeriget Sennar med Armeen; de øvrige Europæere havde enten maattet bukke under for Climatet, eller havde opgivet Reisen. Mr. Cailliand ankom til Kongeriget Bertat, som er beboet af Hedninger og reiste derpaa igiennem Landene Bouroum, Fazogl, Gamamel, Dar Fog o. s. v., som ere uafhængige af Kongen af Senner. Han besøgte Floden Toumat og han kom endelig til Sinque, som ligger ikke langt fra den 10de Breddegrad. Nær ved den fandt han Sand, som indeholdt Guld, men i en yderst ringe Grad. Disse biergfulde Egne ere tildeels opfyldte med Rød vildt og ere tildeels beboede af Afgudsdyrkere; Mennesker af vilde Sæder, som tilbede Træer og Maanen o. s. v. Landet er bedækket med næsten upasseerlige Skove, opfyldt af Floder og modsætter ved ethvert Skridt nye Vanskeligheder for dem, som ville trænge ind deri; man maae derfor ikke forundre sig over, at Jsmail ikke kunde trænge videre frem, som denne Fyrste havde ifinde. Han vilde i det mindste giøre et Forsøg paa med nogle Hundrede Mand at undersøge den hvide Flod og i det Haab der at bemægtige sig nogle Sorte, han kom ogsaa til Dinke; men Jndvaanerne, som der vare talrige, tvang Tropperne at trække sig tilbage. Forresten anrettede epidemiske Sygdomme skrækkelige Ødelæggelser iblandt Armeen. Hr. Letorzer faldt som et Offer for den indenlandske Feber; en Tolk som Hr. Cailliand havde med sig bukkede ligeledes under derfor Den Jtalienske Reisende Hr. Frediani gik fra Forstanden, Jbrahim Pascha mistede sin Læge og kom selv i Fare for at tilsætte Livet; 6 Europæere omkom. Heden steeg i April Maaned indtil 50 Grader paa det Thermometer, som indeeles i 100 Grader; Jndvaanerne revolterede hver Dag, og man kunde ikke holde dem i Tømme ved en streng Behandling; Hedningerne stege ned af deres Bierge, overfaldt Forposterne og udmattede Armeen, som desuden ikke var talrig (kort Tid efter Hr. Caillands Afreise til Ægypten blev Jsmayl Pascha, som commanderede Expeditionen, dræbt af de Jndfødte tilligemed en Deel af sin Garde; en sørgelig Begivenhed, som lader befrygte, at Europæerne ikke kunne reise længere i disse fierne Lande. Denne Fyrste havde givet mange Prøver paa Standhaftighed og uforfærdet Mod). Man var over 500 Franske Mile borte fra Ægyptens Grændser; et Mellemrum, som ofte var opfyldt af Catarakter, som vare vanskelige at passere for Armeens Baade, man maatte derfor transportere Artilleriet paa Ryggen af Kammeler tvertigiennem Floder og lykke Skove; endelig vare de Arabiske StammerBycharyeh og Choukrych i de nordligere Egne i Oprørstilstand. Disse vare de forskiellige Aarsager, som bevægede Paschaen til at forlade den hvide Flod, paa hiin Side af Dinka, og at opgive Reisen i det indre Land paa hiin Side af Singue. Jmidlertid forsømte Hr. Cailliaud ikke nogen Leilighed for at forskaffe sig alle de Oplysninger om den store Arm af Nilen, eller den hvide Flod; de Jndfødte bleve udspurgte derom, og de Cheloukhs, et hedensk Folk, som boer ved denne Flods Bredder, bleve det ogsaa, og han erholdt ved dem Navnene paa de Lande, som ligge langs med Floden lige indtil en stor Afstand fra det Sted, hvor den falder i Nilen. Cailliand reiste imellem de to Arme af Nilen, den hvide og den blaae Flod, og steeg bestandig høiere op mod Sydvest, som synes at være den hvide Flods Retning; deraf kan man slutte sig til at Nilen udspringer i Landet Dongahvor man antager Maanebiergene at være beliggende. Saaledes forsvinder for en stor Deel de Hypotheser, som ere byggede paa Bruces Opdagelse, og som desuden allerede var gjort af de Portugisiske Jesuiter.