Ribe Stifts Adresseaviser, 1794-07-18
Hs. svenske Majestæt erklærer altsaa her offentlig, at det aldrig har været, eller kundet være hans Hensigt at fornærme Hs. sicilianske Majestæts Gebeet ved at lade Baron Armfeldt voldsom og uformodentlig der gribe. Denne dobbelte Mistanke, ifald man virkelig har tilladt sig samme, bliver endog ved de Breve selv, hvorom er talet, ganske øiensynlig tilintetgjort, Det svenske Hof vilde ansee det for meget overflødigt, at legge noget hertil, naar det ikke var magtpaaliggende for dets Ære og Værdighed, at udmærke i denne Sag et endnu meere mærkeligt Træk af det neapolitanske Hofs aldeles ikke venskabelige Forhold imod samme, og hvor over Hs. svenske Majestæt kan ikke bittert nok beklage sig. Om det uskyldige og ukunstlede Forhold af Hr. Piranest, kongelig residerende Minister i Rom, er i Neapolis temmelig udspredt den gruesomste Mistanke. Besielet af den samme Jver, hvoraf enhver redelig og du dig Mand opflammes, naar det gielder hans Herres Jnteresse af Betydenhed, hvorhos han fordobler sine Bestræbelser, naar han seer Lykke, Uafhængighed og Roe i det Land, som han tiener, i øiensynlig Fare, har Hr. Piranest ved denne Anledning ikke handlet et Øieblik imod den ædle Tænkemaade, som stedse har gjort ham værdig til den Fortroelighed, hvormed Hs. svenske Majestæt har behaget at beære ham. Han har i sin Post aldrig havt anden Jnteresse eller andet Ønske, end at være Kongen og Sverrig nyttig. Han havde faaet den samme Ordre, som de andre svenske Ministre, Agenter og Consuler i Jtalien og paa alle andre Steder i Henseende til Baron Armfeldts opdagede Complot. Denne Ordre paalagde ham saavel at overlevere til benævnte Baron Armfeldt Stevningen fra den høieste Ret i Stokholm, hvorved han var indstevnet til at møde for denne Domstoel inden en bestemt Tids Udløb, som at forlange bevæbnet Magt, for at bemægtige sig Baronens Person paa alle Steder, hvor han vilde reise igiennem. Da Hr. Piranestpaa samme Tid erfarede, at Hr. von Armfeldt opholdt sig endnu stedse rolig i Neapolis, saa betiende han sig af saadanne Midler, som ved slig Leilighed ere meget tilladelige; han endte nemlig derhen paalidelige Personer, som vare duelige til at forskaffe ham den nødvendige Oplysning, angaaende benævnte Barons Fortagender og Hensigter; men neppe mærkede man disse forsigtige Forholdsregler, som man saanturligen havde foranstaltet imod en Fædrenelands Forræder, ved en offentlig og af sin Konge i en tilgrændsende Stat ansat Minister, førend det udspredtes det Rygte i Neapolis, at Baronen, var sammesteds omgiven med lumske Mordere. Man satte alle dem i Arrest, som vare forsyne, de med Passer af Hr. Piranesi; man lod dem paa forskiellige Maader forhøres; man vendte sig til en stakkels Løber, en indfødt Neapolitaner, der havde forladt Baron Armfeldts Tieneste, og som man lod tale overeenstemmende med den Brug, som man vilde giøre af det Udsigende, som man indgav ham; og saaledes udbredte sig et almindeligt Rygte, at Baron Armfeldt havde været i Fare for at blive ombragt at Folk, som ved den svenske Minister i Rom vare leiede til denne Misgierning. Man tillod sig endog, uden Hensigt til den overalt erkiendte Folkeret, at aabne denne Ministers Breve, i hvilke man dog fandt intet, som retfærdiggjorde et saadant Forhold, og for at vise, hvorvidt man i Neapolis gik i den forudfattede Meening imod Hr. Piranes endog i ringeste Omstændigheder, vil man her endnu kortelig bemærke den Straf, der blev paalagt en ung nedpolitansk Adelsmand blot af den Aarsag, fordi han, som en Ven af Piranest, havde taget med under sin Convert et ganske ligegyldige Brev fra denne Minister til Hr. St. Andre svensk Agent i Neapolis; ja General Acton gik saa vidt, at han i en Samtale med den svenske Gesandt i Jtalien, Hr. Lagersværd, tillod sig den beskylding imod Hr. Piranest, at han derved og i denne Anledning havde fornærmet benævnte neapolitanske Adelmand. Det svenske Hoff, ophøjet over saa mange Kunstgreb, og i Tillid til den Redelighed og Oprigtighed, som stedse i enhver Tid have ledet dets Skridt, foragter slig Mistanke, der er aldeles ugrundet, og som saa mange andre Bagtalelser vil af sig selv falde tilbage paa dem. der beskæftige sig med slige Opfindelser, og derved fornedre sig. Hr. Piranesis Uskyldighed kan desuden i denne Sag giøres saa meget mindre mistænkelig, da intet er lettere at indsee, end at man, ved at myrde Baron Armfeldt i Jtalien, virkelig havde gjort Kongen en meget slet Tieneste, da det var af største Vigtighed at have paa Hiemstedet selv hans og hans Medskyldiges Bekiendelse om deres Forbryde, se, da Baronens strafværdige Liv ikkun bør ende sig paa Retterpladsen, hvorhen saa uhyre Forbrydelser, som hans, tidlig eller sildig skulle føre ham. J øvrigt er den store Lethed til dette Slags Forbrydelser, hvortil det Land i hvilket Hr. von Armfeldt da besandt sig, giver Leilighed, almindelig nok bekiendt, da slig ge Foretagender sielden sammesteds mislykkes, naar man kan fornedre sig saa dybt til at foranstalte dem. Endelig fandt Baron Armfeldt, efterat være bleven offentlig beskyttet i Hs. ficilianske Majestæts egen Hovedstad, efter at have havt for sin Dør efter Regieringens egen befaling, en Skildvagt, der skulde vaage for hans Persons Sikkerhed, det raadeligt at forlade sit Tilflugtsted. Han tog altsaa sin Ve til Wien, opholdt sig der i adskillige Dage, og boede, i Følge et offentligt Rygte, endog i samme Hotel, som det neapolitanske Hofs Gesandt, ved det keiserlige kongelig apostoliske Hof. Denne meer end uhørte Partiskhed, hvormed det neapolitanske Hof i Alt hvad ovenfor er anført, er gaaet til Værks imod det svenske Hof, maa nødvendig opvække dette Sidstes største Misfornøielse. Det var en aaben. bar retfærdig Handling, som Sverrig fordrede af Hs. sicilianske Majestæt, og som Hs. svenske Majestæt var vel berettiget til at forlange og erholde af enhver sædelig Regiering, og som Regentere i slige Tilfælde, som de forbenævnte, aldrig have nægtet hinanden. Det neapolitanske Hof har altsaa ved et ligesaa uventet Forhold, som af den Beskaffenhed, at Sverrig derved maa blive opbragt, afsagt uden Aarsag Venskabs og FortrolighedsVedligeholdelse med Hs. svenske Majestæt. J Følge heraf erklærer Kongen ligeledes, at al fælles Forbindelse imellem begge Kroner, skal fra nu af ophøre saa længe, indtil det behager Hs. sicilianske Majestæt at give Hs. svenske Majestæt en passende Fyldestgiørelse for denne mærk lige Fornærmelse. Kongen har imidlertid befalet alle sine Ministre, Agenter og Consuler ikke at indlade sig i nogen Handel med de neapolitanske Ministre og Agenter, hvor samme endog maatte opholde sig, indtil denne Fyldestgiørelse erholdes; og alle i Ho. sicilianske Majestæts Tieneste staaende svenske Undersaattere have Ordre strax at forlade samme under den Straf, at tabe alle Rettigheder i deres Fædreneland. Forsynet har i det øvrige givet Kongen, Magt nok i Hænderne, til at forsvare sin Krones Ære og Anseelse, og skaffe sig selv den billige Fyldestgiørelse, som ham tilkommer; men da han er aldeles giennemtrængt af Følelse for Menneskeligheden, imod hvilken det strider, at formeere de Ulykker, under hvilke Europa allerede sukker, saa overlader Hs. svenske Majestæt det til Hoffet i Neapolis, om det agter det for tienligt, selv at udfinde de sikkerste Midler til at erstatte Fornærmelsen, og igien oprette det Venskab og den gode Forstaaelse, som tilforn herskede imellem begge Hoffer. Kongen troer ikke, at Hs. ficilianske Majestæt vil undslaae sig herfor, især paa en Tid, da den vigtige Sandhed, at hvo der beskytter Forrædere, sætter sig selv i Fare for at omkomme som et Offer for deres Misgierninger, maa meere end nogentid haves for Øine, og fuldkommen retfærdiggjøre de grundede Klager, hvortil det neapolitanske Hof har givet det svenske alt for megen Anledning. Er det i vore Tider i Almindelighed koldere end det var i forrige Tider, 7)