Berlingske Tidende, 1783-12-01
Fra Holum Stift i Jsland, den 21de September. Efterat Sommeren 1782, som den allerkoldeste, saa at det endog midt om Sommeren fros inde i Husene, havde saa Folk i yderste Betryk, formedelst Mangel af Foder til Kreaturerne, og den Grønlandske Driv=Jis havde forhindret paa de fleste Steder Fiskeriet især udi Thingøe Syssel, og holdet de Danske Handelskibe fra bestemte Løsse Pladser, paa kom os her i Nordlandet en meget stræng Vinter, hvorfor en anseelig Deel af Kreaturerne maatte crepere, formedelst Mangel af Foder; ja mange maatte slagte om Vinteren sine Køer, Faar, endog Heste til Livets Ophold. En heel Hoben Folk maatte forlade sine Bopæle, og søge til andre Herreder, og mange Gaarde, især udi Thingøe Syssel, bleve derfor i Foraaret øde; dog døde ikke ret mange Folk af Hunger allene, men nogle Huusvilde, af den Elendighed, om høi VinterDage udi største Frost og Snee, ved at vanke fra et Sted til andet, sultne og halvnegne, have tilsat deels Livet, deels Sundheden. Den 6te April var det første Gang at det haarde Veirligt blev forandret til noget mildere, og efterhaanden fik de Creaturer, som ikke vare paa Stald, noget Græs paa Markerne. Den Grønlandske Driv=Jis besøgte os igien i Maii, og holdt ved i en temmelig lang Tiid at forhindre Fiskeriet, og ved sin ubehagelige Nærværelse at betage Jorden den Grøde og Kreaturerne den Fyldighed og Nytte, som Foraarets milde Luft ellers havde tilført: dog forlod Jsen os i Julii Maaned. Men en større Uheld har rammet dette Stift, saavelsom de fleste Steder i Landet; nemlig: tykke, svovelagtige Damper, saavel fra de ildsprudende Steder paa Sønderlandet, som fra Nord, hvoraf rimelig sluttes, at det enten maae være Jld oppe i Grønland, eller et Steds i Havet Norden for Jsland. Disse Damper have saaledes opfyldt Luften, fra omtrent 15de Junii til Datum, at om høi Dag har man ikke kunnet see Solen; undertiden og som oftest har den seet ud mørkerød. Disse svovelagtige Dampe have ført med sig forbrændt Materie, og foraarsaget, at Græsset paa Marker og Tune, som stod i Blomster, forviisnede, og blev usmageligt for Kreaturerne; Markerne bleve hvide og nogle bruunrøde; Kreaturerne løbe fra et Sted til andet forsultne. og gave kun liden Afgrøde, og den med Svovel bemængede Taage hindrede Folk at gaae ud paa Fiskerie, og forvoldte, at det lidet Høe, man afmeiede, kunde ikke retskaffen behandles. Nu i Slagtetiden ere Faar, Køer og Stude saa elendige, at man med sin største Skade, formedelst Mangel af Foder, nødes til at nedslagte dem, eller for en ringe Priis at drive dem til Handelstæderne, for at betale sin Gield og faae noget af Kornvahre til Livets Ophold. Med eet Ord: Landets i Almindelighed, og dette Stiftes i Særdeleshed. Elendighed, synes at være stegen til det høieste, og true Landet, vist nok en anseelig Deel deraf, med Undergang, hvis ikke det allerhøieste Forsyn hastig afværger eller formilder dets ynkværdige Tilstand. Vel ere der faa, allermindst Embedsmænd, som have nu, fremfor forrige Tider, Credit i Handelen, men Herren har opvakt endeel ædelmodige Velgiørere i Christian sand og Kiøbenhavn (iblandt hvilke er den meget berømmelige Biskop Sal. Harboe), som have ved frivillig Gave understøttet de allerfattigste Guds Ords Tienere; men Nøden er større end den kunde afhielpes af nogle faa, og give Gud, at andre Stifter i Danmark og Norge ville følge dette priis, værdige Exempel, hvormed de Geistlige i Christiansands Stift udi nogle Aar have foregaaet andre. Siden næstafvigte September er ingen Kongelig Betient død her i Stiftet. Det er ellers mærkværdigt, at et af de Danske Handelskibe, og ved det første, har paa Øefiords Havn overvintret, og laae sikkert for den Grønlandske Driv=Jis inden for den i Historien bekiendte Oddøre.