Ribe Stifts Adresseaviser, 1811-10-15
J Engelland har man bekiendtgjort følgende Fortælling, som en Matros har dicteret fra Linieskibet Foubroyant: J Juni Maaned 1810 var jeg Soldat i det forste Artilleriecompagnie af Garnisonen paa St. Helena. Den 10de i samme Maaned spurgde mig en vis M. Kannotu, Kanoneer ved det 2det Compagnie, om jeg vilde desertere med ham, og begive mig ombord paa det amerikanske Skib Columbia, Capitain Henry Lelei, som var det eneste der laae paa Rehden. Ulykkeligviis bifaldt jeg, efter nogen Modsigen, hans Forslag, og indfandt mig paa det til Sammenkomsten bestemte Sted hvor jeg traf fire andre Soldater af Major Sta les Compagnie, nemlig: Quinan, Brighuse, Par og Conmai. Parr, som var en god Søemand, lovede at føre os i en Baad til Øen Ascension, eller at krydse saalænge uden for Havnen, indtit Columbia lettede Anker og seilede bort. Om Aftenen Kl. 8 begave vi os til den vestlige Klippe, hvor en Chaluppe fra Columbia med 3 Mand ventede os, som førte os til deres Skib. Efterat vi havde været der en halv Tim befrygtede 2 af os, at man skulde søge efter os paa Skibet, og foresloge, at vi skulde bemægtige os en Baad fra en Hvalsiskefanger, og redde og i den aabne Søe. Vi skrede ufortøvet til at fuldføre denne Plan, Baaden var befastet ved en stor Steen. Der var 5 Aarer og en Ende Toug i den. Vi hidsede Stenen, op i Baaden, og om Aftenen Kl. 11 kom vi Collumbiapaa Siden. Et Øieblik efter saae vi mange Later ner bevæge sig lang med Fæstningsværkerne paa Søesiden. Vi hørte en stærk Allarm og troede at man søgde os. Vi sprang ombord i Baaden, og tage 25 Pd. Brød, et Fad med 13 Galloner Vand, samt et Compas og en Qundtant med, som Capitainen paa Columbia gav Os. Under vor hurtige Jndskibning, faldt Quadranten i Vandet; i det mindste kunde vien finde den igien. Baaden var halv fuld af Vand, og vi havde intet at øse med. I denne beklagelsesværdige Forfatning gik vi til Søes, og fiernede os betydelig fra Øen, i det Haab, at Amerikaneren og faa Timer skulde komme bag efter, og da tage os ombord, som han havde lovet. Til anden Dags Middag efter vor Afreise bleve vi paa samme Sted, men intet merikansk Skib lod sig see. Part lovede at føre os til Øen Ascension, i det han styrede nord til Vest og siden Nord Nordvest; en Aaare, hvorpaa vi bandt vore Lommetørklæder tiente os til Mast. J to Dage blæste Vinden beftig, men den tredie Dag havde vi smukt Veir. Den 18de saae vi mange Fugle men ingen Øe. Parr sagde at han sikkert havde forseilet ØenAscension. Vi forandrede nu vor Curs og styrede Best til Nord, og haabede at komme til Rio Jancito paa den brasiliske Kyst. Da vi sandt at vore Lommetørklæder vare meget svage Seil, gjorde vi os nye ved at skiære vore Skjorter stu. Men snart overfaldt og Hungeren med alle sine Rædsler. Forgieves var det at vi lod og nøie med hver en Unge Brød og to Sked fuld Vand om Dagen; det eneste vi havde tilbage at vente, var en skrækkelig Død. M. Qvinan, som have de fundet et Bambusrør, gav sig til at tygge derpaa, vi andre gave os ligeledes ifærd med dette elendige Middel. Jeg forsøgde at spise mine Skoe, men Saalelæderet var saa giennemtrængt af Søevand, at jeg ikke kunde faae det ned; jeg spiste det indvendige Læder, men uden deraf at føle nogen gunstig Virkning.