Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-25
J Weimar gives et Selskab, som kalder sig Venner i Nøden, der, i Forbindelse med 200 Værksteder, har det ædle Formaal, at frelse fattige og forvildede Børn fra Undergang og Skjændsel, en Jndretning, der ogsaa i Danmark fortjente Efterlignelse. J Efterretningen om dette Selskab hedder det: Brød, Vand, Skjændsel, Prygl for en Dreng under criminel Tiltale, koster aarligen 52 Rd. 16 Sr. 6 P. Derimod koster Kjød Ære, Brød, Christendom i et christeligt Værksted, eengang for alle 25 Rd. Sachs., og for den Sum bliver af hiint Selskab fattige Børn, saasnart de ere confirmerede, antagne af samme og satte i Lære hos Smede, Linnedvævere &c. Der er næsten altid flere Værksteder end Drenge. Ved 19 Actstykker fra Magistrater, Retter &c., er det imodsigeligen beviist, at unge Mennesker, der allerede vare i Rettens Hænder og dømte til Tugthuset, dog i Værkstederne, ved stræng Tugt og Opsigt, bleve forbedrede og til brave Mennesker. Andre, der, i Landstrygerlivet, havde fattet saadan Kierlighed til Bettelstaven, at de hellere lode sig afhugge et Par Fingre, end gave Slip paa den, og som allerede havde Haanden liggende paa Blokken, bragtes, efter gjentagen Rømning, igjen til Eftertanke, og bleve skikkelige Mennesker. Det var disse Erfaringer, der bevægede Joh. Falk i Weimar til at opfordre Menneskevenner til en maanedlig Subskription, hvorved der tilveiebragtes en Casse til fattige Drengebørns Anbringelse i Værksteder. Saaledes dannede der sig særegne Casser, og af disse igjen egne Forsørgelsesanstalter. Selskabet troede, at en saadan Jndretning til Forbrydelsers Forebyggelse, var især nødvendig paa en Tid, da de største Misgierninger begaaes i Tydskland, og endog blandt Ungdommen ikke fjeldent Drab og Mordbrand, hvilke tvinge selv de menneskekierligste Regjeringer til at skjærpe Straf sene og udføre de blodigste Executioner. Som Exempler anføres følgende: J Zeutenroda i Voigt land paasatte nyligen to Drengebørn, det ene paa 10 og det andet paa 12 Aar, Jld, i hvilken ulykkelige Brand 88 Huse, 25 Loer, samt Kirken, bleve et Rov for Luerne. Den 17 Juni 1820, da den smukke pyntsyge Mordbrænderske, C. M. Steinbocken i Zeutenroda, blev halshugget, og hendes Legeme lagt paa Baalet, maatte to Børn, ved Navn Schmidt og Teicher, være Vidne til denne Execution, og kom derpaa begge i Tugthuset. J preuss. Planen myrdede en 16aarig Dreng to Piger for et Stykke stribet Flanels Skold, som han siden solgte for 1 Rd. Courant, og kjøbte sig en Vest for. Ogsaa dette skeete Juni 1820. - Lignende Exempler, om ikke fuldkomment saa rædsomme, ville vel heller ikke være vanskelige at træffe i vort Danmark. Man har Selskaber i Hobetal til sandselige Glæders Tilfredsstillelse, skulde der ikke ogsaa findes Mange, der ønske den Glæde, der rigtignok hverken tildrer Ganen eller Øret, men, som udflydende af Hjertets reneste Væld, bringer Mennesket sin høiere Bestemmelse nærmere, den Glæde, at bidrage til menneskelig Elendigheds Forebyggelse, og til at frelse den Ulykkelige, der staaer paa Fordærvelsens Rand? Da den i Bremen d. 24 Marts d. A. afdøde almeenyndede Læge J. A. Albers skulde fordes, fulgtes han ikke allene af adskillige 100 Menneskeer til Graven, men lige fra Lighuset til Kirkegaarden stode to Rader af Folk, der fældte Taarer over hans alt for tidlige Død. Han bortrykkedes af en hidsig Nervefeber i sit 49de Aar. Fra tidlig om Morgenen til sildigt om Aftenen var han sysselsat, og ikke sjelden offrede han sine farlige Syge sin Nattero. Fattige saa godt som Rige kunde gjøre Fordring paa hans Hielp, og hvor der var Fare, indfandt han sig ofte 3-4 Gange om Dagen. Hvert Minut, han havde tilovers, anvendte han til Studering. Han var Medlem af de fleste lærde Selskaber i Tydskland, saavelsom af det i London, Edinburg, Stokholm og Philladelphia. Hans Skrifter beløbe sig til 39.