Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-06-19
practiserende Læge i Frankfurt am Mayn, arbeidede 14 Timer dagligen, fortsatte sin Encyclopædie indtil det 78de Bind, og døde netop, da han var kommen til Artiklen Leiche. - A. v. Haller, den udmærkede Anatom, Chirurg, Physiolog, Botaniker, practiserede ikke allene som Læge, men skrev ogsaa foruden mange Bøger over de meest forskjellige Æmner, 12000 Recensioner i Götting, gel. Anzeigen. - Holberg og Sum vare de to frugtbareste Skribenter hos os. Foruden Holbergs udvalgte Skrifter, som bestaae af 22 Bind, haves endnu 6 Qvartbind (hans jødiske og Kirkehistorie &c.) og 4 Octavbind (Epistler), som ikke findes blandt de udvalgte Skrifter. Han arbeidede 12 Timer om Dagen. Af Suhm haves 15 Bind smaae Skrifter, og 14 Qvartbind, den danske Historie angaaende, uden at regne de hidtil utrykte Bind af hans Danmarks Historie, og mange særskilt trykte Afhandlinger. - J. C. Tode har skrevet 28 Bind recenserende Journaler paa Tydsk, foruden mange medicinske Skrifter, paa Dansk og Tydsk, periodiske Skrifter af blandet Jndhold, næsten uafbrudt, under forskjellige Titler, lige fra 1772 til 1800, foruden Bidrag til andre Tidsskrifter, som Jris, Jris og Hebe &c., 10 Skuespil, mangfoldige Stridsskrifter, Oversættelser. &c., og skjøndt sysselsat som practiserende Læge og Professor ordinarius ved Universitetet, savnedes han desuagtet ikke i selskabelige Kredse. - Mansiger med Rette, Tiden er lige lang, men ikke lige nyttig, og vil man gjøre den ligesaa nyttig som lang, saa maa man træde i saadanne overordentlige Mænds Fodspor. Jmidlertid er det ikke altid, som Lessing siger, vieles, men viel, som det gielder om, naar udødelighed skal opnaaes. Anakreon naaede den ved en saare liden Samling af Smaadigte, Wessel og Kleist ved to Octavbind hver. Den Skiald, som derfor sagde, at man ikke skulde spørge: "hvor meget Manden, skrev, men hvor godt og skjønt det blev, havde altsaa forsaavidt i Grunden Ret; men en fleersidig og omfattende Aand fortjener dog altid en høi Rang, om han end ikke har leveret lutter classiske Arbeider. - Der gives iøvrigt Digtere, der ligesom Nattergalen glæde os ved deres Sang nogle faa Sommermaaneder, og siden ganske tie. Blandt disse regner jeg Leisewitz i Tydskland og Forfatteren af Landsbykirkegaarden i Danmark. Aandens Rige. Hvor findes vel Den, hvis Hjerte slaaer varmt for Menneskehedens høiere Tilværelse: for dens Fremskridt til det Bedre, hvor findes vel en Saadan, der ei skulde fryde sig ved at see gamle Hellas kraftigen reise sig, for at sønderknuse sine Undertrykkeres Jernaag, for at fordrive Europas legemlige og aandige Pest: Osmans raae, aldrig til Menneskeedannelse fremskridende Horder, Snart maaskee skal atter Solen kun bestraale frie Mennesker i Miltiades's, Phidias's og Aristoteless, i Frihedens, Kunstens og Videnskabens, gamle, herlige Fødeland. Gud med vore Læreres undertrykte, mishandlede Efterkommere. Held og Velsignelse over Lysets Kamp imod Mørket. – Uden Aandsdannelse er Mennesket kun et Dyr, denne Sandhed fremlyser af alle Folkefærd og alle Tiders Historie. Skulde vi da ei glæde os ved enhver Aandens Seier over Dyret, over hiint hellige Lands Befrielse fra Barbarer, som over det nyligen i England oprettede Samfund til Understøttelse for aandig Virksomhed, under Kongens Forsæde? Ogsaa maa det inderligen glæde enhver Dansk, hos os selv at bemærke, hvor redebont Frederik den 6te, under den meest trykkende Stilling, yder Videnskab og Kunst den Understøttelse, som ikkun faa Førster have skienket disse under de lykkeligste Tidsomstændigheder. Aldrig har den danske Regjering bekostet Udgivelsen af saa mange vigtige, især oldnordiske, Værker, som i de sildigere Aar; aldrig har Danmark understøttet saa mange aandfulde og kundskabsrige Reisende, som fortiden, da tillige Bestyreren af nervus rerum gerendsrum, vor ædle Møsting, er hos Dankongen den varmeste Talsmand for Videnskab og Kunst. Vor forarmede, sløvede, efter alt Sandseligt ligesaa ivrigen higende, som for alt Aandigt ligegyldige Slægt trænger ogsaa haardeligen til aandig Modvægt; thi haardt er det, at være fattig i Pungen, men meer end dobbelt haardt, at være fattig i Pungen og Aanden tillige. Verus. Miseeller. Hvor megen Umage man end gjorde sig for at udrydde hvert Spor af Hedendom i Norden, og med hvor meget Held dette end skeete, var det dog ikke mueligt, ganske at udslette hver Erindring, derom. Saaledes staae endnu mange hedenske Grav- og Offerhøie, og kunne ikke jevnes førend Plougjernet og Egenfordeel byde det. Saaledes findes nu i vore Ugedage: Søndag (Soldag), Mandag (Maanedag), Tirsdag (Tyrsdag), Onsdag (Odins dag), Torsdag (Thors Dag), Fredag (Freyes Dag), saavel i Skandinaviens som tildeels i Tydsklands og Engellands Sprog, som Minder fra Hedenoldet. De Tydske synes at have begyndt med at forandre disse Benævnelser, men det er dog ikke lykkedes dem med flere end Mittwoche, thi (Dinstag) Dienstrag synes snarere at være en fordærvet Udtale af Tirsdag, end, som Nogle antage, at betegne Hoveriedag. Thorsdag have de vel forandret til Donnerstag, men i Grunden var Thor og der Donnerer dog vel een og samme Person.