Almuevennen, 1842-06-15
Der er ikke hidindtil i Stænderne behandlet nogen Sag, hvori de enkelte Classers Jnteresser ere skarpere staaede frem imod hinanden, end i Sagen om Land haandværkerne, og det er ganske naturligt, thi som Stemningen hos Folket i det Hele viser sig, maa den og i det mindre vise sig der, hvor Folkets og hver enkelt Stands Jnteresser kommer under Omtale og Forhandling af Folkets Udvalgte Livet udenfor maa nødvendig afspeile sig i Forhandlingerne derindenfor, og de Debatter som i Stændersalene ere førte om Haandværksdriften paa Landet, ere en tro Afbildning af Folkets Stemning i denne Henseende. De forskjelligste Anskuelser og Paastande have der fundet Talsmænd, som med Talent og Bestemthed have stræbt at gjøre dem gjældende, saa at der fra begge Sider ikke kan siges noget Væsentligt som ikke allerede der ersagt. Hvo der nu med et upartisk Overblik vil betragte Sagen i sin Heelhed, som den fremgaaer af Stænderforhandlingerne, vil deraf ved Selvtænkning og Betragtning kunne uddrage hvad der kommer overeens med Retfærdighed og Billighed. Dog er der eet Punkt som vi ikke finder det overflødigt at belyse med nogle Ord. Den Roeskildske Committee anfører i sin Betænkning, at det er een af de Ankeposter imod Landhaandværkerne, som almindeligt antages for meest grundet, at det ikke er mueligt for Kjøbstædbeboerne at udføre Haandværksarbeide til saa lav en Priis, som det kan leveres for af Landboerne, fordi disse ikke som Haandværkere have Skatter og Afgifter at erlægge, og det er sandt og rigtigt at denne Ankepost er almindeligt antaget for grundet, saa almindeligt, at det ikke er os bekjendt at en eneste af de Forfattere som have skrevet om denne Materie, herom har havt en anden Mening, men desuagtet var Proprietair (nu Etatsraad) Neergaard og Agent Bruun kommen til det modsatte Resultat, thi de antog at naar Kjøbstad og Landhaandværkernes Rettigheder og Vyrder tilbørligen vurderes ved Siden af hinanden, saa arbeide de første ikke under meere trykkende Byrder end de sidste. Jmod denne Mening yttrede flere Talere sig paa det bestemteste, men uagtet denne Modsigelse forsvarede Reergaard ikke Paastanden med et eneste Ord, skjønt han iøvrigt forsvarede Betænkningen med megen Dygtighed, saa den Ankepost der hidtil har været almindelig antaget for grundet, ogsaa fremdeles maae blive antaget derfor. En Sætning i Committeens Betænkning lød saaledes: "Desuden er der en Byrde, for hvilken Kjøbstædbeboerne saagodtsom ere befriede, men som i sin nuværende Skikkelse hviler temmelig tungt paa Land haandværkerne, nemlig Værnepligten; hvis denne rettelig blev vurderet, vilde den udentvivl ene opveie størstedelen af Kjøbstædbeboernes Tyngder." Denne Sætning blev ikke besvaret paa den rette Maade i Forsamlingen, thi det er jo ikke som Landhaandværkere at hine ere værnepligtige, og det er ikke som Kjøbstæd haandværkere at disse ere fri for Værnepligt; Land haandværkerne ere værnepligtige fordi de ere fødte i Bondestanden; de vare værnepligtige enten de vare blevne Haandværkere eller ikke; de kjøbstadfødte Haandværkere som bosætte sig paa Landet blive derfor ikke værnepligtige og ere dog lige med de øvrige fritagne for at svare Skat. Kjøbstædhaandværkerne ere ikke værnepligtige, fordi de ere fødte i een af de Stænder, som denne Pligt hidtil ikke har paahvilet; de vare fri herfor enten de vare blevne Haandværkere eller ikke, og den bondefødte Haandværker der nedsætter sig i en Kjøbstad bliver derfor ikke fri for Værnepligt, og dog maae han tage lige Deel med de øvrige Borgere i Skatter og Afgifter. Heraf er det klart at Værnepligten ikke har noget med Forholdet imellem de forskjellige Haandværksclasser at gjøre, og naar Værnepligten forhaabentlig inden føie Tid vil blive udstrakt til alle Landets Sønner, da vil naturligviis Skatterne og andre Afgifter blive de samme for hver Stand især, som de nu ere. Det blev anført i Begyndelsen af denne Artikel, i "Almuevennen, Nr. 7, at der er to Maader hvorpaa det Misforhold der findes imellem Kjøbstad- og Landhaandværkerne kan hæves, enten derved, at de paa Landet som hidtil, fritages for alle Byrder og Paalæg, men da ogsaa vedblive at udøve deres Haandværk under de Jndskrænkninger som danske Lov foreskriver, baade med Hensyn til de Arbeider de maatte forfærdige og den Medhielp de maatte holde; eller og derved, at Kjøbstad- og Landhaandværkerne gives lige Rettigheder i alle Maader, men da ogsaa enhver Henseende paalægges lige Jndskrænkninger, lige Forpligtelser og lige Byrder. Den første af disse Veie, har vi, af det som i det foregaaende er berettet, seet at der nu ikke længere kan tænkes paa, da den er stridende imod hele den friere Brug af alle de Kræfter og al den Dygtighed der findes i Folket, og imod den friere Udvikling af alle vore Forhold, der saa øiensynlig er Tidens Fordringer. Altsaa maa der nu tænkes paa at slaae ind paa den anden Vei der er angivet, nemlig, lige Rettigheder, lige Pligter, lige Byrder, og lige Fordele for Enhver der driver Haandværk i Danmark, enten han boer paa Land eller i Bye. Jeg forudseer her en Jndvending, som jeg maae gaae imøde, og vise at den er ugrundet. Nogle ville maaskee sige, hvorledes kan den der hidtil har talt alene og Jndskrænkninger og Tvang paa Landhaandværkerne, nu pludselig gaae over til at tale for en større og almindelig Frihed, J de Roeskildske Stænder yttrede Professor Ussing 1838 noget Lignende. Han sagde: "den eneste af alle de i Sagen gjort Jndstillinger, hvormed de Kjøbstædhaandværkere der ideligen lade deres Klager høre, vilde finde sig tilfredsstillede, var upaatvivleligen det, hvorefter der i enhver Kjøbstad skulde, af Magistraten i Forening med Haandværkerne, fastsættes, hvormange Mestere der bør være i ethvert Fag, hvormange Skomagere, hvormange Smede og Hjulmænd, o. s.v. - Professor Algreen Ussing er en Mand med en sielden stor Forstand, Genie og Dygtighed, og det har sikkert været i et Øieblik da han har følt sin egen Overlegenhed, og derfor saae ned paa den mindre Begavede, paa den simple Haandværker med en Ringeagt, der lod de anførte Ord glide over Læben uden først at være vel overveiede, og derfor kunne de ei heller staae Prøve. Der er ingen Selvmodsigelse i, naar to Veie føre til et Maal, som man ønsker at naae, at gaae den anden Vei naar man forgiæves har forsøgt at komme dertil paa den første. Der er et Misforhold imellem Haandværkernes borgerlige Stilling i Kjøbstæderne og deres borgerlige Stilling paa Landet, og dette Misforhold har jeg viist kan hæves paa to Veie, og naar den første af disse har viist sig ufremkommelig, da er det ikke Selvmodsigelse, men tvertimod aldeles naturligt at man betræder den anden De Kjøbstædhaandværkere som Algreen Ussing tillagde det ufornuftige Ønske og sluttede Laug, beskriver han som dem der "ideligen lade deres Klager høre. Til disses Tal maae isærdeleshed henregnes Hattemager H. H. Lange og dette Blads Redacteur, thi Jngen have meere "ideligen ladet deres Klager høre, men ville vi bede Professoren at opgive, hvor de da har fremført Noget som kunde tyde paa et saadant Ønske eller en saadan Fordring, da maatte han blive Svaret skyldig. Meget meere have de udtrykkelig udtalt sig i modsat Retning, saaledes hedder det et 1837 udgivet Skrift af J. A. Hansen: "At Kjøbstædhaandværkerne ikke for Regjeringen har beklaget sig over deres egen Formerelse, synes mig røber en rigtig Anskuelse af Forholdene. Enhver der etablerer sig som Haandværker i en Kjøbstad, bliver derved underkastet de samme Regler, de samme Byrder og indskrænkende Bestemmelser i Eet og Alt, han har altsaa Jntet forud for de Øvrige, og de concurrere Alle med hinanden under lige Vilkaar." Paa et andet Sted siges der, at det, at der findes Haandværkere i større Mængde i Kjøbstæderne nu end forhen, fornuftigviis ikke kan forandres eller forebygges, "paa Grund af Enhvers naturlige Ret til at kunne ernære sig ved det han har lært, naar han underkaster sig Alt hvad hans Medborgere ere paalagte til Statens og den borgerlige Ordens og Velfærds Opretholdelse." Endelig hedder det S. 57 i samme lille Bog: "En saadan Ordning af Nærings driften, hvorved den sattes i Eet og Alt paa lige Fod i Stæderne og paa Landet, maatte, efter min Formening, meget forretrækkes for dens nærværende Tilstand, som fast er undholdelig, og kan hensigtsmæssige Foranstaltninger ei iværksættes, der kan bringe Haandværksdriften paa Landet indenfor den Grændse Lovens Princip og Lovgivningens Bud har sat forden, da maatte det være Alles forenede Ønske, at see Lighedsprincipet træde i Kraft ved en ny Haandværks lov, thi lige Friheder have de i Praxis forlængst tiltaget sig;" det Samme har Hattemager Lange udtalt i en Afhandling i Kjøbenhavnsposten Nr. 97 – 99 for 1836, hvilken Afhandling er Algreen-Ussing bekjendt, thi han skrev i Nr. 102 "Berigtigelser, dertil; i denne Afhandling læses nemlig: "Som det er kan det ikke ret længe blive, selv almindelig Næringsfrihed, under lige Byrder og lige Control, kan ikke blive os nær saa ødelæggende. Hvis dette kunde reguleres, vilde de tvende vigtige Formaal opnaaes, at Statskassens Jndtægter betydelig formeredes, og alle Næringsdrivende bleve lige for Loven." Assens Snedkerlaugs maaskee vel energiske "Opraab, maa man sige om hvad man vil, saa findes der dog heller ikke der Noget som kan begrunde Hr. Ussings udtalte Beskyldning, og denne var saaledes ingenlunde den dygtige og agtede Mand værdig.