Jyske Efterretninger, 1787-03-09
Aalborg den 9 Martii. Svar. paa Brevet fra en Bonde paa Kongeslevholm til en Bonde paa Gusdumholm. (Jndsendt.) det undrer mig meget, at Du har faaet saa megen Tid " fra Hoveriet, at Du har kundet læse noget af det meget Smørerie, som nu skrives om Bondestandens Forbedring; vi ere, Gud skee lov, saa lykkelige, at vi ikke meere kiender til dette Slaverie, Du veed, at vor gode Huusbonde har ophævet det, derfor kan vi ei alene med et roligt og fornøiet Sind gaae til Guds Huus, men vi have og Tid at læse et og andet; vor Huusbonde har og været saa god, at laane mig de Skrivter, som ere udkomne i Landboesagen, naar han selv har læst dem, hvilket vel ikke enhver Huusbønde skulde giøre: at indlade mig i en særskilt Bedømmellede Commissionen, om den værdigede en Deel af dem sin godt, at enhver tør skrive sine Tanker, og roesværdigt hand se over dem, overgaaer min Bondeforstand, imidlertid er det Opmærksomhed, hvorpaa jeg ei heller tvivler, en fortrinlig Opmærksomhed fortiener i mine Tanker det Skrivt, som vor gode Huusbonde Hr. Kammerherre og Amtmand Buchwald, har skrevet i denne Sag, da det vidner om hans udbredte Jndsigter, og han kan tale af Erfarenhed, - det er elterie, da det ei er at tvivle paa, at de Mænd, som staaer lers besynderligt, at ei fleere Amtmænd skriver i denne Ma lige Kundskaber i det. - Du troer, at det var godt, om i saa nøie Forhold med Landvæsenet, jo og besidder fortrin nogle Bønder laade deres Bonde-Forstand sammen, og skrev om Landboesaven; hielp Himmel, da blev der først en Vrevlen, og til hvad Nytte, Ligesom man ikke vidste, at den, i Betaling, er paastaaende; hvilket og kan sees af de Resoder skal betale, prutter ligesaa stærk som den, der tager imod i lutioner som de vilde udgive - lad os høre dem: skadeligt og fornærmeligt for Huusbonden, imod deres Villie 1) At Hoveriet, som ikke skulde afskaffes (fordi det var og Landgilden, skulde nøie bestemmes, og denne Bestemmelse skulde være uforanderlig, hvad Hoveriet angaaer, da vil jeg Nartii. alene svare: Tak være vor gode Huusbonde, at han befriede os derfra, og det værste, han kunde giøre os, var, om han vilde eller kunde indføre det igien, landt, vi gie 4 Rdlr. af en Tønde Hartkorn, men Du indseer selv, at vi ei engang kunde holde Hovposen ved Lige derfor, foruden Heste og Vognslid, og endnu meere vor egen Avlings Forsømmelse; - og spora ham ad, om det er skadeligt for ham selv, at han ophævede det; nei ganske afskaffes bor Hoveriet, og Afgiften derfor skulde være uforanderlig, thi det fornærmede ei Bonden, og ligesaa lidet Huusbonden; ja - det er mathematisk vist, at Hoveriets Afskaffelse er Huusbonden endog til Fordeel; men da er det ei Uret, hvad Uret, det er Pligt, det er Godhed, naar Landets Fader endog imod Huusbondens Villie ophæver det, er det ikke Godhed, at en Fader forbyder sine Børn, det der er dem skadeligt, naar de ere saa barnagtige, at de ei kan indsee deres egen Skade - Langt anderledes forholder det sig med Landgilden, at dens Bestemmelse skulde være uforanderlig, var fornærmeligt, og Indgreb i Eiendoms Retten, har jeg ikke Ret at gjøre med mit, hvad jeg vil; hvor meget er ikke Jord stegen i Priis paa en kort Tid, og kan det ikke ved en bedre Cultur stige endnu høiere, og mon jeg ikke da kan fordre for mine Vahre, ligesom de forædles; vilde Du vel med Din gode Villie sælge en Tønde af det beste Byg, for samme Priis, som det sletteste 2) Ligesaa fornærmeligt var det og, om Jndfæstningen skulde afskaffes, med mindre den skulde svares i en forhøiet Landgilde, som, naar den var moderat, kunde være tienlig paa begge Sider, i sær for Bonden, som ofte maae opgive en god Forbedring ved sin Gaard, fordi han gav alt, hvad han eiede, til Jndtæstning; i mine Tænker kunde Huusbonden bestemme Jndfæstningen, Capitalen skulde staae hos Bonden, mod første Prioritet i hans Besætning, som NB. da skulde tilhøre ham selv, hvilket var meget at ønske, Bonden, skulde svare Renterne, og Capitalen siden tages af hans Stervboe, naar han ikke i levende Live havde udbetalt dem hvilket skulde staae i hans egen Villie, men at Bonden, som Du siger, anvender sin Formue paa at forskiønne sin Gaard, er en aabenbar Usandhed, og Kal var han, om han uden Arvefæste gjorde det, af disse mine Tanker kan Du lettelig dømme, om Bonden selv skulde bestemme sin Eftermand. 3) At Bonden maatte blive tiendefrie, imod en vis Aftift, ja det maae jeg tilstaae, er en herlig Sag, Du kan neppe troe, hvor fornøiede vi ere, naar vi om Morgenen kan sige: Gud skee lovl i Dag er det et godt Veir, nu skal vi have vor Korn i Huus, og det, som staaer hisset, skal hen legges til Sæd, fordi det er saa reent, uden enten at spørge Huusbonde eller Præst ad, eller være bange for, at vi skal kiøre det i deres Lade, for siden at føre Kornet til Kiøbstæden, og Giøden af Halmet paa deres Marker, da vore egne saa høilig behøve det; men vanskeligt blev det imidlertid at bestemme Ophævelses Maaden; dersom det skulde skee efter locale Omstændigheder, hvori jeg troer, Du har Ret, maatte Amtmanden i mine Tanker have Opsyn dermed, men naar vilde det da saa Ende, dersom han ligesom Satan i Jabs Bog skulde drage Landet omkring, som vor gode Huus hond grumme kiønt capitelfæster i hans Bog han skriver ellers, at det var godt, om vor gode Konge oprettede et Provinzial Rentekammer, til hvilket Amtmændene i forekommende Tilfælde skulde henvende sig, som da best kunde resolvere efter egne Undersøgelser, og de locale Omstændigheder m.m., en herlig Indretning, troer jeg, og Du er vel enig med mig der - thi vi have ingen Mangel paa duelige og retskafne Mænd at sætte de - dog jeg kan ikke fortælle Dig alt det Sunde, han skriver, Du maae selv læse det, og Du vil overalt finde den indsigtsfulde Statsmand; den dybe Grandsker, den vittige Menneske=Kiender, der veed, hvad enhver veier, indtil Fogderne medberegnet. 4) At Bønder Skifterne skulde visere behandles end forhen, ogsaa der har Durret, men - latet angviis in herba siger de Sprænglærde, jeg troer ikke, at Herredsfogderne skulde forrette dem.