Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-01-06
(Jndsendt.) Naar Jndsenderen af Jnseratet i Stiftstidendens Nr. 160 kommer til det Resultat, at det 9de Kjøbstaddistrict, bør see sig om en anden Deputeret, da maa jeg heri med ham være aldeles enig: Nødvendigheden heraf fremgaaer vel blandt andet ogsaa deraf, at jeg, for det Tilfælde at Enkelte maaskee endnu kunde have tænkt paa at hædre mig med deres Stemmer, dog hverken kunde eller vilde modtage Gjenvalg, hvilket jeg saavel allerede i Roeskilde for mine Meddeputerede, som her i mit Hjem paa Opfordring uforbeholdent har erklæret. Men naar samme Jndsender vover at fremkomme med den Beskyldning, at jeg er reist bort, naar jeg burde bleven paa min Post, og saaledes forsøger paa at bibringe mine Medborgere, den Tro, at jeg af Forsømmelighed og Ligegyldighed har svigtet deres Tillid, da maa jeg herved erklære ham foren Logner og Bagvadsker, indtil han beviser denne hadefulde Jnsinuation. Thi at jeg efter min Læges Raad og mine Venners indstændige, gjentagne Opfordring forlod den sidste Forsamling i Roeskilde, førend den var tilEnde, fordi jeg der, hvortil jeg syg ankom, næsten vedvarende var upasselig, og i mit Hjem haabede at skulle gjenvinde mit Helbred, – dette kan vistnok ikke berettige Jndsenderen til en saa ærekrænkende Beskyldning, som, hvis den var sand, og jeg altsaa ganske havde forsømt enhver Pligt mod mine Vælgere, ved ikke engang at vise den passive Dygtighed at forblive paa min Post, – vanskelig lader sig forene med Jndsenderens smigrende Vidnesbyrd, at jeg vistnok er en meget retsindig Mand. Jeg venter, at Jndsenderen træder frem af sit anonyme Skjul og beviser sin Beskyldning om han kan, eller ogsaa at han – forbliver i hiint og erkjender at have feilet heri hans Vurdering af min Dygtighed iøvrig har jeg aldeles Jntet at indvende imod, men beder ham tvertimod være forvisset, at i saa Henseende kan Jngen have ringere Tanker og sine Evner, end jeg om mine. Mariebo, den 3die Jan. 1847. Knud Sidenius. Jdet Red, naturligviis anseer det som sin Pligt at opfylde Hr. K. Sidenius's Ønske om Optagelsen, af ovenstaaende Erklæring, kunne vi ikke tilbageholde den Bemærkning, at det vistnok ingenlunde har været Jndsenderens Mening at fremfore noget Ærekrænkende for den Mand, hvem han selv i samme Øieblik betegner som meget retsindig", mod en Mand, som nyder en ubetinget og velbegrundet Agtelse i sin Kreds. Havde han vidst, at Hr. Sidenius ikke ønskede Gjenvalg, saa vilde han neppe have anført nogen anden Grund end denne for Vælgerne til at see sig om efter en anden Deputeret, og havde vi vidst det, skulde vi ikke have undladt at tilføie en bemærkning derom, men nu kommer denne Erklæring noget seent, da Valget allerede er begyndt igaar. Naar en Deputeret, der har Ordet saaledes i sin Magt som Hr. K. Sidenius, og dertil er i Besiddelse af en saadan Kundskabsfylde og Dannelse, ikke den eneste Gang i en heel Stændersession oplader sin Mund for idetmindste at sætte sine Vælgere istand til at vide hvad han stemmer for i saa vigtige Principsager, som sidst bleve forhandlede i Roeskilde, forekommer det os, at han ikke er paa sin Plads, og dersom dette er en Følge af Sygdom, havde det vel været rettest at foranledige en Anden valgt i sit Sted.