Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-02-21
Udfordrer Directeurposten ved Øresunds Toldkammer en kraftig og dygtig Mand maa der upaatvivlelig drages nogen Kraft eller Dygtighed fra enten i Øresunds Toldkammer eller i Statsgjeldsdirectionen: om man er aldrig saa kraftig og dygtig, paa to Steder kan man dog ikke være. – Jkke hele Verdens Dialektikere – vedbliver den – kunne bortraisonere de to uomstødelige Kjendsgierninger, at vi under Forløbet af et fjerdedeel Aarhundredes Fredsaar have forøget vor i Forhold til Statens Kræfter uhyre Statsgield og stedse have en aarlig Underballance eller hvert Aar gaae tilbage, i Stedet for frem, og det uagtet Hs. Majestæt gjentagende og paa det meest indtrængende har indskærpet Finantsbestyrelsen, at der skulde foretages Besparelser, at der skulde tilveiebringes Ligevægt imellem Jndtægter og Udgifter, at der skulde afbetales paa Statsgielden. Og dog skulle vi af en Finantsmand i "Dagen" høre Lovtaler over vor Finants- og Statsgjeldsbestyrelse, over vore Statspapirers Cours, der, naar vi ikke skulle sammenlignes med Spanien og Portugal, som rigtignok ikke have havt 25 Fredsaar, staae langt lavere end de burde. Svaret slutter saaledes: "Bedømmelsen af Hr. Conferentsraad Holten som Statsgieldsmand ligger udenfor nærværende Sag, kun saameget ville vi tillade os at yttre, at Conferentsraad Holtens Færd med Hensyn til den rothschildske Hovedobligation af 15de Decbr. 1837 er et Factum, som selv en Forening af de fortræffeligste Egenskaber i andre Henseender ikke kan gjøre godt igjen. Vi ansee Følgerne af dette Skridt, hvis ikke Hs. Majestæts Tilkjendegivelse til Stænderne var paafulgt, for uberegnelige. - Et Ægtepar, Manden 77 Aar, Konen 87 Aar, gammel, vare Aftægts= eller Undentags=Folk hos en Mand, der boede i Kronborgs District. Denne Sidste, der deels havde fundet sig i særdeles høi Grad, besværet ved det Undentag han maatte svare til de Gamle, og angaaende dette havde ført en Proces, som han ved Dom i Februar 1838 tabte, og deels desuden var opbragt paa Aftægtsmanden, fordi denne viste sig stridig imod ham, henvendte sig flere Gange til en Karl paa 18 Aar, som havde beklaget ham med Hensyn til hans Forhold, og som han ansaae for et enfoldigt Menneske, med Anmodning om at mishandle, de Gamle, hvorfor han lovede ham 10 Rbd., samt raadede ham til, at opbryde den Gamles Kiste og tage hans Penge. Jøvrigt sagde han ikke ligefrem til Karlen at han skulde slaae de Gamle ihiel, ligesom han ogsaa paalagde ham, at slaae Konen mindre end Manden; men hans Mening var dog, efter hvad han har tilstaaet, at de efter Mishandlingerne ikke kunde leve længe, og at han som Følge af Overfaldet senere vilde blive dem qvit." – Karlen indvilgede tilsidst. Gjerningen aftaltes til Natten imellem 10de og 11te April 1838, paa hvilken Tid Manden, for at vælte Mistanken fra sig, reiste til Kjøbenhavn. Konen i Huset, der var Medviderske, skulde sætte Brændeviin og Brød ud i Stalden, hvor Karlen kunde finde det, naar han der indfandt sig om Natten. Han kom der, forsynet efter Aftale med en Jern=Røddestang, og fortærede Brændevinen og Brødet, hvorefter han, ifølge eget Udsagn, vel fortrøde det givne Løfte, men formeente, at han nu ikke kunde træde tilbage." Han gik da hen til Aftægtsfolkenes Værelse, slog Vinduet ind og steg ind i Værelset, samt, da den Gamle var sprunget ud af Sengen, tilføiede Denne flere Slag med Røddestangen, uden at han veed, hvor han traf indtil denne styrtede om paa Gulvet; hvorefter han ligeledes gav Konen, der sad opreist i Sengen, et Slag. Derpaa forlod han Stedet, uden at bryde Kisten, eller bemægtige sig noget af de Gamles Eiendele, gik ud igjennem Vinduet og hjem. Dagen efter mødte han sin Medskyldige, i Hirschholm, paa Hjemreisen, og fik af ham 2 Rbd., hvilket var Alt, hvad han af Denne har faaet. Han har udsagt, at han vel antog det for den Andens Mening, at faae de Gamle ryddede af Veien, for at fritages for Aftægten, men at han selv dog ikke havde betænkt at slaae dem ihiel, eller tydeligen forestillet sig at dette maatte blive Følgen, naar han i Mørket slog dem med et saadant Redskab, som det af ham brugte."- Morgenen efter fandtes de Gamle liggende i deres Blod. Manden døde 2 Dage derpaa, og blandt de Beskadigelser, han havde faaet, var et Saar i Hovedet, og flere Ribbeen vare brudte. Saaret i Hovedet fandtes absolut dræbende, og Læsionerne i Brystet relativt dødelige. Konen, der fandtes tilføiet nogle Saar i Ansigtet, er under Sagens Behandling bleven helbredet. – Ved Dom baade i Underretten og Overretten er saavel Gjerningsmanden, som Den, der havde kjøbt ham dertil, dømt til Døden, og Sidstnævntes Kone til Forbedringshuusarbeide i eet Aar. Den saarede Kone er tilkjendt Erstatning for de hende paaførte Legemslidelser samt Lyde og Van ziir, Alt efter uvillige Mænds Skjøn, og i Lægeløn 8 Rbdr. (Dagen.)¬