Berlingske Tidende, 1831-12-26
London, den 13de December. En frygtelig Crisis bebuder total Forandring i Storbritanniens hele borgerlige og sociale Tilstand. Alle ere utilfredse, fra den rigeste og fornemste Aristorrat indtil den fattigste Daglønner, og denne Utilfredshed indeholder Spiren til Oplysning. I den sidste Hefte af Monthly Magazine læses herom en mærkelig, særdeles velskreven Afhandling, hvoraf Følgende uddrages. denne Utilfredshed ikke bidrører fra et Ønske, at kuldkaste alt Bestaaende, derom ere vi forvissede; man har forsikkret, at den er opvakt af fremmede Agenter, og at 10,000 saadanne sværme omkring i Landet; men det troe vi ligesaa lidet, som at den er fremvirket, for at misbruges til Partieaands Jntriguer. Denne Utilfredshed er alt for vidtudstrakt, altfor haandgribelig, virker altfor ødelæggende til at den skulde kunne frembringes af noget somhelst Redskab. Grunden til den Utilfredshed, der i England har bemægtiget sig Alle maa ligge dybere, i almindeligere Tilskyndelser end de, som gemeene Demagogers gehaleløse Taler angive eller lumpne Partier Intriguer lade formøde. Jntet kan saa klarligen bevises, som at dette Land i de sidste Aar har gjort Tilbageskridt i de tre Hovedgrene af dets Driftighed, nemlig Agerdyrkning, Fabrikvæsen og Handel. For at indsee dette, behøve vi blot, at tage Hensyn paa en af de tydeligste Grundsætninger, paa den, at Rigdom ikke er andet end Overskudet, der bliver tilbage efter Udgifterne, saa at ethvert Jndivid - ligesom ethvert Folk - maa betragtes som fattigt, der giver meer ud end det tager ind. Forskjellen i Nationers eller Jndividuers Formuenhed bestaaer altsaa ikke i Rassen af de Penge, som de tage ind, men i den, som de beholde tilovers. Med den større Pengeindtægt kan endog et offentligt Onde være forbundet; thi større Bekymring og Møje kan være dens Priis. En Nation kan have 100 Milliorer meer end Nabolandet i aarlig Indtægt, naar den fordømmer sine falige Medlemmer til møisommeligere Arbeider, indspærrer en Tjende deel af dem i Fabriker sexten Timer i Døgnet, nedsænker en anden Tjendedeel i Bjergværker, og fordømmer en tredie Tjende deel til usunde Sysler, der vel ere fordeelagtigere end hine, men ogsaa berøve Mennesket Alt, hvad der giver Menneskelivet Værd. Ligesaa aabenbart er det, at en Nation, hvis Hu blot staaer til at erhverve sig Penge, kan tilvejebringe disse ved Slavehandel, eller skulde dette Forsøg nu omstunder være altfor voveligt i Europa, endskjøndt det gjennem Aarhundreder er lykket i Africa, de i det mindste, ved at sælge fine fattige Medlemmer eller fine Forbrydere til fremmede Magter, som har Lyst til at betale den. Ved saadanne Midler kunne vistnok store Pengesummer sammenskrabes, men naar en saadan Nations Udgifter stige med dets Jndtægter, saa vil Mangel alligevel føles, og dermed endnu større Usselhed og Dødelighed end i Nabostaterne. Dette er et tro Billede af Englands Tilstand. Mulligt, at denne Erklæring vil holdes for KjetterieMen den rige Englænders Fordom, at den fattige Arbeider skal støbe sig ihiel som et Trældyr, oprøres, saasnart man taler til ham imod Fabriker, - og dog bør Sandheden høres: i hele Europa gives intet Menneske, der med halv saa megen Anstrængelse, som den Engelske Haandværker eller Agerdyrker, lever lykkeligere end han. Vel maae der nu engang være Rige og Fattige i denne Verden. Men fra Calais indtil Moskau have Arbeiderne af ethvert Slags langt flere Beqvemmeligheder for deres Arbeidsomhed end Arbeiderne i England for deres større, Dette beviser allerede saa mange Menneskers sørgeligen paafaldende Udvandring fra Storbritannien. Blot til Canada kom jo i afvigte Aar - til det moradsige Canada, med dets barske sex Maaneders Vinter, med den 3000 engelske Mile lange Overfart, og de vidtløftige, høist besværlige Landreiser, - 67,000 Jndividuer fra Storbritannien, Og - hvor langt større vilde Tallet være, dersom man nøiagtigen vidste, hvor mange, der fra vort Fæderneland ere udvandrede til Colonierne paa det grønne Forbjerg og i Ny-Syd Wales, til de forenede Nordamericanske Fristater og til Europas Fastland, Ja - hver Time flyder fra England en Strøm af et kummerfuldt og usselt Liv til alle Jordens Ender, Hver Plet paa Jorden synes dem nu bedre, end Fædernelandet, med al dettes Frihed og Skjønhed, alle dets En indringer. Englænderne, af alle Mennesker de meest indgelogne, vorde pludseligen omspredte, ligesom Jøderne, i den viide Verden Englænderen vorder en Flygtning paa Jorden, en Avanturier i Hvorledes kan dette skee, Fra alle Lande strømme jo Penge til England; det er jo hele Verdens Vexelcontoir, - og en tolvte Deel af dets Jndvaanere lever af Almisser, og det gives intet Land, hvor det er saa vanskeligt, at friste Livet, som i England." - Forfatteren tilskriver, som man allerede skjønner af Ovenstaaende, al denne Nød og Elændighed det overhaandtagende altfor vidtudstrakte Fabrikvæsen, der ødelægger en stor Deel af Befolkningen, som allerede sulter, baade paa Legem og Sjæl Grunden til disse umenneskelige Anstrængelser ere, efter hans Overbeviisning, de ubyre Pengesummer, der strømme til England, fra det plyndrede Indien, og Jndførselen af asiatisk Lurus ved de hjemkomne Ransmænd, som i Fædernelandet bryste sig med den ilde erhvervede Rigdom, tiere Aristocratiet til at rivalisere ved dem, og, efterat deres og hiines Rigdom er forødt, efterlade en overordentlig Dyrhed paa alle Gienstande og en tilvant saa luxuries Levemaade, at Jntet, uden de uhyre Arbeider, ved hvilke de Fattige maae plage sig ihiel, formaae at tilfredsstille hans Fornødenheder. Som det eneste Redningsmiddel foreslaaer Forfatteren : større Sparsommelighed, Fabrikvæsenets Formindskelse og de Agerdyrkningen undragne Haandværkeres Tilbagevendelse til denne. J England, og i Særdeleshed i Jrland, er udyrket Land nok. Fra filien.