Viborger Samler, 1774-05-16
J Henseende til Lovene, blev mit Raad dette: Man skulde kuns giøre saa almindelige Grund=Love, som passe sig paa alle forekommende Hoved=Qvæstioner, og ved naturlige Følger kunde anvendes paa alle særdeles Tilfælde; Thi, om man end vilde giøre saadan Mængde Love, at man dermed ligesom udøste alle muelige Tilfælde, saa vilde man dog altid, for Omstændighedernes Skyld, blive viist tilbage til hines naturlige Følger. Saa forskiellige som Menneskene ere, saa forskiellige ere og deres Handlinger; om end deres Hoved=Tilbøieligheder, med deraf flydende Hoved Laster, ligne hinanden. Skal nu Dommen over deres Gierninger og Handlinger fældes efter Retfærdighed, maae Omstændighederne tages i Raad med. Men ingen Lovgiver kan forud see disse Omstændigheder, formedelst deres uendelige Forandringer og Forskielligheder, og derefter formere en særdeles tilstrækkelig Lov. Jeg begriber derfor ikke, hvorledes den ellers veltænkende og paa Forslage til det almindelige Væsens Forbedring uudtømmelige Abbe de St. Pierre, er falden paa de Tanker, at man burde gjøre ligesaa mange særdeles Love, som der kunde forefalde særdeles deles Tilfælde i det borgerlige Liv. Derved, mener han, vilde paa eengang blive sat Grændser for alle Processer, og enhver, som havde noget ved Retten at klage, kunde forud vide, om han dermed kunde gaae igjennem eller ikke, da hans Sag alt i Forveien ved en Lov var afgjort. Men, hvor mange Love skulde vi ikke have, naar de skulde være tilstrækkelige, til forud at afgiøre alle muelige Tilfælde? Hvor mange Sager beholde ikke, al Undersøgning og Skarpsindighed uagtet, en mørk og tvivlagtig Anseende? aabenbare bekiendte Tilfælde gaaer det nok an, at en Dommer retter sig efter skrevne Love; men de ringeste Omstændigheder foraarsage, at den naturlige Billighed maae komme imellem, og denne sætter Grændser for Anvendelsen af de skrevne Love. Den formilder Retfærdighedens strænge Mine, og bestemmer de menneskelige Handlingers egentlige Værd. Den skatterer de Godes Belønning og afmaaler Straffen for de Onde efter en fornuftig Menneske=KierlighedsMaalestav. Den er Menneskelighedens Ret, som ingen skrevne Love kunne afskaffe. Den er Kilden, hvoraf alle Love flyde, og hvortil alle Love igien henvise os. Ved Lovenes Mængde yttrer sig ogsaa den Feil, at de ei alleene ere underkastede mange Modsigelser, men kunne endog sielden forfattes saa klare og tydelige, at de jo endnu behøve megen og mangen Slags Forklaring. Dette er aabenbare klart, thi de interpretatione verborum alleene have vi nogle hundrede Bøger. Naar man nu først skal længe disputere over en Lovs Mening og over rationes legis, saa slutter man let, hvorledes Parterne dermed ere farne. Viist er det, Lovenes Udtydninger skee paa deres Bekostning. Tidernes, Sædernes og Sproggenes Forandringer. maae maae i Særdeleshed ogsaa gjøre meget til Lovenes Dunkelhed. Naar man nu bestandig giør nye Love, uden at afskaffe de gamle, hvor vil man da tilsidst finde Rum nok til dem. Det er ret Vand paa Prokuratorernes Mølle, der giør, at mange tusinde Lærde, som ellers kunde have været brugte til andre nyttige Ting for det almindelige Beste, maae drive Tiden hen, med at mundhugges om saadant Haarkløverie. Den Gave at skrive kort, eftertrykkelig og tydelig, er kun faa Mennesker given; Saa meget mindre ville saadanne Folk, hvis sikkerste Jndkomster beroe paa deres Arbeides Vitløftighed og paa den skadelige Forvirring af 100 til 1000, beslitte sig paa denne Skrivemaade. Her glider Pennen meget let, og en god juridisk Stil er i Almindelighed den, som for at ophidse Vederparten til Strid og Forbittrelse, opfylder hver Sætning med en Mængde paa hinanden opdyngede Bi-Ord, og forlænger den med allehaande understukne episodiske Jndfald og Anmærkninger, saaledes, at man ved deres Giennemlæsning, i det mindste nogle gange maa drage Aande, hvorved Sagerne kunne forvirres, indvikles og sammenblandes saaledes, at de ikke uden megen Eftertanke og Hovedpine kunne giennemlæses, og bringes ud af hinanden til klare, tydelige og fornuftige Begreber. Vare nu Lovene kuns korte, klare, tydelige og indrettede efter de Tiders og Menneskers Beskaffenhed, for hvilke de ere skrevne, vilde man ikke have fornødent derover at giøre saa vitløftige Udtydninger, og skrive en saa uhyre Mængde Bøger. Man eftersee kuns Lippenii Bibliothecam juridicam, dog er der neppe Halvparten af de juridiske Bøger anført; og endnu hvile vore Presser ikke. (Mere følger.)(Følgen(Følgende indrykkes efter Begiering.) i Frederich med Guds Naade, Danmark, Vendes og Gothers Konning, udvalt Konning til Norge, Hertug i Slesvig, Holsteen, Stormarn og Ditmersken, Greve i Oldenborg, og Delmenhorst. Giøre alle vitterligt: at Vore kiere Undersaatter Borgemæster, Raad og Meenighed udi Vor Kiøbsted, Schive, have nu ladet berette for Os, at der ikke søges Torvedag til deris Bye, som til andre vore Kiøbsteder her udi Riget, og desligeste at mange udlendske Kiøbmænd bruge Handel og Kiøbmandskab iblant Almuen omkring deres Bye, og de derfore forarges og ey kunde giøre Os og Kronen saadan Tieneste og Tynge som dennem burdte; Thi have Vii nu af Vor synderlig Gunst og Naade undt og tilstæddet, og med dette Vort aabne Bref unde og tilstæde, at fornente Vor Undersaatter udi Schive, maae og skulle have hver Fredag een frie Torvedag udi deres Bye, at kjøbe og handle med Bønder og andre, som andre Vore Kiøbstedmænd giøre udi Nørre-Jylland; Desligeste ville Vii ey at nogen udlendsk Kiøbmænd skal kiøbe eller handle med Bønderne og Almuen paa Toe Mille paa alle Sider om deris Bye. Sammeledes have Vii Samtykket med dette Vort aabne Bref, at naar nogen deres egne Borger eller Borgersvennegiøre Børdag indbyrdes i deris Bye, da bøde Tree Mark til Kongen og Tree til Byen, og dersom fremmede og uvedkommende Folk giør Børdag i deris Bye, bøde eet Mark til Kongen og eet til Byen; Desligeste have Vii af samme Gunst og Naade fuldbyrdet, samtykket og stadfæst alle de Naader, Gunster, Frie heder og Privilegier som fornente Vore Undersaatter udi Schive og Schive Bye undte og naadeligen givne ere af Vore Forfædre fremfarne Konninger udi Danmark, udi alle deres OrdsArticler og Puncter som de indeholde ved Fuldmagt at blive i alle Maader. Forbydendes alle vore Fogder, Embedsmænd og alle andre, fornente vore Undersaatter udi Schive, her imod at hindre, hindre lade, eller i nogen Maade Forfang at giøre under Vor Hyldest og Naade. Givet paa Vort Slot Kiøben hasn Løverdagen nest efter Frue Marie Magdalene Dag, Aar 1530, Under Vort Signette. (L. S. R. J Friderich. Andreas Glob.