Københavns Adresseavis, 1773-12-07
Om Stiernerne. Verden bestaaer, saa vidt vi kiender den, af Stierner, som ere adspredte i hele Himmelrummet. Med blotte Øyne kan man omtrent tælle 4000, men med Kikkerter, seer man en undsigelig Mængde, hvorved den Slutning stadfæstes, at Gud er nendelig i sine Gierninger, ligesom han er i sit Væsen. De fleste Menneskeer have meget urigtige Begreber om Stiernerne, fordi de dømme efter Synet, da de dog af den daglige Erfarenhed vide hvor meget Synet bedrager. For at faae det rette Begreb derom, maae man merke, følgende: 1) At de uden nogen befæstelse svæve i det uendelige Himmelrum. Den Uvidende holder Himmelen for en Hvælving, hvorved Soel, Maane og Stierner ere fæstede; thi ellers, mener han, maatte de falde ned paa os, ligesom alt hvad der er omkring Jordkuglen, falder ned paa den. Men dette skeer ikkun med de Ting, som høre til Jord kuglen, og angaae ikke de andre Verdens Kloder. Enhver af dem har ligesaavel som Jordkloden a. denne Egenskab at trække alt det til sig, som er ved den. 2. At de ikke ere saa smaa, som de see ud til; men meget større end Jordkloden. De synes saa smaa, fordi de ere saa overmaade langt borte fra os. 3. At de ikke staae saa tæt hos hinanden, som det synes, men at den ene er billioner Miile borte fra den anden. Den Uvidende meener, at Jordkloden ligge ene midt i et stort tomt Rum, og at Stiernerne ere saaede tykt omkring, dette tomme Rum. Men dette Begreb er falskt. Der er ligesaa vel umaalelig vildt fra den ene Stierne til den anden, som fra Stiernerne til os. Aarsagen hvorfor de synes at staae saa tæt ved hverandre, er den samme, som den, ved hvilken de synes saa smaae, nemlig de ere saa langt borte fra os. 4. At de ikke ligge alle i een Plan, eller ere alle ligelangt borte fra os, men at de ere adspredte i det nendelige Himmelrum, at den ene ligger umaalelig vildt bag ved den anden, at en er umaalelig længer borte fra os end en anden. 5. At de staae slille. De gaae op og ned, og synes, i en Tid af 24 Timer, at løbe rundt omkring Jordkloden. De fleste Menneskeer troe ogsaa, at de virkelig giøre det; men de bedrages af Synet. Jkke Himmelen, men Jord kuglen gaaer omkring. Naar man kiører hastig forbi et Gierde, synes dette at komme imod een, naar man seyler forbi et Skib, som ligger for Anker, synes det at komme, en i Møde, og det, paa hvilket man er, synes at ligge stille. Naar altsaa Jordkloden dreyer sig fra Vesten til Østen omkring sig selv, synes det ligesom Himmelen med Soel, Maane og Stierner bevægede sig omkring Jordkloden fra Østen til Vesten. Et af begge maae være: Enten dreyer Jordkloden sig inden 24 Timer omkring sig selv, eller Stiernerne løbe i selvsamme Tid i næsten uendelig vilde Kredser omkring Jordkloden. Hvilket er rimeligst 6. At de ere paa Himmelen ligesaavel om Dagen som om Natten. Men man kan om Dagen ikke see dem for Solens Lys. Vi giøre altsaa følgende Beskrivelse over VerdensBygningen. Rummet er uendeligt, og opfyldt med uendelig mange Stierner. Der ere vel mange, som nægte Verdens Uendelighed, fordi Jndbildningskaften ikke kan begribe det Uendelige. Men hvad Forstanden indseer klarligen, kan Phantasien ikke kuldkaste. Skaberen er uendelig, hvad skulde vel kunde sætte et Maal for den Ugudeliges Virkninger, Alle Stierner ere Soele, og vor Soel er en deraf. Forskiellen imellem Soel og Stierner er ikkun skinbar, og kommer deraf, at vi ere saa meget længere borte fra Stiernerne, end fra Solen. Solen vilde i en større Afstand forekomme os som en Stierne, og hver Stierne i en ringere Afstand, som en Soel. Formodentlig har enhver Stierne, ligesaavel som vor Svel, beboede Planter eller Jordkiøder hos sig. Thi det ville være meget enfoldig, at troe, at Stiernerne vare til for vor Skyld, da den Nytte, de giøre os, et saa ringe, og da de ere saa langt borte, at vi ikkuns seer en liden Deel af dem Stiernerne ere umaalelig langt borte fra hinanden. End- ogsaa de, som ere os nærmest, ere Billioner Mile borte fra os, Men det er ikke at tvivle paa, at de lig saavel ere umaalelig vidt borte, den ene fra den anden, som fra os, eller fra vor Soel, der ogsaa er en Stierne. Aarsagen, hvorfor Skaberen har sadt Stiernerne saa umaalelig vidt fra hinanden, er uden Tvivl, paa det at de ikke skulde virke paa hinanden ved deres Tiltrækkelse; hi en hver har, som allerede er meldt, ligesaavel som Jordkloden, en tilstrækkende Kraft. De Fordeele, som komme deraf, at Verdens=Bygningen ikke bestaaer af en eneste sammenhængende Klump, men af enkelte vide Rum ved adskilte Stykker, er ligesaa vigtig som aabenbare. Mellemrummene ere efter all Sandsynlighed ikke en Tomme, men opfoldte med en usynlig overmaade fiin Materie, ved hvilken Lyset fortplanter sig. Da Stiernerne ere umaalelig langt borte fra os, lader sig hverken deres Gestalt, Størrelse eller Afstand bestemme. Deres Gestalt er formodentlig kugelformig, ligesom de os nærmere bekiendte Verdenskloders, Jordens, Maanens, Solens og Plaucterues. Deres Størrelse sluttes deraf, at vi seer dem, uagtet de ere saa overmaade langt borte fra os. Men da vi ikke kan maale deres Størrelse: kan vi heller ikke vide, om de, som for os synes større end andre, ere det virkelig, eller ikkun synes saa, fordi de ere os nærmere. Deres Afstand fra os er, som meldt, meget ulig ; een er Billioner Mile længer borte fra os, end den anden. Men endog de nærmeste ere saa langt borte fra os, at vi ikke kan maale deres Afstand. Dette bevises deraf, at de heele Aaret igiennem sees at have een og samme Stilling imod hinanden, uagtet vi inden et Aars Forløb giennemløber en vild Kreds omkring Solen. Dette er saaledes at forstaae. Det er bekiendt, at en Ting sees fra forskiellige Steder i forskiellige Synslinier, eller paa forskiellige Steder. For Ex. Naar paa et vist Sted et Taarn bedekker det andet for mig, og jeg gaaer til en af Siderne, enten til høyre eller venstre, saa bedækker det nærmere Taarn ikke meere det som er længere borte, men staaer enten paa dets høyre eller venstre Side. Heraf har man udfundet et Middel at maale en Tings Afstand, til hvilken man ikke kan komme, ved at see Tingen fra 2 Steder, Thi den Vinkel, som begge Syns=Linierne, gjøre de, Forskiellen imellem de 2de Steder, paa hvilke Tingen sees, er besto mindre, jo længer Tingen er borte. Men paa det at Vinkelen ved langt bortliggende Gienstande ikke skal blive alt for liden og ukiendelig, maae man forstørre den derved, at man til at betragte Tingen, vælger desto længer fra hinanden værende Steder. De længst fra hinanden liggende vi kan tage, ere to mod hinanden staaende Steder i den Kreds, i hvilken Jordkuglen løber omkring Solen. Men endogsaa fra disse sees Stiernerne i ligedan Stilling; deraf følger, at deres Afstand er umaalelig, at den Vinkel, som Synslinierne fra 2de imod hinanden satte Steder i Jordens Bane til en Stierne giøre, har ingen merkelig Størrelse, og altsaa Tværmaalet eller Br den af Jordens Bane, som dog holder 40 Millioner Mile, er at regne for slet intet mod endogsaa de nærmeste Stieners Afstand. Formedelst Stiernernes umaalelige Afstand fra os, kan man ved Kikkerter ikke kiende meere deraf, end med bløde Øy ue. Had man seer med blotte Øyne, er et funkende Skin og da Kikkerterne afvægge det, saa synes Stiernerne derved, i Stedet for at blive for størrede, ikkun som Prikker. Stiernerne ere forskiellige i Størrelse, Klarhed og Farve, De staae ikke i nogen Symmetrie, men uden all Orden, store og smaa iblant hinanden. Særdeles mærk ærdig er Melkeveien, som gaaer rundt omkring hele Himmelen. Kikkerterne vise u allige Stierver i samme. Men paa mange Steder, sees de ogsaa igiennem de største Kikkerter endnu stedse blot som et mat Lys. For beqvem at kunne navngive Stiernerne, har man afdeelt Himmelen i visse Deele, og i hvert Stykke forestilt sig et vist billede. F Er. Et Stykke kalder man Biørnen, nogle Stierner udgjøre Hovedet, andre Halen o. s. v.