Extraordinaire Relationer, 1737-04-01
Tyrkiet. Endskiøndt mand havde tænkt, at alting sig til Freden vilde skikke, fornemmes dog, det Ottomannerne heller vilde føre en Krig, end beqvemme sig til mindelige Freds-Propositioner at indgaae, da Assoph stedse forbliver en for Freds Værket i Veyen liggende Anstøds=Steen; det feyler ikke at Store-Sultanen saavelsom Divan for sig jo gierne saae det alting mindelig blev afgjordt; mens den uregiærlige Tyrkiske Pøbel skal have truet med Oprør, dersom mand ey søgte igien at tilbringe det Ottomanniske Rige Fæstningen Assoph med sit underliggende District, og desuden at hevne sig tilstrækkelig paa den Russiske Nation, som har foraarsaget, at saa mange Mahometaner har maattet i sidste Krig bide i Græsset; og April Maaned, reiser det sig heraf, at Store-Viziren paa den i Wallachiet begyndte Kongress har i henseende til Assoph gjort saa vidtløftige Jndvendinger, der nu bestode i dens Aftrædelse, nu i dens Sleysning eller og i en Fæstnings Opkastning der tvertover, hvilke dog alle saavel af den Romersk Keiserlig Ambassadeur Hr. Dahlman, som den Russiske Gesandt Nepluefere besvarede saaledes, at Store-Viziren dermed ey er tilfreds; thi benævnte Romersk Keiserlig Gesandt paastaaer paa sin Høye Principals Vegne, som en Ruslands Allierede og Fred mæglende Magt, at hvad som ved de Russiske Vaaden retfærdelig er tilvundet, bør iligemaade af de samme uden Paa anke at beholdes, hvilket den Keyserlig Russiske Minister med større Føye pretenderer, da de Moscovitiske desuden ikke ere de første, som Fiendtligheder have begangen, mens de under Tyrkisk Herredømme liggende Tartarer; saa at det formodentlig nok kommer til et Feldt-Toges Begyndelse for det første, hvilket saa længe torde vare, indtil en anden Magt til de Ottomanniskes Fordeel maatte sin Mellemhandling anvende; Dets uagtet kunde mand giøre sig adskillige Betragtninger over saadan forestaaende Tyrke-Krig, eftersom de 3de Hoved-Magter, nemlig: Rusland, den Romerske Keiser og Venedig vilde flye de Tyrkiske nok at bestille, og Frankerige paa den anden Side ved saadant blodigt Spil neppe lægge Hænderne i Barmen, og en blot Tilskuere forestille, vel har mand de Efterretninger, at den Franske Ambassadeur har gjort denne Erklæring for det Ottomanniske Hof, at Deres Allerchristeligste Majestæt ey agtede at bemænge sig udi de imellem Store-Sultanen og Czarinden omtvistede Affairer, mens derpaa kand ikke bygges, som den Franske Neutralite i saa Maader tilforn noksom er bekiendt, hvorfore mand og ey uden visse Hensigter paa den Keiserlige Side maa forhale med Fiendtligheders Begyndelse, da man maaskee derved vil give Musulmændene Leylighed til at blive de første Angribere, eller for det mindste oppebie større Prøver Aar 1737. paa deres Haardnakkenhed, paa det mand med desto større Ræt sin Sag kand forsvare; vel havde Deres Romersk Keyser lig Majestæt beordret sin høytbemældte Gesandt Hr. Dahlman, at forlade Kongressen, efterat hand havde forrættet sine i Hænde havende Jnstruxer, mens mand seer dog, at hand endnu sammesteds forbliver, ja hand forbliver der maaskee endnu indtil de Russiske Plenipotentiairer til Soroka ere ankomne, hvilke Hendes Russisk-Keiserlige Majestæt mueligens af forberørte Hensigter har beordret med allerførste at didreyse, da mand vil fornemme, hvad videre skal foretages, saa meget veed mand tilforn, at Hendes Russisk Keyserlig Majestæt har saavel Hr. General-Feldt-Marschallen, Græven af Münnich, som Printzen af Hessen-Homburg saadan Ordre tilstillet, at de sig med de underhavende Armeer skulde holde færdige, til offensive at angribe de Tyrkiske Staat ter, dersom Kongressen, det man snart forud seer, frugtesløs skulde endes, saavelsom det, at den Romerske Keiser og Venedig store Krigs-Rustninger til Lands og Vands foretage.