Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-02-20
Striden mellem Dhrr. Dupin og Clauzel er paa en ganske egen Maade bilagt, idet at de to Antagonisters fælleds Venner, Dhrr. Odilon=Barrot, Mauguin, Thiers og Ganneron i Pariserbladene have ladet indrykke en Erklæring, hvori de udtale, den Smerte, som de maatte føle ved en saadan Tvist imellem to Mænd, der have ydet Fædrelandet saa store Tjenester; denne Smerte var det, der bevægede dem til at træde imellem som Mæglere og de havde nu bibragt begge Parter den Overbeviisning, at det gjaldt her om et reent politisk Spørgsmaal, der netop ifølge sin Natur ikke kunde skade nogen af Parternes Ære, hvorfor Fortsættelsen af en Brevvexling ikke burde finde Sted, der kun kunde bedrøve Fædrelandets Venner." Pariserne som imidlertid havde ventet sig en Prostitution af Marskallen og en Deel bidende Vittigheder af Dupin, ere aldeles ikke fornøiede med dette Udfald af Sagen. Netop høitstaaende Personers politiske Handle= og Tænkemaade - menes der - afgiver den rette Maalestok for den personlige Ære; de fire Mæglere kunne ikke afgjøre Sagen, det kan kun Kammeret, efter at have hørt Marskallens Forsvar. Dupin har Uret, naar han, der physisk og moralsk har Evntil at sige Sandheden reent ud, bedækker den med et spydigt Epigrams Slør, og Marskallen har paa sin Side Uret, naar han, istedetfor med oplysende Data at forsvare sig for si Tribunal, Deputeredekammeret, henslænger et Brev, der ikke indeholder andet end hvad der staaer i de Skrivelser, som den ene Fændrik skriver til den anden, naar der skal duelleres. Med denne Fremgangsmaade vil det neppe lykkes Marskallen at faae Overanførselen paa det næste Tog til Constantine, skjøndt han anfører i sin Faveur, at det er ikke alene Frankerigs, men ogsaa hans egen Ære, han skal hævne; i Hertugerne af Orleans og Remours har han desuden to mægtige Rivaler. Guizot understøtter Orleans, men Statsraadspræsidenten, Grev Mole, vil heller undvære Remours, da Tronfølgerens Fjernelse, netop i denne Tid, kunde bevirke nye Attentater paa Kongens Liv. Marskallen har forresten een Gang været i Deputeredekammeret og syntes temmelig forlegen. Dupin har havt en Audiens hos Kongen og gjort denne Forestillinger og Nødvendigheden af at forandre Regjeringsprinciperne; med Marskal Clauzel er dog nok ikke Venskabet endnu ganske hjerteligt, i det mindste har Dupin i et Selskab høit forelæst et stiklende Svar paa Marskallens sidste Brev, men som han ikke har offentliggjort paa Grund af de mellemkommende Mæglere. Et Nederlag have Ministrene lidt ved Assiseretten, idet denne har frikiendt Bladet Siccle, imod hvilket der var anlagt Sag paa Grund af en Artikkel om det Meunierske Attentat. Odilon-Barrot forsvarede Bladets Udgiver og bemærkede, at de ivrigste Monarkister havde gjort sig skyldige i samme Forseelse som Udgiveren og fremstillet Kongen som hele Regjeringssystemets Personifikation; havde ikke Fyrst Talleyrand i sin diplomatiske Afskedsskrivelse, der var at betragte som hans politiske Testament, sagt, at han ikke havde nogen videre Fortjeneste, end den, at han havde anet sin Konges Tanker. Havde ikke den officielle Moniteur fremstillet Prinds Ludvig Bonapartes Frigsvelse som en Handling, der var udsprunget af en over al Kontrol hævet Autoritet? Jntet Under, at Casimir Perier i Kampen mod en lignende Villie havde ærgret sig til Døde, og at Dupin ikke vilde træde ind i et saadant Ministerium, Kun den Maxime, var det ønskeligt, skulde gaae over i Nationens Tænkemaade: "Kongen er død Kongen leve!" den var bedre end den: "Kongen herske, Kongen regjere!" Hvad en Konge kan virke ved en haardnakket Holden paa sin egen urokkelige og ufeilbarlige Villie, det viste - Carl X."