Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-11-15
Nyeste. Skilderie af Kjøbenhavn. Ras Ras Sjette Aargang. No. 11. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 15 November, 1808. Om Æresbelønninger og Ærestegn. Kjerligheden til Æren er ligesom Kjerligheden til Fædreneland, den Lidenskab, hvorfra alle store Nationaldyder have deres første Udspring. Alle vise Lovgivere have ogsaa i enhver Tidsalder vidst at benytte sig af den som en vigtig Spore for Helten paa Valpladsen, Konstneren og Videnskabsmanden. i deres fredelige Sysler, og Embedsmanden i Statens forskjellige Bestyrelsesgrene. Livius og Pintarch opvise tusinde Exempler paa de store Virkninger, der ved denne ædle Lidenskab frembragtes hos Grækerne og Romerne, og det vilde være overflødigt her at godtgjøre dens vigtige Jndflydelse paa Begivenhederne i de nyere Tider. Hvad havde Frankriges Legioner vel udrettet mod næsten hele det forenede Europa, dersom Ærens Banner ikke bestandigen var gaaet foran dem, Klinger end Ordet Æreslegion – for at bruge et Baggelensk Udreysk – omtrent som mange Rariteter, saa er det dog vist, at Frankrige i de senere Aar har havt denne Orden, ligesom Æresfolelsen i Almindelighed, at takke for sine meest glimrende Seire. Medens Soldaten i de fleste andre Lande blev dreven i Feldten med Stokken, som et Menneske, der havde solgt Staten sit Liv for nogle ubetydelige Haandpenge, og en endnu ubetydeligere Dagløn, gik den Franske Soldat, besielet af Æres. følelsen og den stolte Tanke, engang ved sin Tilbagekomst at blive hædret og belønnet, som sit Lands og sine Medundersaatters Forsvarer. Medens den Tydske Soldat for den mindste Forseelse paalagdes legemlig Straf, og Stokken og Spidsroden skulde true ham til at opfylde de helligste af alle Pligter, var en offentlig Jrettesættelse eller nogle Dages Fængsel allerede nok for den Franske Kriger. Æren drev ham i Jlden, Æren afholdte ham fra at overtræde sine Pligter, og den mindste Plet paa hiint hellige Palladium gjorde ham foragtet i hans Medkrigeres Øine. – Saaledes opsvingede det Franske Folk sig, efter at have kuldkastet al gammel Krigsdisciplins Lænker, til den første militaire Nation paa Jorden, saaledes bleve det syttende Aarhundredes Sabiner, det attende og nittendes Romere. Men i et Land som Frankrige, og efter en Revolution som den Franske, lod dette sig ogsaa bedst gjøre. Æren er en om Plante, der ikke, som Mos, groer paa gamle Ruiner. Alt det gamle Gruus maa bortryddes, Jordbunden renses for alt unyttigt og skadeligt Ukrudt, førend denne ædle Blomst kan fæste Rødder og trives. Den hentørres og visner i enhver Bund, hvor man vil tvinge den til at voxe ved Siden af Tjørne og Tidsler. Saaledes var det med Frankrige. Æren var en Uting, saalænge Æresbelønninger og Ærestegn bortødsledes til rige Forpagtere, Maitressers Yndlinger, kort sagt, til Subjecter, der med deres Vandel beviste, at deres Ærestegn løi. Men først da den gamle brøstfældige Statsbygning var falden over Ende, da kun udmærkede Handlinger paa Valpladsen eller i Raadet kunde hane Veien til Æres belønninger; da Æren ikke mere var Adelens eller Hofyndlingers Arvelod, men det store Maal, som alle Fædrenelandets Børn, uden Forskjel paa Stand, og Byrd, kunde kappes om og opnaae, først da begyndte Æren at blive til noget virkeligt, og Ærestegn at betragtes som Belønninger, der fortjente Nationens Agtelse. Æresbelønninger og Ærestegn ere et Jntet, naar den eller de, de uddeles af, ikke have vidst at forskaffe dem den tilbørlige Agtelse i Folkets Øine og de ikke grunde sig paa virkelige Fortjenester. Hvad nyttede det vel, om Keiseren af China sendte mig et Patent paa at være første Man darin ved hans Hof. J Chraa vilde denne Ære maaskee kunne skaffe mig stor Anseelse, men i Kjøbenhavn, hvor man kun bryder sig lidet om Hs. Chinesiske Majestæt og heller ikke veed, med hvilken Skjønsomhed han uddeler sine Æresbeviisninger, vilde en saadan Ære snarere opvække Smit end Agtelse. Det samme er Tilfældet, naar man seer Æresbelønninger uddeles, uden at nogen Dødelig veed, paa hvilken Maade og ved hvilken Leilighed den Belønnede har gjort sig fortjent til en saadan Ære, Ærestegnet er i og for sig betragtet intet; kun den Handling, som foranledigede det, giver det Betydning.