Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-24
J den Jversenske Avis læses nyligen følgende Bemærkning: "Enhver, som kan gjøre Vers, gjør nu i danske Blade Noget, som de kalde Nationalsange, Fædrenelandssange, Fødelandssange, Folkesange &c. &c. - og neppe vil nogen af dem alle blive sjunget saa tit af det danske Folk, som fordum: Gestern Abend var Vetter Michel dar &c. &c. Da Skilderiet i den sidste Tid har indeholdt en stor Deel af de her paaberaabte Sange, saa synes det ikke upassende for dette at tage til Gjenmæle her, hvor enkelt Mands Mening, nigjendrevet, letteligen kunde blive til Manges, der helst referere sig til Andres Votum. Det er noksom bekjendt, at den største Deel af de i offentlige Blade indrykkede Nationalsange ikke ere fremkomne af sig selv, men efter foregaaende Opfordring fra Selskabet for de skjønne Videnskaber. At kun een kunde vinde den udsatte Priis, veed Enhver. Men Nutiden kan det umueligen være ligegyldigt at erfare, hvilke Anstrængelser i et just ikke uvigtigt Nationalanliggende ere gjorte, og Efterverdenen vil det neppe være ukjert at see, hvilken poetisk Aandskraft den nuværende Slægt, i det mindste at frembringe Nationalsange, besad, og ved en saadan Opfordring yttrede. Jngen Upartisk vil derfor betragte disse Sange som Enkeltheder, men som et samlet heelt, der er et ikke uvigtigt Bidrag til vort Olds nationale Sindelav. Af denne Aarsaa har man i Optagelsen af de indsendte Nationalsange ikke været stræng. Hvor det kun nogenlunde lod sig gjøre, har man indført dem, men efter den Orden, de bleve indsendte til Bladet. Jmidlertid gjorde man sig det dog til en Lov, ikke at optage nogen Sang, der allerede havde staaet i noget andet Blad, og af den Grund indtraf det adskillige Gange, at Sange, hvis Forfattere enten ikke kunde eller vilde bie, indtil de, efter deres Anciennetet kom i Skilderiet, ei bleve indrykkede deri. Misceller. Mozard forfattede Musikken til sin berømte Opera Clemenza di Tito i atten Dage, og det deelsvise i Reisevognen, men naturligviis uden de instrumenterede Recitativer, der tilføiedes af en Stymperhaand og gav Værket Udseende af en slet restaureret Antik. De maa ikke undres over skriver Schiller i et Brev til en Ven i den sidste Periode af sit Liv – naar jeg nu tænker mig Videnskaben og Konst i en større Frastand og Modsætning end jeg for adskillige Aar siden har været tilbøielig til. Min hele Virksomhed har nu netop vendt sig til Udøvelsen, jeg erfarer dagligen, hvor liden Nytte Potten ved Udøvelse har af almindelige rene Begreber, og var i denne Stemning ofte uphilosophisk nok til at give Alt, hvad jeg og Andre vide af Elementaræsthetiken, hen for en eneste empirisk Fordeel, for et Haandværkskonstereb. J Henseende til Frembringelsen, vil De selv indrømme mig Theoriens Utilstrækkelighed, men jeg udvider min Vantro endog til Bedømmelsen, og turde paastaae, at der gives intet Kar til at fatte Jndbildningskraftens Værker end netop Jndbildningskraften." - Enhver, som ikke er indtagen af Fordomme, vil sikkerligen underskrive disse Schillers Ord. Man er saa tilbøielig til at bedømme udmærkede Hoveders Værker efter Theorier, uden at betænke, at disse, som oftest, selv have skabt sig deres Theorier. Der paastaaes, at Shakespear, hvis han havde studeret mere, havde været endnu større Digter. Jeg siger, havde han været mere studeret, saa havde han ikke været Shakespear. At ville lære at blive Digter efter æsthetiske Lærebøger forekommer mig som at Nogen ville lære at omgaaes Mennesker efter Knigges Bog over Omgangen, med Mennesker. Hvo lærer Nattergalen at synge, Ørnen at flyve til Skyerne og Bæveren at bygge sit Huus. - Men i det borgerlige Selskab er man nu eengang vant til, at Alting skal læres efter Regler, og man fordrer af de Voxne ligesom af de Umyndige Regnskab for deres Lærdom. De Færreste skjønne her paa det Naturlige og Medfødte. De vurdere Aandsværker ligesom Kniplinger, efter den Tid og Møie, de have kostet.