Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-08-07
J. 33. J Kiøbenhavn melder Klageren sig hos den Assessor af Hof= og Stadsretten, som vorder udnævnt til Medlem i bemelte Commission; efterdi denne vedbliver Forretningen, uden Omvexling. C. 34. Paa det at enhver kan være underrettet om, hvor han har at henvende sig, i dette Tilfælde, bør Commissionerne offentligen bekiendtgiøre de Tider og Steder, som bestemmes til at modtage Klager. C. 35. Saasnart nogen Besværing, eller Anmeldelse om Klage er indkommen, foranstalter den Commissarius, der har modtaget samme, strax begge Parter tilsagte, ved en skrivtlig Seddel, udstedt in duplo, at møde til en vis Tid, og, dersom Sagsøgeren eller Klageren ikke boer eller opholder sig i Jurisdictionen, indkaldes hans Fuldmægtig, eller den, som paa hans Vegne, har fremført Besværin gen. F. 36. J Kiøbenhavn skeer denne Jndvarsling ved 2de Hof= og Stadsrets Bud; i de andre Kiøbstæder, ved 2de Raadstuetienere, og hvor disse ikke haves, ved de sædvanlige Stevningsmænd; hvilke levere enhver, som indkaldes, den, i sidste F benævnte, skrivtlige Tilsigelse, samt derefter afhiemle samme for Commissionen. For Jndkaldelsen betales til hver af Stevnevidnerne 6 Skl., hvilke udlægges af Klageren. C. 37. Paa Landet udnævnes, i hver Bondebye 2de Mænd, til at indkalde deres Medbrødre i samme Bye, til Møde ved Forligelser, Disse Varsels Mænd vedblive i et Aar, da 2de andre, efter Omgang, dertil beskikkes. Og da denne ringe Byrde saaledes fordeles og bliver fælles for dem alle, nyde de derfor ingen Betaling. C. 38. Alle Møder ved Forligelses=Commissionerne bør skee personligen, af de Parter som ere tilstede; Dog maae det være tilladt, naar nogen har lovligt Forfald, at sende en god Mand i sit Sted, hvilken da maae være forsynet med tilstrækkelig Fuldmagt til at forlige Sagen, paa Mandantens Vegne, men det skal aldeles være forbudet, enten at med tage, eller i sit Sted, at sende Procuratorer, til at handle ved Forligelses Commissionen. F. 39. Dersom nogen, som er bleven tilsagt, for at anhøre Forslage til Forening, undslaaer sig for at møde eller han udebliver, uden beviisligt og lovligt Forfald, da skal han (i Overeensstemmelse og Liighed med det, det er foreskrevet i D. og N. Lovs 1 B. 5 K. 7 Art.) som den der forkaster Førlig, og endelig vil have Trette ved Rettergang, dømmes til at betale sin Modpart Processens Omkostninger, naar Sagen ved Dom afgiøres. F. 40. Forligelses Commissionerne bør holdes inden lukte Dørre. F. 41. Paa det at Vedkommende kunde have den fuldkomneste Tillid til Forligelses=Commissionens Megling, og de med Frimodighed, og Aabenhiertighed kunne indlade sig i Mellemhandling, til deres Tvistigheds mindelige Afgiørelse, skal det være aldeles forbudet, enten at udstæde Attester, eller føre Vidner om det, der af Parterne tilstaaes eller foreslaaes ved Forligelses Commissionen, undtagen for saavidt det af begge Parter bliver vedtaget, og udgjør virkelige Punkter i Foreningen selv. Heraf følger da, at, naar ikke mindeligt Forlig kan bevirkes, gives aldeles intet beskrevet af det, der er bleven forhandlet; men samme ansees som uefterretteligt og ugyldigt. I dette Tilfælde, leveres da blot Besværingen den Klagende tilbage, med den Paategning, at mindelig Forening ei ved Forligelses Commissionen blev opnaaet; og at Sagen alt saa henvises, til Afgiørelse, ved Rettergang. Dersom Klagen har været mundtlig, meddeles Sagsøgeren ligeledes en Attest om, at Sagen har været foretaget til Megling, og at denne har været forgiæves. F. 42. Naar nogen modvilligen udebliver, udsteder Commissionen en Attest herom til den mødende, paa det han kan betiene sig deraf ved Sagførelsen for Domstolene. C. 43. Kommer Sagen til Forlig, bør Foreningen, tilligemed de Vilkaar, under hvilke den er indgaaet, nøiagtigen indføres i Protokollen, samt af Parterne underskrives, dersom de kunne skrive; Og skal da en saadan indgaaet Forening have samme Kraft og Virkning, som en usvækkelig og upaaankelig Dom; Følgeligen fuldbyrdes paa lige Maade, under Tvang af Execution, uden at videre Lovmaal finder Sted. F. 44. Dersom Sagen angaaer Gield, eller afgiøres, ved Forpligtelse til Penges Betaling, da skal en vis Tids Punkt dertil bestemmes, efter Parternes Overeenskommelse. Er derimod Forligets Gienstand en vis Handling eller Gierning, som skal iværksættes (Til Exempel, naar nogen forbindes til at aflede Vand, sætte Hegn, udlægge Vei, eller deslige, da bør der ved Foreningen altid bestemmes et passende og tilstrækkeligt Tvangsmiddel af Bøder, som skal udreedes, saafremt det saaleledes foreskrevne ikke efterkommes; paa det at Sagens Afgiørelse kan være fuldstændig og endelig. F. 45. De Sager, som indkomme for Forligelses Commissionen, skulle være sluttede og afgjorte, i Kiøbstæderne, inden 8 Dage, og paa Landet inden 14 Dage fra den Tid de der ere blevne foretaget. J længere Tid maae de ei henstaae, uden med begge Parters Samtykke. C. 46. Til at lette og befordre Foreninger imellem Vore kiære og troe Undersaattere, ville Vi tillade, at alt det, som indgives til, eller forhandles ved, og udstædes fra Forligelses Commissionerne, maae skrives paa ustemplet Papiir. F. 47. Dersom en Forligelses Commissarius selv er Part i den Sag, der skal omhandles, eller han er nogen af Parterne saa nær beslægtet eller besvogret som i andet Leed, da skal han, i det første Tilfælde, strax træde ud af Commissionen; men i det sidstbenævnte, skal han først spørge den anden Part, om den ne er tilfreds med, at han, uagtet sit Slegt skabs, eller Svogerskabs=Baand, befatter sig med Meglingen og Foreningen. Har da denne intet derimod at erindre, maae han vedblive sit Sæde, efterdi det kunde være mueligt, at han, som retskaffen og god Mand kunde endog virke med Held paa sin Frende, til at opnaae Forlig. Men, ønsker Modparten ikke, at han skal beholde Sædet, da bør han vige samme. F. 48. Naar nogen Commissarius, af de, i sidste C. anførte, Aarsager, eller formedelst andet lovligt Forfald, ikke kan sidde i Forligelses=Commissionen, skal den tilbageblevne Megler, enten allene, eller, med en af ham dertil valgt og tiltagen god Mand, afhandle saadan enkelt Sag. F. 49. Jngen Sag maae (undtagen i de Tilfælde, som i denne Anordning udtrykkeligen ere nævnte) antages til Behandling og Paakiendelse ved Domstolene, med mindre Sagsøgeren, ved Attest fra Forligelses=Commissionen, beviser, at mindelig Forening har været forsøgt, og ikke opnaaet; dog skal det ikke være nogen formeent, at oplyse sin Sag ved TingsVidner, førend den kommer ind for Meglerne. F. 50. Stiftamtmændene og Amtmændene, skulle, naar de reise om i deres Districter, lade sig forevise og flittigen eftersee Forligelses Protokollerne, samt tegne deri, at de ere dem foreviiste. H. 51. Ved hvert Aars Udgang, skal Forligelses Commissionerne tilstille den vedkommen: de Stiftamtmand eller Amtmand en Fortegnelse over de Sager, som ved Commissionen i det foreløbne Aar ere blevne foretagne og afgjorte, samt derved melde, hvilke der ere bleve forligte. Disse Jndberetninger skulle derefter, inden næste Aars Januarii Maaneds Udgang, indsendes til Vort Danske Cancellie, hvis Pligt det skal være, at forelægge Os samme, paa det at Vi selv kunde bedømme Virkningen af denne Vor velgiørende Lovgivning, og tillige paaskiønne, om nogen i denne Henseende har bidraget fortrinligen med Nidkierhed og Flid, til den ne gode Sags Fremme. F. 52. Fra Forligelses=Commissionen i Kiøbenhavn sendes den forbenævnte Fortegnelse umiddelbar til Cancelliet. F. 53. J de Sager, hvor nogen anholder om benesicium paupertatis eller processus gratuiti, skal Øvrigheden altid indhente Efterretning fra Forligelses Commissionen, om den Ansøgende har viist sig villig til at forlige Sagen i Mindelighed, paa billige Vilkaar, eller ikke. Denne Efterretning skal følge Øvrighedens Erklæring over Ansøgningen, for at komme i Betragtning, ved sammes Afgiørelse; Thi Vi ville ikke, at trettekiære Menneskeer skulle forundes saadanne beneficia. C. 54. Naar nogen, med afbrudt Birk somhed og Retskaffenhed, har vedblevet at arbeide som Forligelses=Commissarius i 8 Aar, ville Vi udmerke ham, som en fortient Mand, med en passende Rang. C. 55. J øvrigt skal Forligelses Commissarierne og Skriveren, der fører Protokollen, nyde, til Belønning for deres Umage, det samme i Sallario, som ved Forordningen af 13de Maji 1769, F. 4, har været bestemt for Amtmændene i Danmark, i lige Tilfælde, nemlig 2 Mrk. 8 Skl. af den Klagende, og 1 Mrk. 8 s. af den Anklagede, tilsammen 64 s., hvilken Betaling dog ikkun skal finde Sted, naar Sagen ved Forlig bliver afgjort; men, i modsat Fald betales intet. - Den ene tredie Part heraf tilfalder Protokollisten. Skulde nogen af Parterne være saa fattig, at denne Udgivt ikke af ham kunde tilveiebringes, da bør Forligelsen desformedelst ei standses. J øvrigt følger det af sig selv, at det ogsaa under Foreningen kan bestemmes, som et Vilkaar, om een af Parterne paatager sig at udreede den foranførte Bekostning. C. 56. Dersom Forligelses=Commissarierne. paa Landet skulde nødsages til at giøre nogen Reise til det Sted, hvor Commissionen holdes, da bør Udgivten, til deres Befordring, reparteres paa Amtet, iblandt de øvrige Omkostninger, som udreedes af det Offentlige. C. 57. J Kiøbenhavn betales intet Sal. larium til Forligelses Commissarierne; efterdi de 2 af disse ere Vore lønnede Embedsmænd, og de 32 Mænds Deeltagelse i dette Arbeide ikke kan forvolde enhver af dem især nogen betydelig Uleilighed, naar de, efter Omgang, tage Sæde i Commissionen; Ligesom Vi og forvisse Os om, at bemeldte Stadens Represensentanter med Velvillighed tiltræde en saa behagelig og nyttig Forretning. Skriveren tilkommer ei heller noget, da han er fritaget for andet Arbeide i Hof= og Stads=Retten. Udgivten ved Forligelses=Indretningen i Kiøbenhavn bliver altsaa ikkun 12 s. til Hof= og StadsRettens=Bud, for Tilsigelsen; Thi, hvad Skriv Materialier angaaer, da ville Vi tillade, at disse, efter Paafordring af den Tilforordnede i Hof= og Stads=Retten, som har Sæde i Commissionen, leveres, uden Betaling, fra bemeldte Rets Justits=Comptoir. H. 58. Af denne Anordning skal der uddeles et tilstrækkeligt Antal Exemplarer, saavel i Kiøbstæderne, som iblandt Land=Almuen, paa det at alle og enhver derom kan have fornøden, Kundskab. F. 59. Endeligen befale Vi, at samtlige vedkommende Stiftamtmænd og Amtmænd skulle uopholdelig sætte denne Vor Lovgivning i Udførelse, og derefter, naar Jndretningen paa ethvert Sted er bleven ordnet og bragt i Gang, allerunderdanigst indberette Os samme. Hvorefter alle og enhver Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette." Noget om den parisiske Revolutions Domstol, dens Dommere og dens offentlige Anklager i Robespierres Regierings Tid. (See Begyndelsen i No. 31.) Fouqvier Tinville forsikkrer at han hverken ved Tilskyndelser eller paa andre Maader har taget Deel i de foregivne Sammenrottelser i Fængslerne, heller ikke bevæget nogen til at giøre Proscriptions=Lister. Han veed ikke engang. om saadanne virkelig have været til. Almeen vels=Commissionen har tilsendt ham Lister, under hvilke stod den befaling, at de deri Benævnte skulde strax saggives, og han har efter Ordene fulgt den haarde og smertelige Nødvendighed, at ile med Dommene, og tiltale de beskyldte under eet. Det er falskt, at han nogensinde har taget, beholdt eller understukket de Fængsledes Penge eller andre Effekter. Han har aldrig indladt sig i Handel om sine Pligter for nogen Pengesum, men tvertimod opfyldt dem ærligen og redeligen. Han forsikkrer endelig, at alle de haarde og gyselige beskyldinger ere falske, der giøres ham af hans Fiender med en Forbittrelse, som tydelig legger deres Had og Hevngierrighed for Dagen. Actor anmærkede, at af Fouqviers Forsvar fulgde saa meget mindre, at han havde tilintetgjort de imod ham fremførte beskyldinger, at Alt meget meere beviser at han fuldkommen er bleven understyttet af de ansatte Dommere og Eedsvorne ved Revolutions=Tribunalet, hvor de tillige med ham udøvede deres Embedsforretninger.