Jyske Efterretninger, 1822-09-02
Statssecretæren for Indenlandsfaget Sir Robert Peel gik imidlertid, strax efter Jagtens Ankomst i Fjorden, ud til Kongen og berettede ham Marquis af Londonderrys Selvmord, hvilken Tidende saaledes forstemte Hans Majestæt, at han forføiede sig ind i Kabinettet og vilde den Eftermiddag kuns lade sig seer af faa Fortrolige. Da Hans Majestæt næste Dag gik iland i Leith, var Kajen og Byens Gader opfyldte, med Mennesker, og da han tog derfra op til det nærliggende Edinburgh, var Toget saa stateligt, som tænkes kan. Kongen tog sin Bopæl i det gamle Residentsslot for Skotlands Konger, Holyrovd-house, hvor nu ingen Konge har resideret, siden Storbritanniens Riger under Kong Jacob bleve forenede. Baade i Leith og Edinburgh vare Vinduer og Tage fyldte med Tilskuere og hele Veien imellem disse to Stæder, var ganske besat af skuelystne Mennesker. Ved Edinburghs Port kom Magistraten og overrakte Kongen, Stadens Portnøgler, men han gav dem tilbage, sigende, at de ikke kunde være i bedre Hænder, end i de vare. Da Kongen var kommen op paa Slottet, lidt efter Kl. 12, var stor Præsentation, og Kongen, siddende paa sin Throne, modtog en Addresse fra Edinburghs Magistrat og Jndvaanere. Samme Dag Kl. 4 kjørte han i en Privatequipage ud til Dalkeith, Hertugen af Montroses Landsæde, og blev der modtagen med største Festlighed. Om Aftenen var hele Edinburgh og dets Omegn saare pragtfuld belyst. Bjergskoterne, som ellers aldrig have holdt synderligt af den Hanoveranske Kongestamme, have ved denne Leilighed i talrige Skarer indfundet sig i Edinburgh for at bevidne Hans Majestæt deres Hengivenhed og Troskab, og Kongen har igjen, for at vinde deres Hengivenhed endnu mere, engang offentligen ladet sig see i Høilændernes Dragt; det er med kortetavlede Skjørter, bare Knæer og ingen Buxer (?) Londonderrys Død er endnu Stoffet til mange Samtaler og Avisartikler. Ved Undersøgelsesforhøret, er det kommet for Dagen, at han i en fjorten Dages Tid var mørk og menneskefiendsk, hvilket gan ste stred imod hans sædvanlige blide Karakteer; han snakkede jevnligen hen i Taaget, og var saa mistroisk, at hvor han saae to Personer smaasnakke, troede han altid, at der var en Sammensværgelse imod hans Liv i Værk. Den Fredag, da han tog Afsked med Kongen, var han inde hos H. M. i tre hele Timer, og talede der sommetider saa vildt, at Kongen lettelig skjønnede, at Manden var forrykt, hvorom han ogsaa strax underrettede Hertugen af Wellington, og fik ved ham føjet Anstalt, at Dr. Bankhead kom hen til den Syge for at passe paa ham. (At der imidlertid ingen Anstalter føiedes til at sende en anden, ikke forrykt, Mand til Mødet i Vien og Verona, er og meget paafaldende). Myladyls Kammerfrue Mistrefs Ann Balley Robinson forklarede, at hun hørte ringes Mandags Morgen Kl. 7 i Herskabets Soveværelse, og at hun gik derind. Marquis og hans Frue laae endnu, Fruen forlangte Frokost, som Deponentinden ogsaa strax bragte, men Herren fandt den ikke god og erklærede, at den var ham uværdig. Det var ellers sammeslags Frokost, som han altid var vant til at faae. Kl. 7 1/2 ringedes atter, og da Deponentinden kom ind, spurgte Herren om Doctoren var kommen ud fra London, og da hun sagde, han havde været derude hele Natten, bad han hente ham. Hun ik over til Doctoren og sagde, at han havde at gaae ind til Hans Herlighed, saasnart Mylady var gaaet fra Soveværelset ind i sit Toiletværelse. Hun blev derpaa staaende paa Coridonen i Nærheden af Soveværelset. Mylord kom ud og kaldte. Hun aabnede, Doctorens Dør, denne gik øjeblikkeligen ind i Hans Herligheds Tolletværelse. Hun gik strax efter, og i det hun saae ind af Døren, bemærkede hun, at Hans Herlighed faldt om i Doctorens Armee og Blodet strømmede ned over hans Legeme. Da han var i Sovegemakket havde han intet Blod paa sig. - Doctor Bankhead forklarede, at da han var kaldet af Kammerfruen, gik han til Sovegemakkets Dør, som stod aaben, men der var Jngen derinde; Kammer fruen sagde, at Mylord var i sit Paaklædningsværelse. Da Doctoren gik derind, stod Mylord i Slaabrol med Ryggen mod Indgangsdøren og Ansigtet vendt mod Loftet. Uden at vende sig, sagde han, da han hørte Doctoren trine ind: "Bankhead, lad mig falde i Deres Arme; Alting er forbil Doctoren, som formodede en Daanelse, sprang til, og bemærkede da den blodige Redskab (en liden Næglekniv) i hans Haand Mylord styrtede om i Doctorens Arme, inden en Minut var der løbet to Kander Blod af ham og han var steendød. - Da Saaret kun var en Tom langt og en halv Tom dybt, og Pulsaaren (Caroris) dog var overskaaren, maa Hans Herlighed ikke have havt meget Kjød paa Knopper og Fedt paa Musklerne.