Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-03-20
Nu har samme Historie atter gjentaget sig med den samme Pige. Hun havde igjen afvigte Søndag Aften, d. 9de Marts, været samlet med flere af Omegnens Beboere hos Forældrene, og gik henimod Morgenstunden tilligemed sin Broder til Høggild Mølle, hvor de Begge tjene, og kom der noget for det dagedes, som man formener, Klokken imellem 4 og 5. Ved deres Hjemkomst kaldte hun paa Møllersvenden, for at han skulde lukke hende ind, og da Broderen havde forret bestene, kom ogsaa han ind og talede med hende, samt gjorde hende opmærksom paa, at hun maatte passe at komme betids op, da han frygtede for, at han, paa Grund af at Klokken var saa mange, vilde sove over sig, og saaledes ikke som han pleiede kunde kalde paa hende. Han gik derpaa til Sengs, ligesom Møllersvenden, efterat have lukket Maren Christensdatter ind, igien havde lagt sig, og var som følge af at han længe om Natten havde havt Arbeide i Møllen, efter sin Forklaring, faldet i en dyb Søvn, hvorimod hun, efter hvad man kan skjønne, blev oppe. Klokken omtrent 7 kom et af Møllerens Børn, en lille Pige, ud i Kjøkkenet; ligeover for dette, i en Afstand af en halv Snees Alen, ligger Svinehuset, og bag dette kunde hun høre Maren Christensdatter jamre sig, hvorpaa hun løb henfor at see hvad det var, og fandt hende liggende paa Jorden, svømmende i sit Blod; hun løb da ind og kaldte paa Pigens Broder, som netop var i Færd med at staae op hvorpaa han skyndte sig ud, og fandt hende saaledes som Barnet havde sagt, blodig, og den venstre Haand gjennemboret med en gammel simpel Foldekniv, og med denne naa let fast i Jorden, saa at han med Magt maatte trække den ud. Hun laa saa smaat og jamrede sig, men syntes næsten aldeles bevidstløs, da hun blev bragt ind, og kunde i Begyndelsen aldeles ikke tale. Ved Undersøgelse af Districtslægen, som samme Dag med Herredsfogden havde begivet sig til Gierningsstedet og beordret hende indbragt til Sygehuset i Viborg, fandtes hun at have erholdt, foruden Saaret i Haanden, 45 stukne Saar i Hovedet, og et saa dybt Saar i Halsen, at Luftrøret er læderet. Uagtet der formeentlig ikke er Fare for hendes Liv, er hendes Tilstand dog saaledes, at hidtil intet formeligt Forhør har kunne afholdes over hende; men efter hendes Yttringer maa man antage, skjøndt hun forsikkrer, aldeles ikke at kunne erindre, hvorledes det egentlig tilgik, eller bemærkede Personens Udseende og Klædedragt, at hun er bleven overfaldet i det Øieblik hun aabnede Kjøkkendøren, og derefter trukket om paa det Sted, hvor hun fandtes, og hvor der endnu om Aftenen, da Gierningen var begaaet, fandtes betydelige Spor af Blod og hele Lokker af afrevet Haar, men uagtet der strax blev udlovet en Belønning af idetmindste 20 til den, der kunde skaffe den mindste Oplysning i Sagen, og de omboende Retsbetjente og Sognefogder bleve tilskrevne, har hidtil aldeles Jntet været at opdage, som kunde lede paa Spor, undtagen at en ubekjendt Person, som man dog ikke lagde videre Mærk til, skal være seet ud paa Natten ved Faderens Huus og ved Møllen. Hele Historien er saa gaadefuld, at hvis det var et forskruet Kjøbstad=Fruentimmer, og hvis det kunde tænkes muligt at hun, efter at have tilføiet sig flere Saar i Hovedet og et saa betydeligt i Halsen, kunde endnu have Kræfter til, naar hun laa paa Jorden, at gjennembore sin ene Haand i den Grad, at den blev fæstet til Jorden og at Skaftet formelig var trykket ind i Haanden, kunde man saaledes, som Flere have yttret, fristes til at troe, at Maren Christensdatter selv havde gjort Gierningen for at vække Opsigt; men naar man betænker, at det er en 20aarig jævn Bondepige, som Præsten og alle hendes Omgivelser rose som en særdeles sædelig og anstændig Pige, som fra sine Tjenester har de bedste Vidnesbyrd om Flid og Retsindighed, som ved en saadan Gierning, istedet for at vække Opsigt, vilde paadrage sig alle sine Jævnliges Haan og Spot og aldrig kunde vente en ordentlig Tieneste, og at hun aldrig vides at have havt nogen Kjærligheds=Forstaaelser eller Uvenskab med Nogen, synes denne Anskuelse aldeles utrolig, skjøndt det paa den anden Side synes ligesaa ubegribeligt, hvad der skulde bevæge et Menneske til saadan en Misgierning, uden at der kan spores anden Grund, end et aldeles uforklarligt Had.