Viborger Samler, 1846-07-27
J det 5te Møde oplæste Advocat Lehmann sit Andragende om Ordningen af de statsretlige Forhold mellem Monarchiets Dele, og Jndførelsen af en fri Forfatning. Den kgl. Comm. tilkjendegav, at han efter Oplæsningen af Andragendet ønskede at gjøre Forsamlingen en Meddelelse. Andragendet omtaler nu den formeentlige Nødvendighed af at Forfatningssporgsmaalet atter optages og tilendebringes derved, at Regjering og Folk alvorlig beskjæftige sig med sammes Ordning. Jdet Proponenten var tilskyndet af sin Samvittighed til dette Skridt, vilde han i korte Hovedtræk angive, hvorledes han havde tænkt sig en slig Forfatning: Sagen maatte sættes i Forbindelse med Sporgsmaalet om den statsretlige Forbindelse mellem Monarchiets forskjellige Dele, hvilken stedse var paaberaabt som den væsentligste Hindring for en Constitution, medens han netop ansaae den som den mægtigste Grund derfor. At de Danske derom udtale sig, kunde ikke vække Anstød, idet man netop vilde give Hertugdømmerne forøgede Garantier for deres Selvstændighed og derved fjerne deres Betænkeligheder ved at deeltage i Bestræbelserne for en constitutionel Ordning. Det kgl. aabne Brev af 8de stadfæstede den væsentlige Forskjel mellem Slesvig og visse Dele af Holsteen, at Slesvig var en uadskillelig Landsdeel af Danmark, Holsteens vedvarende Forbindelse derimod tvivlsom. Danmark kunde derfor aldrig faae en Constitution uden i Forbindelse med Slesvig, ellers vilde man opgive en Trediedeel af det danske Rige, men Constitutionen var formeentlig et nødvendigt Middel til at sikkre den uadskillelige Forbindelse. Men først maatte Slesvigs provindsielle Selvstændighed gjøres til en Sandhed. Slesvig maatte organiseres som selvstændig Landsdeel og derpaa med Danmark lyksaliggjøres ved en Constitution, derfor behøvede man ikke i mindste Maade at opgive Holsteen og Lauenborg. At Holsteens vedvarende Forbindelse med Danmark maatte sikkres uden Opoffrelse var at haabe, en sønderlemmende Adskillelse vilde stride mod Tidsalderens Begreber og den europæiske Statsordens Jnteresser. Ved at befæste Slesvigs uadskillelige Forbindelse med Danmark, vilde Holsteen hendrages til denne Statsforbindelse. Slesvig maatte knyttes til Danmark, og derigjennem maatte Holsteen tildrages, omvendt maatte Slesvig ei knyttes til Holsteen, hvorved begge vilde mistes. Forslaget blandede sig da ikke i Holsteens indre Anliggender, tvertimod anerkjendtes derved netop Holsteens Selvstændighed langt fuldstændigere end hidtil. Thi opfordrede han da Forsamlingen til at indgaae til Hs. Majestæt med følgende Petition: 1) at Kongen i Gierningen vilde sikkre den ved det aabne Brev af 8de d. M. paany stadfæstede adskillelige Forbindelse imellem Slesvig og det øvrige danske Rige, ved i Virkeligheden at udvikle den dette Hertugdømme, paany tilsagte provindsielle Selvstændighed ved Jndførelsen af de dertil nødvendige Jnstitutioner saa selvstændigen, som det er muligt uden Afbræk for Rigets Eenhed. 2) at Kongen snarest muligt for en, overeensstemmende med den for Provindsialstænderne anordnede Valglov, dog med fri Valgbarhed, af Østifterne, Jylland og Slesvig valgt, fælles constituerende Forsamling i Kjøbenhavn vil lade forelægge til Overveielse og Beslutning Udkastet til en fri Forfatning, der kan betrygge Staten en folkelig Regjering ved at knytte Kronens Virksomhed til et Ministeriums Ansvarlighed, og ved at indrømme en af en liberal Valglov, der gjor Valgrettigheden uafhængig af Standsadskillelser og Valgbarheden fri, fremgaaet Folkerepræsentation besluttende Medvirkning ved Lovgivningen og ved Statsudgifternes Bestemmelse. 3) at Kongen saasnart Successionsforholdene i Holsteen ere ordnede med dette Hertugdømme, med Lauenborg og med det tydske Forbund vil enes om den Maade, hvorpaa disse tvende Forbundslande kunde ønske at slutte sig til det danske Riges Statsforfatning og Stats forvaltning, hvorom da en organisk Lov vilde være at forelægge Danmarks Parlament, som stedse vil være rede til med disse Hertugdommer at indgaae i ethvert Fælleskab med Hensyn til Jnstitutioner, Love og Statstyrelse, der kan bestaae med det danske Riges Selvstændighed som en af det tydske Forbund uafhængig Stat, og med Nationens Velfærd som en væsentlig nordisk Folkestamme. – Den kgl. Commissarii Svar var følgende: Forsaavidt Andragendet gaaer ud paa særegne Jnstitutioner for Slesvig og paa en ny Unionslov mellem Holsteen og Lauenborg og mellem Danmark og Slesvig, strider det mod Stænderanordn. § 5 samt mod Tilkjendegivelsen i den kgl. Besked, at ligger udenfor Forsamlingens Virkekreds. Sagens Natur fører med sig, at ingen undersaatlig Autoritet ken virke for at tilintetgjøre den nærværende Statsforfatning. Dette bekræftes af Grundloven og Landslovens 1ste Artikel og Stænderanordna, kan ei have tilsigtet at give Stænderne en saadan bemyndigelse. Men ei alene er Forsamlingen incompetent, uberettiget til at indgive Andragender om Forandringer i Statsforfatningen; han turde som hans allernaadigste Arveherres og Konges Befuldmægtigede ei undlade at erklære, at Grundloven og Landsloven udtale som almindelig undersaatlig Pligt, der ved enhver Jndtrædelse i en offentlig Stilling bekræftes med Eed, at opretholde Rigets Forfatning og saa meget mere undlade Handlinger, som gaae ud paa at tilintetgjøre den. Andragendet stred mod denne Eed og Pligt, gik ud paa at ryste Grundvolden, hvorpaa hele Samfundsordenen hviler. J Henhold hertil kunde den kgl. Commissarius ikke tilstede, at denne Sag behandledes, og vilde ikke indlade sig paa Sagens Realitet, da han forventede, at Forsamlingen selv vilde afvise Andragendet. Ved Afstemningen, som derpaa fandt Sted i næste (6te) Møde med Kugler, blev Andragendet forkastet med 34 Stemmer mod 29 – en Minoritet, der er større end man skulde have ventet, og som vilde have været en Majoritet, naar der i Forsamlingen ikke havde været kongelig udnævnte Deputerede, og Sædegaardsdeputerede som en særegen Classe. Derimod blev ved Hielp af disse Deputerede i det sjette Møde det Ussingske Forslag (om StænderComiteer) antaget med 40 Stemmer mod 23.