Aalborg Stiftstidende, 1832-09-10
Blandede Efterretninger. En interessant Proces er bleven ført i Paris imod St. Simonisterne, og da den kaster meget Lys over dette Selskabs Væsen og Sværmerier, meddeles den her. For flere Dage siden, hedder det fra Paris den 29de August, havde pere supreme Enfantin ladet i Dagbladene bekjendtgjøre, at han den 27de, Kl. 8 om Morgenen, vilde med sine Apostle, sine Sønner og Døttre, drage hen for at indlade sig i Samtale med Justitsen og nogle smaa Jmmoraliteter, for hvilke man sigtede ham. Nøie var Veien af ham betegnet, som han havde ifinde at tage, og overhovedet var Jntet forsømt, for at tillægge sig og sine St. Simmonianere Vigtighed, og opvække den Opmærksomhed for dem, som i den sidste Tid synes slukt. Den opvakte Nysgierrig hed havde da heller ikke forfeilet sin Virkning; den hele Ve fra Menilmontout, Enfantins Bolig, til Justitspaladset var opfyldt med Mennesker af alle Stænder, saa at Toget kun kunde bevæge sig frem med megen Vanskelighed. Eventyrlig var det mandlige saavelsom det kvindelige Personales Coustumer i denne Procession. Som characteristisk i deres Klædedragt figurerer et Slags Underklædning, hvilken den dermed Beklædte umulig selv er istand til at befæste; det tjener til Symbol paa, at en Simonianer aldrig maa stole paa sig selv alene, men stedse er nødt til en Andens Hjelp. Under Afsyngning af originale Hymner bevægede Toget sig frem; især blev coquetteret med en Sang, hvis Omkvæd var. Det stakkels Folk, det hungrer." Ankomne til Audientssalen i Justitspaladset, toge Enfantin og Apostlene Borrault, Chevalier, Duverier Plads paa de Anklagedes Bænk til dem maatte Hr. Olinde=Rodrigues føie sig, fordi en Deel af Anklagen ogsaa angik denne Schismatiker; han havde havt Takt nok til at fremkomme i sædvanlig Klædedragt. Bag ved de Anklagede toge deres Retshielpere, samtlige St. Simonianere, iblandt hvilke Baron Gustav v. Eichthal og to Damer af samme Slags, Plads. Anklageacten gik udfra, at St. Simonianerne paa bestemte Tider havde holdt offentlige Forsamlinger i politisk og religiøst Øiemed uden lovlig Authorisation og imod Politiets Forbud; at de ogsaa i financiel Henseende dannede et Selskab, som manglede lovlig Sanction; at deres Læresætninger stødte an imod den almindelige Moral, og at Enfantin, Chevalier og Duveyrier havde i Globe gjort sig skyldige i utugtige Publicationer. Andragendet gik ud paa Fængselsstraf og Selskabets Opløsning. Da de Anklagede nu inddrømmede nogle af de dem gjorte beskyldninger, saa behøvedes Vidner imod disse ikke; derimod havde de ladet fremkomme 38 Vidner, som skulde bevidne deres Moralitet. Da nu den første af disse Vidner, samtlige St. Simonianere, skulde aflægge Eed, vendte han sig først til Enfantin, min Fader, kan jeg aflægge denne Eede, spurgte han. Herover opkom stor Tvist, Præsidenten vilde ikke antage Vidnet, da han gjorde sig afhængig af en af de Anklagedes Jnspiration.; Enfantin forlangte, at Eden skulde aflægges efter deres Ritus. Endelig spurgte Præsidenten Vidnet kategorisk, om han uden videre vilde sværge eller ikke, og da denne atter erklærede, at han kun kunde handle efter, den levende Lov Enfantins" Jnspiration, blev han som Vidne forkastet. Da det var gaaet ligesaa med det andet Vidne erklærede Enfantin, at det samme var Tilfældet med alle Vidnerne, men han forlangte dog, at de alle bleve spurgte, for at man kunde overbevise sig om alle hans Børns Hengivenhed for ham. De øvrige 36 bleve førte frem, men bleve, som de 2 første, paa samme Grund, forkastede. Enfantin protesterede herimod, og besværede sig tillige over, at man havde nægtet ham Tilladelse til i en Sag, som angik saa nær det kvindelige Kjøn, at betjene sig af de bag ved ham siddende Damer, som Retshielpere. - General=Advocat Delapalme begyndte sin Anklage med den Erklæring, at dersom de Anklagedes Lærdomme og Gierninger kun vare latterlige, kunde der ikke være Tale om, at forfølge dem paa Rettens Vei; men da de havde stødt an mod flere Love, saa maatte dette finde Sted. En, som det siges, Efterkommer af Carl den Store, hed det videre, en Hv. St. Simon, der havde tjent i den amerikanske Krig med Udmærkelse, var Stifter, til denne Sect. Forfængelighed forvirrede ham Hovedet; hver Morgen maatte hans Tjener vække ham med de Ord: Hr. Greve, De er en stor Mand; bered dem til, ogsaa idag at udrette noget Stort!" Senere ødelagde han sig ved Speculationer med Assignater, forsøgte at begaae Selvmord, der dog mislykkedes, men drog en lang Sygdom efter sig, under hvilken hans Phantasie udfandt den nye Doctrines Grundfærdomme. Længe efter hans Død lykkedes det hans Disciple at vinde sig Tilhængere ved deres forføriske Lærdomme, som især gik ud paa den uretfærdige Fordeling af Godserne og paa Afskaffelsen af al Arvelighed, saa meget mere, da de for 45000 Fr. havde tilkjøbt dem Globe, og deri publicerede deres Principer. Missionairer bleve sendte allevegne hen, især til England; deres Opfordring udgik til alle, som havde Lyst og - Penge. Jsær anstødelig synes deres Dogmer med Hensyn til det kvindelige Kjøn. SomHoveddogme gielder, at den St. Simonistiske Lærer ikke alene maa indvirke paa de aandelige, men ogsaa paa de kjødelige Tilbøieligheder. En Samtale imellem Enfantin og en Dame er endog bleven trykt." - Her afbrød ham en af de bagved siddende Damer, Cecilie Fournel, og bemærkede, at denne Dame var hun, hun bekjendte sig til Dialogens Jndhold og ønskede at retfærdiggjøre sig. Efterat hun af Præsidenten var bleven advaret at tie stille, vedblev Hr. Delapalme: "De Anklagede foragte det menneskelige Selskab, de angribe Edens Hellighed, prædike Konernes Fælledskab, og sammenligne Kvinden med et kosteligt Maaltid, der er saameget destomere udmærket, jo flere Gjæster der kunde nyde med af samme. Endelig skal, efter deres Forskrifter, den St. Simonianske Præst søge at underordne sig Fruentimmerne ved sin Skjønhed, Anstand, Elegands, Fiinhed og ved sit henrivende Foredrag. Først forsvarede den directe Arving efter St. Simon, Rodriques, sig, som forresten ikke de Øvriges Usædelighed blev lagt til last. Han søgte at vise, at Loven, som forbyder Associationer var forældet og fulgtes ikke meere. Derefter talede flere af de Anklagedes Retshielpere, thi egentlige Advocater havde de ikke, fordi de erklærede, at de ikke kunde forstaae dem, og ved Spørgsmaalet, om de ikke levede i Utugt, vendte de skamfulde Hovedet bort. Da derpaa de medanklagede Apostle, Borrault, Chevalier og Duveyrier, selv toge Ordet, og den Sidste begyndte en enthusiastisk Lovtale over Polygamie, sluttede Præsidenten Sædet. - Enfantin, som først stammede i sin Tale, erklærede, efter at have samlet sig igjen, Kvinden er Messias, som skulde befrie Menneskeslægten for det aandelige og kjødelige Slaverie, ligesom Christus har befriet den fra personligt Slaverie. Han kunde ansee sig som Forløber for den forventede fra Gud sendte Kvinde (femme revelatrice) ligesom Johannes havde været Christi Forgjænger. Jsær søgte han at godtgjøre, at Dommerne ikke formaaede at følge ham i hans Idegang, og heller ikke kunde være competente Dommere over ham. Han priiste sin egen Skjønhed. - Apostelen Duverier udtalede sin Overbeviisning om at blive for stedse paa denne Jord, for engang at blive Vidne til de Undere, som St. Simonianismen vilde udrette. - Efter flere Timers Raadslagning erklærede de Edsvorne de Anklagede skyldige i alle Puncter. Derpaa bleve Rodrigues og Barrault, som Deeltagere i og Forstandere for et lovstridigt Samfund dømte til 50 Fr. Straf, Enfantin, Chevalier, og Duverier derimod, formedelst Overtrædelse af den almindelige Moral til et Aars Fængselstraf og 1000 Fr. Bøde, og desuden Tilintetgjørelsen af de omtalte Skrifter samt det St. Simonianske Selskabs Ophævelse befalet. Denne Proces kan maaskee have de vigtigste Følger, fordi den tjener til at giøre St. Simonianerne og deres Lærdomme anskuelige i deres hele Omfang og Usselhed.