Berlingske Tidende, 1836-02-16
Paris, den 6te Februar. - Blandt de, i Pairs Rettens Møde den 3die og 4de Februar afgivne Vidne=Udsagn udmærkede sig kun Nina Lassaves og Hr. Lavocats. Nina Lassave, Fleschis Elskede, nitten Aar gammel, eenøjet, men dog ikke af ubehageligt Udvortes, deponerede i det Væsentlige saaledes: "Om Søndagen den 26de Juli gik je Kl. 11 om Morgenen til Fieschi. Jeg saae i hans Værelse en Maskine, som jeg holdt for en Arbejdstol eller et andet Haandværks-Redskab, i hvilken Tro han da ogsaa befæstede mig. Jeg sagde til ham: "Du har altsaa her igjen paataget Dig et Arbeide, som Du siden efter maa lade gaae for den halve Priis. Han svarede, at dennegang vilde han nok vide at faae sine Penge ud. Fieschi som var i en meget mørk Stemning, formanede mig til at blive hjemme under Juli-Højtideligheden, da der vilde blive Spectakler. Jeg sagde ham, at jeg vilde komme hen til ham, for fra hans Vinduer af at see paa Revnen; men han svarede, at han ikke vilde lade mig komme ind. Dagen efter, den 27de Juli, saae jeg Fiesch sidde med Morey ved Bordet i en Skjænkestue. Da han blev mig vaer, stod han op og kom til mig. Han var endnu mørkere end Dagen i Forveien, og gjentog Forbudet, at jeg ikke maatte besøge ham næste Dag. Jkke destomindre var jeg om Middagen den 28de Juli i Begreb med at gaae til ham og var endnu kun 30 Skridt omtrent fra hans Logis, da Explosionen hørtes. Strax efter rygtedes det, hvad der var skeet. Det ahnede mig, at Fieschi var Gierningsmanden, da han den senere Tid havde været saa mørk. Jeg fik snart Vished, idet man viste mig hans Vindue som det hvorfra Explosionen var skeet. Man sagde mig at Gierningsmanden var omkommet derved. Je tabte næsten Bevidstheden derover; thi Flesch i havde været min eneste Støtte, og jeg frygtede desuden, at man skulde kaste Mistanke paa mig, da jeg havde været hans Kjæreste. Morgenen efter begav jeg mig til Moren, hvem jeg tidligere ofte havde seet hos min Moder, og hos hvem jeg haabede at finde Trøst, da jeg vidste, at han havde været nøje forbundet med Fieschi. Grædende kom jeg til ham. Hvad er der spurgte han. De veed det ligesaagodt som jeg, svarede jeg. Altsaa er det Fleschi, som har skudt, Er han død," spurgte han videre. Da jeg svarede ham, at man sagde han var død, og at han vel iøvrigt vidste mere af Sagen, end jeg, da jeg om Mandagen havde seet ham sammen med Fleschi, anmodede han mig om, at vente ham ved Barriere du Throne, hvor han vilde tale videre med mig. Der traf han mig da ogsaa, førte mig til en Restaurateur og talte over Bordet med mig paa følgende Maade: Fieschi er en Nar. Mennesket vilde selv lade tre af Maskinens Flinteløb, og netop disse tre Flinteløb ere sprungne. De øvrige Løb havde jeg ladet. Jeg havde sagt den Svagmaticus, at han skulde have en ladt Pistol i Haanden, for at han kunde skyde sig selv, hvis Slaget skulde mislykkes. Men forgjeves! Han har desuden snakket af Skolen; han har i Forveien fortalt hist og her, at der vilde skee Spectakel ved Revuen. For Dig har jeg faaet en Koffert fra ham; jeg vil strax lade den bringe til Dig; lad den aabnes af en Smed. Men vogt Dig for at sælge de deri værende Ting i Paris. Rejs heller til Lyon, der kan du sælge Sagerne uden Fare. Jeg vil give Dig 60 Fr. i Reisepenge, og indtil din Afreise betale et Logis for Dig. Nina Lassave fortalte videre, at Mo rey havde sendt hende Kofferten, var derpaa kommet til hende, havde taget en Brevtaske ud af Kofferten og sagt, at han vilde brænde den. Fortvivlet som hun var, havde hun villet dræbe sig selv, og hun havde allerede i en billet meddeelt Moren denne hendes Hensigt; men hun havde først villet bringe Kofferten til Side, for at Jngen skulde blive compromitteret ved den. – Da Præsidenten derpaa spurgte hende, om ikke More havde seet hende igjen den 30te, og sagt hende, at Fieschi ikke var død, at det vilde have været bedre, om han havde fulgt hans (Moreys) Raad, og skudt sig selv, faldt Fleschi ham yderligt opbragt i Ordet. Ja vel! sagde han, man har raadet mig til at skyde mig; men jeg foretrak at bestige Skafottet, Jeg vilde gjøre mig mit Fædreland nyttig. Det var Morey, som forlangte af mig, at jeg skulde skyde mig. Rej, svarede jeg ham, jeg vil værge mig til det Yderste; jeg vil tvinge dem, der maatte angribe mig, til at dræbe mig. Men skulde man ikke dræbe mig, vil jeg bestige Skafottet, Pepin, som var nærværende, meente, at jeg i det mindste skulde være standhaftig nok til ikke at forraade Nogen; jeg skulde tænke paa Louvel, som var død uden at have udsagt noget. Men jeg har gjort det anderledes. Jeg har opdaget Alt, og derved gjort mig Staten nyttigere end den hele Nationalgarde. Jeg har sat Regjeringen istand til at være forsigtig og gjort Kongen det muligt, at gaae for Fremtiden sikker hvorhen han vil." Morens Defensor, Hr. Dupont, fremhævede en Mængde Modsigelser, som Nina i dette Forhør, sammenholdt med de foregaaende, havde gjort sig skyldig i. Han søgte derved at gjøre hendes Troværdighed vaklende. Men disse Modsigelser vare dog ikke meere paafaldende, end at der ved ethvert Vidne-Forhør jo forefalde saadanne, Fleschi, hvem Præsidenten behandlede med megen Skaansel, tog atter Ordet. Jeg vil, sagde han, ligesaalidet gjøre mig Umage for at bringe mine Medskyldiges Hoveder under Øren, som jeg vil stræbe efter at redde mit eget Hoved. Jeg veed at jeg maa afgive et Exempel for den hele Verden og jeg har derfor fast besluttet at sige den rene Sandhed. Og derfor erklærer jeg, at det ikke er sandt, at jeg selv har ladet de trende Flinteløb, der ere sprungne og som have saaret mig. Morey har ladet alle Flinteløbene. Jeg rækkede ham Krudt og Kugler, og han stødte dem ned med en LadestokMen med Villie stødte han Ladningen i hine trende Løb saa svagt ned, at de maatte springe. Hans Hensigt var at dræbe mig ved dem – Fleschspralte derpaa endnu i nogen Tid over de lykkelige Følger af hans Gierning. At fem Hoveder maatte falde, var, i Forhold til det lykkelige Resultat, Gierningen havde medført for Landet, høist uderydeligt, ja, selv de ved Explosionen dræbte og saarede 40 Mennesker kunne neppe komme i Betragtning mod disse heldbringende Følger. Marens Characteer ydede han iøvrigt stor Roes. – J samme Forhør blev endnu Annette Boegnin, en anden af Fieschis Kjærester, afhort. Hendes Udsagn, vare uden Betydning. Den 20de Juli havde hun sidste Gang seet Fleschi, idet hun nemlig havde tilbragt Natten i hans Logis. Ved Hr. Lavocats Udsagn formildedes den Afsky man maae føle for Fleschi, noget. Den lod saaledes: "Jeg hedder Gaspard Lavocat, er 41 Aar gammel, Jnspecteur ved den Kongelige Gobelins Fabrik og Oberst=Lieutenant i Nationalgarden. Fieschi blev først ved Hr. Cannes, en TapetFabricant, hos hvem han arbeidede, ført til mig og forestillet mig som en, for politiske Forseelser Dom fældt. Jeg, som var Medlem af den Commission, der skulde sørge for Understøttelsen af Restaurationens politiske Offere, interesserede mig levende for ham. Han besøgte mig ofte, talte ogsaa med mig om Politik. Man havde sagt mig, at Fieschi var meget brugbar og modig, og kunde yde mig vigtige Tjenester i min Stilling som Oberst-Lieutenant for den anden Legion. Med høj Enthusiasme talte Fieschi til mig om Keiseren; ogsaa jeg underholdt mig gjerne om den glimrende Kejsertid. Da jeg befrygtede at Fleschis Livlighed skulde forlede ham til at slutte sig til de republikkanske Urostiftere, gjorde jeg ham opmærksom paa, at Keiseren ikke havde holdt af Republikkanerne, og at netop disse havde fremført hans Fald. Ved alle Ementer stod da ogsaa Fieschi paa Nationalgardens Side og ydede den vigtige Tienester. Bestandig marscherede han i den første Række; ofte sendte jeg ham foran Legionen, for at han skulde recognoscere Urostifternes Stillinger; han skilte sig fra slige Hverv med Forsigtighed, Hengivenhed og stor Uforfærdethed. Man m. imidlertid ikke forstaae mig saaledes, at jeg havde brugt ham til Spion; det vilde jeg ikke have foreslaaet ham, det vilde han ikke have antaget. Senere var Flescht, i Cholera-Tiden, Hr. Cannes's og min Faders omhyggeligste Pleier. Jeg fik han bestandig kjærere, solliciterede for ham om Understøttelse af 20 til 30 Franker, og laante ham vel ogsaa smaa Pengesummer, som han altid troligen betalte mig igjen Senere lod man mig vide, at Fiesch i slet ikke var blevet dømt for politiske Forbrydelser. J Justits Palladsets Arkiver efterforskede jeg Sandheden af denne Angivelse, og til min Bekymring - thi jeg holdt meget af Fieschi overtydede jeg mig om, at han havde bedraget mig. Da han derpaa besøgte mig, erklærede jeg ham, at hvis han kunde retfærdiggjøre sig, maatte han komme igjen, ellers kunde han lade sig hænges paa et andet Sted. Siden har jeg ikke seet Fleschi igjen førend i ConciergeriFængslet. Det er sandt – som Fleschi fortalte, at jeg oprindelig den 28de Juli var opstillet med min Legion foran Fleschis Logis, men senere blev anviist at rykke høiere op. Vidnet fortalte videre hvorledes Politi-Præfecten nogle Dage efter Attentatet havde under et Paaskud ladet ham kaldes, egentlig for at spørge ham, omhan vilde see Gaard i Fængslet. Dette havde han befaet og var strax blevet ført ind til Fleschi, hvem han øjenbliklig havde gjen kjendt, skjøndt den Saarede havde Hovedet saa indbundet, at kun det ene Øie var synligt. Politi=Præfecten var ude af sig selv af Glæde herover. Da Fieschi var saa vidt helbredet, at han kunde taale en Confrontation, havde man atter ført ham hen til ham. J Førstningen havde Fiesch i nægtet at kjende ham; men da Vidnet, sagde til ham: Hvorledes, Fieschil under saadanne Omstændigheder vil de ikke kjendes ved deres Lavocat, havde Fieschi begyndt at græde, og tilstaaet Undersøgelses-Dommeren, at han heed Fieschi. Snart derefter havde Fleschieerklæret, at han valgte ham (Lavocat) til sin politiske Skriftefader, da han var hans gamle Velgjører. Han Eieschi) havde bemyndiget ham til, at overbringe Regjeringen alle hans Declarationer, og Vidnet, havde troet at være sit Fædreland det skyldig, at paatage sig denne piinlige Mission; havde han i denne Henseende endnu kunne have nogen Betænkelighed, maatte de mange anonyme Breve, der truede ham med Døden, hvis han ikke beholdt Fieschis Tilstaaelser for sig selv, have bevæget ham til at trodse disse. Paa denne Maade var da alle FieschisTilstaaelser tilvejebragte. Da Fieschi imidlertid engang havde udtalt Navnene paa nogle forhenværende Kammerater, men nu politiske Fjender af Vidnet, havde denne afbrudt ham med de Ord: "Hold inde, Fleschi jeg vil intet meer høre; disse Mennesker, hvem jeg fordum har ydet Tjenester, have siden efter gjort alt Muligt for at udskrige mig; jeg kan ikke overbringe noget, der kunde compromittere dem. Fra dette Øjeblik af havde han opgivet sine Besøg hos Fleschi, og dette hans Forhold var blevet billiget af Ministeren for det Jndre. Her vilde Vidnet standse; men paa særdeles Opfordring erklærede han endnu, at Fieschi havde sagt ham, at Moren tragtede ham (Vidnet) efter Livet. Herpaa blandede Fieschi sig i Sagen, stadfæstede Alt, hvad Hr. Lavocat havde sagt, og talte om sin Hengivenhed til ham i en Tone, der aandede langt mere Inderlighed, end man af denne Anklagedes sædvanlige Forfængelighed skulde have ventet. Han hentydede tillige paa, at Hr. Lavocat havde i sit Udsagn forbigaaet noget, der specielt angik ham og hans Forhold til Fleschi. Efter nogen Frem- og Tilbagesnakken over dette Punkt, føiede Hr. Lavocat, endnu Følgende til sit Udsagn : "Jeg er Fieschi meget mere Tak skyldig end han mig. Han har ydet mig store Tjenester; han har vaaget over mit Liv, og sine grundede Bekymringer med Hensyn til Farer, der truede mig, har han meddeelt Andre, der ligeledes have vaaget over mig. Jeg veed, hvo de have været, fra hvem hine truende Farer ere udgangne, men beder om Tilladelse til at turde fortie deres Navne."