Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-12-20
Falsters Lollands Tidende. Skisk paa a 6 a Søndagen den 20 December. 1040. Glamad Jydske Stænderforsamling. Fem og tredivte Møde. Til foreløbig Behandling blev foretaget Sagen betræffende de indkomne Andragender angaaende Nedsættelse i Skatter af Jorder, som ere beskadigede af Liimfjorden og Vesterhavet. Forslaget blev understøttet af Comiteen, med hvilken Forsamlingen ogsaa i Hovedsagen var enig, – Sagen angaaende det af Bankkasserer Otterstrøm producerede Andragende fra Landsoverretsprocurator Jespersen, om en forandret Organisation af Landsoverretten i Viborg, blev foretaget til endelig Behandling, hvorved Sagen faldt med 25 Stemmer mod 23. Sex og tredivte Møde. Præsidenten anmeldte 4 private Andragender, hvoriblandt et fra 52 Beboere i Høien og Jer les Pastorat om Skattebevillingsret for Stænderne. – Sagen angaaende Cancellieraad Funders Forslag til en Petition om Forelæggelsen af et traarigt Finantsbudget blev foretaget til endelig Behandling og Comiteens forhen anførte Jndstillinger eenstemmig antaget uden Debatte. - Til endelig Behandling foretoges derpaa Sagen angaaende de forskjellige Andragender og Forandring i Frd. 3 Juni 1825, betræffende Møllernes Rettigheder. Sagen blev forkastet med 23 Stemmer mod 21. Syv og tredivte Møde. Præsidenten anmeldte et Andragende fra 6 Sognepræster i Thisted Amt, om at Geistligheden maa erholde Valgret og Valgbarhed til Stænderforsamlingen - Til foreløbig Behandling blev foretaget Cancellieraad Funders Forslag til en Petition om en forandret Organisation af Underviisnings- og Kirkevæsenets Overbestyrelse. Comiteen henholdt sig ganske til den af Østifterne afgivne Betænkning, og intet af Forsamlingens Medlemmer havde noget mod Sagen at erindre. - Til foreløbig Behandling blev dernæst foretaget Sagen angaaende Udkastet til en Anordning om de Tvangsmidler, ved Hjælp af hvilke de Domme, der gaae ud paa enten at foretage eller efterlade en Handling, kunne gjøres gjældende. Discussionen i denne Sag var af reen juridisk Natur. – Til endelig Behandling blev derpaa foretaget Sagen angaaende de indkomne Andragender og Forandring i den bestaaende Trykkefrived. Referenten, Stiftsprovst Hald, forsvarede Comiteebetænkningen, og kun Commissarius talede mod Sagen. Af Forsamlingen talede derimod flere for Sagen, og saaledes navnlig Oberst Brock og Justitsraad Fleischer, der blandt andet yttrede: "En æret Taler har idag fremhævet de Misbrug, hvori Bladene gjøre sig skyldige, og disse Misbrug ere ligeledes i den Roeskildske Forsamling blevne udhævede. Jeg troer, at dette er unødvendigt, thi det ligger i Tingene selv, at det Gode og det Onde følges ad; det er derfor ogsaa en Selvfølge, at Friheden ikke bør undertrykkes, fordi den misbruges, og man bør overhovedet vistnok være varsom med Jndskrænkninger i Trykkefriheden, thi af den ene følger den anden, og der fordres bestandig flere og flere Cauteler, for at den engang gjorte Jndskrænkning ikke skal kunne være frugtesles. Vor Trykkefrihedslovgivning frembyder ogsaa Exempler paa, at dette virkelig er Tilfældet. Pl. 2den Octbr. 1810 fordrede de strengere Bestemmelser i Pl. 13de Mai 1814, da den uden disse ikke kunde overholdes, og saaledes vil det gaae i det uendelige Naar Pressen har gjort sig skyldig i Misbrug, troer jeg ogsaa, at den har skadet sig selv mere end det Offentlige, thi Folket har virkelig den Sands, at det kan bedømme, om et Misbrug har fundet Sted. Det er oftere, at jeg har hørt den Dom udtale over en eller anden Afhandling i et Blad, at den i det Hele var god, men Tonen ikke passende, og jeg vil nu spørge, om ikke en saadan Artikel vilde have virket mere, hvis Bladet var blevet lagt hen med en almindelig Billigelse, end nu er Tilfældet. Jeg maa antage, at de, der have helliget Journalistiken deres Kræfter, have opfattet en stor Jdee, og gjennemtrængte af denne kunne de i Udførelsen saare let feile, saa at de ikke altid bruge det meest passende Udtryk Ei heller maa det glemmes, at det i denne Henseende ved andre Leiligheder ikke gaaer bedre, thi hvor findes den, som ikke selv i en simpel Critik ofte siger, hvad han siden ønsker usagt. Ordet strømmer ud fra Følelsen, denne taler igjennem Forfatteren, og intet under er det da, om der undslipper Et og Andet i en Form, som man efter længere Tid og i en modnere Alder selv ikke kan billige. Jeg troer, at man ikke bør fordømme Journalisterne, og allermindst tillægge dem agitatoriske Hensigter; thi Hensigten og Midlet falder ikke sammen, og saare ofte ere vistnok de haarde Beskyldninger, som gjøres dem, Aarsagen i den større Bitterhed, hvorover der klages. Efterat Justitsraad With havde erklæret sig enig med Fleischer tog Etatsraad Brink-Seidelin Ordet, og indledede sit Botum med følgende bemærkning over Pressen: "Det er min Overbeviisning, at den Udvidelse af Trykkefriheden, som Comiteen har bragt i Forslag, aldeles er i Regjeringens Jnteresse. Man bebreider vore Oppositionsblade, at de ligesom med Glæde og tilfærdigt meddele, hvad de formene at ville sætte Regjeringens Foranstaltninger i ufordeelagtigt Lys. Om end disse Beskyldninger ofte ere uforskyldte, saa er det dog en Sandhed, at Journallitteraturen i Almindelighed ikke svarer til sit velgjørende Formaal, og altsaa ikke er det virksomme Middel til at udbrede Oplysning og almeennyttige Kundskaber iblandt alle Borgerklasser. Som vi vide har Trykkefriheden modtaget mange Jndskrænkninger, og senest har Pl. af 1 Novbr. 1837 § 2 paalagt Pressen nye Baand, uagtet begge Provindsialstænder-Forsamlinger havde fraraadet disse. Men at det havde været vel, om Provindsialstændernes Raad var blevet fulgt af Regjeringen, synes Erfaringen mig at godtgjøre, thi de Misbrug af Pressen, som skulde forebygges ved hiint Lovbud, ere siden den Tid ikke blevne færre, og jeg troer, at der her ligger et Beviis for, at Hensigten med Placaten ikke er bleven opnaaet. Med Jndskrænkninger i Pressens Brug opnaaes ikke Øiemedet. Forfatterne forbittres og pønse paa at omgaae Loven. Tvinger man Oppositionen til ikke at yttre sig i Bladene, bliver den endnu farligere." Fremdeles talede Godseier Nyholm, Bankkasserer Otterstrøm og Auditeur Roulund for en Udvidelse af Trykkefriheden og, mod den stærke Daddel, der ofte blev Journallitteraturen til Deel Præsidenten bemærkede under denne Sag: Kun om et Bi punct skal jeg tillade mig at yttre et Par Ord. Det blev af Referenten under den foreløbige Behandling, som et Exempel paa at Autoriteterne have lagt Beslag paa et Blad, uden at saadant var hjemlet i Trykkefrihedslovgivningen, anført, at et N af Kjøbenhavnsposten for nogle Aar siden var blevet undertrykt, fordi der deri var omtalt et militairt Anliggende. Den kongelige Commissarius yttrede desangaaende, at Cancelliet, som naturligviis var den vedkommende Autoritet, i den Henseende ingen Brøde havde, eftersom Beslaget grundede sig paa en allerhøieste Resolution, ifølge hvilken hiint Anliggende ikke maatte omtales i Bladene. Jeg maa ogsaa være enig med den kongelige Commissarius i, at Cancelliet ingen Brøde havde i den Anledning, men dog kun under en vis Forudsætning, under den nemlig, at Cancelliet og dets enkelte Medlemmer have gjort hvad der stod i deres Magt, for enten ganske at afværge hiin allerhøieste Resolution, eller i alt Fald at forebygge, at den blev sat i udøvelse, ved at gjøre Hans Majestæt opmærksom paa, hvormeget det stred imod hans Regjeringsprinciper, ved Kabinetsskrivelser at afgjøre, hvad der hørte under Landets almindelige Love. Ru, efterat den ædle Konge er gaaet til Hvile, staaer det i Danmarks Historie, at en af de vigtigste Grunde, hvorfor han i saa høi Grad nød Folkets Kjærlighed, var, at han havde gjort sig det til Grundsætning at regjere ved Love og ikke ved Magtsprog eller umiddelbare befalinger. Men det staaer ogsaa i Historien, at han dog herfra afveeg, da han, i et i sig selv temmelig ubetydeligt Anliggende, ved en umiddelbar befaling borttog en vis Gjenstand fra Stoffet for Pressens Behandling. Jeg skulde troe, at det sømmede sig for en Konges tro Tjener, at forebygge dette Tillæg i den ædle Konges Historie. Det er derfor kun under den Forudsætning, at Collegiets Medlemmer i denne Henseende have gjort hvad der stod i deres Magt, at jeg er enig med den kongelige Commissarius i, at Collegiet intet Ansvar har. Commissarius bemærkede hertil, at han fandt det upassende at udvikle Sammenhængen med den omhandlede Sag, eller at forsvare Collegiets Medlemmer, der vist ikke havde gjort andet end hvad der var deres Pligt. Ved Afstemningen bleve Comiteens Jndstillinger antagne med stor Majoritet. Majoritet.