Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1771-02-25
Viede: J Nykirke-Sogn 1 Par, (nemlig Sr. Henrich Steen med Jfr. Elen Messing, cop. den 19de Febr.) Døbte: J Korskirken Pige 1, i Nykirken Dreng 1, J alt 2. Begravne: J Domkirke Sogn Qvindfolk 1; i Korskirke-Sogn Mandfolk 1, Qvindfolk 15 i Nykirke-Sogn Qvindfolk 1. J alt 4 Fortsættelse af Oversættelsen af Rabener, afbrudt i No. 7. Høitærede Hr. Doctor Jeg vil tilstaae Dem det oprigtig. Af alle Deres Forslag, De har gjort mig, er der ikke et eneste, som staaer mig an. De ere meget praktiske, det er sandt, og jeg troer vist, at der ere hun drede Personer af min Stand, nedrige nok til at ville redde sig ved slige Midler. Jeg bebreider Dem det derfor ikke, Den ubestemte Maade, paa hvilken jeg forlangede Deres Hielp, og paa hvilken den maaskee er begiert af mange andre, hvilke, som De udtrykke Dem, ikke have en saa pøbelagtig Samvittighed, som jeg har; denne frie Maade, siger jeg, har formodentlig givet Dem Ret til at tænk lige saa ilde om mig, som om andre mine Lige, og giøre mig Forslage, hvorover jeg, paa Deres Vegne, maa skamme mig. De urolige Omstændigheder hvori jeg den ne Messe, formedelst adskillig trykkende Gield, befinder mig, har givet mig Anledning til alvorligere Eftertanke over mig selv. Jeg finder, at jeg fra mine første Aar af har været letsindig nok til at gaae Penge, uden at vide, om jeg nogensinde kunde blive i Stand til at betale dem igien, og uden længe at qvæle mig med disse Tanker. Min Faders fornuftige Forsigtighed, hvilken jeg i mine academiske Aar kalde Gierrighed, gav mig over flødig det, som hørte til en standmæssig Opførsel, og til mine Studeringer, men kun nødtørftig det, jeg behøvede til min Bi-Fornøielse. Jeg geraa Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra dede i et Sælskab af unge Mennesker, hvilke i Henseende til deres Rang vare mindre end jeg, og dog havde Raad til at give meere ud end jeg. En utidig Ærgierrighed nødede mig til at leve ligesom de. Dette kunde jeg ikke giøre uden at sætte mig i Gield, og jeg faldt i Hænderne paa nogle Aager-Karle, der vidste at misbruge min Daarlighed til sin Fordeel. Dette styrtede mig af en Gield i en anden. Min Agt var endelig at betale min Gield. Det gjorde jeg og virkelig ved min Faders Død; men han efterlod mig ikke saa meget, at jeg kunde have gjort det uden Uleilighed for mig. Den Leilighed, jeg fandt, til at giøre min Lykke ved Hoffet, tvang mig til Udgivter, der overgimine Kræfter. Jeg laante paa nyt, og ved hvert Trin, jeg steg høiere, kom jeg i ny Gield. De, som nu laante mig Penge, var den største Deel ligesaa samvittighedsløse, som de Aagerkarle, der paa Academierne havde plyndret mig. Med et Ord, enhver Gield nødede mig til at giøre en endnu verre Gield, for at fri mig fra hin; og jeg vovede alt, for ei at tabe Berømmelse for at være en ærlig Mand. Men nu er jeg kommen i saadan Knibe, at jeg ikke meere veed, hvorledes jeg skal redde mig. Seer de, min Herre, der er min Ulykke sande Historie og Genealogien af al den Gield, jeg nu er i. Jeg har med Flid tilskrevet Dem saa om stændeligen, paa det De ikke allene skal have Anledning til at tænke bedre om mig, men end og til at faae bedre Mening om andre Kavalierer, hvilke, ligesom jeg, ikke kand betale deres Gield, og hvilke ved det redeligste Hierte, de har, maa blive hankerot. De blive efter Haanden indflettede indtil det er gandske ude med dem. Deres Creditorers Uretfærdighed, urigtige Begreb om Ærekierhed, Uragtsomhed i deres Huusholdning og drømmende Haab paa en uvented Lykke, der skal redde dem, Dette er de almindeligste og vigtigste Aarsager til de største Huses Ødelæggelse. Jeg taler ikke om dem, som ere forsætlige Bedragere, og deraf ere ret mange; Jeg taler kun om dem, der, som jeg, ere uforsigtige nok, men dog ærlige.