Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-28
Aarhuus, den 27de Februar. - Jdag bleve de jordiske Levninger af en ædel, kundskabsriig og høitagtet Mand, Districtslæge Weis, bisatte i Domkirken. Jkke længe har man her seet et saa talrigt uindbudet Liigfølge som dette. Fra Sørgehuset indtil Kirken blev Liget ledsaget med Sørgemusik af det her garnisonerende Regiments Musikkorps, og da det indbares i Kirken, modtoges det med et høitideligt Præludium fra Orgelet. Psalmer bleve afsungne af Cathedralskolens Disciple; Sørgetalen holdtes af Hs. H. Stiftsprovst Lindhard. Kisten var smykket med flere udmærket smukke Krandse, tilsendte fra Vennehaand. Ernst Peter Weis var født den 25de Februar 1776 i Byen Jtzehoe, hvor hans Fader, Jørgen Weis, var Borger og Gjæstgiver. Efterat han i nogle Aar havde nydt Underviisning i den derværende latinske Skole, begyndte han Chirurgens Studium under Veiledning af daværende Amtschirurg Ohlhaver, og blev i Aaret 1794 ansat som Escadronschirurg ved Livregimentet lette Dragoner, hvorfra han i Aaret 1799 blev forflyttet, og ansat som Compagnichirurg ved Kongens Regiment tilfods, der garnisonerede i Kjøbenhavn. Under sit Ophold her fortsatte han ved det chirurgiske Academie sine Studeringer, og hørte de dengang berømte Lærere i Lægevidenskaben: Callisen, Windslow, Schumacher, Tode, Mynster m. fl., ligesom han ogsaa til samme Tid øvede sig i Dissectionen og besøgte saavel det Kongelige Frederiks, som det almindelige Hospital. J Aaret 1803 underkastede han sig den befalede examen anatomico chirurgicum saavelsom medicopracticum, og viste saavel ved den theoretiske som practiske Deel af Exammen saa grundige Kundskaber og saa god Færdighed, at Censorerne med Føie kunde tilkjende ham den første Characteer, og erklære ham for en særdeles erfaren og duelig Chirurg. Under 1ste Marts 1805 blev han af Kongen udnævnt til Districtslæge i Aarhuus Bye og omliggende Herreder, samt til Hospitalslæge i Byen, hvilket Embede han forestod indtil sin Død, i et Tidsrum af næsten 40 Aar. J Efteraaret 1806 ægtede han en Datter af Kammerraad Marcussen til Jsgaard, Marie Christine Bolette Marcussen, som, efterat have skjænket ham 5 Sønner, af hvilke 4 overleve ham, ved Døden blev ham berøvet i Aaret 1821. Af Naturen udrustet med et stærkt Legeme, nod han fordetmeste en fast Sundhed, indtil han for omtrent 3 Aar siden angrebes af en farlig Brystinflammation, efter hvilken han kun langsomt blev restitueret. Jmidlertid gjenvandt han efterhaanden sin Helbred, og der syntes god Anledning til at haabe, at han endnu i ikke faa Aar vilde kunne fortsætte sin gavnrige Birksomhed, da et nyt Angreb af den tidligere Sygdom kastede ham paa Leiet, og efter 8te Dages Forløb endte hans jordiske Bane den 17de Februar, i en Alder af næsten 69 Aar. Sielden vakte noget Dødsfald her i Byen større Deeltagelse, end den Forevigedes, der baade som Læge og Menneske nod den meest uindskrænkede Agtelse og Kjærlighed. Han var af Naturen udrustet med et lyst Hoved, megen Tænksomhed og en sund Dommekraft, der satte ham istand til at følge Videnskabens Fremskridt, og ved sin mangeaarige Erfaring havde han erhvervet sig en sjelden Duelighed, som han med utrættelig Flid, anvendte. Som en Følge heraf nød han i høi Grad sine Medborgeres Tillid, og mangfoldige Familier, i hvilke han saa ofte har været en Frelsens Engel, ville mindes ham med den meest levende Erkjendtlighed. Hvad han var for sin Familie og sine Venner, vide Alle, som nærmere have kjendt ham i hans huuslige Kreds. Ærlig og trofast i alle sine Forhold, deeltagende og venlig i sin Omgang, fuld af den godmodigste Jovialitet i selskabelige Samfund, var han undet og elsket af Mangfoldige, og naar det beklages, at han tidligere, end man havde haabet, blev os berøvet, maa det tillige være hans efterladte Slægt og mange Venner i Sorgen en formildende Trøst, at han, efter et daadrigt Liv, bortkaldtes til det Bedre, og efterlod sig her et hæderligt Navn, der seent vil glemmes.