Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1818-05-19
Skipper. Skipper. Olsen Flensborg Udevalla i Kastel, Rørvig Sønderb. Petersen dito Randers i Buhne Aarhuus Flensborg. Jensen Horsens Flensb. Buhne Flensborg Christians. Brandt Odense Svendb. Petersen Kjertem. Kolding Christiansen Middelf. Weile 1 Lund Rostock Bogense, Mathiesen Apenrade Reikevig i Thuesen Weile Assens Hansen Flensborg Aarhuus Fabricius Samsøe Flensborg, Michelsen Kolding Norge Jepsen Hadersleb Weile, Madsen Samsøe Flensb. Petersen Rendsborg dito Olsen Flensb. Mariager Petersen Horsens Flensb. Fortsatte Anmærkninger. i Anledning Forordningen af 27 Septbr. 1799 om Trykkefrihedens Grændser (see Adresse-Avisen No. 47 og 55). Ved at sammenholde 10 s. med 2 s. i ovenmeldte Forordning er det klart, at Lovgiveren bestemt skielner imellem Regjeringen og Embedsmændene, eller Autoriteterne, og at, som allerede foran i No. 55 er anmærket, mod Autoriteterne i trykte Skrifter kan fremføres Anke over et bestemt Factum, og det, uden Resico, naar det Fremførte er sandt, og kan bevises - ia, det er en unægtelig Sandhed, at den ved 10 §. givne Tilladelse, offentlig ved Trykken at paaanke Uorden og Misbrug i Borgersamfundet, er ligesaa vigtig for Landets Regent, som for Undersaatten; herved kan Man kalde sig tilbage i Erindring de mærkelig Ord, som ere at læse i det af S. T. Hr. Etatsraad og Kancelliedeputeret Ørsted udgivne nye juridiske Archiv 10 Bind paa. 10, hvor der spørges: hvorledes kan Folket sikres mod de Eedsvornes Letsind og Samvittigheds løshed og Svaret dette Øiemed opnaaes ved at give deres Forhandlinger Offentlighed; paa denne Maade ville de blive Hunderkastede den offentlige Menings Domstol, som er mægtig nok til at bringe Enhver, der ei endnu har ophørt at være Menneske, til at rødme for en Forbrydelse og den til at skjælve, som ellers ingen anden Domstoel frygter; saaledes: skulle de Eedsvorne (Statstjenerne) ligesom de handle paa Folkets Vegne, ogsaa handle for Folkets Øine." Men er det nu fra, at Lovgiveren tillader Enhver at kunne meddele offentligen Resultaterne af sine Grandskninger, og ubehindret yttre sine Tanker og Meninger, om hvad der kunde bidrage til det almindelig Vedste, saa er det tillige vigtigt at gjøre sig rigtigt Begreb om Skrivter af den modsatte Tendents der i Følge Forordningens 26 og 27 s. ikke maae udgives; saaledes formenes, at Enhver, der med tilbørlig Agtsomhed gjennemlæser Forordningen af 27 Septbr. 1799 frask Begyndelsen til Enden, vil kunde overbevise sig om, at Politiemmesteren neppe kan være bepligtet til at nægtel noget trykt Skrivt Publication, der ikke er af den Beskaffenhed, at det maatte virke til at undergrave Staten Sikkerhed, fordærve Sæderne, eller krænke Borgernes Rettigheder, kort sagt, naar det ikke er et forargeligt og farligt Skrivt, thialt hvad fornærmelig der ellers befindes i noget trykt Skrivt, og ikke henhører under denne Tendents, kan den Fornærmede, være sig det Offentlige eller privat Mand, efter Lovens Forskrivt paatale ved Domstolene, men Forordningen har ikke paanvildet indføre Censuren. Ønskeligt var det derfor om Kjendemærkerne og Beskaffenheden af de forbemeldte trykte Skrivter, hvis Publicitet bør forhindres efter Forskrivten i 26 og 27 s., ved en autentisk Lov=Forklaring, som afgav lige overalt paa ethvert Sted iagt tagende faste Regler, nøie blev bestemt, saaledes som ved Lovforklaring er bestemt, hvad Ordet Flaste i forordningsmæssig Forstand skal betyde, at ikke af det Øvrig heden ved 289. paalagte Ansvar skulde tages Anledning til en mod Forordningens Aand og Lovgiverens Villi stridende Pressetvang. - Endnu, og til Slutning tillades mig en almindelig Anmærkning, der sigter til alle min Yttringer i denne Materie: det er Uret, men desvære ikke sjeldent Tilfældet, at, naar Nogen giør opmærksom paa Uorden og Misbrug i offentlig Foranstaltning, ansees han for Ufredsmand, som i skadefroe Hensigt søger Leilighed at sige den Paagieldende noget Ubehageligt. Sandelig, den der dømmer saaledes maae være belastet med et meget Uheldigt Temperament og en beklagelig Sindstemning, det vil sige: han dømmer andre efter sin egen Følelse. Anpriser Man ellers, og det med Rette, Verdens store Lærer til Mønster og Efterlignelse, hvor skyldfrie var hans Hjerte for al personligt Had, og dog advarer han saa ofte i sit kraftfulde Sprog mod sin Tids isvanggaaende Uordener; den veltænkende Mand, det er ham, som ei har tilvant sig at tage alting i den værste Mening, maae letteligen kunde skjelne mellem Personlighed og Realiteter, og indsniger sig endog, leilighedsviis, et satirisk Træk, saadant forkaader dog intet ont Hjerte; thi den, som veed og agter paa, at selve Regjeringen undertiden, lader ældre Anordning og Foranstaltning af løse ved en yngre, fordi den første ikke opnaaede sin Hensigt, kan neppe bare sig for at smile, naar enkelt Autoritet, eller Kommune finder det under sin Værdighed at rette sineegne Feil i offentlig Foranstaltning; jeg bør ikke nægte, at jeg herved sigter til et bestemt Factum, og hvad i Hr. Jversens Avis No. 53, som hvelmeent Raad og Forslagt under mit Navn, angaaende et nyt Rendesteens=Anlæg i Odense, er bleven oplyst og fremført, og hvad kan det vel hielpe at ville fordølge sig selv det, som det hele tænkende Publikundog erkjender for en Feil, nemlig: at føre Rendesteens=Vand paa det nærmere Sted oven over en Bæk, for at kunde, efter 130 Alens Omvei, henlede samme Vand, paa et andet Sted, ned i selv samme Bækt. Vil Skibet ikke vende og gjøre sin Skyldighed for første Gang, fordi Strømmen er imod, ved gjentagne Forsøg og Anstrængelse skal det dog omsider lykkes, naar Vinden griber rigtig ind Seilene. Dall, Toldkasserer, i No. 403 paa Nørregade.