Ribe Stifts Adresseaviser, 1807-09-21
Under 28de f. M. læstes i Kbhvns Aviser følgende: " Kiøbenhavn er en stor Stad med saanær 100,000 Jndvaanere, og Omstændigheder, som de nu værende, sætte Sindet i Bevægelse paa alle disse Hundredetusende, og alle dømme og tale derom, hver paa sin Viis. Ligegyldigt kan det ingenlunde være, hvorledes dette skeer; thi bliver Manges Dom og Tale overeensstemmende, da handles derefter, og Handlingerne ere dog intet mindre end ligegyldige. Det er da nok ikke af Veien at drøvte enkelte Meeninger, om nogle af de Omstændigheder vi nu leve udi - Vor Kronprinds, der i saa overvættes høi Grad fortiente og unægtelig ogsaa har al Folkets største Agtelse og varmeste Kierlighed, han ilede med forhavsende Anstrængelse og Skyndsomhed til os, fra den Lands Egn hvor hans Nærværelse er saa høist nødvendig; han anordnede, hvad fornødent og mueligt var og ilede med samme Hurtighed tilbage til Stedet, hvor han ci kan undværes. Nu klage mange over, at vi Kiøbenhavnere savne den elskede Fyrstes Nærværelse, og Klagen kan komme af Hiertets Fylde, af den faste Tillid vi have til Tronarvingens store Siel og utrættelige Iver for Alles Vel. Klagen er da tilgivelig; men bør man ønske at Prindsen nu var i Kiøbenhavn, Saare viseligt og rigtigen forudseende var det, at han strax forlod Byen. Eller vilde man, at han, som alt vort Haab hænger ved, skulle blive der, hvor han inden 10 Dage var rundt og afskaaret fra al Danmark og Norge, fra det hele Europa, hvis Fyrster ære ham høiligen. Jngen Underhandlinger kunde da finde Sted; ingen Foranstaltninger udenfor Hovedstaden giøres; thi saa lumskelig var Anlægget gjort, at Sielland var omringet, inden man abnede Mueligheden af den vidunderlig overspændte Fordring, som man nu vil tiltvinge sig med Magt. Vilde man ønske, at den ædle Mand, der vaager for Dannerfolket mere nidkier end den drivtigste Borger vaager for sit Huus, at hans Birksomhed var indskrænket til Kiøbenhavns Forsvar allene? Nei, lader os heller glædes over, at Han, som hviler ikke, som forsømmer intet, at han kan virke ubehindret. Lader os skiønne paa den Jil, han kom med, og ordnede, og besørgede, hvad mueligt var, og da lagde fine Planer, sine befalinger i Hænderne paa Mænd, hvis Troskab og Duelighed endog det sletteste Menneske neppe drager, Tvivl. Vel os, at vor Bestyrer er omringet nær og fierne af den kiekke Dannebær, og ikke af den treskelig handlende Fiendemagt. Ganske anderledes var det 1658 da hel Danmark var i Fiendens Vold, og Kiøbenhavn det enest Sted endnu der kunde forsvares; da var det nødvendigt og priseligt, at Fredrik den tredie blev tilstede, og hialp med at forsvare den eneste Levning af Dannerriget. - Fiendens Adfærd er en anden Gienstand for almindelig Omtale. paastaae at komme som Venner, at ville bevare os fra at give efter for en anden Magts Fordringer; de fare fredelig om i Landet, betale og betale rigelig hver den der heller sælger til dem end til sine Landsmænd; de dvæle med et Angred lade endog Skibe løbe ind i Havnen. Og hvad dømme vida derom, Hvad ønsker Fienden vi maatte dømme derom At England er Ven af det Danske Folk, det vil kun bevæge, Regieringen til at indgaae en billig Fordring. Og denne billige Fordring er af ingen Betydenhed, det forlanger kun den hele Danske Krigsflaade, Landets tryggeste, tidt prøvede Værn, kun den forlanger det sig udleveret. Og leveres den ikke, da vil de tage den med Magt ved at giøre sig til Herrer over Kiøbenhavn. Dette er Engellændernes venskabelige Fordring. Nu skal det hedde, de ere Venner af det danske Folk, de vise sig jo ogsaa saa fredelige, kun Regieringen have de at bestille med, Saa skal efterhaanden Tanken blive almindelig, at Regieringen er et, og Folket er et andet. Stemningen skal blive hos de Fleste, at man burde tilstaae disse saa venskabelige Folk deres ringe Begiering, og lade dem tage og raade for Flaaden. Man kan ei bare sig for at tænke, paa den gamle Fabel: da Ulvene tilbøde Faareflokken Fred paa Vilkaar af at udlevere disse slemme Hyrdehunde. Hundene udlevertes, og hvad der blev af den ubevogtede Faare flok og af Hyrden selv, det behøver man ikke at sige. Folk og Regiering, Regiering og Folk ere eet. Forræder er den der tænker anderledes. Hvad Regieringen foranstalter er til Folkets Vel; til Folkets Vel tilstaaer eller afslaaer Regieringen. og uhyre er den Fordring, at udlevere den Danske Flaade til Engelland, og derved erklære sig mod Frankrig, der nu staaer i Forbund med det hele øvrige Europa. - Hos en eller anden kan reise sig den Tanke: Landmanden, som Fienden drager og iblandt, skaanes, skeer ingen Overlast, men Kiøbenhavns Jndbyggere maae døre mangehaande Møisommeligheder og Trængsler. Mueligt det volder Klage hos den derikke kan tænke længere udend paa sig og sit Huus. Men hvad forlanges, Flaaden. Og Flaaden ligger i Kiøbenhavns Skiød, Kiøbenhavn maae da forsvares, og forsvares nu, som i hine Tider, ved sine kiekke Jndbyggere. Og bidrager da Landmanden intet dertil, Er her blandt den ikke saa ringe Soldaterhob meere end et Regiment Fremmede, Ere ikke de andre Landmænd, og en betydelig Deel, Landmænd der alt have udtient deres Tid, men nu som Landeværn hielpe at forsvare Kiøbenhavns Volde og Havn. O, det ædle Borgersind bortage hver Misundelses=Tanke; og hver Kleinmodigheds med. Forsvares maae Kiøbenhavn, og hvo der endnu have Kraft i Arm, vil ikke unddrage sig fra at bidrage til dette Forsvar. Kronprindsen, vor Fredrik, er ikke blandt os, men efter hans Anordninger skeer, hvad der skeer. Og maae da endelig Regenten være tilstæde i en Fæstning, naar den skal forsvare sig godt og længe, Holdt ei Danzig, og ydermeere Colberg sig saa længe, uagtet deres Regent var langt, langt fra dem, Kiøbenhavn kan forsvare sig, det har man seet tre, fire Gange, Kiøbenhavn vil forsvare sig, og bekræfte den brave Peymans Ord: "Naar Kronprindsen kommer til os igien, vil han gienkiende os, og kiendes ved os. - Fredigt Mod er vore Soldater og freidigt Mod i vore Borgere, og ikke vil det dæmpes med Snak. Alligevel var det bedre, der snakkedes mindre og taaledes mere. Jsær bør man kalde Snak, hvad vel stundom høres af en og anden, at maat kunde have gjort og burde have gjort det og det. Latterligt er det, naar vi private Folk, der vel forstaaer os hver paa sin Haandtering, men ikke have lagt os efter Regieringskonsten eller Forsvarsvidenskaben, latterligt, naar ve ville vide bedre hvad der bør giøres, end de hvis Kald det er, at styre Regiering og Forsvar. Latterligt er det, men det er skadeligt tillige. Meenig Mand kan høre saadan Snak, og derved blive vaklende i sin Tillid til Regiermgen, og det er vist ilde. Tillid bør et Folk altid have, om end Regieringen var langt fra saa klog og saa faderlig, som den Danske. Godt og raadeligt var det da, at holde sig fra den taabelige Jndbildning, at forstaae Tingene bedre end de, der sattes til at bestyre dem. Heller ville vi føle taknemmelig Glæde ved at see, hvad der en gjort og foranstaltet mod det saa lønligen anlagte, og saa overraskende udførte Overfald. Og naar med dette Sind og disse Følelser, da enhver giør hvad han kan, da er Haabet klippefast, at den høistretfærdige Sag vil vinde, under Bistand af Ham, i hvis Hænder Kongernes Hierter, ere som Vox, Ham der lede Menneskernes Sind og Tanker som Vandbække. Abrahamson.