Viborger Samler, 1848-08-15
En Tydsker, som under de første Rustninger i Kjøbenhavn saae nogle Bombekanoner blive transporterede, spurgte en af Holmens Folk, hvad dette var for underlige Tingester. Den Adspurgte svarede paa den tørre, rolige Maade, som caracteriserer den danske Orlogsmatros: "Det er Sprogmestere! Det er dem, der skulle lære de Tydske i Slesvig det danske Sprog, verstehen Sie?" Hvilken dansk Mand skulle vel tænke eller ville troe, at Danmark den Dag blandt sine diplomatiske Agenter i Udlandet har Personer, der i den offentlige Mening gielde for erklærede "Schleswig=Holsteinere, og dog er det saa, endnu er den fra hans Ophold i Paris noksom bekjendte Brockdorff, dansk Charge d'Affaires i Holland. – (Var det maaskee derfor "Schleswig=Hol steinerne, haabede paa den Hielp imod os af Hollands Flaade, hvormed de truede i deres Journaler?) Schleswig Holsteineren Ahlefeldt, der aldeles ikke kan tale Dansk, er endnu dansk Legationssecretair i Paris. Om Schleswigholsteinerne Luckner, Löwenstern, Rewentlou-Criminil og Bülau (han der under Reventlou-Criminils Ministerium havde en overordentlig Mission til Paris, hvis Resultat var saa gunstigt for - Schleswig Holsteinernes Planer) endnu ere beholdte, vide vi ikke med Vished, hvad vi derimod vide for vist, det er, at alle de ovennævnte Herrer ingen Time længere burde være i Embeder, der aabne dem Adgang til at kjende vore vigtigste Hemmeligheder og at gjennemskue vor Politik. (Kbhp.,J Fædrel." har Hr. Stud. med. & chir. Petersen, indrykket Følgende: "Da Schleswigholsteinerne saa ofte have beklaget sig i de tydske Blade over de af os Danske forøvede "Menneskerov, og de Mishandlinger, deres Fanger her skulle have lidt, saa er jeg af Flere bleven opfordret til at fortælle, hvorledes jeg er bleven behandlet under et ufrivilligt næsten tre Maaneders Ophold i deres forjættede Land. Den 5te Mai, et Par Dage efter Wrangels Jndmarsch i Jylland, kjørte jeg fra mit Hjem Kolding, til Haderslev, for der at besøge nogle Bekjendte. Det var just da Hofjægermester Krogh var bleven opsnappet ved Stenderup, hvorover Schleswigholsteinerne i Haderslev vare yderst forbittrede. Samme Dag var der Qvægmarked og en Deel Bønder i Byen. Jeg talte lidt med nogle af disse, men var forsigtig i mine Yttringer; jeg bar dansk Cocarde, idet jeg stolede paa Wrangels Proclamation. Næste Dag, kort før jeg vilde tage tilbage, traadte 5 hanoveranske Dragoner ind i Gjæstgivergaarden, hvor jeg logerede, og førte mig hen til Commandanten. Her beskyldte man mig for at have holdt ophidsende Taler til Bønderne; jeg benegtede det, men det hialp ikke; man slæbte mig bort og indespærrede mig i et lille skident Hul, hvor jeg neppe kunde staae opreist, og hvor det eneste Meubel var en daarlig Madratse. Et Par Dage efter kom jeg atter i Forhør, men ikke en eneste bestemt Yttring eller Kiendsgierning kunde oplyses imod mig. Næste Nat blev jeg reven ud af Fængslet og ført til Rendsborg. Paa den ene Side af mig sad en Landstryger fra Neumünster, paa den anden en Bondekarl fra Angeln, foran en gammel velhavende Borger fra Haderslev og bagved os to Dragoner med ladte Pistoler og dragne, Sabler. J Apenrade kastede man nogle Stumper tørt Brød op i Vognene til os; i Flensborg maatte vi spise af eet Fad og med Fingrene; i Slesvig blev jeg yderst hungrig og udmattet kastet ind i et Hul, hvor Fangevogteren bragte mig en Skaal lunkent Øl og to Stykker, tørt Brød. Her fik imidlertid Lægerne Eschricht og Fe veile Tilladelse til at besøge mig; de skaffede mig et bedre Værelse og god Mad. Næste Dag kom jeg til Rendsborg, hvor jeg indsattes i et Tyvehul, udenfor hvilket Drengene legede die Deutschen und die Dänen". Den følgende Dag fik jeg imidlertid et hyggeligere Opholdssted og blev nu nogenlunde godt behandlet. Et nyt Forhør, som jeg underkastedes, førte til Intet. Som Følge deraf blev jeg efter 12 Dages Forløb ført til Haderslev tilligemed en Huuslærer hos en af de dansk slesvigske Deputerede, en Fisker og en Kromand fra Sundeved og den gamle Borger fra Haderslev, for at vor Proces der kunde blive tilendebragt. J Slesvig logerede vi en heel Dagi Tvangsarbeidsanstalten, i Flensborg indqvarteredes vil høit oppe i et Slags Taarn, i Apenrade derimod i en Kjælder, hvor vi nær vare blevne qvalte af slet Luft. Netop som vi naaede Haderslev, kom Wrangel farende ud af Jylland, og vi maatte da tilbage til Rendsborg. Her kom Huuslæreren og jeg til at sidde sammen i den borgerlige Arrest, under en høist bitter og brutal Fangevogter. Kosten var slet, ikke stort bedre en Svineføde; jeg laae den hele Dag stille for at lide mindre af Hunger, da jeg ofte ikke kunde spise det Roderi, der sattes for os. Da Fangevogteren vilde bruge os som Renovationskarle, remonstrerede jeg derimod og fik derfor et Slag af hans Knytnæve i Ansigtet. Da en Slave en Dag havde kjøbt nogle Reier til os, kom Fangevogteren løbende med en Stok og gjennempryglede Huuslæreren, saa han var blaa og guul deraf i 8 Dage. Derpaa bleve vi med Politimesterens Bifald flyttede ned i et stinkende Hul, der laa lige op til nogle Cloaker, og hvor vi plagedes af alSlags Utøi, og Kosten blev om muligt endnu slettere. Flere Gange klagede jeg for Politimesteren over den slette Behandling, vi led, men han svarede kun med Historier, om, hvor hundsk deres Fanger bleve behandlede af de Danske. Den ovennævnte Fisker var vanvittig i flere Uger af Lidelse og Sorg over sin forladte Kone og sine Børn; han havde kun opfyldt sin Pligt som Lods. Fægtemester Schick fra Kjøbenhavn negtede at modtage en Underofficeerspost og blev derfor anklaget som Spion og saden halv Snees Dage ved Siden af os. En Sognefoged fra Nordslesvig blev stenet af Pøbelen, saa at Blodet strømmede ud af hans Hoved, og Politiet reddede kun med Møie hans Liv. En lauenborgsk Jæger, der var anklaget for Spioneri, skjar i sin Fortvivlelse Halsen over paa sig. Et Par Gange samlede Pøbelen sig udenfor vort Vindue, kaldte os danske Hunde og kastede Stene ind efter os. Endelig den 29de Juli kom en Politibetjent, og forkyndte mig min Frihed. Politimesteren erklærede, at der intet Factum var imod mig, og at det kostede saameget at holde os, hvorfor jeg kunde reise. Ad Jernbanen gik jeg nu til Altona og derfra ved nogle hielp somme Landsmænds Understøttelse over Lübeck til Kjøbenhavn, hvor jeg ankom den 1ste August og slet ikke har mærket Noget til de idelige Opløb og den store Dyrtid, hvorom jeg hørte saa meget i Schleswigholstein."