Viborger Samler, 1782-02-04
Det var ikke i Egypten tilladt at rose enhver uden Forskiel efter Døden; man erholdt ikke denne Ære uden ved en offentlig Doms Afsigelse. Dommerne bleve forsamlede paa hiin Side Søen Moris, som man foer over paa en Baad med Liget. Den, der satte over, heed paa egyptisk Karon, og deraf have have Grækerne taget deres Fabel om Karons Baad. Saasnart et Menneske var død, blev det ført for Retten. Enhver offentlig Anklager blev da afhørt, og naar det blev beviisliggjort, at den Afdøde havde opført sig slet i Livet, saa fordømte man hans Minde og afslog ham Begravelse. Kunde derimod den Døde ikke overbevises nogen Forbrydelse, blev han med stor Æresbeviisning berømmet. Man maa ellers legge Mærke til, at ikke engang deres Konger selv vare frie for denne Rettes Undersøgelse. Var nu Dommen den Afdøde gunstig, saa lavede man sig til Ceremonierne ved Liigbegængelsen. Man holdt ham sin Lovtale, men uden at melde noget om hans Fødsels Fortrin; thi heele Ægypten holdt sig for Adel. Man roste ham, at han i sin Ungdom havde nydt en fortreffelig Opdragelse, og at han i en moednere Alder havde udøvet og viist Ærbødighed for Guderne, Redelighed mod Menneskene, samt Sagtmodighed, Beskedenhed, Maadelighed og alle andre Dyder, der danne en retskaffen Mand. Folket bevidnede da sit bifald, prisende den Afdøde salig, i det han i Plutos Rige skulle for evig indtræde i de dydige Menneskers Samfund. Føl Følgende Logogryphe paa Fransk af 26 Vers haabes vil finde Behag for sin Curiositet, da Progressionen af Pedes er saa lige afmaalt paa begge Enderne fra Midtverset. af, som har fleest Pedes; saa at den udgiør en spidsvinklet Firekant, og da tillige Rimene i de Vers af en Afmaaling ere af en eens Lyd paa begge Enderne. Mon cher Lecteur, Au vrai bonheur. Je conduis sans cesseQuiconque d moi finteresse. Et qui far son souverain bien, Aver moi de naimer plus rien, Qud celui qui maa donne Letre Veus-tu maintenant me connoltre? Regaarde en moi cet objet principal. Qui port an bien, & qui fait fuire le maEt sans le quel nul dessein ne prospere, Du moins celui, qui nous et salutaire, Cherche encore, tu verras quen moile ceur humain Peut trouver du bonheur le principe certain, Un moyen for pour souffrit la, misere Que nous tenons de netre premiere pere: Mais, qui plus eft, olest dans men Tribunal Qve se detruit le pouvoir insernal De cher moi je fais disparoftre Celvis dont Forgueil et le mitre, Enfiin je suis le vrai soutien De celui, qui par mom lieu Dans Ihumilite Sabaisse Et fa deuleur cesse Quand dans son ceur. Git ma douceur. Den mørke Tale lyder saaledes i fri Oversættelse paa Dansk Den, Den, som foreener sig med mig, og som efter mit Exempel sætter ikkun sit høieste Gode, i at elske Skaberen, ledsager jeg til den sande Lyksalighed. Vil man kiende mig, saa maa man hensee til den fornemmeste Beskaffenhed hos mig, som driver til at skye det Onde og giøre det Gode; og uden hvilken intet Forehavende, lykkes; Leder man meer, saa finder man hos mig Grunden til Lyksalighed, og et sikkert Middel til at bære Elendighed; ja Helveds Magt maa vige, for mig flye alle de, som Hovmod have bemestret sig; endelig er jeg dens Støtte, som ydmyger sig, og hvis Sorrig forsvinder, naar min Sødhed faaer Jndpas i Hiertet. 2) Tagen af den Odense Avis No. 3 dette Aar. Heele Aargangen kan faaes hos Hr. Postmester Tonboe her i Viborg, naar de derfore lader sig tegne.