Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1843-08-07
Den Følelse og Overbeviisning, som Svensk og Dansk alt længe har havt og saa tidt fik Anledning til at udtale for hinanden, luttre og befæste ved levende Ord i hverandres Midte, nærte Normanden alt længe ikke mindre stærk som Skandinaver bør Rigernes Folk træde frem, som eet Folk i Aand skulle de virke. Længe have vi vidst det, og hvergang mangt et godt Ord lø herover, som blev udtalt blandt Eder i Sammenkomster med de danske Brødre, tænkte vi, der burde vi være med, der ville vi engang være med. Og vi have erfaret, at J med Brodersind erindrede os. Vort Ønske har derfor altid været stærkt nok til at drive os derhen, men naturligviis aldrig stærkere end nu, da ved Eders venlige Jndbydelse det første Skridt er gjort til en Forbindelse, hvis gavnrige Følger vi alle saa levende erkjende. Det er derfor med et oprigtigt Hjerte, vi frembære vor Tak, og med dybtfølt Smerte, vi sende vore Brødre er Afslag paa en Opfordring til at gjøre, hvad vi, end- ogsaa uden en saadan, følte den inderligste Trang til at iværksætte. Af Eders Brev see vi, at J for en Deel vide, hvilken vor Plan har været, og hvad vi til dennes Udførelse have foretaget. Dog maae J ogsaa vide, at vi, saasnart det kom os for Øre, at de lundske og kjøbenhavnske Studenter vilde besøge Upsala, foranstaltede en Forsamling af de herværende Studenter for at overveie, om ogsaa vi paa nogen Maade kunde møde til dette Stevne. Alle vare vi enige deri, at vi vilde; men de matterielle Hindringer, som optaarnede sig foran os, og som vi med den bedste Villie ei kunde overvinde, maatte bestemme os. Regjeringen har nægtet os Statens Dampskib for modereret Fragt; den sædvanlige vilde langt overstige de Flestes, og det de med den bedste Villi Udrustedes Evner. Vi have søgt Befordring andensteds fra; men, hvad vi maae beklage, det saae vi klart, at, kunde vi end bringe en saadan tilveie, som vi i Juli kunde benytte til et Tog til Eder og de kjøbenhavnske Studenter, et Tog, om hvis Udførelse vi endnu ei ganske have opgivet Haabet, saa laa os Pintsefesten for nær, og denne falder hos os imellem Forelæsninger og Examina, ei som hos Eder og de Danske, i Ferierne. Da vi imidlertid af Eders Brev synes at see, at J gjøre denne Eders Sammenkomst afhængig af, hvorvidt de norske Studenter ville møde, have vi overveiet, om vi kunde sende en Deputation, saa nogle Faa i det mindste repræsenterede, hvor vi ei Alle kunde være tilstede. Ogsaa dette mødte sine mange Vanskelighedder: den norske Studentercorporation vil derfor ikke fuldgyldigen blive repræsenteret blandt Eder, om der end er Udsigt til, at ganske Enkelte, som alt befinde sig i Kjøbenhavn, deels maaskee alt ligge paa Reisen, ville møde i Eders Sammenkomst med Brødrene i Upsala og Kjøbenhavn. Men derfor ville J Brødre, ei undlade at foranstalte Eders Møde, det er vor visse Forhaabning. Mangler vor personlige Nærværelse, vi ville dog være tilstede paa den for Sagen ei mindre vigtige og desværre nu ene mulige Maade. Kunne vi ei vexle Haandslag, og i det fortrolige Lag ved Venners Side aabne Hjerterne for hinanden, saa vi Alle maatte hjembringe Overbeviisningen om Hverandres Villie og begeistrende Minder, - vi tænke og ville tænke som J, naar J strengt opfatte Tanken om en Aandens Enhed, befordrende Videnskaber og al endrægtig Udvikling, en Villiens Enhed, nødvendig, naar det snart eller seent maatte gielde. En saadan Aand ville vi bede maa udbrede sig og dybt rodfæste sig, og naar Røsten af Eders Jubel trænger herover, ville vi haabe og troe bedre Tider, at snart de Hindringer maae kunne ryddes af Veien, som nu gjøre, at vi ei kunne blande vor Røst med Eders. Saadan Hilsen bringe J vore Venner og Brødre i Upsala og Kjøbenhavn. Komme vi seent, vi komme dog vist engang. Og nu atter en hjertelig Tak til Eder Alle for den Velvillie, J have viist os, en hjertelig Tak til Vennerne i Upsala, som gjæstevenlig ogsaa vente os. Engang ville J og de komme til os, og vi skulle modtage, Eder Alle med aabne Arme. Den af Christiania Studenter=Corporation nedsatte Comitee.