Ribe Stifts Adresseaviser, 1838-02-01
Præsten i Hvidding Thomas Christensen anklager nemlig denne, fordi han imod hins Protest, ja endog mod Bispens udtrykkelige Forbud havde trolovet Kapelanen i Hvidding med en Pige fra Havervad. "Uanseet" siger Klageren, "at fornævnte Thomas Hendrichen (Kapelanen) i godt Folks Nærværelse og Paahør har lovet min Datter Birgitte at ægte, førend jeg ham mit Kald oplod Undertiden var det dog ogsaa en Præsten ikke beslægtet Person, Kaldet afstodes til, denne var da, som oftest, en Klient af Godsejeren eller af Biskoppen. At denne sidste stundom kunde saa baade Præst og Godsejer til at frafalde den, de først havde foreslaaet, og derimod anbefale til Ordination bispens egen Klient, seer jeg af tvende Breve, tilskrevne biskop Lodberg 1686 af Eierinden af Deiberglund. At der imellem er drevet en formelig Handel om Afstaaelser, findes der ogsaa Spor til Som Beviis herpaa vil jeg, blandt flere, for dets Snurrigheds Skyld anføre et Tingsvidne af 1687, hvori berettes, at to Præster havde været i Veerst med en Student, Elias Biner, for at overtale Præsten der Hr. Søren" til at oplade Kladet til denne. Da Hr. Søren forhen havde undskyldt sig med, at dette ikke vel kunde skee, førend han havde talt med Biskoppen og Provsten, havde den ene af Præsterne, Jens Pedersen, Biering, da Underhandlingen skulde begynde taget en Slump Penge og lagt paa Bordet, med de Ord: "der staar Bispen," derpaa satte han en stor Flaske Brændevin paa den anden Ende af Bordet, sigende, "der staar Provsten og i det han lagde Papiret midt paa Bordet, greb han Flasken og sagde: "nu ville vi først tale med Provsten, saa komme vi vel tilrette med Bispen, og derpaa begyndte de alle lystigt at drikke, til de fik overtalt Hr. Søren til at underskrive. At en Præst ikke siden naar han ønskede det, kunde faa en saadan Kontrakt hævet, og igjen komme af med en Kapellan og Eftermand, om end Biskoppen understyttede hans Ønske, ser man af et Brev dateret Haderslev 1648, hvori Ditlef Reventlov underretter biskop Monrad, om, at det er Hans Durchl. Prindsens Befaling, at Brevviseren Anders Petersen, skal vedblive at være Kapellan hos Præsten i Farup, og efter dennes Død hans Eftermand, uanseet den Tvist der er kommet dem imellem, da han er lovlig valgt af de 7 Sognemænd, samt examineret og ordineret af Bispen. Undertiden, dog vel neppe meget hyppigt, har vedkommende Godsejer, enten selv eller ved sin Forvalter, betinget sig et Honorar af dem, han kaldede til sine Kirker. Navnligen anklagedes i 1682 General Lieut=Baron Reusse von Reussenstein, en af de mange Tyskere, som dengang til Godser heri Landet, for formeligt Salg af Præstekald, og paa flere af Godsejerne der i Egnen (mel. Ringkjøbing og Lemvig) hvilede samme Mistanke. Biskob Lodberg maatte derfor efter kongelig befaling anstille Undersøgelse paa Stederne selv, indstævne Præsterne og under Ed i Kirken selv affordre dem Erklæring: om de enten selv eller ved Forældre, Slægt og Venner havde udgivet Obligation, Penge eller Penges Værd til Kirke Patronen eller til nogen paa hans Vegne. Af saadanne Erklæringer, som til Vitterlighed ere underskrevne af Biskoppen, Provsten og endnu en Præst, har jeg forefundet 5. J den ene af Pastor Kragelund til Eng bierg tilstaaer denne, at da han var kaldet af Generalen, paa hvis egen Opfordring han have de søgt Kaldet, og forlangte sit Kaldsbrev af dennes Forvalter, "kunde det ei erlanges paa andre Manerer end han af mig Spot at undfly maatte tilsiges 400 Daler, hvoraf en Deel strax blev betalt, en Deel siden klareret og Obligationen hjemløst." Christopher Lime til Fialtring erklærer, at Baron Rusius (som han kalder ham havde taxeret dette Kald til 300 Rd., som kan sees af Baronens Brev til sin Forvalter, Præstens Morbroder, men denne fik dog Kaldet for 200 Rdl., hvorfor Præsten udstedte og siden indfriede en Obligation. De andre 3 Præster erklære Jntet at have givet og at have faaet Kaldet uden al Simonie", men over den ene Erklæring er slaaet Streger krydsvis. - Et andet besynderligt Slags Jntriger, som biskoppen selv synes ikke at have været udenfor, spores i et Brev af 1686 fra Præsten Christen Borch i Frederits, hvori han mælder Bispen, at den øverste Hører ved Skolen der i Byen nu har besluttet at søge Kapellaniet sammesteds, og vil begiere Forlov af Bispen til at reise nogen Tid fra Skolen i denne Anledning Præsten beder derfor Biskoppen at nægte Høreren denne Forlov, forat det ikke skulde blive den anden (Biskoppens og Borchs Klient) "til nogen Fortred". Det var bestandigt, næsten uden Undtagelse, Candidater, som befordredes til de ledige Embeder, hvad enten disse vare store eller smaa. Jeg har kun stødt paa et eneste Tilfælde af en Præsts Befordring, nemlig Kapellanens i Ringkjøbing til Sognepræst i Holstebro. Selv meget store Kald besattes med ganske unge Mænd. Saaledes manglede i 1629 den kaldede Præsttil Hygum et Aar i den lovbefalede Alder, og maatte derfor have kongelig Dispensation.