Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-02-27
Blandede Efterretninger. J den Norske Rigstidende af 19 Febr. d. A. leveres følgende af et Brev fra Vadsøe i Finmarken, til en Ven i Christiania, skrevet i Novbr. 1818. Vi have havt et mærkeligt Aar, der udentvivl afgiver det høieste Product af en Finmarkisk Søkyst-Sommer paa 20 Graders Polhøide. Jngen mindes saa varm en Sommer, saa lang, blid og stille en Høst. Vinteren kom først med November. Norden- og Østen Vindene, der især om Sommeren, naar Solen har løsnet nogle af hine umaalelige Jismasser i Polarhavet og sat dem i Bevægelse, ideligen overfare disse Kystegne, og ere saa ødelæggende for den korte Sommer, sporedes iaar ikke meget. Derimod vare sydlige og vestlige Vinde de meest herskende. Disse Vinde bringe Kulde med klart Veir om Vinteren, da de fra Lapmarkens høie Snefielde stryge over de vidtudstrakte Alpesletter, tilfrosne Myrer og Søer; om Sommeren derimod, naar Jorden er optøet og tilstrækkelig gjennemtrængt af Solstraalerne, bringe de Varme. Efterat have slaaet Sommeren reent af mine Tanker, overraskedes jeg paa en behagelig Maade, ved at gjensinde den iaar. Jsær vare Maanederne Juni, Juli og September varme og behagelige. Vel gav Hundestjernen os, som sædvanlig, Snee og Kulde istedetfor Hede, men dette var en hurtig Overgang, og det milde Veirligt indfandt sig igjen i Septembet og October. Vinteren udeblev indtil den 30te October, men efter tvende Dage havde den antaget sin sædvanlige Alpinske Natur. Vegetationen var iaar meget frodig, og vore smukke Alpeblomster tindrede med en Glands, jeg endnu ikke har bemærket siden min Ankomst til disse Egne. Middel-Temperaturen paa Vadsøe, der i Almindelighed ikke kan ansættes høiere end – 1, 200 R., vil sikkert iaar, dersom ei Novbr. og Decbr. blive meget strenge, stige til 12, og dette Tillæg vil ikke saameget være Følgen af en mildere Vinter, som af en varmere Sommer, hvilket her er Hovedsagen; thi Vintermaanederne ved Nordcap ere i Henseende til Kuldegrad vel neppe meget strengere end ved Lindesnæs, men - hinc ille lacrymæ - den halve Deel af Sommeren er her Vinter og den anden halve Deel jevnligen indsluttet imellem Taage og Storm. Ved Aarets Slutning skal jeg nedsende mine samlede bemærkninger over det hensvundne Aars Naturbegivenheder, hvilke jeg har stræbt at følge Skridt for Skridt. Jeg har kun erfaret Lidet om hiin mærkelige Nord pol-Expedition, hvis Resultater naturligviis ville interessere mig meget paa min høie nordiske Standpunct. Lad mig høre Noget fra Norden, og Du skal igjen høre derfra. Udentvivl maa man kunne udlede dette Aars mildere Klima fra PolarJsens Løsning og Bortfjernelse. Da der ved Nordpolen selv ikke kan existere nordlige Vinde, synes det ved hiin paafulgte Naturrevolution ikke umuligt, at Jordens sydligere Varme maa være istand til, især paa den Tid, da Solen staaer over Horizonten Dag og Nat, at kunne overfare Nordpolen, og derved frembringe de meest veldædige Virkninger, fornemmeligen her ved Polarlandenne, forudsat, at der ved Nordpolen intet fast Land gives, hvilket synes vist, samt at hine Continental-Jismasser, hvis kolde Træk modsætte sig sydlige Vindes Fremtrængen, ikke paany samle sig. Dog vil det vel komme an paa, om de løsnede Jisbjerge og Jismarker bortskylles i Atlanterhavet, eller om en Deel af Samme opdynges ved den Siberiske Kyst. J sidste Tilfælde ville de forventede velgjørende Virkninger neppe spores i høi Grad eller have nogen Varighed for mig synes det ikke usandsynligt, at hiin mægtige Strømdæmning, der, imellem 70 og 80 Graders Polhøide, efter Flod tiderne løber fra Øst til Vest og omvendt, neppe vil tillade de løsnede Jisstykker det forønskede Udløb i sydligere Have, men at Hovedmassen vil forblive indenfor det ommeldte Strøg, og kaste sig, ifølge Strømmens Attractionskraft, enten paa de nordostlige Kyster af America eller de modstaaende paralelløbende Kyster og Forbierge af Nordasien. Men for det nordlige Europas Klima er den Siberiske Kystiis langt farligere end Øst-Grønlands. Neppe ville derfor de glade Forhaabninger, man gjør sig, opfyldes, førend det hele Polarhav renses for Jis. Men, tør man bygge paa denne dristige Hypothese? – Jeg maa afbryde disse Reflexioner, da de ville føre mig for langt bort fra de andre Materier, jeg har lovet Dig. St. Stephans Kirketaarn i Wien er 445 Fod eller 222 1/2 Alen dansk M. høit. De høieste Værker, af Menneskets Haand ere Ægyptens ældgamle Pyramider; den høieste af disse, Cheopspyramiden, er efter de nyeste Reisende 500 Fod. (Vor Landsmand Niebuhr fandt den kun at være 443 Fod, men undrer sig selv over, at have fundet den saa betydelig lavere end hans Forgængere.) Mærkværdigt er det imidlertid, hvor nær de høieste Bygninger paa Jorden komme hinanden. De ere alle imellem 200 og 250 Alen. Efter Ægyptens høieste Pyramide kommer Strasburgs berømte Mynstertaarn, som er 209 Alen d. M., dernæst Wiens Stefanstaarn, som er 222 1/2 Alen. Det afbrændte Fruetaarn i Kjøbenhavn var kun 190 Alen, men var det høieste i Danmark. Rundetaarn er 67 1/2 Alen, og maatte altsaa omtrent 4 saadanne Taarne staae paa hverandre for at naae Høiden af Egyptens Pyramide, Strasburgs Mynster og Wiens St. Stefan.