Viborger Samler, 1835-03-19
Ogsaa i Egnen af Adana er det kommet til Haand mænge mellem Ægypterne og Jndvaanerne, hvorved en Araberhøvding med megen Duelighed ledede Jnsurrectionen, der vel skal have tabt i Kraft, men dog ingenlunde være undertrykt. Dette kan vistnok have bestemt Jbrahim til at opsætte sin Afreise, endskjøndt man ivrigt forlanger hans Nærværelse i Ægypten, der ogsaa maa være af stor Vigtighed, hvis de Efterretninger man har erholdt fra Alexandria, der gaae indtil den 13de Jan., kun ere halvt sande. Jfølge disse Efterretninger var Mehemed Ali, formedelst de mange Fortrædeligheder, der i den senere Tid have truffet ham, allerede for flere Uger siden falden i en dyb Melancholie, fra hvilken han vel nylig atter et bleven fri, men der saaledes skal have rystet hans hele Nervesystem, at han endnu stedse er i en usædvanlig Gjæring, og at Lægerne frygte for hans Liv Han selv skal tale om sin nærforestaaende Død med megen Resignation, men derhos yttre sin Sorg over, at han endnu ikke har kunne drive sin Plan, at dethronisere Sultanen, igjennem. Han skal herover yttre sig som en Fortvivlet, og med Utaalmodighed længes efter sin Søn, for ganske at indvie ham i sin Politiks Hemmeligheder, og modtage hans Løvte, at han troligt vil udføre sin Faders veloverlagte Planer. Jndtil videre synes Mehemed endnu at ville forsøge det Yderste og formeligen at ville bryde med Porten; thi man forsikkrer, at de 2 Millioner Plastre, der allerede vare bragte ombord paa en ægyptisk Brig og skulde som første Afdrag overgives den tyrkiske Commissair, der var sendt til Alexandria, for at reclamere Tributen, atter ere blevne udskibede paa Mehemeds Befaling. Det skal være betydet Commissairen, ufortøvet at forlade Alexandria, da han ingen Betaling havde at vente, eftersom Vicekongen ikke længer vilde tjene til Spillebold for Sultanen og de fremmede Consuler. Denne Efterretning har vakt almindelig Sensation og ophidset Sultanen til det Yderste. Han lod øieblikkeligen Divanet sammenkalde og skal have forelagt det det Spørgsmaal, om ikke Mehemed uforskammede Opførsel fordrede den strængeste Tugtelse, og at man paa ny begyndte Fjendtlighederne. Divanet var rigtigt nok af denne Mening, men troede, at det – da Mehemeds Sundhedstilstand efter al Sandsynlighed var aldeles forstyrret, og hans Opførsel næsten forraadte Afsindighed, og iøvrigt Hofferne i Paris og London dreve Underhandlingerne i Alexandria og paa en vis Maade havde garanteret for Tributens rigtige Erlæggelse – vilde være bedre, ikke strax at skride til det Yderste, men først træffe en Overeenskomst med de tvende Sømagter, og derpaa handle efter Omstændighederne. Denne Anskuelse erholdt Sultanens Bifald, og man overdrog Reis-Effendi, at træde i Underhandling med Englands og Frankrigs Ambassadeurer. Der fandt altsaa den 9de Febr. mellem de tvende Ambassadeurer og Reis-Effendi en Conference Sted, i hvilken den Sidste med meget Eftertryk forlangte, at Hofferne i London og Paris skulde holde Mehemed til at opfylde sine Forpligtelser. Lord Ponsonby skal have fundet dette Forlangende ubilligt og tillige benyttet Leiligheden til, at gjøre Reis-Effendi opmærksom paa sine gjentagne Gange gjorte Forestillinger angaaende Tractaten med Rusland, og at skildre den Forlegenhed, hvori Porten satte sig, hvis den tænkte paa at undvige Englands Fordringer. Dog skal han have erklæret sig beredvillig til, nøiagtigen at indberette Alt til sit Hof og udbede sig Jnstructioner angaaende dette uventede Tilfælde. Admiral Roussin skal ikke have været utilbøielig til, at love Porten den forlangte Understøttelse, forudsat, at man i denne Sag lod Frankrig frie Hænder; men dog vilde han forbeholde sig Ret til, efter erholdt Oplysning over Sagens sande Beskaffenhed, at afsige som Voldgiftsmand en Kjendelse, der skulde være bindende saavel for Porten som for Mehemed Ali og nøie maatte følges. Hertil syntes Reis-Effendi ingen Lyst at have, og Conferencen havde intet andet Resultat, end at begge Ambassadeurer afsendte Courerer til deres Hoffer, for at gjøre disse bekjendte med den hele Tildragelse og forlange Forholdsordrer. Jmidlertid har Sultanen, fast besluttet, at vove det Yderste, og man seer afde paa ny begyndte Rustninger, hvor alvorligt det er hans Villie, at forskaffe sig Fyldestgiørelse. Porten torde løbe mindre Fare nu end forhen ved en Krig, med Mehemed, naar de tvende Sømagter ikke ville indblande sig. Men dette torde muligen blive Tilfældet; thi man taler allerede idag om befalinger, hvilke Lord Ponsonby har afsendt til Malta, for at paaskynde Flaadens Tilbagekomst til Smyrna. Man forsikkrer nemlig, at den engelske Flaade kun er seilet til Malta, for at proviantere sig, og at den til Foraaret atter skal vende tilbage til sin gamle Station. Paa den anden Side gaaer det Rygte, at den russiske Flaade i Foraaret skal concentreres ved Sebastopol, og at den russiske Ambassadeur har givet alle sin Nations Skibe i Archipelagus en Advarsel, ufortøvet at vende tilbage til det sorte Hav. Anliggenderne forvikle sig altsaa her paa ny og synes at erholde et farligere Udseende, end forhen.