Aalborg Stiftstidende, 1833-11-16
J Anledning af, at Overretten atter har aabnet sin Møder, holdt Hr. Persil en Tale, som har vakt stor Opmærksomhed, fordi den berørte adskillige ømme Strenge Hans Hensigt var nemlig at retfærdiggjøre sin Adfærd som Generalfiskal, og de Procedurer over Misbrug af Trykkefriheden, han i denne Egenskab havde fremkaldt. Efter nogle bemærkninger over Jurindretningens Mangler og hvorledes disse maatte være at rette, gik han over til at omtale de republicanske Grundsætninger, som aabenlyst fremsattes i adskillige Blade, fornemmelig i National, hvilken han ofte citerede, og de dermed forenede Fornærmelser mod Kongen, Kjernen af denne Betragtning dannede en Critik over den bekjendte constitutionelle Grundsætning: "Kongen hersker, men regjerer ikke. De kjender - sagde han - Paaskuddet til de næsten daglige Fornærmelser mod Kongen. Man besværer sig over, at han, selv inden Forfatningens Grænser, tager virksom Deel i Regjeringen. Man vil afholdes ham derfra, for at nedværdige ham til en Roi faindants Skyggekong. Uden at regne den Feighed, som ligger der nat angribe Kongen, der ikke kan svare og ikke hævne sig, saa kan allerede i og for sig selv ingen ægte Franskmænd, uden at rødme, høre de Bebreidelser, ved hvilke Partierne søge at gjøre Frankrigs første Borger til en Gjenstand for Foragt. Republicanerne vide meget vel, at det snart vil lykkes dem at godtgjøre Overflødigheden af en Konge, der, uden selv at udvikle nogen Virksomhed, blot underholdtes paa Statens Bekostning. Den paa denne Maade beviste Nødvendighed af en Regjering, der virkelig var en Regjering, vilde snart godtgjøre Fornødenheden af en Republik, og derfor søge Republicanerne, for desto sikkrere at bevise Kongedømmets Nullitet, at skjule sig bag den democratiske Grundsætning: Kongen hersker, men regjerer ikke. Nei, mine Herrer, denne Maxime er urigtig; den kan kun være oprunden i en antimonarkisk Hjerne. Herske regner) og regiere (gonverner) ere 2 uadskillige forenede Begreber eller meget mere: de danne kun et eneste Begreb, Herske o. befinde sig i en ophøiet Stilling, fra hvilken man kan oversee Folkets Ønsker og Fornødenheder; regjere c: bestemmer sig efter det, man fra hiint Standpunct, har iagttaget, og anordne Udførelsen. Det ene indbefattet Prøvelsen, det andet Bedømmelsen. Kongen i en constitutionel Stat ligner Styrmanden ved Roret. Denne betragter Himlen og Elementerne, for derefter at rette Skibets Bevægelser. Saaledes og Kongen. Fra sit ophøiede Stade, udforsker han Nationen, bedømmer, om samme tro repræsenteres af de Deputerede, og efter Resultatet af disse Jagttagelser opløser han Kammeret eller beholder samme; ligeledes retter han sig efter samme i Henseende til Valget af sine Ministre, idet han vælger saadanne, som harmonere med Nationens Ønsker, og med det af dens Repræsentanter forUlangte System; bortfjerne Ministrene sig fra dette, ombytte, han dem med andre, som er meere villige eller skikkede til at følge samme. Men - alt Dette er ikke blot at herske, men og at regjere i dette Ords hele Omfang. Kamrene ere med Hensyn til Kongen det samme som Elementerne for Styrmanden. De regjere ikke, de antyde kun, hvorledes Nationen vil være regjeret, og det dog kun da, naar de ere sammes virkelige Repræsentanter. Alt dette gaaer for sig uden mindste Absolutisme. Uden en blind strafværdig Underdanighed hos Ministrene, uden en fuldkommen factisk umulig Selvfornægtelse hos Kamrene kan Kongen ikke have nogen Villie eller nogen Jnteresse - ikke engang en dynastisk Jnteresse - uden at samme tillige er Nationens. Eenhedens Princip gjør et Middelpunkt nødvendigt; uden samme vilde vi ikke have noget Monarchie, men et reent Demokratie. Men hermed ophøre ogsaa Kronens Attributer, med hvilke, som jeg har paastaaet, Forpligtelsen til baade at herske og regjenler forbunden. Ved siden af samme existerer den udøvende Magt eller Administrationen, der efter vor Forfatning udlukkende er betroet Ministre, der, betegnede eller yndede af Kamrene, maa deele Kongens Anskuelser og bringe dem Udførelse. Derfor maa man ombytte den republicansk i Marime: Kongen hersker, men regjerer ikke, med den menarkiskeconstitutionelle: Kongen hersker og regjerer, men administrerer ikke. Ved at modtage Portefeuillen slutte Ministrene sig til Kronens System. Dette System bliver deres og de paatage sig derved hele Ansvarligheden for samme Denne Ansvarlighed beroer ingenlunde som Nogle mene paa en Fiction, den er tvertimod en naturlig Følge af en med get haandgribelig Virkelighed. Alle Regjeringens Handlinger udgaae fra Ministrene og ikke fra en uforanderlig Tanke, som i Frankrig er ubekjendt, fordi Enhver maa respectere Nationens paa forfatningsmæssig Maade udtrykte Villie. Ministrene have Magt til at fuldbyrde hine Handlinger eller unddrage sig Fuldbyrdelsen; ligger der altsaa i samme en Forseelse mod Forfatningen, saa blive de ansvarlige for samme. Kongen, som regjerer, tilkommer Tanken; Prøvelsen og Udførelsen derimod Ministrene; men nu er det almindelig bekjendt, at kun Udførelsen, Handlingen, ikke Tanken kan drages til Ansvar. At denne Haandhævelse af Monarkens Rettigheder skurrer i Republikanernes Ører, er begribeligt, men de yttre paa den anden Side og deres Glæde over at see en af deres Grundsætninger: at et arveligt Monarchie og Folke souverainiteten ere tvende contradictoriske Begreber, anerkjendtsk fra den anden Side. Det constitutionelle Parti eller denne saakaldte monarkiske Opposition er derimod nærved at forgaae af Utaalmodighed over Hr. Persils Tale og Temps kalder ham reent ud Regjeringens onde Aand. F. T.