Adresseavis for Børn, 1779-02-24
Dødsfald. Frøken Frederica Elisab. Christiane de Levzov, Født den 18 Decemb. 1769, Død i sit 10de Aar den 15 Februarii 1779. Skiønne Rose. - Falme førend du tilfulde udsprang! – Bleven afbrukken, førend dine usminkede Skiønheder tilfulde havde udviklet sig. – Ak hvad er Livet, naar Ungdom og Sundhed ikke frelser – Der ligger nu den deilige Yndling, liig en henkastet Blomst i Dalen, hvilken en forvoven Haand havde afbrudt, førend den endnu havde viist sig for det skiende Øie, i alle sine Skiønheder. - Der ligger vor unge Deilige, som nyligen stod i sit Blomster, og lovede Glæder, sande Glæder for sine Venner, for de Dydige i Verden. - Er det da alt, Nei, jeg seer, hidset seer jeg hende Siæls spæde Blade, paa hvilke Dyden her havde gjort Udkastet, i Evighedens Sommer udbrede alle sine skiønne Farver. Dyden og Religionen kan kun opelske Planter for Evigheden, men ikke bringe dem til Modenhed paa Jorden. - Her er ingen Clima for Salligheds Blom Avis Blomsterne. - Men hidsed hvor alt er sandt og varigt. Ja skiønne unge Ruine! De pranger du nu for din Skaber, og i Straalerne af hans Ansigts Smil, aander salige Glæder. Ol Ungdom, hvor godt er det at være dydig! Følge deres Exempel, som tidligen danne sig for Ævigheden; de Dydige paa Jorden staae i Selskab med dem, som opfylde Himlene. Skuespil. Fortsættelse af den bestraffede Stolthed. See No. 7.) 3die Optrin. (Paa Landet ved Indgangen af en Skov.)Hr. Ahrens, Frue Ahrens, Christian, Vennerne Hr. Peder og Hr. Povel. Hr. Ahrens. Hvilken deilig Aften, Var det ikke best vi holdt os her i Udkanten af Skoven, for at see Solens Nedgang. Hr. Povel. Som de behager. Den vil formodentlig gaae meget skiøn need; Luften er saa reen. Hr. Ahrens. Saa stille og rolig Alting er i Naturen, Hører de Nattergalen, Hr. Peder. Uforlignelig, Hvilke Slag, Hvor lokkende! Hvor rørende for det folsomme Hierre. Hr. Ahrens. (Til Christian, som gaar noget fra med en Bog i Haanden.) Christian, Kom dog hid og bliv i vort Selskab. Hører du Nattergalen, Christian. Jeg læser her noget Papa. Som giør mig mere Fornøielse. Hr. Povel. (Til Hr. Ahrens) Dersom han mener hvad han siger, saa er jeg bange han formeget fordyber sig i denne Læsning. Hr. Ahrens. Kom, kom Christian, og vær ingen Nar. Christian. O tillad dog Papa, at jeg stiller min Læselyst tilfreds, her har jeg saadan deilig Afhandling. Hr. Ahrens. Nu saa stil den lenge nok tilfreds og gaae hvor du vil. Frue Ahrens. Men det var dog best, min Hierte, han blev hos os, han kunde ellers læt blive vildfarende. for Børn. Hr. Ahrens. Jh nu, naar han ikke vil have det bedre, saa lad ham gaae sin egen Gang. (De gaae forbi ham.) Christian, som seer efter dem.) See saa Nu see de mig ikke, og saa behøver jeg heller ikke lengere at forestille mig. (Han putter Bogen i Lommen.) Hvad dog de Fremmede tænker om min Flittighed! Jeg vilde ønske jeg var en lille Fugl, og kunde flyve efter dem, for at høre hvorledes de roese mig. Men stille. Jeg skal giøre det bedre. Jeg vil snige mig her igiennem disse Buske og gaae meere ind i Skoven, saa vil de ikke kunde finde mig, og saa vil de troe, at jeg har fordybet mig saaledes i min Læsning, at jeg en bleven vildfarende. Saadan har jeg hørt de Lærde bærer sig ad, og naar de saa finden mig, saa vil de og holde mig for en Lærd, og da skal vi høre hvor de Fremmede vil ophøie og roese mig. Men der troer jeg de kommer tilbage Jeg maae løbe, at de ikke seer mig. (Han render ind i Buskene.) 4de Optrin. De forrige, undtagen Christian. Hr. Ahrens. Hvor mon han n. blev af den underlige Dreng. Frue Ahrens. Sagde jeg ikke nok, min Engel, at han kunde fare vild. Himmel, om vi nu ikke finder ham Hr. Ahrens. Vær kun rolig lille Kone, (Han raaber,) Christian, Hei Christian, Hvor er du? Hører da ikke Christian; Hr. Povel. Lad os hver gaae til sin Side, for at opsøge ham. Bliv de her Madam. Jeg vil gaae til denne Side. Hr. Peder. Og jeg vil gaae til denne. Vær de kun rolig, vi skal nok finde ham. (De gaae begge bort.) Frue Ahrens. Lyder efter) Jeg hører Jngen Himmel, Hvor angst jeg bliver Hr. Ahrens. Hvorover, Frue Ahrens. Hvor vil det gaae, om de ikke finder ham. Om han bliver i Skoven i Nat? Hr. Ahrens. Aeste Kone! Du veed at jeg el skee ham ikke mindre end de. Men sandt at sige, saa skulle det ikke bedrøve mig meget, om de end ikke fandt ham. Frue Avis Frue Ahrens. Min søde Mand, hvor kan du tale saa Hr. Ahrens. Jeg er fuldkommen overbeviist, at Drengen har Hovedet fuld af Forfængelighed, og at alt hvad han foretager sig, skeer allene for at blive beundret. Du kan være vis paa, at han blot derfor har holt sig fra os, og stilled sig an, som han var meget gridsk paa at læse, paa det de Fremmede kunde tale om ham: Jeg formodede alt det te allerede i Morges, og det bekymrer mig mere, end om vi virkelig havde forlorer ham; thi jeg frygter, jeg frygter, at denne Stolthed, som jeg desværre, forsildig har bemærkt, vil blive vanskelig at udryde, og da er og bliver han en ulykkelig Skabning. Maaskee naar han nu en Tid lang har irret omkring, at det vil bringe ham paa Sporene af sin Naragtighed, og ydmyge ham lidt; Jeg skulle ønske det. Frue Ahrens. Dersom kun det ikke var saa sildig! Det bliver alt dunklere og dunklere. – Min Gud! Der kommer vore Venner tilbage, og bringer ham ikke med Jeg Ulyksalige Hr. Peder) Al vores Umage har været forgiæves. Han er ingen Steds at finde. Vi gik tilbage, allene for at for Børn. lade dem vide, at vi vil giennem Hr. Povel søge hele Skoven, og ikke komme hiem, førend vi har fundet ham. Hr. Ahrens. De skal ikke umage sig, mine Venner, lad ham kun irre omkring. Jeg har mine Aarsager hvorfor jeg ønsker, at min Søn maatte selv hielpe sig ud af denne Forlegenhed. Frue Ahrens. Min søde Mand, Betænk dog Hr. Ahrens. Jeg har betænkt al Ting. Drengen er jo 11 Aar gammel, Naar han vil bruge sin Forstand, saa kan han meget gierne hitte hiem ved Maaneskinnet. Frue Ahrens. Men om han nu Hr. Ahreng. Og skulle han nu ikke have den Forstand, men maatte være nød til at blive Natten over i Skoven; Jh Nul Hvad er det saa meere, det er ikke meere Koldt om Natten. Skoven er overalt sikker, og af Hunger vil han ikke kunde døe. Har han af Stolthed bragt sig selv i Forlegenhed; saa lad ham nu selv hielpe sig ud af den. Vær du kun rolig lille Kone, og lad os gaae hiem. Kommer mine Venner, Jeg er Fader, og jeg veed hvad jeg giør. (De gaae alle bort.)(Slutningen følger.) Subskribenterne, ere end videre. Junker Bolle Wilhelm Erichsen. Jfr. Catherine Marie Elisabet Louise Jfr. Mette Kirstine Bager, Dorothea Hauser. Mr. Rasmus Langeland Bager Frøk. P. v. Lillienschiold, paa Schuderup Gaard Jfr. Mar. Christ. Petrine Dam) i Corsøer. Msr. Johan Jacob Wihe. Mr. Marcus Licolay Bager, Jfr. Johanne Sophie Kofod. Msr. Carl. Buxman. Jfr. Chathrine Maria Kromenon Wulff. (J næste Blad følger flere.) hører.