Københavns Adresseavis, 1765-07-17
Vore unge Herrer har heller ikke faaet denne Skik fra Frankerig. Der reyser man uden Stads, med Foer mande=Vogne, med Post=Baade, ener man rider paa Skyts Heste, ja vel og gaaer til Fods. Det er der hverken skammeligt eller usædvanligt for Officerer af god adelig Herkomst, at nogle slaaer sig sammen i Selskab, og, med noget Lintøy i Lommen, reyser til Fods fra det ene Sted til det andet, og ere efter Ankomsten propre og smukke, samt bliver alligevel got modtagne i de fornemste Huse. Jeg mindes gandske vel, at jeg om Høsten i Aaret 1748, i Languedock i en Giestgiever=Gaard, kaldet Pønt de Lunelle, paa Halvveien imellem Nismes og Montpellier, kom i Selskab med 13 Officerer, alle Adelsmænd, alle beskedne og hæderlige Karle, som komme til Fods fra Strasburg, og Brisac i Elsas, og vilde gaae hjem at besøge sine Paarørende ved de Pyrenæiske Bierge, en Vey af næsten 100 Svenske Mile. Jngen anden end rige og fornemme Herrer reyser med Post-Chalse med 2 Heste for, og Tienerne til Hest ved Siden. Jeg beraaber mig herudi gandske trygt paa hæderlige Officerers Vidnesbyrd, som længe har tient i Frankerig, men protesterer imod Spradebassernes Foregivende, som efter Hiemkomsten ville indbilde os, at de ikke har omgaaes med andre, end Dues og Duchesser, og altsaa ikke veed, hvorledes middelmaadigt formuende Standspersoner lever. En Franskmand, som er kielen opfostret, kand gaae en lang Vey, og kand ride paa Skyts Heste; men en igiennem Nordens strænge Clima hærdet Svensk maae age i en commode Carosse. Vi har heller ikke faaet denne Mode fra de Tydske, thi der reyser man med ordinaire aabne Post Vogne. Den maae være gandske rig og fornemme, som reyser der med sin egen Vogn og Post-Heste. Derfor leer man der i Giestgiver=Gaarden ad unge Fremmede, som reyser med deres egen Equipage, kalder dem af Moeqverie for Hr. Baron, Jhr Gaden, og Jhr Excellence, og lader dem betale Characteren. Vi ere altsaa Originaler i denne Punct, og ingens Copier. Jmidlertid er denne Sædvane gandske skadelig. Den borttager mange 100 Dagsværkere; den udfordrer mangfoldige Heste, i hvis Sted Kiør og Øxen kunde holdes, som skaffede os Kiød, Huder, Talg, Ost og Smør, den bortskiemmer Ungdommen, giør den kielen og uduelig, den forøger Hoffærdigheden, og maatte derfor afskaffes. Det er ikke allene Bønderne, som deels af egen Hovmodighed, deels af Ukyndighed, holder til Landets yderste Skade mange unyttige Heste, men endog Standspersoner saavel paa Landet, som i Kiøbstæderne, giøre det samme. J den frugtbareste Sverrigs Provinz, som for sit blide Climas Skyld næsten allene kunde forsyne hele Riget med Korn og Victualier, har denne Last saaledes indsneget sig, at ingen Proprietair og Selveier kand fare en halv Fierding Ven til sin Sogne Kirke eller i Besøgelse til sin Naboe, uden at have 6 Heste for Vognen. De tunge og slemme Veye tiener til Prætert, men rette Aarsagen er de mange fornemme Herrers Exempel, som boe i og omkring Kiøbenhavn, samt egen Hoffærdighed. Hvad Geheime Raader, Generaler og Riddere af Elephanten giøre der, det giøres herefter af dem, som staaer paa Rangs=Forordningens sidste Nummere. J en Vraa af Europa, hvor Gudsfrygt, Fornuft og Enfoldighed endnu er gieldende, jeg mener i den Franske Deel af Canton Bern, som kaldes Pais de Vand, lever man anderledes. Landet er opfyldt med fornemme Herrer, som har tient for Oberster og Generaler enten Frankerige, Piemont, eller Holland, og siden sat sig ned i Fred og Rolighed paa sine Gaarde. Generalerne Dachselheffer, de Sacconai, de Bettens, Constant og mange flere boede der for ikke mange Aar siden. De, deres Frue og Døttre levede meget sælskabelige, de omgikkes meget med sine Naboer, men aldrig, ney aldrig, saae man Herrerne anderledes end enten til Hest, eller i en Kariol med een Hest for, og Fruentimmerne i en halv lukt Vogn eller Chaise, med et Par Arbeyds=Heste for. Naar Hestene, nødvendig behøvedes til Gaardsbruget, saa blev Herskabet hiemme. De havde alle ved Armeerne og i fremmede Lande været vante til at leve efter deres Rang; men de frygtede, at de hiemme ved deres Exempel skulde fordæove Sæderne. O J fornemme Herrer i den omtalte Svenske Provinz, J som formedelst Eders Herkomst, Eders Ahner, Eders Forretninger, Eders Fortienester, Eders Nidkierhed for Fædernelandet, Eders Jndsigt i Huusholdnings Videnskaber, Eders Ømhed for Rigets og Med borgernes Velfærd, ere virkelig fornemme, følger disse Sveitzerske Herrers Exempel, Afskaffer Eders Spænd, lader Eder nøye med liden Vogn og et Par Heste, J blive derfor lige fornemme, Giører dette Offer for Eders Medborgeres Skyld, Jkke for det J derved vinder, J ere rige nok til at kunde holde saa mange Heste, Eder behager ey heller fordi just Riget derved vinder, at der bliver til eller tolv Spænd mindre i en Provine; men for Exempels Skyld. Tre eller fire Hundrede maatte da afskaffe sine, eller blive udmærkede for Hoffærdighed. Tallet paa store Vogn=Heste, som nu unyttig fortærer Landets Grøde, blev da formindsket i det mindste til et Par Tusinde. Nu er det høy Tid, da Smitten begynder alt mere og mere at gribe om sig. Ret nu findes 3 Par store Heste hos hver maadelig Mand; ret nu findes ikke meere Smør i Landet. Men hvad skal man sige om de overflødige Heste Stæderne? J hvor kostbar end Melken er, anvendes do Høet ligefuldt til at føde unyttige Heste med. Kundender, Ostindiske Mode her indføres, saa var det vel, om end flere vilde age. De bruger der Kiør for deres Vogne. Da skulde Hyrekudske Gaardene blive Meyerier. En drøy Contribution, paa deres Egnipage, som ere under en vis Rang, en stærk Afgivt for hver Gang de ager i en Hyrevogn kunde maaskee hielpe. Men ney, mangen en age saa længe, til Hyrekudsken for sin egen Regning kiører hannem til Slutteriet. (Fortsettelsen følger.)