Københavns Adresseavis, 1773-07-21
Slutningen af Larisse. En Fortælling. (See forrige Nr.) Tarisse var sandrue, Hun fortalte den Ankomne, hvad hun vidste af hendes Historie. En Qvinde, som de holdt for en Gudinde, havde spaaet hende ved hendes Fødsel Hun skulde være lykkelig, dersom hun kunde undflye den Larissæiske Ulvs Strube. Mine Forældre, fortalte den aabenhiertede Pige videre, vover det derfor ikke, at tage mig med paa Marken, fordi de befrygte, at jeg skulde blive et Rov for dette Dyr. De omskiftede endog af Kierlighed til mig, deres Boepæl, og droge over Peneus, fordi de troede, at det Uhyre, som er saa farligt for mig, skulde ikke sætte over Floden; og at deres Datters Liv var desto sikkrere, jo længere hun var borte fra Lar skas Mure. Borgeren fra Laressa fandt i Pigens Ord Grund til en ondskabsfuld Glæde. Han fandt en Forstand i CinammesOrd, som smigrede ham. Men han dulgte sine Tanker, og udfrittede af Pigen, hvad Tid hendes Forældre, altid vare borte fra Hytten, og hvad Tid de komme igien og paa disse Efterretninger byggede han nu sit Udkast. Lykon - det var Larissæerens Navn, som var ung, og født af et af de fornemste Huse i Staden, vendte strax tilbage igien til sine Kammerater, og tog sig vel i Agt, at lade dem vide noget af hans lykkelige Opdagelse: Han frygtede, en af dem skulde forekomme ham i den Misgierning, som han havde besluttet. Paa hiin Side af Floden havde Lykon et Sommer Huus, som ikke var meget langt fra Mirles Hytte. Det var gandske forfaldet, og derfor ikke før bleven besøgt af sin Eiermand. Men nu skulde han ikke have byttet det bort for det skiønneste i heele Egnen. Han var neppe kommen tilbage med Selskabet til Staden, førend han uden Følge endnu samme Aften begav sig til Sommer=Huuset. Han omskiftede der sine Klæder med Landsbye=Dragt, og var nu, efter udvortes Anseelse, en Landmand, ukiendelig, endog for sine egne Folk, om de skulde faae ham at see, Ved den Tid, da han vidste, at Larisses Forældre vare fraværende, satte han paa en Baad over Peneus, og kom tilden Egn, hvor Hytten var. Han havde et Knippe Riis paa sin Ryg, og satte sig ikke langt derfra ned paa Jorden, ligesom en, der vilde hvile sig - Da han saae Larisse, raabte han til hende: hun skulde hielpe ham, at reyse sig og med sin Byrde, og den godhiertige Pige skyndte sig hen til ham ved hans første Raab - Hav Tak, - sagde han - du gode, du beste Pige, Guderne give dig en Hielper igien, som kan lette dit Arbeyde for dig. Og nu gik han med hende, ligesom hans Vey var den samme, indtil de komme til Hytten. "Venlige Barn, begyndte han, rek mig dog en Drik Vand, at vedergvæge mig paa jeg har i Dag sanket dette Knippe, og jeg er nu meget tørstig. Larissegit i en Hast hen, og bragte ham et Kruus frisk Melk, og han drak den af hendes Haand. For den første Dag syntes han, at han var lykkelig nok. Han igientog sin Taksigelse, og begav sig paa en Om ven til hans Baad, fra hvilken han skyndte sig til sit Sommer Huus. Da Erador og Mirle kom hiem fra deres Arbeyde, fortalte deres Datter dem fornøyet, hvorledes hun havde hiulpet en Ungkarl sin Byrde op, og havde givet ham Drikke, og de roeste her de, for hun havde Villie til at staae de Nødtørftige biLykon kom mange Dage altid den samme Vey, og havde daglig Leylighed til at tale med Pigen; og hun blev fortrolig med ham, fordi hun holdt ham for en Ungkarl fra Landet. -Men hendes Fortrolighed var ikke den Fortrolighed, som findes i Stæderne, som ophæver al Undseelighed imellem begge Kiøn, og giør dem snart foragtelige for hverandre. Larisses Fortrolighed var Aabenhiertighed og Uskyldighed - Men imellem en Ungkarl og en føelsom Pige har Fortrolighed og Kierlighed ingen andre Grændser, end den vexelvise bloefærdighed. Lykon havde vel allerede for længe siden aflagt samme hos Phrynerne i Staden, men her var i det mindste Skyggen deraf nødvendig for ham. Da han efter sin Sædvane engang saa i Larisses Hytte, som just strøede Æde ud til Duerne, der ilede efter hende, saae han paa Pigen med saadant et Øyesyn, som siger meer, end alle Ord. "O! lykkelige Duer, raabte " han, som bespises hver Dag af den elskværdige Piges " Hænder, Jeg kiender en Ungkarl, som misunder eder meget den Lykke. - og nu sukkede han, og syntes at ville undertrykke Sukkene Og hvem er denne Ungkarl, der holder saadant noget for en Lykke, som man kunde misunde 27 sagde den maaskee med Forsæt ubetænksomme Pige. Du skulde blive fortørnet, om jeg vilde nævne ham for dig, og den Vrede skulde giøre ham elendig, saa længe han levede. " Jeg vil ikke giøre nogen elendig, og du maae altsaa ikke nævne ham for mig. Han kan dog alligevel heller ikke længer tie, uden at være lige saa ulykkelig: Larisse, den Ungkarl - den er jeg. En tugtig Rødme opsteg paa Pigens Kinder, og hun holdt nogen Tid sine Øyne nedslaane; menne deelig saae hun op igien, og var ikke vreed over, at Ungkarlen havde nævnet sig. Da kom just Pigens Forældre tilbage, og fandt hende hos Ungkarlen; hun fortalte dem hans Kierligheds Tilstagelse, og at hun heller ikke fandt nogen Utilbøyelighed til ham; og Faderen og Moderen samtykte gjerne i, at Hymen skulde foreene, dem saasnart Sæden var bleven morden. Triumpherende kom Lykon nu tilbage i sit Sommer Huus, efterdi de uvarsomme Folk vilde selv overlevere ham deres Datter. Han reyste paa nogen Tid til Staden, for at gjøre de Anstalter, som syntes ham fornødne til hans Plans Udførelse. Han indrettede et eget Gemak, og loddet udzire med Tapetzerier, hvorudi de Kierligheds Tyverier vare indvirkede, som Jupiter og andre Guder havde begaaet hos de lettroende Nompher. Han tilberedte de kosteligste Røgelser, de prægtigste Klæder, og hundrede attiske Talenter vare hensatte i et Skriin af Jbenholt, ziret med Guld, i Gemakket, til en Foræring for Larisse. Efter disse Tilberedelser, der vare gjorte i saa stor Hast, som mueligt var, paa det at hans længere Fraværelse ikke skulde opvække nogen Mistanke, kom han til sin Bestemtes Forældre, og saae immer med Længsel efter, om Axene ey moednedes. Endelig kom den allerede længe ønskede Høst, som skulde forsikkre ham sin Misgierning. Mirle og Eradorvilde ikke en Time forhale deres Barns Bryllup, de tænkte, at de forhalede hendes Lykke. Lykon, som havde angivet sig for dem for Jring, Giedehyrdens Søn, fra den anden Side af Floden, og havde kaldet sig Philemon, førte Larisse, som skildtes grædende fra de grædende Forældre, til Baaden, og foer hen til Bredden paa den anden Side. De vandrede nu nogen Tid, indtil de kom hendes hende endnu tilvinkende Forældre af Syne, da de saae en Vogn, med raske Heste komme kiører de til dem. Det var LykonsVogn, og han har den modstrittende Pige i Vognen, og føer med hende til Staden, ligesom han fløy paa Vindens Vinger. Hvad blolp det Pigen, at hun raabte hendes Forældre til Hielp De vare langt borte fra hende, og tænkte ikke paa deres Datters Ulykke. Alt for hastigt for Larisse, men alt for langsomt for Ly kons Ønsker, ankom de der. Pigen blev slæbet ligesom en Fange ind i det for hende tillavede Værelse, og de uforskammede Hielpere ved Bortførelsen forsvandt. - Jeg er Ly" kon sagde nu Røveren - og Pigen blev saa hæftig forskrækket, at hun vist var falden i Afmagt, dersom ikke den store Frygt havde givet hende Stykke; the Lykon bemærker i Landets Sprog en Ulv. - Du seer, at Skiebnen selv har bestemt dig for mig. Og at den Modstritten er forgleves. - Giør dig nu en Fortieneste af din Føye, lighed, og vær saa lykkelig, som jeg vil og skal være, Alt dette er dit, du enfoldige Pige! - blev han ved, da hun utrøstelig laae for hans Fødder, og gjorde ham Bebreyde for. - Dette Gemak er en Kongerige imod din forrige Stand. Hvor mangen en skulde gjerne for denne Priis fortiene Lykons Kierlighed! - Af ! sagde nu den efter Veyret dragende Pige: "Alt dette behøver jeg ikke, jeg behøver ikkun Uskyldighed og Fornøyelighed, og samme ventede jeg hos Philemon. - Phillemon, svarede han - er Lykon, og naar du elsker denne, saa elsker du den Phillemon. Han saade endnu meere, for at tilfredsstille hende, og lod hende forud see et Liv i Overflødighed, i Vellyst og Glæde, om hun frivillig ikkun som Kiæreste vilde blive hos ham hvis ikke, saa var hun i hans Magt. Og han lavede sig til at vise nogle Kiertegn imod den Gienstridige, da Ci name, som beskyttede Pigens Uskyldighed, aabenbaredes i Gemakket. - Larisse kiendte hende ikke, men det var et Fruentimmer: hun fløy, uden videre Betænkning, i hendes Arme. For Lykon derimod viste hun sig med en fortørnet Fees Øyesyn. Last og Udyd er altid frig. Han erkiendte let hendes høyere Magt, da hun saa pludselig kom ind i et tillukket Gemak. Han bad, han fortrød, han lo" Hidindtil " sagde Fren med en Tone, som vede. forvissede den Straf ærdige om hendes Udøyelighed. Hidindtil var det Udyden tilladt at prøve Dyden, men bliver du længere ved at forfølge Larisse, saa skielv for Ciname, Uskyldigheders Skytsfee. – Med disse Ord forsvandt hun i en Ambra=Duust, og efterlod Styrke i Larisses Gemyt, og Frygt i Lykong. Saasnart han var kommen til sig selv igien, bad han Pigen, at hun vilde vende tilbage til hendes Forældre. Hvad der skulde været Skomaierningens Priis, det tilbød han hende til Fornærmelsens Erstatning; og, af Frygt for Feens Vrede, skaffede han hende endnu selvsamme Aften, med alt det, der var i Gemakket, og de hundrede Talenter, i Mir les Hotte. Forældrenes Forundring var ubeskrivelig. Saa er det, sagde de, " Stædernes Sæder, og Zut har endnu Tordenkile, " Larisse fortalte dem Tinammes Beskyttelse, og de grøstede sig med, at de vare vidend om deres Uskyldighed. Men Larisses Legesystres Misundelse, fandt snart et Middel til at giøre Uskyldigheden mistænkt Vil J have prægtige Tapetserier, sagde de, og Klæ" der, og kostelige Røgelser, og hundrede Talenter, saa lader eder kjøre til Staden, som Larisse. De dreve og Spot med den Begivenhed med Feen, og hviskede til hverandre med Smiil: "Det er en god Fee, som sender hen" des Pleye Datter saa riig hiem. Sandelig, Lycon er " af Anger meget gavmild, Saaledes udbredede de over Larisses Dyd en forgiftende Skygge, som gjorde hendes hele Liv bedrøveligt, og al hendes Glæde mørk. Hun forbandede hundrede Gange den ulykkelige Foræring, som man kunde ansee for en tabt Æres Priis, og hun døde snart fortæret af Kummer. - Et læreriigt Exempel for hele Thessalien: "At, for at leve lykkelig, er det ligesaa fornødent " at synes dydefuld, som at være det.