Viborger Samler, 1844-09-21
Deres Majestæter Kongen og Dronningen samt Hs. kgl. Høihed Kronprindsen ankom i Søndags Eftermiddags, Kl. imellem 5 og 6, til Boller, hvor Hs. Majestæt strax efter Ankomsten tilstedede Cour. – Om Majestæternes Ophold i Fredags i Ribe, hvortil de vare ledsagede af Hs. Durchl. Statholderen over Hertugdømmerne, og hvor de aftraadte hos Stiftamtmand, Kammerherre, Grev v. Sponneck, meddeler Ribe Avis, blandt Andet, Følgende Efter Couren begave Deres Majestæter sig til Domkirken, hvor Hs. Høiærværdighed Biskop Tage Müller bød dem velkommen ved et Par Ord, der deels havde Hensyn til Kongens tidligere Nærværelse og varme Jnteresse for Kirkens Restauration, og deels til Dronningens Nærværelse for første Gang; hvorefter Kirken toges i Øiesyn. Paa Grund af Hr. Architect Nebelongs Sygdom, der forbød ham selv at have den Glæde at vise Majestæterne, hvorledes han havde løst den ham givne vanskelige Opgave, at restaurere den af Tid, Ulykkestilfælde og Menneske baand mishandlede Kirke, var Hr. Bygningsinspecteur Friis tilstede, som i Forbindelse med Stiftamtmanden og Biskoppen gjorde Deres Majestæter opmærksomme paa de II foretagne Forandringer, med hvilke de, ligesom med det udførte Arbeide i det Hele, yttrede sig fuldkommen tilfredse. Angaaende Chorets Decoration, der meget interesserede Majestæterne, befalede Kongen, at en Plan skulde udarbeides og derefter forelægges ham, tilligemed Overslag over Omkostningerne ved Sammes Udførelse. Hs. Maj. Dronningen behagede at give Løvte om at skienke et AlterKlæde til Kirken. Fra Kirken besøgte Deres Majestæter, Kathedralskolen, hvor Skolens Rector, Prof. Dr. Thorup, i et versificeret Foredrag, henvendt til Kongen, yttrede nogen Bekymring for den Skjæbne, der muligen forestod Ribe Kathedralskole, hvis syvhundredaarige Jubelfest, der næste Aar indtræffer, just ikke nærmede sig under de gunstigste Anspicier, en Bekymring, som dog nu maatte vig for Skolens oprigtige Glæde over at see Hans Majestæt nærværende, for hvis, ligesom ogsaa for Fædrelandets, Velgaaende han i Skolens Navn udtalte de Ønsker, som Tidsomstændighederne nærmest fremkaldte: at det patriotiske Frisind, som udmærkede Stændernes sidste Forsamling, stedse maatte, som hidtil, være forenet med trofast Hengivenhed for Kongens Person; at det bjærve, ærlige Sprog, som er vor Provindses Beboere naturligt, ikke maatte opvække Kongens Mishag; at Sprogstriden ei skulde formaae at rykke det gamle Led af Lave, som den fromme Dronning Thyra hang hist ved Sliens Bred for Danmarks Have; at Enighed, at Fred, ærligen sluttet efter aaben Feide, snart maatte knytte alle Statens Led til een fast Kjæde; at endeligen det lærde Underviisningsvæsen maatte see en blomstrende Fremtid imøde. Dersom disse Ønsker opfyldtes, (saaledes endte Foredraget). fro sin Svanesang vor Moder synger. Selv hun ei blev ung, men saae den Old, som det gamle Danmarks Liv forynger." Før og efter dette Foredrag afsang Skolens Disciple tvende af Rector forfattede Sange. Hs. Majestæt Kongen taklede derpaa og forsikkrede, at Ribe Skole ei skulde blive nedlagt; men at han vilde drage Omsorg for, at den i Fremtiden kunde virke i Statens Tjeneste med samme Held som hidtil. Deres Majestæter begave sig derefter til Slotsbanken, hvor Hr. Kammerherre Grev v. Sponneck havde ladet anlægge en beqvem Gang, der førte til Bankens høieste Punct, fra hvilket Egnen besaaes ved en der anbragt Telescop. Ved Afreisen, omtrent Kl. 9, brændte Beegkrandse langs Nipsaaen, ved den saakaldte Dam, der, ligesom de Tid efter anden paa Domkirkens Taarn antændte bengalske Flammer, afgave et særdeles skjønt Skue. Da Majestæterne ankom i Nærheden af Gramm, modtoge de med Estaffette den sørgelige Efterretning om Hr. Kammerherre Tillisch's Død, der var indtruffen en Timestid før. Kammerherren skal hele Dagen have været rask og munter, og som man fortæller vilde han just sætte sig til Spillebordet, da en stærk Hoste paakom ham, og i et Nu var han død. Det af Eieren af Holbekgaard, Hr. Capit. Ammittbøll. feirede Guldbryllup var med hans anden Kone, og endnu er denne kraftfulde Olding saa rask og rørig, at han isærdeleshed ved sin gammel-nordiske Haardførhed, gjør mange, ja vel de fleste, langt yngere Mænd tilskamme. (Rd. A.)¬