Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-08-16
Kjøbenhavnsposten har ogsaa noget om dette Sørgespil, og især i Nr. 68 en oversat Artikel af Abendzeitung Junii d. A. No. 154 med Anmærkninger. (*) Napoleona (Af Engellændernes Fabler) Napoleon betragtede en Dag stiltiende et skjønt Malerie i Galleriet i Louvre. Henvendende sig pludseligen til Baron Denon, sagde han: et herligt Malerie, Denon!" Et udødeligt Værk, svarede denne. "Hvor længe kan et saadant Malerie vel vare, spurgte Napoleon. Naar det omhyggeligen og paa et godt Sted opbevares, kan det holde sig i 500 Aar, var Denons Svar. "Og en Statue, hvorlænge kan den vel holde sig?" spurgte Keiseren fremdeles. Henved 5000 svarede hiin. "Og det kalder I Udødelighed raabte Napoleon bittert. - Følgende Anecdoter bleve for tolv til fjorten Aar siden fortalte af en fransk Officeer, ved Navn Fullope, der havde været Øienvidne, med Opgivelsen af Datum og Sted - som imidlertid vor Meddeler har glemt. - Napoleon havde den Vane, naar han tænkte efter over eet eller andet Project, at snuse overordentlig meget Tobak af en Daase, som han bestandigen har i sin Vestlomme. Kort førend et Slag, stod han engang, nedsjunken i dybe Tanker, for en Caminild, og legede med sin Daase, pludseligen falder ham noget ind, han sætter Daasen paa Kanten af Caminen og iler ud. Han vender snart tilbage. igjen, griber efter Daalen, for at tage en Prise deraf, men da det forekom ham, som Tobakken var ganske besynderlig at føle paa, saa undersøger han den nøiere, men finder dog ikke Farven forandret. Daasen var ogsaa ligesaa fuld som forhen og stod paa samme Sted, hvor Napoleon havde sat den. Han havde kun været meget kort Tid borte, ingen havde været i Værelset, da han forlod det og ingen fandt han der, da han kom tilbage. Napoleon kaldte en lille Hund ind, og gav den en Prise af den mistænkte Tobak, det stakkels Dyr fik strax Convulsioner, og døde snart derefter. Da nu en Tjener, som blev kaldet, ikke bestemt kunde sige om Nogen havde været i Værelset, eller ei. saa befalede Napoleon ganske roligen, og uden at gjøre noget videre Spørgsmaal, at man skulde begrave Hunden, visseligen overveiende, at Dagen førend et Slag ikke var det rette Tidspunkt til at udsprede det Rygte, at man havde Planer mod hans Liv. - Udmattet af vedholdende Anstrængelse lænede Napoleon sig en Dag, under en stærk Kanonade, til Hjulet af en Kanon og var i Begreb med at tage en Prise af en ved hans Side staaende Officeers Daase, da en Kanonkugle pludseligen dræbte denne. Uden at forandre et Ansigtstræk eller røre et Lem, men ene beklagende sin Vens Død, vendte han sig til en anden Officeer, og bad ham om hans Daase: thi vor Kammerat, meente han, har sandsynligviis medtaget sin." - Det er almindelig bekjendt, at Napoleon var en fortræffelig Rytter; ogsaa hvede det ham, ligesom Aletirder den Store, at bestige enhver nok saa tid Hest. Ved en Leilighed fremførte man her en smuk, meget vælig Hest, som Foræring sin Ven. Efterat han noksom havde betragte, beundret Dyret, vilde han svinge sig op det, men forandrede sine Tanker, og befald ganske imod sin Sædvane, en Tjener at ride de Denne svingede sig op paa Hesten, men i ta han vilde ride afsted, skeete en pludselig El sion i Sadlen, hvorved det stakkels Menniske blev sønderknust.