Viborger Samler, 1840-12-28
at Commodore Napier vilde den følgende Dag lade sin Flaade ankre i Alexandriens Havn, og at han var ivrisysselsat med at undersøge Havnens Dybde. Correspondenten paastaaer tillige, at Commodoren, uden at være forsynet med de fornødne Jnstructioner fra Constantinopel, har tvunget Mehemed til at underkaste sig. Det synes, at de tvende Sømænd – Stopford og Napier - have været ængstelige for, at Diplomatikens Penneposer let kunde fordærve Alt, hvad de havde udrettet tilsøes, og at de derfor have fattet den Beslutning at smedde Jernet, saalænge det var varmt. Et Giftermaals-Andragende, af "Münchener" Blade. Jeg besidder et Gods i en smuk Egn i de baierske Skove med et nyt Slot, hvori findes mange smukke Værelser og som er omgivet af Fiskerier, Marker og Enge. Godset som er arvet – er begrændset af Bjerge og skjønne Planer, gjennemslynget af Regenfloden og ligger i en henrivende Dal, hvor Staden Cham med sine gamle Taarne og Ridderborge fylder Hjertet med poetiske Følelser. Men hvor smukke og passende Værelserne end ere for deri at kunne læse Virgil, Horatz og Delilles Fabler og Landlivets Glæder, saa finder jeg det dog kjedeligt at være alene i disse smukke Værelser, og kun see mig selv i de store Speile. Jeg har altsaa besluttet, efter andre Narres Exempel, at gifte mig, og da man siger, at Ægteskaberne blive sluttede i Himlen og ere et Lotterie, saa vil jeg forsøge, hvad Himlen har besluttet at give mig, og hvilken Skjønhed Lykken vil beskjære, mig. Af denne Grund vil jeg igjennem de offentlige Blade kundgjøre alle unge Piger mit Ønske. Den, som jeg skal ægte, maa være imellem sexten og tyve Aar, have et smukt Haar, hvide Tænder, og en nydelig lille Fod, hun maa nedstamme fra ærlige og brave Forældre, og hendes Rygte maa være pletfri. Hun maa klæde sig meget smukt men simpelt i Silke eller Fløiel, men paa ingen Maade i andre Stoffer, og hun maa ikke bære Ørenringe, Kjæder, Ringe eller deslige naragtige Ting, ligesaalidet som Tøfler, Baand, falske Haar o. s. v. Hun maa aldrig lade sine Klæder forfærdige efter den bestaaende Mode, da der ikke kan gives noget Dummere end at følge andre Menneskers taabelige Jdeer. Hun skal lade sine Klæder gjøre efter sin egen Smag og bære dem ubekymret om, hvad Fruentimmer Modepøbelen siger dertil. Hun maa kunne ride og kjøre, eller lære det. Hun maa aldrig strikke, da dette er en Maske for Dumheden. Hun maa kun foredrage Musiknummere, naar hun har bragt det til Virtuositet, da det er meget ubehageligt, at høre denne dumme enfoldige Klimbren, hvormed man i alle Huse for det meste hver Dag kjeder de Besøgende. Hun er uindskrænket Herskerinde i Huset; og selv skal jeg finde en Fornøielse i at føie mig efter hendes fornuftige Luner, da en dum slarisk Lydighed hvori Kirken har lagt Spiren til al Strid og Misfornøielse, er mig imod i høi Grad. Men hun maa ledsage mig paa Reiser, og hvorsomhelst jeg gaaer, da det i mine Tanker er en Skam for Mandfolkene at løbe hele Dagen og Aftenen omkring og svire paa Vertshusene, medens Konen hjemme er overgivet til Kjedsomheden og alle dens skrækkelige Følger. Hun maa ikke, som det er Tilfældet i de fleste Ægteskaber, forglemme sin Qvindelighed og indlade sig til at kjærtegne sin Mand, som mangen skjøn og ædel Qvinde er bleven tvunget til, for at holde ham i godt Lune. – Alt hvar ovenfor er sagt skal skee ikke af Underdanighed, men efter Contract, Overeenskomst og ene alene til hendes høieste Fordeel. Hun erholder paa Bryllursdagen 30,000 Gylden i russiske eller preussiske Statsobligationer, hvoraf hun aarlig efter eget Godtbefindende kan fortære Renterne, da intet er mere afskyeligt end den skammelige Last – Gjerrighed. Hun maa ikke, efter Aftale, dandse, da jeg ikke ønsker at see min Kone springe omkring som en Nar. Hvis hun har Formue, da ønsker jeg ikke at ægte den, hun kan gjøre med den hvad hun vil, ligesom med Renterne af hendes Morgengave; dog maae Renterne ikke capitaliseres efter de Gierriges Grundsætninger, da der ikke kan gives noget Dummere i Verden, end at spare for Andre. At nyde Livets Glæder i et bestandigt glad Lune er min Grundsætning og Livsviisdom. - Jeg vil nu ogsaa tale om mig selv. Efter Almanakken er jeg 20 Aar gammel, men med Hensyn til Kræfterne først 25. Altid i godt Humeur søger jeg Glæderne overalt, hvor den strenge Ære tillader det. i Hvis der nu skulde gives en smuk Pige, som vil tumle omkring i Hjemmet, til Hest og paa Reiser med en gammel Mand, der endnu har friske Lemmer, saa kan hun skriv mig til, og jeg vil komme i en Afstand af 100 Mile fra München, men heller ikke længer, for at see hende og lade mig see. Jeg giver mit Æresord paa at hendes Navn af drig skal blive nævnet. Munchen i "Schwarzen Adler den 15de November 1810. Friherre Theodor v. Hallbertil Broich, Commandeur af Michaeli Ordenen, Ridder af St. Anna Orden &c. (Baierske Blade melde: Baron Halsberg skal dog virkelig have gjort Alvor af Spøgen. Jdet mindste nævner man en ung smuk Pige i München som den lykkelige Candidatinde. Middel mod Orm i Rapsæd. Landmanden kjender til den Skade, som Orm foraarsager i en Rapsmark. J Aar viser denne Jnsekt sig ikke hyppig, imidlertid viser den sig dog, og store Strækninger ød lægges af den. Paa Grev Larisch 5 Godser, hvor Rapsæden drives til en stor Udstrækning, bemærkedes for nogle Uger siden en stor Mængde Orm i Rapsæden, hvorimod forgjeves anvendtes alle hidtil bekiendte Midler. Endeligen faldt man paa at udstre Melet af stødte Rapskager, og til stor Overraskelse fandtes efter nogle Timers Forløb, at Ormene i al Hast flygtede bort fra de bestrøede Steder og søgte til den tilgrændsende Mark. De vendte ikke tilbage til Rapsen. - Da dette Middel er saa simpelt, og lidet bekosteligt, fortjener det at prøves. (Hdt.)