Aalborg Stiftstidende, 1840-11-17
Viborg Stænder. 13de Møde (d. 29de Oct.) Skattebevillingssagen. Petitioner om Skattebevillingsret os. fra 131 Borgere og Jndv. i Horsens, fra 878 Landbrugere i Aalborg og Hiørring Amter, fra 352 Borgere og Jndv. i Randers, fra 79 Borgere og Jndv. i Veile, fra 427 Borgere og Jndv. i Aalborg, fra 4d Borgere og Jndvii Hobro, oplæstes. Den fra Randers indgivne Petition var medunderskreven af den Deputerede Brock og blev af ham efter Oplæsningen yderligere motiveret med følgende Ord: Den af mig indleverede Petition tager ene Hensyn til Finantsbestyrelsen, og jeg skal derfor ogsaa alene holde mig hertil. Fortidens sørgelige Erfaring ligger her saa klart forDagen, at Ønsket om Garantier for Fremtiden naturligt fremtræder. Det vil ikke kunne nægtes, at Fortiden har efterladt os sørgelige Erfaringer. Ved Frederik den Fjerdes Død var Statsgjælden 3,162,000 Rd., men da han, uagtet de svære Uheld, der rammede Landet i hans Regjering, dog tillige efterlod sig en Kassebeholdning af 2,119,000 Rd., var Gjælden i Virkeligheden saa meget mindre. Ved Frederik den Femtes Død var Gjælden stegen til 20 Millioner; mon man vil antage, at dette havde været muligt, dersom Regjeringen havde været underkastet en folkelig Control? Struen see reducerede Gjælden under sit Mimsterium til 16 Millioner; men i Perioden fra 1771 til 1784, under de for Danmark saa gunstige Handelsconjuncturer, steg Gjælden atter med 5 Millioner, foruden 8 Mill. Seddelgjæld. J 174 greb en kraftfuld Fyrste Statens Roer, som med Jver og redelig Villie virkede for Landets Vel; men fra 1784 til 1799 steg Stats Gjælden til 28 Millioner; mon dette vilde have været muligt, dersom Folket havde havt nogen Medvirkning i Finantsbestyrelsen, Nu kom rigtignok de uheldsvangre Aar, men Gjælden skulde dog neppe alt i 1807 være stegen til 42 Millioner, foruden 26 Mill. Sedler, og ligesaalidt Seddelgjælden i 1812 til 142, Millioner, dersom Finantsbestyrelsen havde været underkastet en folkelig Control. J 1813 blev da ved et Pennestrøg Sedlerne i Hvermands Haand, til ubodelig Forvirring og Skade, og til Forstyrrelse af alle Gjældsforhold, reducerede fra 6 til 1. Efter denne Lection skulde man dog troe, at Finantsbestyrelsen havde taget fat med Alvor og Kraft, og det kunde ikke være udeblevet, dersom Folkets Repræsentantanter hermed kunde have havt Jndseende. J Aarene 1813 til 1816 nedbragtes Gjælden 10 Millioner, især ved forskjellige Udbetalinger, navnlig fra Preussen og Frankrig. Fra 1816 til 1820 nedbragtes Gjælden atter til 108 Millioner: den steg paany til 1824 indtil 120 Mill., hvilket dog meest var en Følge af forskjellige Omsætninger, navnlig af Laan, der bare høiere Renter, til 3 pCtige Laan. Atter steg Statsgjælden fra 1824 til 1835 til 130 Millioner; mon dette under en saa velsindet Konge skulde have været muligt, dersom Folkets Repræsentanter havde havt kraftig Medvirkning i de finantielle Anliggenders Ordning? Petitionairerne have saaledes vistnok havt Grund til at ønske Garantier, for Fremtiden, og med det Haab, at disse ville erholdes, overgiver jeg denne Petition til Forsamlingens Afgjørelse. Commissarius søgte først at bestride Forsamlingens Competence til at indgive Petition i den forlangte Retning og henviste i denne Anledning til den Roeskildske Forsamlings formeentlige Erkjendelse heraf. Endvidere formeente han, at Pluraliteten af dem, der havde underskrevet Petitionerne, ikke havde nogen klar Bevidsthed om Betydningen af det, hvorom de petitionerede, og støttede sig i denne Anledning: paa de (tidligere her i Bladet drøftede) ubeføiede Yttringer af den Deputerede Br. Seidelin om de Aalborgske Petitionairer, samt formeente, ligesom denne, at det fornemmelig var Trykket af Skatterne - hvilke Commiss. søgte at oplyse, ikke i Virkeligheden vare saa betydelige her som i mange andre Lande, der havde fremkaldt en stor Deel, af Underskrifterne. Det yttres tillige - sagde han - nogle forelæste Petitioner, hvor farligt det er, at overlade Alt til en eenevældig Monarchs vilkaarlige Villie, men uagtet den danske Konge hedder absolut, er han dog, efter den stitution. ere blevne indførte, og efter det hele Udviklingstrin, hvorpaa vi befinde os, ikke i det Tilfælde, at kunne handle vilkaarligt og tilføie Uret; thi hans Magt berver paa, at han antages at skjærme Alles Ret, og Erfaringen viser, at de danske Konger ikke have tilladt sig, at behandle Undersaatterne vilkaarligt, eller gribe ind i Rettens Pleie. Det er derfor synderligt, at den Aalborgske Petition nævner det som Noget, der skulde opnaaes ved en Forandring i Statsforfatningen, at Domstolenes dømmende Myndighed i alle Lovovertrædelsestilfælde skulde hævdes. Det er forresten klart, at det vilde være en stor Jndskrænkning, og ikke en Udvidelse i den Autoritet, Domstolene her i Riget nyde, dersom en Bestemmelse, som den anførte, blev optagen i en Grundlov; thi derefter var det blot i criminelle Sagers Behandling, at Regjeringen ikke maatte gribe ind, hvorimod den i hiin Petition fremførte Grundregel ikke indeholder, at Domstolenes Kiendelser skulde være uantastelige i civile Sager." Commissarius søgte dernæst at forsvare Finantsbestyrelsen for de mod den gjorte Jnvectiver, samt tillige at godtgjøre, at Jndførelsen af en constitutionel Forfatning, selv om en saadan forøvrigt maatte ansees for gavnlig, allene vilde strande paa Uforeneligheden af de forskjellige Stats dele under een Repræsentation, da Stemningen i Hertug dommerne ikke var saadan, at man der ønskede en Forening med Danmark osv. Præsidenten oplyste dernæst, for at forebygge en Misforstaaelse, som Commissarii Foredrag kunde fremkaldet, at den Roeskildske Forsamling ingenlunde har erkjendt, at den var incompetent til at andrage paa en Forandring i Statsforfatningen. Denne Mening var vel bleven yttret af flere Medlemmer, men Spørgsmaalet i Forsamlingen ladet aldeles uafgjort. Præsidenten giendrev dernæst tillige Rigtigheden af den af Commissarius givne Sammenligning imellem Danmark og andre Staters Skattebyrder. Af Nygaards derpaa følgende Tale hidsætte vi Følgende: "Det er ikke nok at erkjende, at Jnstitutionerne og den hele Tingenes Orden i Danmark fortiden ere saadanne, at man kan befinde sig vel derved; det er ikke nofat de, som nærme sig til Livets Aften, kunne berolige sig ved den Forestilling, at det i vor Tid ingen Nod har ; men det er en alvorlig Pligt for os, at undersøge og indrette vor Jdræt efter den Undersøgelse, om vore Jnstitutioner ere saadanne, at vi der uafhængigt af personlige Garantier og lykkelige Tilfældigheder have fuld Betryggelse, ogsaa i en fjernere Fremtid, for den bedst mulige borgerlige Existents. Jeg vil oprigtig tilstaae: jeg troer det ikke. Enhver, som har været en opmærksom Jagttager af de sidste Decenniers Begivenheder i Europa, vil udentvivl erkjende, at den Tid vil komme, nær eller fjern, da Danmark vil indtræde i de constitutionelle Monarchiers Række. Om denne Forandring, vil være lykkelig, vil afhænge af, om den bliver Resultatet af en fredelig Overeenskomst imellem Konge og Folk. Det er min inderlige Overbeviisning, at der ikke er noget Tidspunct til Jværksættelsen heraf heldigere, end Christian - Fra sit ophøiede Standpunct, den Ottendes Regiering. kan Monarchen neppe grant skue, hvad der rører sig i Folkets Midte; det Samme gjælder vel om hans nærmeste Omgivelser, som desuden forstørstedelen tilhøre en forældet Tid, og vel kunne betegnes som Stabilitetens ægte Repræsentanter. Men hvad der rører sig i Folket, maa udtale sig igjennem Folkets Organ: Stænderne. Da vor uforglemmelige Frederik den Sjette stiftede Stænderinstitutionen, var det hans første Motiv, at sætte sig og sine Efterkommere istand til stedse at erholde den tilforladeligste Kundskab om Alt, hvad der kan fremme hans kjære og trofaste Folks Tarv. Dersom Stænderne da ei ville svigte deres Pligt imod Konge og Folk, da bør de udtale de Ønsker, der i denne Sag bevæge Folket. Videre troer jeg, ikke der fortiden paaligger Stænderne; det vil være nok at udtale dette Ønske, idet det overlades Kongen at afgjøre, naar det maatte være hensigtsmæssigt at tage Jnitiativet, og hvad Kongen beslutter, maa han forsvare for Gud og sin Samvittighed, naar Reanskabets Time kommer. Det kan ikke være Stændernes Pligt, at foreslaae, hvorledes den tilsigtede Forandring skulde gjennemføres, men Stænderne maae skaffe Kongen den Vished om den almindelige Folkestemning, som her endnu mangler. Skulde da Kongen endnu have Mistillid til Betydningen af de Stemmer, der udtalte sig gjennem Petitionerne og Stænderne, da veed jeg kun den Udvei, at Hs. Majestæt lader udarbeide Udkast til en ny Forfatningslov og derpaa udskrive nyt Valg, for at Folket med umiddelbart Hensyn til dette Anliggende, som vilde være at forelægge den nye Forsamling, kan vælge sine Deputerede, der da maatte udtale, hvorvidt den almindelige Stemning var for en Constitution eller imod. Jeg anseer det saaledes ikke fortiden nødvendigt at gaae ind paa Competencespørgsmaalet, da det kun gjælder at oplyse Kongen omet Ønske, hvis Opfyldelse med fuld Tillid overlades til hans Viisdom. Noulund. J Anledning af den kgl. Commissarii Foredrag, skal jeg tillade mig nogle faa bemærkninger. Ved Acten af 14de October 1660 overdroge Rigets Stænder Regjeringen til Frederik den Tredie, arvelig paa Sværd= og Spindesiden; og da den af ham udstedte Haandfæstning, som en Følge heraf, blev overflødig, kasseredes den, og det overlodes til Kongen at forfatte sin egen Haandfæstning, eller, med andre Ord, at gjøre Udkast til en constitutionel Forfatning, der kunde svare til de nye Forhold. At allerede hiin Overdragelse ikke fra alle Sider, var aldeles godvillig, kan blandt Andet sees deraf, at Adelen i Begyndelsen nægtede sit Samtykke, og kun vilde ind romme, at Regjeringen skulde være arvelig paa Sværdsiden; først da Kjøbenhavns Porte bleve lukkede, da Soldaterne stode færdige til at gribe til Vaaben, og da der faldt forblommede Yttringer om det Stockholmske Blodbad, først da garden efter, og Kjøbenhavns Porte bleve atter aabnede. Dette var imidlertid en Act af Rigets lovlige Stænder, imod hvis Gyldighed jeg aldrig har hørt nogen Jndsigelse. Men med Hensyn til Documentet af 10de Jan. 1661 troer jeg ikke, at mange Mænd, af Kundskab, Tænksomhed og Selvstændighed nære samme Overbeviisning. Grunden hertil skal jeg ikke undslaae mig for at fremføre. J Aaret 1660 var en lovlig Rigsdag paa lovlig Maade sammenkaldt; dens Beslutninger vare altsaa lovlige. Men i Aaret 1661 var ingen Rigsdag sammenkaldt, følgelig kunde de Mænd, der undertegnede Documentet af 10de Jan. f. A., ikkun underskrive som private Mænd, men ingenlunde som Rigets Stænder, hvortil de in casu hverken vare valgte eller sammenkaldte. Der er desuden en himmelviid Forskjel imellem at gjøre en Regjering arvelig og at gjøre den eenevældig, og maatte der til det sidste fornemmelig udfordres den fuldstændigste og uomtvisteligste Fuldmagt, forudsat, at det forøvrigt var giørligt, at befuldmægtige Nogen til at disponere over, ikke blot den nærværende Slægt, men alle de kommende Slægters helligste og uforkrænkeligste Menneskerettigheder. Jeg mener derfor, at det hverken kan kaldes ubetimeligt eller ubestedent, om Jyllands Stænder nu bede om en friere Forfatning, som de i mange Aar med høieste Grad af Taalmod have afventet, og jeg troer, at Kongeloven, forsaavidt den gaaer udenfor at bestemme Arvefølgen, ikkun kan være at betragte som provisorisk, og at den for denne Deel kan hæves paa samme Maade, som Christian den 5tes Lov kan hæves, enten i dens Heelhed eller i dens enkelte Artikler. Vilde man statuere det Modsatte, maatte den Tanke ufeilbarlig vinde Rum, at Stændernes Tillid ved Overdragelsesacten ikke var skeet Fyldest; og blev denne Tanke almindelig, vilde det neppe tjene til at befæste Tillids- og Kjærlighedsforholdet imellem Kongen og Folket. Jeg stemmer derfor ubetinget for, at der i denne Sag nedsættes Committee. Otterstrøm stemte for en Committee, fordi han ikke kan miskjende Petitio nernes Betydning; fordi han i sin Kreds har havt Leilighed til at erfare, at det, der i denne Henseende bevæger sig i Folket, har en dybere Rod, end at det kan betragtes blot som Jndskydelse af enkelte med det Bestaaende Misfornøiede, og at Mænd, som man hverken kan frakjende Oplysning eller Forstand og Sindighed, nære de samme Ønsker og Forhaabninger, som Petitionerne udtale, og endelig fordihan troer, at det er hans Pligt som Deputeret, uden ængstelige Hensyn, saameget det staaer i hans Magt, at virke til, at Sandheden bliver Kongen bekjendt, for at Han derefter i sin Viisdom kan beslutte hvad der er det Rigtigste og det Tjenligste." Fleischer stemte ogsaa for Committee. Schytte fremhævede især de Ord af Hvidt i den Roeskildske Forsamling: Men over Kongens Liv - og ved dette hænger vort hele neskelig Jndflydelse, og ligesaa umuligt som det er for noget Menneske, nu med Sikkerhed at kunne paapege den Haand, i hvilken Rigets Scepter engang vil gaae over, ligesaa umuligt er det, nu at angive de Grundsætninger, der ville styre denne Haand, eller at have nogen sikker Mening, om den Maade, paa hvilken hiint store Spørgsmaal da vil vorde afgjort, som, om det et forinden, ved gjensidig Tillid, imellem Folket og dets Fyrste, vil vorde løst, upaatvivleligen da langt stærkere vil fremtræde." Brock: -Saalænge Verden har staaet, og saalænge Mennesker have forenet sig i Stater, har aldrig nogen Stat evig beholdt den samme Forfatning uforandret. Det vilde ogsaa være uforenelige med den menneskelige Natur og med selve Lovene for at organisk Udvikling, at en Stat bestandig skulde blive staaende paa samme Trin i Henseende til Regjeringsform. Jeg er ogsaa overbeviist om, at dersom Nogen af denne Forsamling maatte være istand til at fremkomme med et saadant Forslag til Forandring i Statsforfatningen, hvis Gavn, lighed var indlysende for Alle, men han til Forslaget knyttede den Betingelse, at den forandrede Form skulde staae urokket i flere hundrede Aar, - at da Enhver i Forsamlingen vilde sige: Men hvorledes skulde vi kunne kjende hvad der passer for enhver Tid? Saaledes gaaer det ogsaa med Forfatningen af 1660; efter Forholdene dengang var den vistnok en Nødvendighed, men den kan ikke, saalidet som ethvert andet menneskeligt Værk, være svarende til alle Tider og alle Omstændigheder; og ligesom Jntet kan bestaae under alle Omskiftninger uforandret, saaledes kan den det ikke heller; det er derfor vistnok ønskeligt, at der maa skee en mild, fredelig og rolig Overgang til en anden Forfatning, der kan forenes med Tidens Krav, og der vistnok aldrig kunde skee paa en beqvemmere Tid, end under Christian den 8de. Nyholm bemærkede bl. A. med Hensyn til Skattebyrden, at det ikke kommer saameget an paa Skatternes Størrelse, naar de kun anvendes til sand Gavn, og Nationen selv bestemmer, hvorledes de skulle anvendes. Hald motiverede den Mening, at Forsamlingen er competent, ikke blot til at nedsætte en Committee i Anledning af de foreliggende Andragender, men ogsaa til i en eventuel Petition at gaae ind paa deres Jndhold, "Jeg grunden denne Mening - sagde han - paa Anordn. 28de Ma 1831 85, hvor der tillægges Stænderne Ret til, naar de ønske nogen Forandring i Landets almindelige Love eller Indretninger, da derom at giøre Kongen Forestilling og Forslag. Hvad den kgl. Commissarius har yttret derimod, har jeg nøie efterlæst, men det har ikke kunnet bibringe mig en anden Mening, end den, som den ligefremme Fortolkning af sen hjemler. Jeg grunder dernæst min Mening paa 866 i Frd. 15de Mai 1834, hvori det hedder, at den Stænderdeputerede, i denne sin Virksomhed, alene haver at rette sig efter sin samvittighedsfulde Overbeviisning om, hvad der kan fremme det almindelige Vel. Og uden da nu her at ville indlade mig paa Bevarelse af det Spørgsmaal, hvilken Statsform der er den gavnligste, et Spørgsmaal, som ikke kan besvares blot efter Theorien, men ved hvilket der tillige bor tages Hensyn til de forhaanden værende factiske Forhold, skal jeg kun, navnlig i Anledning af hvad der er blevet yttret om, at Stænderne ved at antage sig denne Sag, inddirecte ville fremme den Gjæring, der hersker i Folket, tillade mig den bemærkning, at hvis Stænderne intet gjorde i Anledning af de indkomne Andragender, da vilde de netop fremme denne Gjæring, som vi ikke kunne nægte at der er her i Landet, og de maae altsaa være fuldkomment competente til at indgive en Petition af det foreslaaede Jndhold. Det er vel sagt, at der ikke kan lægges Vægt paa de Underskrifter, der findes paa Andragenderne, og altsaa heller ikke paa de Ønsker, der udtales i disse, men det er dog i høieste Maade besynderligt, at ville forekafte fuldmyndige Mænd, at de ikke forstaae hvad de skrive under. Commissarius bemærkede hertil bl. A., at den Stænderne hjemlede Ret til at petitionere og Forandringer i Landets almindelige Love ikke kan gjælde Forandringer i Rigets Grundlov. With stemte for en Committee. Øllgaard stemte imod og meente, at vi kunne overlade Fremtiden til ham, som styrer Alt, kun at Enhver til hver en Dag og hver en Time opfylder, hvad hans Pligt monne være. (Kun