Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-10-28
Viborg, d. 20 Oct. Hvormegen Ulykke der er afvendt fra Staden derved, at Veirmøllens Jld, ved Menneskers Anstrængelse, (at Taget blev revet af det sidst ommeldte Halvtag og at Vaaningshuset ved Sprøiterne frelstes, bidrog især Hr. Capitain v. Undall saare meget til;) saa hastig slukdes, og hvad Nytte Unge og Gamle og Byens 3de gode Sprøiter i Hast virkede, samt især, hvor stor Forsynets Varetægt var, over een før saa ofte af Jldsluer hjemsøgt og ødelagt Stad, (fordums den største i Jylland), kan man bedst skjønne, efterat Faren er forbi. Veirmøllen, som afbrændte, var takt med Rørtag, og disse Rør ere fundne i klumpeviis, ikke i ubetydelig Mængde, forbrændte til Kul, paa Vindstrøget fra Møllen tæt uden om hele Byen, saa at de laae paa Rosejorden, Biskoptoft, Skive=Veien, ja en stor Deel paa den Udgiveren før tilhørende Toft paa Landeveien til Nørremølle, altsaa næsten en Fierdinqvet hiinside Byen i Nordost. Man seer heraf, hvilken Guds Beskiermelse det var, at det ikke fængede i de mange Byens Straatage, som netop til Udsiderne mod Vester- og Nordsiden ere de fleste; men sprang tæt uden om og forbi Byen. Endelig seer man og den gruelige Fare der er fremfor alle ved Nørtage; thi Nørerne, der ere saa lange og altid tørre, føres lettere af Vinden og Røgskyen, end Straae, Lyng og Tang, saa disse Rørtag aldrigburde nogensinde tillades, enten som Underlag nærmest Lægterne, og endnu mindre, som Brug er mange Stæder, til heelt Tække For nogle Aar siden, da Hobro fristede den ulykkelige Skjebne, at ødelægges af Jlden, talte Samlerens Udgiver om, at formindske Faren ved Straatage, ved at vurfe dem enten med glar Kalkvurf, eller, endnu simplere, med en Vurf af godt Leer, der siden glattedes og kunne for Øiets Skyld males røde. Jeg veed ikke om det nogetsteds er brugt; men at det ville giøre Taget mindre ildfængende og varigere for Stormvinde, er vist nok, ligesom det og findes anpriist i Svenske Videnskabers Skrifter over for 70 Aar siden, som noget da brugeligt hos de Svenske. Men endnu et Ønske og et vigtigt Ønske er tilbage, som jeg og tilforn har yttret, dette nemlig: "at man maatte, ved en Kongelig befaling, vedalledanske Teglværker forpligtes til, at give Tagstenene den samme Brede og Længde og Dannelse, som de gamle hollandske Tagsteen, hvortil der kan lægtes paa 12 Tommer". Det er desuden kostbart nok i vor Tid baade at bygge og oplægge Tegltag; men, det er virkeligt høist ødelæggende og bedragersk at oplægge de Flensborger Steen, uden at lægte snevrere; thi de ere baade for korte og smalle ved Siden af de gamle hollandske, der endnu, ofte over 100 Aar gamle, holde meget bedre, end de Flensborger, naar de ere 10 Aar. De Flensborgske ere oftest ikke heelbrændte, de ere tyndere og lade sig, ifølge deres alt for hule Form, lettere bevæge af Vinden. At Jylland, kan frembringe ypperlige Tagsteen, seer man paa Tagstenene fra Landring, de nu nedlagte Allinggaardske Teglværker (hvor den tænkende og drivtige Jean de Fischer brændte de fortræffelige Kirke=Muursteen og Tagsteene) og sal. Provst Hurtigkarls Tagsteen i Grønbech, der nu, vel i 60 Aar, have lagt paa Grønbech Præstegaards Tag, og bære deres hvide Mos med Ære, naar de 20 Aars gamle Flensborgske see ud som de havde havt Børnekopper og afskalles i Stumper. Hr.