Berlingske Tidende, 1764-06-01
Den Tale, som Fyrsten Primas holdt den 10de Mai, ved Landbud=Stuens Forening med Senatet, lyder saaledes : Den ubegribelige Viisdom yttrer sig alle Tider særdeles forunderlig over vores Republik, i det som angaaer dens Regiering. At dette Kongerige er uden Konge, denne Thron uden Regent og Overherre, er et Værk af denne allerhøyeste Villie. Denne fornemmeste Stand i Fædernelandet, for mørket af Sorrig, og hierteklemt af bedrøvelige Tildragelser, hvor ubehagelig og besværlig giøres ikke den ved Usandrægtighed, Vi see og erfare sligt. Dog have vi ikke Aarsag at forundre os over at dette Jnterregnum har overkommet os i saadan Uorden, men vi skulle vide at tænke, og finde Raad, om vi end saae os nok saa sikre. Den samme allerhøyeste Viisdom er det og, som har forsynet os med 2 Pillere og Grundstytter, til at understytte Rigs=Forvaltningen under Jnterregno: Disse ere de 2de Republiquens første Stænder, hvilke i Dag have sammen knyttet sig ved et fast og uopløseligt Baand. Senatet og det hele faderløse Fædreneland, ønsker, ved mig, den høy Ridderstand til Lykke, saavel med Gemytternes lykkelige Forening, som med det saavel og priselig troffene Valg til Mareschall, i en Person af deres Stand, saa værdig, saa fortreffelig, og af begge Nationer forønsket. Omendskiønt og at de nærværende Omstændigheder synes aldeles at ville forvirrede offentlige Beraadslagninger over Rigets Anliggender; have vi dog ved alt dette got Mod og Haab, at vi ved en ønskelig, behagelig og virkende Drift i de offentlige Sager, maae opnaae vores Maal, og deri vore Herligheders og Friheders, samt den indvortes og udvortes Roligheds og SikkerhedsStadsæstelse og Bevaring. Jeg ønsker og den Durchl. Marschall til Lykke med de dyrebare, værdige og iblant Tusinde udsøgte, Medbrødre og Colleger. Det kan dog ikke feyle, at jo saadan en Kierne af Folket, maa, som en ypperlig Viinstok, give Frugter af sig, som ere søde, behagelige, ogsmagende af Frihed. Durchlauchtigste, Høye a. a. Herrer, Vel befinde vi os uden Overhoved, uden Konge, uden Herre, men vi have Gud den Allerhøyeste tilstæde midt iblant os. Denne Herre ledsager og regierer os underlig; han seer og udgrunder vore Hierters Tanker; Under hans Skjold og Skierm drage vi vor Aande, og saa længe vi drage den, skulle vi forblive uindskrænkede i vor Frihed. Denne barmhiertige Gud vil og opholde og bevare os ved vores Frihed nu, da han har forenet disse 2 Stænder tilsammen, og forsamlet dem ligesom i en Viindrue, til en fælles Berraadslagning. Lader os derfor opløfte vore Øyne og Hierter til denne os saa naadige Herre, jeg forsikrer at han vil, besynderlig ved de nærværende forvirrede Omstændigheder, forlene os Sandheds Raads og Ordentligheds Aand. De see og erkiende selv, Durchl. &c. &c., at Fædrenelandet, med sine Herligheder, Friheder og Rettigheder, ikke allene daler, men er allerede ganske nedsiunket. Lader os et Øyeblik betragte de indvortes Uordener: Alle vore Berraadslagninger have intet Maal, Rigsdagene ingen Fortgang. Man kan vel sige, at kuns saa skal befindes iblant os, som have seet en almindelig og fri Rigsdag, undtagen og maaskee endnu nogen befinder sig iblant os, som han besøgt den til Grodno i Aaret 1726; thi de øvrige have deels Tilfælde, deels Tvang gjort Ende paa. Vi holde for, og vi ere stolte deraf, at vi ere en fri Nation og udependerende Folk, og dog stønne vi under Slaveriets Aag og under Sverdet: Dette see og erkiende vi alle, men vi have dog intet Hierte til at rette og bedre os, og tile i Blinde, og under vor egen Villies Anførsel, til Fordervelsen. Saadan vores egen Villie holder os bestandig under Frygtens Sverd, os, som have intet at forlade os paa, ikke paa Raadførsel, ikke paa tilvoxende Magt; ikke paa Fæstninger, thi de ere allerede ganske forsømte; ikke paa Besætninger, thi disse ere deels svage, deels uden. uden Krigs Fornødenheder; ikke paa bedækkede Grændser ikke paa en Armees Beskyttelse. Man kan sige, at dette Kongerige er som et Huus med en Giennemfart; Som en Bolig, forreven af Vindene; Som en overmaade stor Bygning, der er falsk fra Grunden op, og truer med sit Fald, der som ikke Forsynet endnu opholdt den. Lader os endnu see disse Uordener, som synes at være sat ubegribelige for Forstanden, noget nærmere an. Lovene ere geraadede i Foragt; paa utallige Maader omvendte, ligesom Klæderne; beskiæmmede og ganske satte af Øynene. Retfærdighed undertrykket af Gevalt og Oprør. Meeneedeagtes for intet, og æde om sig til Siælenes og Fædrenelandets Fordærvelse. Friheden bliver underkuet ved Magt, Tvang og Selv Villie. Landets Skat er sværtet af Rusten af udenlandske Metaller. Stæderne, Kongerigets Ziir, ere uden Jndbyggere, og disse uden Handel. Handelen er uden Nytte, saasom den forbliver imellem Jødernes Hænder. Med et Ord: vi maa søge Stæder i Stæderne selv; thi saa mange Gader som de have, saa mange aabne Marker; Saa mange Torve, saa mange Ørkener. Det samme lader sig ogsaa sige om Landsbyerne. Aarsagen til saadanne Uordener er, at vi et halvt Hundred=Aar have været uden Raad og uden Rigsdag: Og hvorfor det? Fordi vi kiende intet til christelig, intet til broderlig Kierlighed leve uden Enighed, uden Troeskab, uden Oprigtighed. Deraf flyde Strid, Tvedagt, Mistillid, Vold, Krig og utæmmet Fiendtlighed, hvilke nære de modtvillige Gemytter: Snart ere vi som Brødre, strax derpaa hinanden imod, og da er den stærkeste den beste. Saadan er vor Frihed beskaffen, at hvilken udspirer uophørlig Misforstand imellem enkelte Familier og hele Forvandtskaber, og af hvilken intet bliver til bage, uden det udvortes Skinn, at vi, i Henseende til Standen, ere hinanden lige, som Brødre. Enhver vil befale: hver længes efter at blive Herre, hver kappes og løber efter Starostier, og efter det Brød, som ikkun er bestemt for Fortienester; Men ingen, eller dog meget sielden nogen, søger at indlegge sig Fortienester. Deraf kommer det, at hos os de almindelige Rigs=Forsamlinger blive rare, og forfalde, og at Landdagene bestaae intet andet af end Spilleverk, og som en Kløvft, fuld af blot te Stemmer og Skrig. Vore værdige Forfædre have ven udseet Guds=Huusene til dette Slags Raadsforsamlinger, nemlig for at de, opmuntrede der af christelig Kierlighed, maatte befordre Religionens, Frihedens og Lovenes Tarv i Sikkerhed. Men nu blive Kirkerne paa mange Stæder misbrugte, som Slagterbænke, at øve Mord og udgyde Broder, Blod udi. Hvorledes kan vel da den retfærdige Gud endnu velsigne os, Dette ugudelige Exempel forplanter sig allerede fra Woywodskaberne, til Rigsdagen, hvilken vel i og for sig selv en den eneste og almindeligste Raadsforsamling; Men har nu paa 38 Aar været forgiæves, og kuns tient Fremmede til at spotte og udle os, efter at disse have anvendet alt hvad de menneskelige Ondskab er i Stand til at opfinde, for at til intet giøre Berraadslagningerne; og intet andet end Stolthed, Avind og Æregierrighed have til intet gjort dem. Vel troe vi, at i det vi forstyrre Rigsdagen, giøre vi Regenten, eller dog de Gienstridige, Modstand: Men just der bevise vi os som Fædernelandets største Fiender, og ligesom røre i dets Jndvolde; Thi, ville vi ikke meere lade Rigsdage ne komme i Gang, saa imodsætte vi os begge NationerneRaadsbeslutninger og Foranstaltninger, hindre Lovene Fuldbyrdelse, vor Eiendoms Frihed og Sikkerhed, Landet Velstand, og, med et Ord, al god Orden. Lader os her indsee, hvor særdeles vi bedrage vore Samvittigheder, hvor besværligt det vil blive at giøre alle Ting til Rette igien, og hvor nødvendig den høyeste Hevn bier paa os. Lader og overveye hvad Skyld vi staae udi hos Gud, som de der er Aarsag til Landets Ødeleggelse, og til at de paa Grændserne liggende Provincer ere bragte under Aaget, og opofret vor Naboer. Hvad maa ikke vore Naboer være vore Uordentligheder bekiendte: Nogle forlyste sig i det Haab, at see vores Rig splidagtigt, derpaa at fraskille vore Provincer og tilegne sig dem. Andre, som indsee dem, ikke allene allerede have udsuet os, men de udperse endnu uafladelig vores Guld og Sølv af os, ikke anderledes, end om vi stode under deres Aag, og vare dem skatskyldige; Men, det som endnu mere er, Jøde og foragtelige Aagerkarle maa exeqvere alt dette. Endnu andre have deres Styrke af os, i det at de erholde deres Folk Heste, Brød og alle Krigs=Fornødenheder fra os, og det til hvad Priis de selv ville. Lader os betænke, hvorledes vi lærde at kiende dem de 6 Aar igiennem, da de førde Kri imellem sig: Hvorledes de ikke allene have aftvunget vore fattige Undersaattere mange Millioner, men hvor mange Siæle de have ført ud af Kongeriget, og forledet til en Religion som er Gud ubehagelig. Hele Europa bejamrer vor Tilstand, at vi ikke vide at veylede os selv; Ja det selv lidet ofte tilligemed os, og maa bære en almindelig Kriges Byrde, Men det er at befrygte, ved vores immer aftagende Agtsom hed, at det endelig tager Mod, og lader vores Rige adskilles Durchl. Høye a. a. Herrer, Vores Republik er, for Tiden, i en Stand, som den endnu aldrig har været udi. Vi haabe aldeles og allene paa Gud, at han endnu ikke lader og undergaae, saafremt vi ellers ved Raads, Enigheds, Kiærligheds og fælles Bestræbelses Hielp, efterfølge Helligheds og Retfærdigheds Aand; thi hvor Raad er, der er Velfærd men et Folk uden Raad maa gaae til Grunde: Saaledes siger Guds Aand os. Den nærværende Rigsdag er saadan en, paa hvilken al det, hvori hidindtil er viget af fra Lovene, skal igien bringes til Rette; De Vunder, som Friheden er tilsøyet, heeles Alle Alle de Uordener, som have taget Overhaand iblant Stænderne af begge Nationer, afskaffes. Herren vores Gud har betegnet os denne Tid til at vi dog maatte gaae i os selv; være os om Raad; vaagne op, som af en Sove=Syge, staae op; beslutte os til de Midler og Veye at udfinde, paa hvilke Fædrenelandet med Ret og Retfærdighed kan ophielpes; paa saadan Maade at sætte os i Sikkerhed for den tilvoxende Fare, og sætte i Stand Land og Folk, Penge og Gods, Familie og alt det os hører til. Lader os for det første foretage Landets indvortes Sikkerhed: Denne, dersom den skal bevares uforkrænket, udfordrer Gemytternes Eendrægtighed og Fortroelighed; Den ler grundet paa Rigsforvaltningens 2 Stytter, Ret og Retfærdighed, og fører med sig strenge samt uefterladelige Straffer for de Onde, ligesom og Belønninger for de Gode Er ikke dette en Regel, af hvilken endog de meest barbariske Nationer drives, en Ledsagelse af Naturen, efter hvilken de føre deres Vandel, Hvor meget mere ere vi, som Christne, forbundne til at lade os veylede efter denne de beedigede Rettigheders og Retfærdighedens Regel, som er Grunden til et Lands indvortes Sikkerhed. Samme Sikkerhed behøver endnu en anden Slags Venskabs og Forbunds Stadfæstelse, nemlig med vore neste Naboer, men for alle Ting en selvegen og tilstrækkelig Magt, og tillige Magtens fuldstændige Inddeeling: Jngen af begge lade sig forestille, uden Finance=Væsenets behørige Jndretning, og ordentlig Beholdning; Beholdningen kan ikke bestaae uden Penge=Forraad, denne ikke uden Midlernes Forvaltning, Midlerne ikke uden Myndter, som Livet og Siælen, og atter, Midlerne ikke uden Jndkomster. Men Jndkomsterne ville ikke blive betydelige, saa længe ikke Handelen, Tolden og Huusholdningen, saavel i Stæderne som paa Landet, indrettes paa det beste, og en nøye Opsigt bliver indført, igien.