Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1799-12-04
Pro Memorian. J Anledning af hertil indkomne Forespørgseler i Henseen, de til adskillige Punkter, foranledigede af Forordningen d. d. 8de Junii 1787 om Rettigheder og Pligter, som bør have Sted imellem Jorddrotter og Fæstebønder i Danmark m.v. skulle man tienstligst melde til fornøden Efterretning og Bekiendtgiørelse for Vedkommende. 1) En Enkes Besiddelses=Ret til en Fæstegaard har, efter Lovens 31324 Art. sin Hiemmel i det til hendes Mand udstædte Fæstebrev. Hun kan altsaa ikke betragtes som en nye Fæster, til hvilken Gaarden, i Følge ovenmelte Forordning af 8de Junii 1787 skal overleveres ved Syn. Naar der ved Skiftet efter Manden er gjort Udlæg for Fald paa Gaardens Bygninger og Besætning af Boets Formue, staaer det derfori Jorddrottens Magt, om han vil lade Enken beholde det udlagte og blive ansvarlig for Manglernes Jstandsættelse, hvilket Tilfælde ingen nye Synsforretning er fornøden, førend Gaarden igien bliver bortfæstet, men dersom han strax vil have Husene og Besætningen satte i forsvarlig Stand, maae han dertil anvende saameget af Boets Formue, som dertil udfordres, ifald Enken ikke selv kan opfylde det, imod at beholde Udlægger, og da bør der naturligviis tages Besigtigelse over det Hele, paa det at denne kan tiene til Beviis og hvad hun, eller hendes Stervboe, er pligtig at tilsvare, naar Gaarden ved hendes Død eller Fratrædelse blive fæsteledig. 2) Naar Enken after sig, afbrydes hendes Besiddelses Ret Gaarden maae altsaa overgives til den nye Fæster ved Syn hvad enten denne indgaaer i Egteskab med hende eller ikke og det bliver da hendes Pligt, at svare Husbonden til Fyld, paa Bygning og Besætning, men deraf følger ikke, at hendes Boe skal tages under Behandling og der giøres Udlæg for Bekostningerne, med mindre der ikke tilforn har være holdt Skifte efter den afdøde Mand; Enken kan selv foranstalte Jstandsættelsen, og Huusbonden kan nægte at udstæde Fæstebrevet til den Person, som vil ægte hende, indtil saadant er bleven opfyldt; Udlæg i Boet har altsaa i dette Tilfælde ikke Sted, men allene ved Skifte eller efter Dom. 3) Naar der giøres Udlæg for Fæld, bør samme skee i saa danne Ting, som Enken selv anviser og helst troer at kunde undvære. 4) Naar Fæsterens Kone ved Døden er afgaaen og der ved Skiftet giøres Udlæg i Stervboet for Fæld, bør der forholdes paa samme Maade, som under 1ste Post er forklaret. 5) Det hører Synsmændene til, at bestemme, hvorvidBesætningen og Gaards=Redskaberne ere i forsvarlig Stand, eller ikke, og naar disses Tilstand eller Værdie nøie beskrives ved Modtagelsen, haves der den sikkerste Regel for hvad der ved Afleveringen skal tilsvares. 6) Hvad enten Fæsteren med Huusbondens Samtykke afstaaer sin Gaard til nogen af sin Slægt eller til en Fremmed, bliver dog denne at betragte som en nye Fæster, efterdi hans Ret til Gaardens Brug grunder sig paa en senere Fæstecontract med Jorddrotteen; følgelig bør Gaardens og Besætningens Overlevering skee paa den i Forordningen befalede Maade, nemlig ved Syns= og Tarations=Forretning, og saa meget mindre kan nogen Undtagelse i dette Tilfælde finde Sted, som det ansees vigtigt for Agerdyrkningsvæsenets Opkomst at Fæstegaardene i Landet efterhaanden kan blive satte i god Stand. 7) Dersom det skulde være umueligt, at besigte Ladebygningerne, saalænge som den indhøstede Afgrøde ligger der, saa bør Synsforretningen derover udsættes, indtil det bliver mueligt for Synsmændene at iværksætte den. Det synes el lers ikte, at Besigtigelser over Fæstegaarders Huuse skulde kunde medføre meere Vanskelighed, end over Præstegaarde, og andre usufructuariorum Bygninger, som dog ved en Bru gers Fratrædelse maae overleveres til Eftermanden ved Syn. 8) Da den 15de ge i meerbemeldte Forordning af 8de Junii 1787 befaler Stedets almindelige Dommer at indtræde i Skifteretten over en afdød Fæsters Stervboe og bedømme, saavel Huusbondens Fordringers Gyldighed, som deres Fortrins=Ret, bliver det en nødvendig Følge, at Dommerne tillige maae gives Oplysning om de øvrige Creditorers Kra i Boet, for at sammenholde disse med hine, uden hvilket det vilde blive umueligt at paakiende, hvorvidt Debitum til Jorddrotten tilkommer Jus prælationis, fremfor de andres anmeldte Tilgodehavende, men deraf flyder ikke at Godseieren, som Skifteforvalter, skal ansees uberettiget til at classificer de øvrige Creditorers Fordringer, naar der imellem dem indbyrdes skulle opstaae Tvistighed i denne Henseende; thi det er blot for saavidt som de komme i Collision med hans Fordeehan ikke kan ansees at være uder competens 9) I Henseende til Creditorernes og Arvingernes Jndkaldelse, da har den omhandlede Forordning ikke gjort nogen Forandring i Lovens Forskrivt. 10) Ligesaalidet har den svækket eller formindsket den Fortrins=Ret, som visse Slags af Huusbondens Fordringer tilkomme i Fæsterens Boe, disse maae altsaa bedømmes efter den Lovgivning, som har været gieldende, førend Anordningen udkom, og man kan ikke antage, at det herefter skulde blive meere vanskeligt for den almindelige Dommer, end det hidindtil har været for Huusbonden, at paakiende deslige, Sager efter Loven. Hvorvidt en Fæsters Panteforskrivning bør ansees gyldig eller ikke, er et Spørgsmaal, som maa besvares for Domstolene, ifald Tvistighed derom skulle opkomme. 11) Naar Jorddrotten finder at en nye Fæster, der selv intet eier, umueligt kan sætte sig ned og modtage en Gaard med et saa ringe Jnventarium, som det der er paalagt Huusbonden at levere ham med Gaarden, staaer det ham frit forat lægge saameget dertil, at Fæsteren kan blive holden dermed, hvilket aldeles ikke er Huusbonden formeent. Forordningerne af 15de Januarii 17701 og 23de Februarii 1722 blire her efter ikke Reglen for Jnventarii og Besætnings Bestemmelse (som nogle have formeent) thi den 6 J i Forordningen af 8de Junii 1787 befaler, at uvillige Mænd herefter skal paaskiønne, hvor meget der udfordres til Gaardens og Hoveriets Drift i Forhold af de locale Omstændigheder. De førstbenævnte 2de Anordninger, som fastsætte Besætningen, i Forhold af Hartkornet, ere altsaa i denne Henseende blevne forandrede ved den sidste, der overlader det til 2de kyndige og upartiske Synsmænds Bedømmelse, hvilket altsaa herefter bliver den Regel, som hør lagttages. 12) Naar Fæsteren har imodtaget Gaarden og Besætningen, førend Bekiendtgiørelsen af Forordningen af 3de Junii 1787. følger det af sig selv, at Loven og Fæste=Contracten blive de Regler, der skal bestemme hvad Fæsteren ved Fratrædelsen er pligtig at tilsvare, uden Hensigt til denne senere Lovgivning, der ei kan fordre Efterlevelse forinden den har været udstædt. Og, i det Tilfælde, at Fæstebreve ikke indeholder hvad Bonden skal tilsvare, synes billighed at tilsige, at Fældet bør bestemmes i Forhold til det, som efter Landets og ethver Steds Skik kan formodes at være blevet ham overleveret: thi ligesom det paa den ene Side ei kan lægges Huusbonden, til Last at han uden Synsforretning har sat Fæsteren i Besiddelse af Gaarden og Besætningen, efterdi saadant ikke tilforn udtrykkeligen har været befalet, saa kan det, paa den anden Side, ei heller paastaaes, at Fæsterne skulde tilsvare saa fuldkommen Besætning og Jnventarium, som Forordningen af 8de Junii fastsætter, at skulle herefter følge en Fæstegaard, naar disse ikke efter denne Anordning have været ham leverede. Det er Usufructuarii Pligt at give det leiede tilbage i lige saa god Stand, som han har modtaget det af Doming, men, naar hverken Qvantiteten eller Qvaliteten deraf ved Annammelsen have været bestemte, maae man antage ordinarium som Regel in dubio. Den naturligste og beqvemmeste Maade at gaae til Verks paa i dette Tilfælde er, efter Cancelliets Mening, denne: at Synsmændene, naar de have besigtiget Gaarden med dens Besætning og Jnventarium give deres Tanker tilkiende, om de ansee samme at være i saa forsvarlig Tilstand, som Fæsteren, førend den sidste Forordning udkom, med billighed og efter det Steds Skik, kunde været pligtig at tilsvare, eller hvor meget deri kunde man le, hvilket sidste da bliver at ansætte til Fæld. Det Kongl. Danske Cancellie den 16de Novbr. 1799. Til Kammerherre og Stiftsbefalingsmand. Schow. Colbiørnsen. Rejersen. Moltke. Hr. Paul Rosenørn Gersdorff.