Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1835-01-30
Jndenlandsk. Det den 25de d. M. udkomne Dobbeltnummer af Fædrelandets indeholder Generalfiskalens Jndlæg i Sagen mod Hr. Professor David og dennes Tilsvar paa samme. Da vi ikke endnu have modtaget bemeldte No., meddele vi efter Kjøbenhavnsposten, Følgende: Genetaliskalens Deduction gaaer ud paa ikke mindre end at Fredagen den 30 Januar 1835. godtgjøre, at Prof. David har forbrudt sig mod den 1ste, 2den og 3die § af Forordn. 27de Septbr. 1799. idet han har viist, hvorledes en Forandring i Regjeringsformen kan og bør bevirkes, samt idet han saavel i Særdeleshed har lastet dette Riges Constitution og viist Misnøie imod samme og imod Kongens Regjering, som han i Almindelighed har lastet den absolut, monarkiske Regjeringsform." "Hertil, hedder det videre, kommer, at Prof. David ved at behandle disse Gjenstande har udbredt saadanne politiske Jdeer, som ere skadelige og i Strid med vor Forfatning, men som høre til dem, ikke Faa i den nærværende Tid ynde, og hvilke han, uden nøiagtigen at bestemme deres Jndhold, og uden grundigen at prøve deres Værd, har benyttet, som om de vare uomstødelige Sandheder. Han har tilmed ideligen dadlet de hos os bestaaende Jndretninger, og sat dem i et forhadt og ufordeelagtigt Lys, skjøndt han kun med Overfladiskhed har berørt dem, og uden at overveie alle Forhold og Omstændigheder. Men den, der vil udhæve formeentlige Mangler og Feil ved bestaaende Jndretninger, hvorved Utilfredshed vækkes, bør tage i Betænkning, om det er muligt at rette disse, uden at udsætte sig for endnu større Ufuldkommenheder. Han har ved dette Forhold tilsidesat den Ærbødighed, han som Borger og Undersaat er Lovgivningen og Regjeringen skyldig, og det er saa langt fra, at han med Beskedenhed har udtrykt sig om de af ham behandlede Gjenstande, at dette endog, som oftest, er skeet i et myndigt og høist upassende Sprog. Prof. Davids Forhold som Redacteur af det omhandlede Blad fortjener desuden saa meget større Dadel, som han deels har udtalt de paaankede Anskuelser i et periodisk Skrivt, bestemt til almindelig Læsning, og ikke i et større philosophisk Skrivt, bestemt for de Lærde, og deels i Staten er betroet et vigtigt Embede, der giver Ret til at fordre, at han med Sindighed, Grundighed og Varsomhed burde bedømme dens Indretninger." Uagtet denne svære Anklage, finder Generalfiskalen, idetmindste efter sin individnelle Anskuelse, at Prof. D. "ikke har lagt et saa forbryderisk Sindelag for Dagen, som han antager nødvendigt, for ligefrem paa ham at anvende de ved de 3 første 9, af Fr. 27de Sept. 1799. og §. 7 af Fr. 30te Marts 1827 bestemte Straffe. Han paastaaer derfor heller ikke Professoren anseet netop med de ved disse Lovbud fastsatte Straffet, men efter Grundsætningerne i de nævnte H. med en alvorlig Straf, hvis nærmere Bestemmelse han troer at burde overlade til Rettens Skjøn." Hans Paastand og Jrettesættelse i Sagen lyder da som følger: "At Tiltalte, Dr. philos., Prof. i Statsoeconomien, Christian Georg Nathan David, bør for sit formastelige og lovstridige Forhold ansees med en passende Straf, saa paastaaes og at Tiltalte bør betale alle af Actionen lovligt flydende Omkostninger, og derunder til mig et passende Sallarium. – J sit Tilsvar forsvarer Prof. David udførligen saavel sit Tidsskrivts Tendents i Almindelighed, som de incriminerede Artiklers Tendents i Særdeleshed. Han søger deri in Sp. at godtgjore, at Generalfiskalen har, som en Mand, der har maattet skrive en Historie efter opgivne Ord, sammenflettet Artikler, der hverken staae eller kunne staae i den indre Forbindelse, som han foregiver at seet; han paastaaer, at Generalfiskalen selv ikke troer paa sin Histories Sandhed, og anfører som Beviis for sin Paastand: "Dersom han gjorde det, dersom han i disse Artikler virkelig faae en planmæssig Fremskriden fra dristig Fornægtelse af funde og rigtige Anskuelser af vor Stats Organisme til mageløs Forvovenhed, for at bevirke Kuldkastelsen af det Bestaaende, saa maatte han ogsaa, naar han ikke vilde gjøre sig skyldig i den høieste Grad af Jnconseqvents, hos mig have fundet et saa forbrydersk Sindelag, at han paa mig maatte have paastaaet anvendt Lovens haardeste Straffe, hvad han erklærer efter sin individuelle Anskuelse ikke at kunne gjøre." Hr. Professoren slutter sin Deduction med følgende Apostrophe til sine Dommere: "J mig er Danmark Skrivefrived indstævnet for Dem, og derfor har denne Sag en saa stor Betydning og Vigtighed for langt Flere end mig for Folket. Deres Dom vil afgjøre: om mandigt Frisind og Frimodighed tør udtale sig indenfor Lovens Grændser i Danmark, eller om de skulle være fordømte til Tanshed, fordi Man af Ordene ved kunstrig Sophismekan udlede Slutninger, som Skrivtets Aand og Hensigt paa det Bestemteste modsige. Deres Dom vil afgjøre: om de, der indsee Vigtigheden af Almeenaandens Oplivelse i Danmark, og hvis Ordfører mit Tidsskrivt har været, med Frimodighed skulle see den Jnstitution imode, for hvis Virksomhed det er uundgaaeligt nødvendigt, at den lovlige Tanke udtaler sig frit, eller om de, trufne i mig af en Fordømmelsesdom over Ord, hvis Tanke Man vil forvanske, skulle indhylle sig i en, Statens og deres Kræfter lammende Tanshed, og før gende, ogsaa for vort Fædreland, see de Følger imode, som det paa andre Steder har havt, at Man i Bestræbelsen efter fornuftig forial Udvikling har troet at see og at burde straffe en forbrydersk og revolutionair Tendents." – Paa Søndag vil atter blive udgivet et Dobbeltnummer af Fædrelandet, som vil indeholde Hr. Procurator Haagens Defensions-Jndlæg.