Jyske Efterretninger, 1791-04-29
Den i sidste Kommer anmeldte Forordning om Bøndergaardes Nedlæggelst lyder saaledes: Da Vi, efter at have ved Vores Forordning af 29. April. 20 Junii 1788 løsnet Stavnsbaandet for Bondestandens Mandkiøn i Vort Rige Danmark, finde det nødvendigt, nøiere at bestemme den Forpligtelse, som i Kraft af Forordningen af 6te Junii 1769 paaligger Jorddrotterne til stedse at forsyne Bøndergaardene paa deres Godser med Fæstere; saa ville Vi herved allernaadigst fastsætte, i hvilke Tilfælde det herefter, uden Hinder af Forordningen af 6te Junii 1769, som i det øvrige fremdeles staaer, ved Magt, maa være tilladt at nedlegge Bøndergaarde, samt de Forholdsregler, som derved bør lagttages, og i saadan Henseende anordne og befale: 1. Naar en Jorddrot ikke kan faae en Bondegaard bortfæstet, endog uden Jndfæstning, bør han strax erhverve lovlig Synsforretning til at bevise, at Gaardens Bygninger ere i beboelig Stand, samt at den er forsynet med fuldkommen Besætning og Jnventarium. Denne Forretning tilstilles Amtmanden, som derhos underrettes om de Vilkaar, under hvilke Jorddrotten et findet at bortsæste Gaarden, og naar da Amtmanden efter at have indhentet nøiagtig Kundskab om Gaardens Jorder og øvrige Beskaffenhed, finder de opgivne Vilkaar at være billige, lader han ved Kirkestævne i Herredet den ledige Gaard tvende Gange opbyde og tillige bekiendtgiøre de for Fæsteren bestemte Vilkaar. Men i Tilfælde at Amtmanden ikke maatte kiende de opgivne Vilkaar for en saadan Gaards Bortfæstelse for antagelige, og Eieren ikke er tilfreds med Amtmandens Eragtning i denne Henseende, da paaklages samme til Vort Rentekammer, som endeligen bestemmer, under hvad Vilkaar Gaarden, som foran meldt, ved Kirkestævne kan opbydes til Bortfæstelse. 2. Skulde da ingen duelig Fæster anmelde sig, maa Jorddrotten i trende Aar anvende Gaardens Jorder, saaledes, som han bedst veed og kan, dog uden at drive den under Hovedgaarden eller til eget Brug, under den i Forordningen af 6te Junii 1769 fastsatte Straf. 3. Dersom Eieren inden bemeldte Tids Forløb ikke kan finde Fæster til Gaarden, da skal han atter paa den i 1ste d. foreskrevne Maade ved Amtmanden lade den opbyde, og naar endda ingen Fæster melder sig, maa det vere tilladt at henlegge Gaardens Jorder under andre Bøndergaarde, imod at paa den nedlagte Gaards Grund bebygges 2de nye Huuse, at hvilke ethvert Huus tillegges 6 Tøder Land Middeljord, at ethvert Huus i den Bye, hvori den Gaard, som nedlægges er beliggende, saavidt det er forsynet med 3 Tønder Land Mideljord, tillegges samme, samt at Jorddrotten bliver ansvarlig for disse Huses bestandige Vedligeholdelse, under Straf af 10 Rdlr. til Sognets Fattige, i Fald Husene blive øde; hvilken, Mulkt igientages, naar han ikke inden en bestemt Tid som ham dertil af Amtmanden forelegges, igien forsyner de ødeblevne Huse med Beboere dog maa 4. ingen Bondegaards Tillæg af Jord ved saadan Nedleggelse forøges til høiere, end 160 Tønder Land brugbar Jord, eller 12 Tønder Hartkorn; hvilken Qvantitæt af Jord eller Hartkorn i mtet Tilfælde maa overstiges. Et heller maa andre Gaardfæstere mod deres Villie paatvinges noget af en nedlagt Gaards Jorder. 5. Naar en saadan nedlagt Gaards Jorder legges til een eller fleere Gaarde, med Besiddernes Samtykke, de skal der medfølge forholdsmæssig Besætning, i Fald enhver Gaard, til hvilken Jorden henlegges, ikke har tilstrækkelig Besetning til at drive den hele Avling og forrette Hoveriet. 6. Det følger af sig selv, at ikkun de Gaarde, til hvilke en nedlagt Gaards Jorder henlegges, kan paalegges den nedlagte Gaards Hoverie. 7. Det maa være Eieren tilladt at nedlegaBøndergaarde, naar han enten deler sammes Jorder, imellem Beboere af jordløse Huse, eller anvender dem til Boels Steder og nye Huse. 8 Førend nogen nedlegger en Gaard, skal han være pligtig at anmelde det for Vort Rentekammer og fremlegge de fornødne Beviser om, at de foranførte Regler ere blevne iagttagne, efterdi Vi allernaadigst ville have bemeldte Collegium paalagt at vaage over sammes Hadhævelse. 9. Dersom der skulde gives særdeles Tilfælde, (saa om ved Udskiftning eller i andre Maader, hvor Billighed kulde synes at fordre eller tillade Afvigelse eller Dispensation fra foranførte Bestemmelse; da maa det være Vedkommende tilladt, derom at anholde ved Ansøgning giennem Vort Rentekammer.