Viborger Samler, 1849-03-16
Jndenlandske Efterretninger. Circulairnote, fra den kgl. danske Udenrigsminister til de danske diplomatiske Agenter i Udlandet angaaende Opsigelsen af Vaabenstilstanden til Malme (ifølge belgiske Blade). Efterat Kongen, min ophøiede Herre, har underrettet den Magt, som medundertegnede den d. 26de August f. A. til Malm afsluttede Vaabenstilstands-Convention, om sin definitive Beslutning, ikke at indvillige i nogen Forlængelse af den Tingenes Tilstand, som hiin Convention har frembragt i Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen, saa holder jeg det for min Pligt at henvende de venskabelige og allierede Magters Opmærksomhed paa følgende bemærkninger, som have til Hensigt at antyde Bevæggrundene til den ovennævnte Beslutning, samt at godtgjøre, hvor meget Hans Majestæt ønsker, at samme ikke maatte føre til Fjendtlighedernes Gjenaabning. Begivenhederne i det Aar, som er forløbet siden Kongens Thronbestigelse, tilhøre Historien. Jeg troer derfor at turde forbigaae dem med Taushed og at indskrænke mig til at anmode alle dem, som i Kongens Beslutning maatte see en fjendtlig eller Fredens Opretholdelse forhindrende Forholdsregel, nøie at overveie Kongens nærværende Stilling, og ikke at glemmede smertelige Offre, som Hs. Majestæt har bragt for at tilveiebringe en Udsoning, men som hidtil have været ganske uden Resultat. Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen smægte endnu under det insurrectionelle Parties Aag. Jndvaanernes Sikkerhed er truet, deres borgerlige Rettigheder blive traadte under Fødder, Landets Hielpekilder bortødslede. Slesvigs danske Befolkning er uden Beskyttelse ligeoverfor de trykkende Vexationer og udstøder et Nødskrig, for hvilket Kongen ikke kan lukke sit Øre og som finder Gjenlyd i enhver Danskers Hjerte. Kongen kan ikke længere taale en saadan Tilstand, der istedetfor at forberede Ordenens og Lovlighedens Tilbagevenden, desværre kun medfører nye Spirer til Tvedragt og Anarki Kongen haaber, at de venskabelige og allierede Magter tilbørlig ville anerkjende de Grunde, som bringe ham til denne Beslutning. Han nærer saameget desto mere dette Haab, som ikke alene Statsrettens Grundprinciper, men ogsaa de andre Regjeringers velforstaaede Jnteresser paalægge ham den Pligt, at undertrykke et i hans egne Staters Omraade udbrudt Oprør. Tingenes nærværende Tilstand i Hertugdømmerne er ligesaa skadelig for den politiske Moral, hvis Grundlag den undergraver, som farlig for det danske Monarki og fordærvelig for det Forhold, som maa bestaae mellem en Monark og hans Undersaatter. Hvis Kongen ikke vilde modsætte sig Forlængelsen af Vaabenstilstanden til Malm, saa vilde han ikke alene bidrage til befæstelsen af det ved Oprøret hidførte Anarki, men aabenbart afvige fra den Vei, som de europæiske Regjeringer nu have betraadt med ligesaa megen Jndsigt som Fasthed, og forraade sit hellige Kald, som paalægger ham at beskytte sit troe Folk og ukrænket at opretholde sin legitime Myndighed. Det er langt fra at Hs. Maj. vil Krig. Alle Kongens Ønsker gaae bestandigt ud paa Fred, men paa en hæderlig, som giver varig Garanti for det danske Monarkies Bestaaen og Nord=Europas politiske Ligevægt; han er overbeviist om, at kun en saadan Fred kan svare til de venskabelige og allierede Magters velvillige Hensigter. Omendskjøndt Danmark vil foretrække Krig for en uhæderlig Fred, saa vil det dog ikke provocere Kampens Fortsættelse med Tydskland. Vel maaler det ikke sine Kræfter efter sin Ret, men hvor indskrænkede dets Midler end ere, saa ere de dog altfor betydelige til at det turde overtage det Ansvar, blot et eneste Øieblik at have forsømt de Forholdsregler, som det er nødsaget til at gribe, for til det Yderste at varetage de Jnteresser, som ukrænkede maae overleveres de kommende Generationer. Kongens Regjering ønsker med Længsel, at Fredsunderhandlingerne snart ville blive aabnede, og vil den bidrage til at fremme disse i enhver Henseende, forsaavidt det lader sig forene med Souverainens Værdighed og Nationens Ære. En Fred, som vilde gjøre Ende paa den nuværende Tilstand, i Hertugdømmerne, vilde ikke blot være en Velgierning for Danmark, men ogsaa for hele Europa, og gives der heller ikke noget mere Betænkeligt for Europas Rolighed, end naar man vilde tillade Nationaliteterne at tiltage sig Ret til selv at afgjøre deres Tvistigheder: det var det samme som at hindre Humanitetens Fremskridt, og stedse meere at løslade Anarkiets og Fanatismens Furier. Men jo mere den kgl. Regjering paa den ene Side er besjælet af Ønsket og snart at gjenoprette Freden, desto meere maa den paa den anden Side anerkjende den bydende Nødvendighed, ikke at berøve sig selv de Midler, som den behøver, for efter bedste Evne at være uberegnelige Eventualiteter voxen. J denne Henseende vilde Vaabenstilstanden til Malm lægge uoverstigelige, under alle Omstændigheder høist skadelige Hindringer i Veien for dens fri Virksomhed.