Jyllandsposten, 1838-10-08
Nyheds Post. - Om Almeenaand, (see Jyllandsp. Nr. 39) udtaler Rotteck sig endvidere saaledes: "Egotsmen finder og saa i Forholdet til Staten, d. er i de statsborgerlige Rettigheders og Pligters Sphære, mange, desværre altfor lokkende og altfor hyppig benyttede Leiligheder til at yttre sig. Selv i absolutistiske Stater frembyder det et sørgeligt Syn, at see de – om ogsaa kun saakaldte Borgere tabe al Jnteresse for det offentlige Bel for deres personlige, navnlig materielle Jnteressers Skyld, naar de, saa lille end Kredsen af den dem endnu tilladte Frihed til at tale og handle er, dog ikke vove at udfylde den med patriotisk Haand len og Stræben, men derimod skatte Gunsten af den, der er Tjener hos en Herres Tjenere, høiere end patriotisk Hengivenhed for Fædrelandets Ære og Lykke. Men langt mere foragtelig og uheldbringende er en saadan Retning og Tænkemaade i constitutionelle Stater, til hvis Begreb og Væsen fordres og forudsættes en af alle naturlig myndige Stats medlemmer tydelig erkjendt og med Kjærlighed efterstræbt Almeeninteresse og en i en saadan Sphære sig frit yttrende Almeenvillie, og hvis Forfatning netop ogsaa er beregnet paa Opvækkelsen og den vedvarende Næring af den patriotiske eller almene Aand. Hvo der lever under en saadan Forfatning og ingen Almeenaand nærer i sit Hjerte, er Forfatningen uværdig, og hvor den i et Folk fremberskende Retning røber en saadan Mangel paa Almeenaand, der maa det netop tilskrive sig det selv, at Forfatninger i Stedet for at være en Velgierning for det, bliver en Den fornemste Kilde til Skændsel og Fordærvelse. Rettighed, Folket under en saadan Forfatning eier, og den vigtigste Anledning til Udøvelsen af dets borgerlige Pligt er - Valget af dets Repræsentanter. Her viser Almeenaanden sig deri, at man efter sin bedste og rigtigste Overbeviisning afgiver sin Valgstemme gandske i den offentlige Jnteresse, det vil sige i det hele Stats samfunds Jnteresse, uden nogensomhelst ureen Bihensigt og uden at lade sig bestikke af Gunst eller Ugunst, Haab eller Frygt, Misundelse eller Ærgjærrighed. Hvo der af Dovenskab eller Feighed slet ikke udøver sin Stemmeret, hvo der uden modent Overlæg udøver den, følgende den første den bedste Impuls, eller hvo der endog af et af de anførte slette og foragtelige Motiver forsætlig giver sin Stemme til en Uværdig eller ogsaa kun mindre Værdig, den har netop ingen Almeenaand, er charakteerløs eller nederdrægtig og gjør sig for Gud og Menneskene ansvarlig for deuheldbringende Følger, hans Lunkenhed eller Pligtforglem melse kunne medføre. - En rigtignok endnu langt større Ansvarlighed har den Deputerede selv, for Misbrugen af hans hellige Embede til Opnaaelsen af Privatfordeele, eller ogsaa for Forsømmelsen, eller kun for den skjødesløse Brug, af samme i Almeenhedens Tjeneste. Dog en saadan utro Folkerepræsentant er ikke alene at anklage for Mangel af Almeenaand, men for virkeligt Forræderie mod Folket og for Meeneed. - Hvilke ere vel de nærmest liggende Midler, til at indgyde et Folk den saa uendelig vigtige og velgjørende Almeenaand, eller nære og styrke den blandt dets Medlemmer og bringe den til det størst mulige almindelige Herredømme, Svaret herpaa ligger nær ved Haanden og er let. Alt, hvad der overhovedet kan oplyse Borgernes Forstand og forædle deres Gemyt, gjør dem modtagelige for denne, saavel som for enhver anden Borgerdyd. Hensyn dertil bør være Regel for Nationalopdragelsen. Dernæst bør man overhovedet befordre den almene Velfærd, for at Fædrelandet kan blive sine Børn dyrebart, og gjøre Borgerne bekjendte med de offentlige Anliggender, for at de kunne interessere sig derfor, men tillige tilstede dem hiin Jndflydelse paa deres Afgjørelse, som de, alt efter deres Dannelsestrin og efter alle Forholds Sammenhæng, ere qvalificerede til uden Fare at udøve derpaa. Publicitet bør altsaa være Principet for alle Forhandlinger af de Almeenheden eller nogensomhelst offentlig Jnteresse brørende Forretninger; Frihed i Tale og Skrift, Principet for den gjensidige Meddelelse af Tankerne, og endelig politisk Frihed, eller politisk Ret indrømmet alle Folkeklasser i en til hiint Dannelsestrin svarende Grad, Forfatningens Princip. Dog, om disse Midler behøver man ikke at tale meget. Man kjender dem godt overalt, men man anvender dem ikke overalt, fordi man heller ikke overalt vil det, som de skulle bevirke. Der gives endog et Parti, for hvilket Almeenaanden er modbydelig ja forekommer farlig. Blind Lydighed, villieløs Hengivenhed og ydmyg Tilbedelse er dem kjærere."