Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-12-14
J Aaret 1780 døde i Dresden Geheimeraad Hagedorn, en Broder af den berømte Digter af samme Navn og en Paarørende af Hr. Provst Rachlau. Paa sin Reise i Jtalien, Frankrige og Tydskland havde Provsten ogsaa studeret i Dresden, og kjendte naturligviis, som Elsker af Konsten, denne Samling temmelig nøie. Først i Aaret 1781 erfarede Provsten, Hagedorns Død. Til sin største Forundring, erfarede han tillige, at Geheimeraaden skulde, efter et foregivet Testament, have skienket Untversitetet i Wittenberg sin kostbare Maleriesamling, og at den, i Tilfælde at det ikke modtog den, skulde tilhøre Universitetet i Leipzig, Provsten vilde selv forvisse sig og Rigtigheden heraf, som en Ting, der forekom ham underlig. Han kunde umuelig troe, at Geheimeraaden, havde forbigaaet ham, og han protesterede derfor, ved sit Ophold i Dresden, mod det Testamentes Gyldighed og Authenticitet, som man havde fremlagt for ham. Efterat han i Forveien havde affundet sig med sine Medarvinger, anlagde han en formelig Proces, for at tilhjemle sig den Arv, der med Rette tilkom ham. Nu opfordrede man ham til at bevise sin Arverettighed. Denne Sag var forbunden med Vanskeligheder, der maaskee vilde afskrækket mangen en anden. Men overbeviist om sin retfærdige Sag og gjennemtrængt af de meest patriotiske Følelser for at berige Konsten i sit Fædreneland med en saa sjelden Samling, sparede den værdige Mand hverken Møie eller Bekostning, for at tilveiebringe alle de Beviser, der kunde give Oplysning i hans Sag. Vel var Familiens Stammetavle brændt, men han reiste omkring i Holsteen, Skaane &c., hvor, han i Familiebegravelserne tog Afskrivter af Jnscriptionerne, og gjennemsøgte tillige med største Anstrængelse mange gamle Documenter i Archiverne i Hovedstaden. Efterat han havde faaet alle de fornødne Beviser samlede, ansøgte han om, at forrige Notarius Publicus, Hr. Justitsraad Schmidt, maatte under Titel af General=Notarius Publicus i de Danske Stater, blive bemyndiget til at attestere disse Bevisers Retsgyldighed i Henseende til Arv efter vore Love. Dette blev ham bevilget. Forsynet, med disse Documenter reiste han nu til Dresden. Mange Jurister mistrøstede ham paa Grund af, at Lovene i de Catholske Lande favorisere saa meget alt, hvad der testamenteres som et pius usus. Men han lod ikke Modet synke, især da han selv havde studeret de Tydske Love. Man sparede ingen Umage for at gjøre Sagen saa indviklet og vidtløftig som mueligt. Den eneste, som gav Provsten gode Forhaabninger, var Hertugen. Sagen stod nu for Retten fra 1781 til 1795, hvilke Bekostninger dette medførte, vil enhver, der veed med hvad for Vidtløftigheder den Tydske Rettergangsmaade er forbunden, lettelig kunne forestille sig. Der blev indhentet Erklæringer fra de fleste Universiteter, som alle vare til Fordeel for Provsten. Selv Universitetet i Leipzig, der efter det foregivne Testament var bestemt som Arving, næst efter det Wittenbergske, var saa retskaffent at tilkjende ham denne Arv. Efterat Sagen var bleven behandlet ved tre Jnstancer, blev Hr. Provst Rachlau omsider erklæret for den retmæssige Arving til Geheimeraad Hagedorns efterladte Maleriesamling. Men nu gjorde det Wittenbergske Universitet den Paastand, at Samlingen skulde, i Følge de Tydske Love, forblive endnu i Dresden i tyve Aar. Dette vilde medtaget en aarlig Bekostning af omtrent 120 Rdlr. Provsten, som ikke kunde være tjent hermed, søgte nu at affinde sig med Universitetet, og da han godtgjorde, at de Proces og andre Omkostninger, han havde havt, beløb sig til 3500 Rdlr., gav det Slip paa sin Paastand. Jkke at tale om den Tid og Umage, der udfordredes til at tilveiebringe de fornødne Beviser og til at føre en saa vidtløftig og langvarig Proces, saa har den nuværende Eier og maattet anvende en Bekostning af over 12000 Rdlr., førend han fik Samlingen ordnet i sit Huus. Sandelig, der gives kun faa Exempler i Fædrenelandets Historie, der vidne omen saa urokkelig Standhaftighed i at forfægte en retfærdig Sag og saa megen Følelse for een af de ædleste Konster. Provsten skal allerede i Forveien have havt en liden, men nydelig Samling af gode Malerier, som han i sine Universitetsaar havde kjøbt udenlands. Da disse nu ere blevne forøgede med de Hagendornske, saa er der i Provstens Gaard elleve Værelser med henved 500 af de berømteste Konstneres Mesterværker. Man finder her Stykker, som man efter Kienderes Mening forgjeves søger i Paris eller London. Den Konstelsker, der efterat have seet de Kongelige Maleriesamlinger i og om Hovedstaden, ønsker fremdeles at glæde sin Konstsands, behøver ikke at reise til andre store og i pragtfulde Kjøbstæder, men til een af Sjællands Landsbyer. Der vil han finde de fortræffeligste Malerier og den værdige og smagfulde Mand, som her er omtalt. Det maa fornøie enhver Ynder af Konsten at vide, at det er Eierens faste Forsæt, at Samlingen ingensinde skal adsplittes, men at den samlet skal vedblive at være en Prydelse for Fædrenelandet. Man anslaaer den for Fyrretyvetusinde Rigsdaler i Værdie. Det fortjener og her at erindres, at de Hagedornske Malerier vare alle uden Ramme, og at den nuværende Eier har bekostet Rammerne dertil. Det vil i øvrigt være at ønske, at Provsten vil udgive den hele Sags mærkværdige Forhandling og Historie, hvilken han skal have færdig i Manuscript, da den ikke kan andet end interessere ethvert Menneske af Smag og Følelse. Min Drom efter en Masquerade. (Sluttet.)