Berlingske Tidende, 1835-07-18
Skjøndt vi flere Gange i denne Tidende have meddeelt biographiske Efterretninger om den nys afdøde Kriger Zumalacarregui, saa troe vi dog at følgende omstændeligere nu turde have særdeles Deeltagelighed for vore Læsere. Don Tomaso Zumalacarregui blev født i Ormaisteguy, en Landsby i Provindsen Guipuzcon, i Aaret 1789. Hans Familie er en af de anseteste i denne Provinds. Under den franske Jnvasion studerede han Retsvidenskaben i Pamplona; men Zumalacarregu havde for ædle, for storartede Følelser, til at blive ligegyldig ved hiin ophøiede Kamps Berømmelse af et heelt Folk, der reiste sig som een Mand, for at tilbagevise et uretfærdigt og trolost Angreb. Den unge Mand forlod sine Studier og stillede sig til Fædrenelandets Forsvar. Kort Tid derefter kæmpede han allerede under Minas Befaling. Senere har Eleven overgaaet Læreren. J Aaret 1821 kom hans Regiment i Garnison i Pamplona. Zumalacarregnis Modbydelighed for det nye constitutionelle Regjerings-System var almindelig bekjendt, ogsaa maatte han derfor taale mangen Forfølgelse, hvilket tilsidst saaledes ærgrede ham, at han traadte ud af Regimentet, og indtraadte i den afQuesada befalede Troes-Armee. Man gjorde ham til Bataillons-Chef og han beviiste snart ved sin Tapperhed og sine militaire Talenter, at han var den Grad værdig, man havde forfremmet ham til. Efter Krigen i 1823 blev han Oberst-Lieutenant i den militairiske Ordens Regiment. En Dag ved Revnen bemærkede Ferdinand VII hiint Corpses gode Holdning og Nøjagtighed i Bevægelserne og gjorde Regiments-Commandeuren Complimenter herover. Denne var beskeden nok til at svare, at dette kunde man takke Oberst=Lieutenant Zumalacarregni for. Kongen spurgte, hvorfor han endnu ikke var Oberst; hvorpaa man svarede ham, at han endnu ikke havde tjent den lovmæssig foreskrevne Tid. Velan, – svarede Kongen – saa gjør det mig i dette Øjeblik ondt for de militaire Reglementer, thi de ville faae Uret, i Kraft af min kongelige Magt udnævner jeg Den Tomaso til Oberst, jeg vil ikke at en saa fortreffelig Officeer skal af Tiden vente, hvad han allerede nu fortjener." Zumalacarregui blev befalingsmand af det femtende Linie-Regiment, og snart gjaldt dette Regiment i Armeen for et Mynster paa Mandstugt og militair Dannelse. - Paa den Tid, Begivenhederne forefaldt ved la Granja, blev Zumalacarregni indbefattet med i de Proscriptions-Forholdsregler, som man udstedte mod Royalisterne; han mistede sin Command, fordi han i Aarene 1822 og 1823 havde fægtet mod de Constitutionelle. Man beskyldte ham saagaar for at have til Hensigt, medens Ferdinand var i Live at have villet proclamere Karl V. Han blev i Madrid stillet for en Krigsret, men som frikjendte ham. Kongen selv erklærede, at Oberst Zumalaccarregni, havde stedse tjent ham med Jver og Troskab, og befalede Jnfanteriets General-Jnspecteur, Quesada, og Krigsministeren ufortøvet atter at ansætte ham. Den Første satte ham paa halv Sold. Zumalacarregni klagede derover til Quesada, som havde den Uforskammenhed at sige ham: De har commanderet Tropper i Troes Armeen i Navarra; De er derfor Regjeringen mistænkelig, og jeg maa derfor udelukke Dem fra den active Tjeneste. – Zumalacarregui svarede General-Jnspecteuren. De vil tillade mig, min General, at gjøre Dem en bemærkning: hvis jeg fortjener Straf, fordi jeg i Aaret 1823 har været Bataillons-Chef i Troes-Armeen, hvorledes gaaer det da til, at De, som dengang var min Divisions-General, nu er saa lykkelig at nyde Dronningens Tiltro, og at De har Magt til, efter vilkaar at berøve mig en Grad, som jeg med mit Blod har erhvervet, og som er min, min Kones og mine Børns eneste Formue. Min Familie har ingen anden Støtte end mig og jeg har igjen ingen anden Støtte end min Kaarde og et dadelløst Liv. – Dette Svar var General Quesada for logiske, og satte ham saa særdeles i Forlegenhed, at han i Stedet for alt andet Svar med sædvanlig Heftighed kastede Dørren i efter Obersten og raabte efter ham: Jeg kan ikke handle anderledes end jeg gjør. – Men Quesada lod det ikke blive derved; den tappre Oberst fik sin Afsked med en Pension af 1200 Franker; dermed skulde han nu føde Kone og Børn. Zumalacarregni, i høieste Grad krænket og forbittret, betroede nogle Venner sin Plan, efter Kong Ferdinands Død at proclamere Karl V. Han bleve enig med de Officerer, der, som han, vare blevne et Offer for deres tidligere politiske Meninger, og opfordrede dem til at tage deres Afsked, for at trække sig tilbage til Stæderne i Nærheden af Pamplona. Ved denne Lejlighed lod Jnfanten Don Carlos Zumalacarregui kalde ind i Prindsessen af Beiras Værelse, og sagde ham: Jeg betragter Dig som en Ven, Du har tilbageviist dem, som vilde forlede Dig til en Sammensværgelse mod min Broder; Duhar opført Dig, som det sømmer sig en loyal Spanier; jeg skal ikke glemme Dig. – Zumalacarregni svarede, at han kun havde gjort sin Pligt, og at han ogsaa ved Ferdinands Død vilde gjøre den, idet han vilde være den Første til at proclamere Don Carlos, som retmæssig Konge af Spanien. – Zumalacarregni søgte hos Quesada om Tilladelse til at maatte trække sig tilbage til Pamplona, hans Kones Fødeby. Den hevngjerrige Quesada afslog ham denne, men ved befaling af Kong Ferdinand blev hans Ansøgning bevilliget; han reiste fire Maaneder førend Kongens Død derhen. Zumalacarregni levede særdeles tilbagetrukket i Navarras Hovedstad, for at unddrage sig Politiets mistroiske Blikke. En Aften paa en Spadseregang erfarede han Efterretningen og Kong Ferdinands Død, hvilken han ved Hjemkomsten meddeelte sin Familie, og tilføiede, at nu var Carl Konge af Spanien. Zumalacarregni forlod strax efter Pamplona, og indhentede den tappreSantos-Ladrons befalinger, hvilken i Aaret 1821 organiserede den første Kongelige Armee. Efterat General SantosLadron havde endt paa den bekjendte sørgelige Maade, traadte Oberst Eraso i hans Sted, og da denne ved Sygdom blev tvunget til at flygte til Frankerig, fulgte Zumalacarregni ham i Overbefalingen, og begyndte fra nu af den glimrende og glorværdige militaire Løbebane, der forskaffede hans Navn en saa stor militairisk Berømmelse. Da Eraso atter var helbredet, og det var lykkedes ham at flygte fra Frankerig, vendte han tilbage til Don Carlos's Armee. Hans Ankomst gav Anledning til en af Ædelmodighedens og den reneste Fædrenelandskjærligheds Handlinger, som gjorde begge Generalerne lige Ære. Zumalacarregni, beskeden, som alle virkelig store Mænd, vilde aftræde Commandoen til den forrige høieste Befalingsmand, men denne vægrede sig ved at modtage den, idet han sagde, at Den Tomaso havde saa værdigt udfyldt dette Embede, at han fortjente at beholde det, og at han (raso) vilde regne det for en Ære, at tjene under hans befalinger. Karl sendte Eraso Patentet som Brigade-General og Zumalacarregni et som Marschal de Camp. Ved Kongens Ankomst i Navarra blev den Sidste udnævnt til General-Lieutenant og til Over-Befalingsmand over den kongelige Armee. Zumalacarregni var for lille end stor, og han begyndte at blive feed; hans Physiognom var særdeles udtryksfuldt, hans Blik levende og gjennemtrængende. Hans store sorte Suur- og Bakkenbart gav ham et højst krigeriske Udseende; hans Virksomhed og Livfuldhed vare ligesaa beundringsværdige som hans Hukommelse, Med et eneste Blik bragde han Soldaterne, hvis Fader og Afgud han iøvrigt var, til at gittre, endskjøndt Enhver vidste, at Zumalacarregni, trods hans barske Udvortes, var det bedste Menneske af Verden, simpel i sit Væsen, stormodig, ædel, uegennyttig, Slave at sit Ord og i høieste Grad beskeden. Naar han, hvad sjelden skeete, skrev til sin Kone, skeete det stedse paa en meget lakonisk Maade. Følgende var hans sædvanlige Formel: Jeg befinder mig vel; vær ganske rolig. Jeg sender vores Datter to Kys."At anføre Tapperhed og Mod i alle deres Former under Zumalacarrequis Dyder, ansee vi for overflødigt. Over de nærmere Omstændigheder om hans Død er endnu intet bekjendt.