Ribe Stifts Adresseaviser, 1837-01-06
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. Kong Ludvig Philips Liv har atter været i stor Fare. D. 27de Decbr. bega hans Majestæt sig til de Deputeredes Pallads, for at aabne Kamrenes Møder. Den kongelige Vogn, i hvilken ogsaa Hertugerne af Orleans, Remours og Jonville befandt sig, var netop kommen forbi Tuilleriernes Havegitter, da man hørte et Skud falde. Vognvinduerne sprang klirrende itu; den foranridende Escorte vendte sig øieblikkelig om til Vognen, og hele Generalstaben trængte sig omkring den. Kongen viste sig i Vogndøren, forat tilkjendegive, at han ikke var truffen. Hertugerne af Orleans og Remours vare blevne ubetydelig saarede af Glasstumperne. Kongen befalede strax at kjøre videre, og under almindelig Jubel naaede han Deputertkammeret, hvor Budskabet om det Forefaldne kort i Forveien havde vakt den største Uro og fornemmelig sat Dronningen og Prindsesserne, som forud vare ankomne, i en dødelig Angest. De tilstædeværende omtrent 300 Deputerede og 100 Pairs modtoge Kongen og Prindserne med stormende Jubel, og det varede længe, inden hans Majestæt kunde komme til Orde. Han talede i Begyndelsen med en svag og bevæget Tone, men efterhaanden hævede hans Stemme sig, og da han omtalte de spanske Anliggender, blev den stærk og fast. Talen er iøvrigt omtrent saadan, som man kunde vente den. Hans Majestæt glæder sig over det fredelige Forhold til alle udenlandske Magter og over Forligene med Nordamerika og Schweitz. Han omtaler med Deeltagelse de spanske og portugisiske Anliggender, beklager at den porenæiske Halve endnu stedse hjemsøges af ulykkebringende Tvedragt, at Constitutionerne i Madrid og Lissabon ere rystede, og at Borgerkrigen ødelægger Spanien. Det glæder hans Majestæt, at han har ladet det blive ved at opfylde Quadruple-Alliancetractatens Fordringer og afholdt sig fra en directe væbnet Jntervention. Han tolker sin Sorg over Tabet i Afrika, men finder en Trøst i, at Franskmændene intet Tab have lidt paa deres Kriger hæder. Albeauds Attentat og Prinds Ludvigs halvgale Jnsurrectionsforsøg blive ogsaa omtalte, og det Haab yttret, at Lidenskaberne endelig ville trættes og Forbryderne vorde modløse, efter at saa mange forgjeves Forsøg have viist deres Afmagt. Ved at omtale Allibeauds Attentat, indflettede Kongen et Par Ord, sigtende til det samme Dag udøvede Mordforsøg, glædede sig over de Beviser paa Folkets Kjærlighed, han i denne Anledning paany havde modtaget. Efter dernæst at have berørt den benaadning, som er bleven endeel politiske Fanger til Deel, og udkastet en i det hele fordeelagtig Skildring af Landets indre Forfatning, navnlig af Finantsvæsenet, tilkjendegav hans Majestæt, at der i nærværende Session vilde blive forelagt Lovudkast, af hvilke nogle angik den kongelige Familie, andre Lovgivningens Fuldstændiggjørelse, samt at de offentlige Vei Flodernes og Kanalernes Seilbarhed, Jernbaner osv. vilde blive Gienstande for vigtige Andragender. – Det synes - sige Pariserbladene – som om den Bevægelse, hvori Gemytterne bleve satte ved det nye Attentat mod Kongens Liv, har ikke givet Rum for det ugunstige Jndtryk, som hans misbilligede Yttringer om de demokratiske Constitutioners Jndførelse paa den pyrenæiske Halve og Bebudelse af Lovforslag, angaaende den kongelige Familie, vel ellers vilde have frembragt. Bladene have overhovedet endnu ikke udtalt deres Mening om Trontalen; kun bemærke de foreløbig, at naar Kongen erklærer, at Jndtægterne overstige Udgifterne, da er dette kun at forstaae om de ordentlige Udgifter, medens det derimod endnu stedse er langtfra, at Jndtægterne strække til at dække de overordentlige. - Forbryderen, som tragtede Kongen efter Livet, havde stillet sig bag Fanebæreren ved Nationalgardens 2den Legion, fordi han forudsaae, at Kongen vilde bøie sig forover, forat hilse Fanen. Han blev strax greben og gjorde heller slet intet Forsøg paa at undvige, ligesom han og med fuldkommen Rolighed fandt sig i alle de Mishandlinger, for hvilke han under det første Udbrud af Forbittrelsen var udsat. J Begyndelsen nægtede han at navngive sig; men det er dog allerede blevet oplyst, at han hedder Jean Francois, Meunier, og at han er Sadelmagersvend. Hans Alder angives forskjellig, fra 17 indtil 28 Aar. Han foregiver at have ved Læsningen af historiske Bøger faaet et dybt indgroet Had til den orleanske Familie. Foruden ham blev 3 Personer, som mistænkte for Deelagtighed i Forbrydelsen, grebne; men det opdagedes strax, at den ene var en forklædt Politibetjent, og de 2 Andre har Meunier erklæret slet ikke at kjende, som han da overhovedet aldeles nægter at have nogen Deeltagere. Pairsretten har allerede constitueret sig.