Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-04-06
Hvad nu specielt Hr. Seedorffs Svar angaaer, saa indrømme vi, som alt antydet, med Fornøielse dets værdigere Holdning, men maae dog beklage at adskillige Pletter, som hvad han siger om vore formeentlige Motiver lige i Begyndelsen, røbe, at han ikke ganske har kunnet opnaae den urolige Sindstemning, som han søgte. Hr. S. siger derpaa at vi have villet ninsinuere, at han ikke var sit Kald voxen, og møder denne formeentlige Jnsinuation med nogle Yttringer om sin literære Kvalifikation. Her er imidlertid en, iøvrigt undskyldelig, Mangel enten i Udtryk eller i Opfattelsen af vor Tanke. Vi have ikke omtalt Hr. S. overhovedet, men holdt os tilhans Nedaktion. Vi forsikkre Hr. S. at vi hverken i Almindelighed eller nogen Enkelt af os have Noget at indvende mod hans Person, eller betvivle hans Dannelse og Kundskaber, men just derfor stille vi Fordringerne til ham derefter, just derfor ere vi gaaede irette med ham, som med den dannede og intelligente Mand. Naar vi i et kort Foredrags Almindelighed have maattet omtale de væsentlige Fordringer til et Blad, saa kunne disse maaskee lyde strængere, end at det er ganske let) Af det med Ove Thomsens Avis for 21. Mai d. A. omdeelte Følgeblad ville Exemplarer gratis kunne afhentes i Dhrr. Cohens, Karups og Milos Boglader, ligesom ogsaa et Antal Aftryk er henlagt i Klubbens og Læse foreningens Localer. indsenderen sandelig heller 11te er nogen strax at opfylde dem. Men om vi end heri indtil en vis Grad vilde finde en undskyldende Omstændighed, saa maae vi dog desto bestemtere fastholde den Fordring, at der hos en Mand med behørige Forkundskaber og alvorlig Villie meget snart – end sige i et halvt Aar maatte spores en Fremgang til det Bedre. At denne har fundet Sted paastaaer Hr. S. imod os ); vi maae da undersøge hans Modgrunde. Hr. S. beder sig først fritaget for at gaae ind paa det Punkt i vor Erklæring, som angaaer hans Strid med Hr. Karup. Denne Afviisning kunne vi imidlertid ingenlunde lade gielde, da det naturligviis ikke var os om vedkommende Herrers Personer at gjøre, men om den tilsidesatte literære Velanstændighed. Fordringen til et passende og dannet Sprog hos Pressens Ledere er saameget mere ueftergivelig, som den er en Borgen for, at ikke Folk uden nogen aandelig Berettigelse bemægtige sig den, hvorpaa Exempler hos os, ogsaa i Hovedstaden, ere kun altfor hyppige. Begrebet om Ret og Uret, om offentlig Anseelse og Dadel, undergraves og forrykkes, naar Pressen viser sig uværdig og uskikket til at være den fornuftige offentlige Menings Leder og Organ. Og da nu meget grove Misbrug i denne Retning, som Alle vitterligt, her i Byen have været almindelige, saa have vi maattet paaanke Stifts tidendens raae Angreb paa Hr. Karup, og det er paafaldende, at Hr. S., under tans Jndrømmelse af Ankens Rigtighed, vil modsige den derpaa byggede Slutning. Hr. S. omtaler derpaa det Arbeide, Redactionen, forvolder, og at han maa gjennemlæse men Masse Blade. Denne Jndvending, som vel er undsluppen Hr. S. i et mindre heldigt Øieblik, har undret os, da den synes mere beregnet paa Børn end paa Mænd, der meget vel vide, hvad der hører til en Redaktørs Forretninger. Hr. S. paaberaaber sig derpaa Avisens indskrænkede ) At en saadan Fremgang har fundet Sted, maae de paagjældende Ord hos Hr. S. betyde, da de ellers i et Forsvar for hans forløbne Redactionstid ere meningsløse. Plads og den specielle Censur, som den er underkastet. Vi kunne beklage disse Omstændigheder, vi kunne lade dem gjælde, vel ikke som Retfærdiggjørelse, men som et enkelt undskyldende Moment; men Hr. S. har jo et andet Blad til sin Raadighed, det fra samme Firma udgaaende Bidrag til Tidshistorien, ved hvilket hine Hindringer ikke gjælde. Hvorfor benytter han da ikke denne Mark, der staaer ham aaben, hvorfor staaer dette Blad endnu paa samme Standpunkt, som i den forrige Redaktørs Tid, Hr. Seedorffs Forsvar for hans Behandling af den udenlandske Politik, – som vi iøvrigt ingenlunde finde fortrinlig – er forsaavidt unødvendig, som vi ikke specielt over den havde udtalt nogen Dadel. – Hr. Seedorff taler derpaa om den af os berørte Varetagen af de lokale Jnteresser som noget Andet end at yttre sig ledende over de kommunale Spørgsmaal. Dette forstaae vi ikke, eftersom en Journalist, som saadan, jo kun ved at ledes Opinionen kan svaretage, nogen Sag. At Hr. S. i denne Henseende Jntet har at anføre, indrømmer han iøvrigt selv. Med Hensyn til de af os paapegede "Stændervalge og "Diskussionen, om den nye Gades Anlæg, omtaler Hr. S. at Bladet med stor Beredvillighed har optaget indsendte Artikler, om Valgene, at han om Gadens Anlæg selv har givet en Erklæring i Avisens Nr. 77, og at Bladet derom har staaet aabent for enhver god Artikel. En indiskret Hentydning af Hr. S., hvorved han ligefrem har krænket sin Pligt som Redaktør og derved givet et nyt Beviis paa vore Ankers Gyldighed, gjør os det lidet ønskelig at yttre os angaaende Stændervalgene; men at hine Valg Artiklers Fremkomst dog egentlig ikke kan tilskrives Redactionen og altsaa er tilfældig, bliver ligefuldt en Sandhed. Den paaberaabte Erklæring i Nr. 77, om Gadeanlægget, er ligesaa indholdsløs som kort; at Bladet har staaet aaben for enhver god Artikel turde der være Grund til at betvivle, og hvad der som "Jndsendte læses i Nr. 77, kan neppe henføres til de gode Til Slutning omtaler Hr. S. "Dyrtidsspørgsmaalet. Vor Mening synes ikke, at være Hr. S. tydelig. Vi skulle da bemærke Følgende. Dyrtiden har hos os, som overalt, fremkaldt megen Bevægelse og Spænding i Gemytterne, stemt den udannede Mængde, der føler Tidernes Tryk og ikke selv kan dømme klart, mod Handelsfriheden, der dog ene kan skaffe den tilsigtede Hjelp, og givet saadanne offentlige Blade, som gjorde sig til den vildledte Masses Førere, et betydeligt, om end lidet hæderligt, Spillerum. Denne Rolle have hos os tre kjøbenhavnske Blade adopteret, og det er sandelig ikke disses Skyld, om Folkets sunde Sands og den mindre Trang har bevaret os for de Excesser og blodige Optrin, som i andre Lande have fundet Sted. Hvo der nu med nogen Opmærksomhed har fulgt Stiftstidenden, vil nødes til at indrømme at den intet Væsenligt har gjort for at forebygge eller moderere den Stemning, der ogsaa her antog en truende Charakteer og gav sig Luft i lovstridige og tumultuariske Optrin. Stiftstidenden har ikke leveret noget selvstændigt Arbeide over Kornhandelssagen og hvad dermed staaer i Forbindelse, og dens Uddrag af andre Blade have væsentligst været hentede af de ovennævnte kjøbenhavnske Kilder (see f. Ex. Stiftst. N. 102 f. 6te Mai.