Aalborg Stiftstidende, 1833-04-22
Frankrig. Det uoverlagte Skridt - som en af de Deputerede kaldte det af Hr. Viennet, i selve Kammeret at oplæse en uartig Artikel af Bladet Tribune, har atter sat Partiaanden i stærk Bevægelse baade i og udenfor Kammeret. Majoriteten i dette har hidtil været for, at Forfatteren paa en eller anden Maade skulde afstraffes af Kammeret selv, men denne Mening er bleven skarp bestridt af det andet Parti. Allerede Valget af Commissionens Medlemmer, som samtlige var ministerielle og til hvis Ordfører den bekjendte Persisk udnævntes, bevidnede tydeligt nok, at Majoriteten ikke agtede at lade Sagen falde. Commissionens Beretning gik udspaa, at der i bemeldte Artikel virkelig var tilføiet Kammeret som politisk Corporation og følgelig tillige den af samme repræsenterede Nation en Fornærmelse, og at Kammeret altsaa ikke kunde betragtes baade som Part og Dommer i Sagen; det Øvrige af Beretningen angik det Formelle, og gik ud paa, at den Anklagede havde at møde ved Skrankerne, hvorpaa man, efterat have hørt ham selv eller i al Faldste hans Defensor, havde at afgjøre ved Ballottering, om hans var at ansee for skyldig eller ikke. J første Tilfælde skuldest Præsidenten forelæse de her anvendelige Steder af Straffeloven, hvorpaa enhver paa en skreven Seddel havde at optegnes den mellem Lovens Maximum og Minimum liggende Straf som han her fandt anvendelig. Oppositionspartiet gjorde flere Forsøg for at afværge dette Først foresloges en simpel Overgang til Dagens Orden. De som anbefalede dette Forslag, erindrede Kammeret om, at Restaurationen netop ved sine Angreb paa Pressefriheden, havde mistet sin Popularitet; at Tilfældet var det samme som i 1826 og at Sebastianis og Humans Ord: "Hvorfor vil De gjøre Dem til Dommere i Deres egen Sag hvorfor vil de indstævne en ubetydelig Skribent for Kammerets Skranker, troer De derved at stige i den almindelige Agtelse." ogsaa her vare fuldkommen anvendelige. Garnier Pages erindrede om den bekjendte Scene i det engelske Parlament, hvorledes En, der var dømt til, knælende at gjøre Afbigt ved Husets Skranker, reiste sig med de Ord. Aldrig i mit Liv har jeg da seet saa bet et Huus!" ide han tillige aftørrede sine Knæe. Jkke desto mindre forkastedes Forslaget, men kun med 179 Stemmer mod 168. Dernæst prøvede Hr. Jollivet en motiveret Overgang til Dagens Orden ved følgende Forslag. "J Betragtning af, at Kammerets Værdighed ingenlunde kan compromitteres ved den incriminerede Artikel, og i Betragtning af, at Natio mens Jnteresser kræve dets Tid, gaaer Kammeret over til Dagens Orden." Ogsaa dette Forslag forsvaredes og bestredes, men med endnu større Heftighed end det forrige, fordi Opposionen fandt, at Hr. Dupin tilsidesatte sin Apartiskhed, som Præsident; omsider blev det ligeledes forkastet Endelig gjorde Charamaule endnu et Forsøg paa at holde Kammeret udenfor denne Sag ved at faae samme henviist til de ordinaire Retter, hvis der da endelig skulde procederes som samme. J denne Anledning erindredes Kammeret om Cas. Periers Ord i Aaret 1826. Det er upaatvivleligt, sagde Perier dengang, at Kammeret maa haandhæve sin Værdighed, men det eneste Middel til at opnaae dette Øiemed, er at henvende sig til uafhængige Retter. Man forekaster mig, at de bestaaende Retter ikke ere uafhængige nok, og deraf følger, at vi trænge til Edsvorne Retter for at faae slige Forseelser dømte. Havde vi Jurier for Presseforseelser, saa vilde det ikke falde Nogen ind, at provocere til Kammerets Jurisdiction. Nu, vedblev Hr. Lavrence, have vi Jurier for Presseforseelser. Erkjend derfor, m. H. Periers Autoritet, paa hvem De saa ofte beraaber Dem, og lader os henvise Sagen til Juryen. Ogsaa dette Forslag, blev imidlertid forkastet; en Deel af Oppositionspartiet stemmede slet ikke med. Det var nu altsaa afgjort, at Kammeret selv vilde dømme i Sagen, men da nu under Voteringen om Commissionsforslagets første 5 det navnlige Opraab fandt Sted, vægrede 38 af Oppositionen (blandt dem de Hr. Lafalette og Garnier=Payes) sig ved at stemme med, uagtet Hr. Du vin tilkastede dem den bemærkning: "En Dommer, som trækker sig tilbage, mister derved sin Ret til i det hele at bivaane Retten. En anden Deel af Oppositionen med Odillon Barrot i Spidsen, tog derimod Deel i Voteringen, men den sidste sagde: Først naar Kammeret constituerer sig som Ret, trækker jeg mig tilbage, thi jeg er kaldet hid som Lovgiver og ikke som Dommer, allermindst som Dommer i egen Sag. Paragrasen antages og den ansvarlige Redacteur for Bladet Tribune, Hr. Lionne, indstævnedes saaledes tilat møde for Kammeret den 16de April. Nu kom man til det Spørgsmaal om den Anklagedes Defensorer, i hvilken Anledning Hr. Dupin anmeldte, at den Anklagede havde tilskrevet ham og bedet ham om at admittere de Hr. Ma rast og Cavaignac, den Første Tribunes Hovedredacteur, den Sidste et bekjendt Medlem af Folkevennernes Selskab. Han selv (Dupin) vilde ikke give denne Tilladelse, fordi der de ikke tilkom ham Ret til at holde dem som Advocater inden de behørige Skranker; han overlod derfor Sagen til Kammeret, og bemeldte Herrer admitteredes. Endelig skulde det afgiøres, om Dommen skulde fældes efter absolut Stemme, fleerhed, eller om 2 af Stemmerne skulde udkræves til at erklære den Anklagede skyldig. Dette sidste foreslog Hr. Merilhon, men hans Forslag forkastedes. Hr. Duchate bemærkede, at det ikke kunde antages, fordi Sagen var paa litisk, hvortil Odillon=Barrot svarede. "De vil altsaa gjør Deres Dom til en Systemsag. Det er mod de første Begreber af Upartiskhed, naar De vil anvende Følgeslutningerne af et uforanderligt politisk System paa en Anklaget Hvorfor giver De ham en Defensor, naar De iforveien har besluttet at dømme ham skyldig. Veed De hvad en politisk Dom er, hvorom De taler saameget? En Justits uden Retfærdighed - en Proscription.