Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1791-10-14
Da den bekiendte lærde Bogtrykker og veltænkende i Directeur for det dramatiske Selskab her i Odense, Hr. Jversen, har allerede havt den Bevaagenhed i sine tilladte almindelige Tidender, at underrette Publicum at jeg med mit Selskab agter at spille her i Odense den største Deel af Vinteren, men dog i bemeldte Anmeldelse, formodentlig uden Hensigt, (eftersom bemeldte Hr. Bogtrykker ved min Ankomst har søgt mit Bekiendtskab og forsikkret mig om sit Venskab, ja endog i eet og alt tilbudet mig sin Tieneste indtil at ville, det forstaaer sig for Betaling, trykke de daglige Comoedie Sedler) haver indsneget sig visse Udtryk, som saavel i Almindelighed synes at være mig og mit Selskab, som Hr. Bogtrykkeren ikke kiender, lidet fordeelagtige, som og synes at have til Hensigt at indtage det høirespective Publicum imod os, hvis Yndest at fortiene og erholde er vores Hiertes første og varmeste Ønske; saa tager jeg mig herord, paa mit agtværdige Selskabs og egne Vegne, den underdanige Frihed at rette disse indsnegne Feil og at tilføie hvad fremdeles kan tiene til at kiende mit Selskab og paa hvilke Vilkaar vi have den Ære at spille for det Høie Publicum. Dog førend jeg heri gaaer videre, maa jeg først bevise hvad jeg har sagt, nemlig at mit Selskab, som Hr. Bogtrykkeren behager at kaldet en Troupe (et Ord jeg med al muelig Umage forgieves har søgt i mere end een dansk Ordbog) ikke har den Ære at være kiendt af ham; thi 1) hverken have vi nogensinde spillet i Flensborg, hvor det er det i Hs. Durchl. Prindsen af Hessens Tieneste staaende Skuespiller-Selskab, som med Høisammes naadige Tilladelse for nærværende Tid der spiller. 2) ikke heller agte vi at give alvorlige Lystspil, og langt mindre moerende Sørgespil. Dog dette er maaskee allene en liden Constructionsfeil; det er ikke uden Exempel, at Genier, som have dannet sig selv uden Hielp af Humaniora, tillode sig at give den gode gamle Grammatica slige Øresigner. Var ikke, som sagt, Hr. Bogtrykkeren min Ven, saa kunde man falde paa at troe, at han vilde give det respectable Publicum ufordeelagtige Tanker og mig og mit Selskab, at nemlig vore Lystspil vare til at græde over, og vore Sørgespil til at le af; men da han ikke kiender os, og det ville være Vidne om et ligesaa slet Hierte, om han, uden at kiende os, søgte at indtage det agtværdige Publicum imod os, som det er utilladelig forvovent, og om jeg veed ret hvad man paa Dansk kalder formasteligt, om Hr. Bogtrykkeren ville paatvinge Publicum Domme om Personer, som hans Samvittighed siger ham som ellers saa er, som jeg næsten fuldkommen er overbeviist om, at den taler) at han aldeles ikke kiender; dog der er jo noget man paa Dansk kalder Avisnyt. 3) langt mindre ere vi istand til at forbinde noget Sprog med vore Balletters og Pantommers Forestilling, thi til Masquerader have vi ingen Tilladelse, og følgelig veed vi ikke hvad han med dette Udtryk vil sige, at vi give Balletter, Pantommer og Masquerader paa Tydsk - thi det Ord Tydsk kan ikke være meent om Lyst= og Sørgespillene allene, eftersom udtrykkelig det Ord altsammen betager al Tvetydighed. Jeg maa altsaa enten troe, at Hr. Directeuren for det Dramatiske Selskab under Ballet, Pantomme og Masquerade forstaaer noget andet end jeg og mit Selskab forstaae derunder; eller og (det i sig selv utrolige) at han har vildet indtage Publicum imod vores Skuespil, som upassende i denne Provinds af vores allernaadigste Konges Stater, siden sammes Modersmaal er Dansk. Dog det være langt fra mig at troe, at en Hr. Directeur for er Dansk Dramatisk Selskab af distingverede Dilettanter, skulle ville nedlade sig til, uden Aarsag, at berøve en Mand, Publici Yndest, hvis Lykke og Levebrød derpaa beroer. Vidste jeg alleneste hvorfore Ordet: Tydsk, der, hvor det staaer for ved Skuespiller, er trykt med større Skrift: Endnu et Spørgsmaal maa Hr. Skuespil-Directeuren tillade mig. Er det mueligt, at han, som frem for nogen maa formodes ikke alleneste som Borger og Bogtrykker i at kiende de Pligter, som den strænge Retfærdighed paalegger os; men just som Skuespiller, og end mere som Skuespil Directeur og allermeest som Directeur for et Selskab af Dillettanter, hvori Standspersoner af udmerket Fødsel og Opdragelse spille, maa formodes at kiende de adskillige Midler, hvorved for en Mand vises Agtelse, eller hvorved han settes i et meere eller mindre fordeelagtigt Lys; er det mueligt, siger jeg, at han, som kiender et got Skuespils Værd til Sædernes Formildelse og Moralitetens Forbedring, har kundet finde, at det var just det meest passende Sted i hans Avis, at anmelde min og mit Selskabs Ankomst der, hvor det er skeet? Efter saaledes pligtskyldigstat have viist det høie Publicum, at Hr. Jversen ikke kiendte mig og mit Selskab, endskiøbt just han er den egentlige og første Aarsag til at jeg haver søgt Tilladelse til her at opføre Skuespil, som jeg strax nærmere skal forklare, har jeg herved den Ære at melde, at mit Selskab, som bestaar af 40 Personer, er oprettet i Altona, og har hidindtil allene spillet der og i Glückstadt. Endskiønt vi altsaa ikke alle tale Dansk, ere vi dog Kongelige Danske Undersaatter og høre ikke til de Personer, hvis Skuespil ved Forordningen af 27de October 1773 ere forbudne, hvilke de af mig for Øvrigheden foreviiste Attester fra Oberpræsidenten i Altona, Hr. Geheimeraad Stemann, og Præsidenten i Glückstadt, Hr. von Thienen, bevise. J denne sidste Bye, nemlig i Glückstadt, erfarede jeg af en Hændelse, at hos mange anseelige Borgere i Odense, hvoraf en stor Deel har reist og forstaaer Tydsk, var Længsel efter at have Skuespil, som især derved var meer end sædvanlig opvakt, at nogle af de fornemmeste og ansee ligste Personer ikke alleneste af Byen men endog af Provindlem sig, under Hr. Bog= og Avistrykker Christian Jversens sen havde forenet sig og oprettet et Selskabstheater imelDirection, men hvor Adgangen naturlig ikke for alle unde være aaben. Dette foranledigede mig at giøre føiere Efterspørgseler; Jeg har funden hos Provindens første Standspersoner saadan Understøttelse, som angt overgik min Forventning, og har bevæget mig til os Øvrigheden at ansøge om Tilladelse til at opføre tyd le Skuespil, og Balletter og Pontommer, samt sat mig Stand til at kunde tilbyde, om mig Tilladelse naadigst blev tilstaaet at spille paa Byens Raadstue, ) at betale for 36 Repræsentationer til bemeldte Raad) samt 2de Gange at spille til Fordeel for de Fattige, stues Casse 150 Rdlr. te, blandt de af os allerede opførte, vælge. De For- og disse Aftener opføre hvad Stykke Øvrigheden maat herved haver den Ære at forelegge Publico, ere: slage, som jeg haver gjort nogle af mine Velyndere, og stillinger, og imod 25 Rdlrs. Betaling, hvoraf ved Jeg forbinder mig til i 12 Uger at give 36 Forenumerando, at forskaffe enhver Prænumerant, saavidt hver Maaneds Begyndelse en Trediedeel betales præ Rummet tillader, en tillukt bestemt Plads, som allene for ham oplukkes; Til den Ende lader jeg deels indrette Loger langs af begge Sider i Raadstuesalen, deels, da adskillige hellere ønske at være lige for Theatret, tillakte Stole sette i Parqvettet. Saasnart Indretningerne i Raadstuen ere færdige, vælge de Herrer Subscribentere deres Pladser i den Orden, som de have suscriberet. Priserne for de Personer som ikke have aboneret, tør jeg ikke sætte ringere end 1) J Pladslogen og for en lukt Stoel i Parqvettet 4 Mk. 2) J Parqvettet 3 Mk. 3) J Parterret 2 Mk. 4) og paa sidste Plads 1 Mk. Jeg haaber vist, at Begyndelsen med Forestillingerne skal kunde skee i næste Uge; til bemeldte Tid vover jeg disse Bønner til Publici egen Fornøielse, nemlig jeg beder: 1) at ingen af mig vil forlange under Forestillingen af indlades paa Theatret. 2) At det maa være en uryggelig Regel, at ingen ma staae forved de siddende Personer, men at de Personer, som vil staae, behagentlig holde sig i Gangens i Parqvettet. 3) Af de naadige Damer haaber jeg den Bevaagenhed, at de til samme Øiemeeds Opnaaelse ei paatage Hatte, naar de beære Theatret med deres Nærværelse.