Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-02-13
Enhver tænkende Mand, der blot nogenlunde følger Begivenhedernes Gang, maa erkjende: at Folkets eller dets Repræsentanters afgjørende Medvirkning paa Statstyrelsen medfører store Fordele, men tillige, at den ligesaalidet som noget andet menneskeligt Værk kan være fuldkommen og uden at have Ulemper i Følge med sig. Kunde man virkelig tænke sig et Folkeraad, sammensat af Nationens kundskabsrigeste Mænd, tillige udstyrede med den fornødne Erfaring og Jndsigt i de virkelige Livsforhold, samt aldeles upartiske og ikkun besjælede af Attraa efter at fremme det Heles Vel, maatte dette naturligviis være den fuldkomneste Regjeringsform, og den, der nærmest førte til Maalet; men hvo drister sig til at paastaae, at dette er eller kan være Tilfældet? Maa det ikke meget mere erkjendes, at ei alene Valglovens Bestemmelser, men tillige mangehaande andre Omstændigheder, ofte hindre de Mænd, Nationen helst maatte ønske at see imellem sine Repræsentanter, fra at indtræde blandt disse, og at Mænd stundom vælges, som den større Deel af Nationen hellere saae udelukkede. Hertil kommer endnu, at just Folkets Deeltagelse i Regjeringen giver Anledning til, at mange Lidenskaber sættes i Bevægelse, at Partier stiftes, at hver Stand arbeider for sine Jnteresser, uden tilbørligt Hensyn til det Heles Vel osv., hvilket er og, da Menneskene kun ere Mennesker, maa – vistnok i større eller mindre Grad - være nødvendige Onder, Folkerepræsentationen har i følge med sig, ja, som endog i flere constitutionelle Stater udarter til Bestikkelser, Salg af Stemmer og andre demoraliserende Handlinger, der Gud skee Lov, ere ukjendte her. Om disse Onder overveies af Fordelene ved Folkerepræsentanternes directe Medvirkning i Regjeringen, eller om det Modsatte er Tilfældet, tør nok antages at være Hovedsagen, hvori de Liberale og de Conservative ere uenige. Det er en Selvfølge, at der ligesaalidet kan tages Hensyn til de Liberale, som kun følge den ethvert Menneske medfødte Drift til, hellere at befale end at adlyde, eller som kun følger Bevægelsespartiet, fordi dette altid har noget Tiltrækkende, især for den yngre Mand, ligesaalidet som til de Conservative, der enten af Uvillie mod alt Nyt eller af Sløvhed, eller fordi de selv have det efter Ønske, hylde det Bestaaende, men kun til de Mænd af begge Partier, der støtte deres Meninger paa modent Overlæg, og som have bestræbt dem for, med upartiskhed at veie Fordeele og Mangler paa begge Sider. At saadanne Mænd, i hvilken af Meningerne der end hos dem erholde Overvægten, kunde være lige redelige, selvstændige og fædrelandsksindede, er vist uimodsigeligt, og dog synes det, som man meget ofte kun anseer den Liberale for at besidde disse Egenskaber. Jstedetfor at søge, at overbevise den Conservative om, at hans Frygt for de Ulemper, Folkeregjeringen vilde medføre, er, om ikke ugrundet, saa dog overdreven, og at i alt Fald disse Ulemper paa andre Maader kunde afværges, bestræber man sig kun for, at fremstille ham som en Mand, der modarbeider, hvad der tjener til Folkets sande Lykke, medens just hans Hensigt er, at fremme denne, og medens han, uden alle de Bihensyn, der saa ofte tillægges ham, kun handler i den Retning, han anseer for at være den rette, og som – langtfra af ham at ansees for at være noget Jdeal - dog, i det Mindste efter hans Mening, medfører mindre Ulemper, end den, det andet Parti attraaer, og hvorom han desuden ingen tydelig Forestilling kan gjøre sig, inden derom fremsættes bestemte Forslag. J Dansk Ugeskrift for 1842, 2den Række, Nr. 14, har en Deputeret af Østifternes Forsamling udførlig udtalt sine Anskuelser, og fremsat et Forslag til, hvorledes Sagen, efter hans Mening, bedst kunde ordnes. Var denne Plan bleven forfulgt, og der fra flere Sider var blevet fremsat forslag, som havde givet Anledning til yderligere Drøftelse, vilde den, der har Jnteresse for Sagen, nu omtrent været vidende om, ei alene i hvad Retning der ønskes Forandring, men og om, paa hvilken Maade Folkerepræsentationen attraaedes organiseret m.v. Dette har imidlertid ikke været Tilfældet, hvorimod alle Forslag have været fremsatte i almindelige Udtryk, saasom: om statsretlige Garantier, om folkelig Medvirkning i Statens Styrelse osv., saa det synes saare naturligt, at de Mænd, der nære Frygt for de med Folkeregjeringen forbundne Ulemper, inden de tiltræde det liberale Parties Begjæring om Forandringer i det Bestaaende – som man kjender med sine Fordeele og Mangler - ønske at vide, ved hvilke Foranstaltninger dette Parti vil finde sig tilfredsstillet, hvori den Ret – som, een Gang givet, aldrig kan tages tilbage - skulde bestaae, der maatte overdrages Folkets Repræsentanter, efter hvilke Principer disse skulde udvælges, med mange flere for den hele Stats fremtidige Velvære høist vigtige Spørgsmaal, hvis forskjellige Afgjørelser maatte fremkalde aldeles forskjellige Meninger om det ønskelige eller ikke ønskelige i Forandringen. At en saadan Forsigtighed skulde tyde paa mindre Fædrelandskjærlighed, mindre oprigtig Villie, og mindre Selvstændighed, end det andet Parti udviser, er det Hensigten med disse Linier, paa det bestemteste at modsige.