Adresseavis for Børn, 1782-10-02
Avis. Pag. Skal jeg have Pungen og alt det der der er i den? – (i Begrev med at give den tilbage) – Ney, det er virkelig alt for meget Fyrst. Ja, dersom du skulde beholde dem selv saa har du Ret. – Men jeg har givet dig dem i den Hensigt, at du skal anvende dem vel. Og hvem mener du, der kunde trænge til dem, Pag. Trænge til dem – (seer paa Fyrsten, derefter paa sin Moder, og saa paa Fyrsten igjen) See der, søde Mama. Fr. v. Detm. (nærmende sig hen til Fyrsten) Ach, Deres Durchlauchtighed Fyrst. Jngen Taksigelse Madame! Det er kun lidet, og de vil befinde, at jeg gjør Dem meere bedrøvet igjen, end jeg har gjort dem glad. (peger paa Pagen) De seer nok, uden at jeg behøver at sige Dem det, at dette Barn er alt for lidet for mig. Han er i den Alder, hvori man endnu ikke kan gjøre andre nogen Tjeneste; hvorudi man selv behøver Tjeneste, og kort sagt jeg haaber, at De uden Vanskelighed tager ham tilbage igjen. De tier stille, Fr. v. Detm. (seende ned for sig) Jeg har Uret, Deres Durchlauchtighed Fyrst. Hvorledes, Hvorudi, Fr. v. Detm. Jeg har Uret derudi – at jeg skammer mig ved en Fattigdom, som jeg ikke er selv Skyld udi. - Men jeg vil ikke skamme mig ved den. Jeg vil reent ud tilstaae den i Fyrstens Nærværelse. – (gaaer nærmere hen til ham, og seer paa ham) Ja, Deres Durchlauchtighed, jeg er alt for fattig til at kunne opdrage dette Barn. Jeg har allerede for længe siden været bekymret for den tilkommende Tid, nu maae jeg begynde at grue for den nærværende Dag, naar da min største Kummer vender tilbage; – naar Deres Durchlauchtighed forskyder dette umyndige uopdragne Barn – (hun vil holde sin Graad tilbage) hvis Fader døde alt for tidlig – O tilgiv naadigst min Svaghed! Pag. Hun græder. – (griber fat paa Fyrstens Haand og siger vemodig) Naadigste Herre! Fyrst. Naa, vil du med – Hvad er der Pag. (bedende) De vil dog ikke forskyde mig Fyrst. Jkke. Mener du det? – Nu vel! Han maae For din Tillids Skyld til mig, for Børn. blive hos mig, Madame. – (forstilt) Det skulde vist nok være en Jammer, om hans Sæder, om hans Uskyldighed – Dog Ney, jeg tænker ikke, at det skal have nogen Fare. Fr. v. Detm. Hans Uskyldighed, Deres Durchlauchtighed, Fyrst. (ligesom forhen) Ney, Ney. De kunde tænke, jeg vilde tage mine Ord tilbage. Vær kun ubekymret, Madame! Fr. v. Detm. (forlegen) Maatte det ikke tages mig unaadigt op, saa vilde jeg bede om en naadig Forklaring herpaa, Fyrst. (stedse forstilt) Jeg vilde kun sige, Madame – jeg har allerede længe været misfornøyet med mine Pager; jeg finder, at de ere ligesom Afskummet af den unge Adel, – udlærte paa alle Rænker og Skjelmstykker – maaskee kunde deres Omgang, deres Exempel. Men De seer, at det er et blot Maaskee. Paa et Maaskee ville vi vove det. Fr. v. Detm. (griber temmelig hidsigt fat paa sit Barn) Ney, naadigste Herre! Fyrst. (ligesom fornærmet og stødt) Jkke? Ja, ligesom De behager, Madame. Fr. v. Det m. Mit Barns Hjerte er mig alt for vigtigt. Jeg skjelver for den Fare, hvorudi jeg havde kunne styrte ham. Fyrst. Men betænk dog Fr. v. Derm. Jeg behøver ikke at betænke noget. Jeg seer mit Barn i Jlden, og naar jeg kun kan rædde ham om han saa er nøgen, Fyrst. Uden Midler og Formue, Uden Underviisning, uden Opdragelse. - Hvad skal der blive af Hvad skal der komme udaf Madame! Fr. v. Detm. Hvad Gud vil, Jeg veed det ikke. - Kan han ikke haandthæve sin Stand; saa maae han blive en Bonde og dyrke Jorden, og døe i Fattigdom, naar han kun ikke bliver lastefuld. Fyrst. Det kalder jeg ædelt tænkt, Jeg seer, Madame, at de fortjener alt hvad jeg kan gjøre for Dem. - gaaer nærmere hen til hende og taler med Varme. Hvorledes skal jeg hielpe? Hvorledes skal jeg forbedre Deres Omstændigheder; Tal kun frit og forlang Hielp, Det er Deres Ven, som her staaer for Dem. Fortsættelsen følger.)