Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-08-20
Hr. Justiceraaden er saa dristig i hans Jsland, Lærde Efterr. P. 429, No. 27, Skilderiet. P. 1361, at sige Publicum, at Regnskab skal være aflagt for Selskabets Jndtægter og Udgivter. Hvor er sligt Regnskab, Af hvem er det forfattet, Af hvem er det revideret? Af hvem er det decideret? Har han nogensinde, som han burde indsendt dette Regnskab til det Kongel. Danske Cancellie. Forgeves skal han vise Publicum hen til Mindesværde Tidender 2 B. VII Bilag. Der er et Charteqve denne Sag angaaende, men intet, hvad man kan kalde Regnskab. Saa meget om Selskabet. Nu til Psalmebogen og det gamle Gradnale, eller den Jslandske Kirke-Psalmebog. Hr. Justiceraaden beskylder mig for skummel Angivelse. Vidste han hvad sligt Udtryk siger paa Dansk, ville han, som Justitiarius, i den Kongel. Jslandske Lands-Overret, ikke have tilladet sig at giøre Brug af saa ilde passende Ord, allene fordi jeg har sagt, at hans Psalmebog var ansat til en for høi Priis. J Stedet for at Udgiveren burde holde sig mig takskyldig, fordi jeg ville giøre ham opmærksom paa en Sag, som ikke er saa aldeles uvigtig, bliver han vred paa mig og overøser mig med sin Galde, ja paanøder mig Leilighed til at tale om Sager, som jeg ikke tænkde paa, endnu mindre ville have frembragt, havde han vildet holde Maade. Palmebogens Udgiver maaler Selskabets Be gers Priis efter 1) Papiret, Ballen 14 a 16 Rdlr. - Har det vel fra Begyndelsen kostet saa meget? 2) Commissions p. C., Transport, Emballace, Assecurance. 3) Fragt. NB. Denne har Kongen stænket frik med Post- og Falkeskibene. 4) Transport i Landet. Dette kan ikke være saa betydeligt, thi neppe trykkes flere Exemplarer end til Medlemmer af Selskabet, som da selv bør betale Omkostningerne. 6) Commission til Udsælgerne 10 p. C. Denne Udgivt kan ikke falde til Last, uden paa en saare liden Deel af hele Oplaget, som for det meste retter sig ventelig efter Selskabets Medlemmers Med alt dette siger Præsidenten, har Selskabet solgt sine Skrivter a 3 s. Lad mig giøre ham opmærksom paa, at denne Priis er endda for høi sat i Jsland, især af et Selskab, som med saa megen Selvroes, vil faae Verden til at troe, at det paa en kraftfuld Maade bringer før ubekiendte Kundskaber og ukiendt Siælsforædling tilveie hos en, efter Selskabets beskedne Præsidents egen Vidnesbyrd, i Vankundighed og Overtroe nedsiunken Nation. Naar man har at giøre med slig en Nation, som desuden er fattig, og trænger til Livets første Fornødenheder, er det ikke nok, at de udgivne Bøgers indvortes Værd er ægte og lærerigt, Prisen bør være tillige saa let, at de Fattige næsten ikke kunde føle den. Den lette Priis er det bedste Middel til at lokke den til alle Tider videbegierlige Jslandske Almue til Læsning og Aandsdyrkelse. Hr. Justiceraaden paastaaer, at Bøger, udgivne paa Holum, vare ligesaa dyre og dyrere end hans Selskabs Bøger. Hvad kommer dette Sagen ved Bør man undskylde Misbrug med Misbrug, Hvor meget have ikke vore Boghandlere solgt for 8 s. Arket, uagtet de Skatter, som Regieringen ydes i Jsland, ere ubetydelige i Sammenligning med de Skatter, som haves her, uagtet at Jslændernes Huusleier have med vore intet i Størrelse tilfælles, uden Navnet; uagtet vore Bogtrykkeres Svendeløn ere høiere end paa Jsland. Hvor flere og dyrere ere Livets Fornødenheder her end der? Hvor meget og større er ikke her Skribenteres Honorarium. Publicum kan troe mig, og det Kgl. Landoplysnings=Selskab skulle giøre vel i at laane opmærksomt Øre til min Yttring; Selskabets Bøger ere for dyre. Disses høje Priis fiærner meer end noget andet det tilsigtede Øjemed, ikke heller er det værdigt for et Oplysningsselskab at følge i Priis og Udsalg vore Boghandleres sædvanlige Regler. Pille 1362 kalder Jslands Forfatter den gamle Kirke-Psalmebog endnu høistforargelig, fordi Jslænderne vedblive at synge efter samme, hvad de Danske Menigheder fordum sang: Lader os for Herskab bede Gud Fader inderlig, Endog vi af dem monne lide Vold, Uret og Ufred, At Gud vil give dem sin Naade. Dette og intet andet synge de Jslandske Menigheder Skiærtorsdag til Høimesse. Det er noget andet, end hvad den lærde Psalmebogens Fiende paadigter dem, i det han siger (Jsland p. 255, at de bede for Øvrigheden (hvis Hoved Kongen dog er) skiøndt de dog alle maae taale store Tyngder og Forurettelser af samme. For Guds Skyld, Hr. Justiceraaden burde betænkt, hvor skadeligt det er at drive Spot med vor hellige Religion, hvor utilbørligt det er at beskylde det hele Jslandske Folk og ders Øvrighed for at begaae og taale Forhaanelse mod sin altid faderlige Regiering. Uden at indlade mig i hans grundløse Sproganalyse af bemeldte Vers, uden at giøre uværdigt Anfald paa hans Kundskaber eller at forsøge paa at gjøre disse mistænkelige (hvilket han har gjort mod mig) hos Publicum, appellerer jeg herved, engang for alle, til hans værdige Hr. Fader, den kloge og erfarne Olding, den 40aarige Amtmand og Stiftamtmand Stephensen, til den for Jslands Vel og Hæder omhyggelige, af enhver god Jslandsk Mand høirelskte Stiftamtmand, Hr. Greve af Trampe, til den blide og lærde Jslandske Biskop Hr. G. Widalin, ja til det hele Jslandske Folk. Jeg opfordrer enhver blandt dem at sige, om det omtvistede Vers indeholder andet end den rene evangeliske Lære, at vi bør bede Gud for Øvrigheden, skulle vi end af den lide Uret. Det er Apostelens, den hellige Peders Lærdom. At nævne Stedet, hvor dette staaer i det nye Testamente, vilde være at sætte en Lands-Overrets Justitiarii Uvidenhed i sin Christendom udi et ikke alt for fordeelagtigt Lys. Han benegter, at denne Lærdom staaer i det nye Testamente, og tillader sig at beskylde mig for at have indskikket det i den nyeste Udgave af denne dyrebare Bog. Nei, aldrig begik jeg erimen falsialdrig tillod jeg mig slige Konstreb. Han følge Apostelens visse Raad, læs den hellige Skrivt flittig, derved skal han blive i kort Tid overbevist, at hans Kundskab i Religionen, nu, han er Justitiarius og Præsident for et Landoplysnings=Selskab, er mindre, end den Tid han lærte hvad jeg og til min Opbyggelse har lært, Pontoppidans Forklaring, hvor han endog vil finde denne Lærdom fuldkommen documenteret. Hr. Justitiarius, kan tænke hvad ham lyster, men han tør aldrig paastaae offentlig det at være ligegyldigt for Staten, at den store Hob aflader at bede for sin Øvrighed, naar denne store Hob, forledet af Caprice og urigtige Begreber om Øvrighedens Handlinger, troer sig at finde noget paa samme at udsætte. Jeg tænker og siger: jeg vil, at enhver Undersaat skal bede Gud for Øvrigheden; skal bestandig og under alle Omstændigheder udbede den af Kongernes Konge, den Algode og Alvise, Kraft, Velsignelse og Raad. Saa længe dette skeer, er Hr. Justitiarii egen Person hellig og tryg paa Jsland. Som det gaaer til med Hr. Justiceraadens Mangel af Kundskab i Sædelæren, saaledes gaaer det og med hans Uvidenhed i de apostoliske Tiders Historie. Han vil lære os i Skilderiet, Pille 1363, at der gaves i de Tider ingen ugudelig eller uretfærdig Øvrighed, og at i det Nye Test. slig ikke engang forudsættes, men at den var stedse god. Hvilken Formastelse, Han veed ikke, at den Øvrighed, som da var, bestod af Romere: de vare ikke de Christnes Venner – den Øvrighed var ikke altid frie fra at tage Skænk og Gave; den forfølgede ofte de Christne, og dog befalede Apostelen at de Forfulgte ikke skulle aflade at bede for slig Øvrighed. Sandelig, det havde været tienligere for Hr. Justiceraaden, at læse Apostlernes Gierninger end at snirre mod den sidste Udgave af det Nye Testament paa Jslandsk. Denne Udgave kan forsvare sig selv, ogsaa vil jeg, opfordret med Beskedenhed, forsvare den saavidt mig angaaer, og vise, at den i Sprog og Retskrivning kan i det mindste staae ved Siden af Hr. Justiceraadens selvroste Oplysnings Skrivter. Jeg har læst dem uden at følge hans Dadlesyge, og Hang til at forhaane andres Kundskab. Gid Oplysnings=Selskabet havde for længe siden udgivet det Nye Testamente, vor Saligheds faste Grundvold. Gid de havde udspredet det blandt det Jslandske Publicum paa samme Maade som jeg og andre uden Selvroes, uden Praleri have sendt den nyeste Udgave til Jsland. Exemplarerne, 4000 ralt, ere trykte paa overordentlig godt og stort Trykpapir. Bogen bestaaer af 62 Ark, indbunden i heelt Skind, som man kalder det. 3000 Exemplarer uddeles til de Fattige uden Betaling, de øvrige Exemplare overlades til de Bemidlede 4 4 Mk. Den Summa, som saaledes maatte indkomme, skal i sin Tid vorde anvendt til at befordre sand Gudsfrygt og andre velgiørende Kundskaber der i Landet. Til Afskeed giver jeg Hr. Justice raaden med Publici Tilladelse det gode Raad, at han vil for Eftertiden flye unyttig Trætte; at han vil følge Retfærdighed, Gudsfrygt, Tro, Kierlighed og Sagtmodighed. Den 9de August 1808. G. J. Thorkelin.