Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-11-12
Det nys oplæste Andragende forekommer mig at være af en særdeles mislig Beskaffenhed. Jeg skal imidlertid ikke for Øieblikket gaae ind paa alle de Betragtninger, som jeg kunde have at fremføre mod samme, men fornemmelig opholde mig ved saadanne enkelte Momenter, som jeg troer lettest at kunne sætte i et saa klart Lys, at Forsamlingen vil kunne indsee det Utilraadelige i at indgaae med et Andragende i den foreslaaede Retning eller endogsaa blot at tage nærværende Sag under Comitee behandling. At Landets Nutids og Fremtids Vel ligger Kongen varmt paa Hjerte, at han uafladelig har sin Omhu henvendt paa, hvad der kan tjene til at fremme og befæste Fædrelandets Vel, saaledes som Han nylig har udtalt i sit hjertelige Svar paa den hjertelige Adresse, der var bleven Ham tilstillet fra Forsamlingen, det erkjendes vistnok af Alle. At det ogsaa isærdeleshed ligger Kongen paa Hjerte, at fremme enhver velordnet statsborgerlig Frihed, derom har man de utvetydigste Vidnesbyrd, om ikke i Andet saa den friere Communalforfatning for Landet, som Kongen kort efter sin Thronbestigelse søgte at fremkalde, og som nu er i en lykkelig Fremgang. Ved denne Communalforfatning vil en større Dygtighed til at behandle statsborgerlige Anliggender, større Jnteresse for disse Anliggender, større Almeenaand udvikle sig, og det er vel muligt, at denne Communal=Indretning, naar den i Tidens Løb har vundet større Fasthed, vil danne et Middel, hvoraf der kan fremgaae en forbedret Repræsentationsform. Men dersom Stænderne nu vilde gribe ind i disse Kongens Bestræbelser, hvorved Han og saa har de i Andragendet berørte Forhold mellem de forskjellige Deele af Hans Stater for Øie, ved at fordre en vis Maade, hvorpaa der skulde virkes for dette Øiemed, saa vilde dette tyde paa en Mistillid, der snarere kunde standse end befordre den Fremgang til større Udvikling, som attraaes. Det er og klart, at man ad den i Andragendet foreslaaede Vei, Sammentrædelsen af Delegerede fra alle fire Stænderforsamlinger, der skulde søge at ordne de statsretlige Forhold imellem Statens forskjellige Deele, samt gjøre Forslag saavel herom som om Jndførelsen af en friere Forfatning, aldeles vilde forfeile det tilsigtede Maal. Der er vist Jngen, der villigere end jeg erkjender den Dygtighed og Jnteresse for de offentlige Anliggender, der har viist sig i Stænderne; men at der skulde være mange af sammes Medlemmer, der have det Overblik, som behøves til at bedømme hine Forhold, ja endogsaa til deri at tage Jnitiativet, maa jeg dog meget betvivle, og jeg troer, at netop de Mænd, der vare nærmest ved at være denne Opgave voxne, vilde finde størst Betænkelighed ved at indlade sig derpaa, ligesom det vel og er tvivlsomt, om Valget vilde træffe dem, der bedre end de Øvrige vilde være istand til at bearbeide en saadan Sag. Der er dernæst en anden Omstændighed, som vilde gjøre den foreslaaede Fremgangsmaade særdeles betænkelig. Det er bekjendt, at der under visse Forudsætninger kunne møde vanskelige Spørgsmaal angaaende den fremtidige Succession i de forskjellige Statsdele, og det er vistnok en Gjenstand for Kongens Omhu, at faae disse Forhold ordnede; men til den Ende kunde det maaskee være nødvendigt at træde i Forhandlinger med andre Fyrstehuse og med flere tildeels mægtige Stater. Naar og paa hvilken Maade dette bør skee, er vanskeligt at bedømme for dem, der ikke nøie kjende Forholdene; men det er indlysende, at det ikke vilde tjene til disse Underhandlingers Fremme, naar de bleve indledede ved Noget, der havde Udseende af en folkelig Impuls til Jndførelsen af en friere Forfatning. Disse Forhandlinger maae vistnok efter deres Natur drives med megen Delicatesse, og kræve Hemmelighed. Dertil kommer, at det af Proponenten gjorte Forslag staaer i Collision med den af Kongen paatænkte Jndretning, hvorefter samtlige 4 Stænderforsamlinger skulde udnævne Nogle af deres Midte, som skulde træde sammen for at overveie visse vigtige Anliggender. Der kan ingen Tvivl være om, at til disse vigtige Anliggender, forsaavidt Omstændighederne tillade, at de gjøres til Gjenstand for saadan Overveielse, høre ogsaa hine intermediaire Forhold mellem Danmark og Hertugdømmene. Men dersom der, ved Siden af, eller endogsaa førend de stænderske Comiteer bleve bragte istand, skulde dannes en anden Comitee, der skulde forhandle disse Anliggender, og det paa den Maade, at den skulde tage Jnitiativet, saa vilde dette være forstyrrende herfor. Det forekommer mig og, at Proponenten selv har erkjendt dette, men at han har troet at kunne begrunde sit Ønske om, at hans Andragende maatte blive taget under Overveielse ved den Betragtning, at det er tvivlsomt, hvorvidt Jndførelsen af stænderske Comiteervil lykkes. Han paaberaaber sig i denne Henseende, at Sagen har funden en ulige Optagelse i de roeskildske og de holsteenske Stænder, og at den ikke skal kunne vente en velvillig Modtagelse i Slesvig. Det er vistnok beklageligt, at man i Hertugdømmene synes mindre villig til at indlade sig derpaa, fordi man ønsker at have sine Forhold afsondrede fra de danske, og finder Betænkelighed ved at træde sammen med Medlemmerne af de danske Stænderforsamlinger, for at overveie de fælleds Anliggender, idet man befrygter, at den Omstændighed, at Comiteerne sandsynligviis skulde samles i Kjøbenhavn, vilde give det danske Element Overvægt og gjøre, at Hertugdømmenes Jnteresser vilde blive tilsidesatte. Men denne Stemning vil udentvivl tabe sig, naar virkelig sindige og oplyste Mænd, der have Præget af den almindelige Tillid, fra alle Sider træde sammen, og navnligen ville, naar man gjensidigen nøiere lærer de forskjellige Statsdeles Byrder og Kræfter at kjende, de gjensidige Klager over Prægravationer, forstumme. Den roeskildske Forsamling har med levende Jnteresse optaget og med megen Grundighed bearbeidet den Samme meddeelte Jdee; de holsteenske Stænder have heller ikke fraraadet den paatænkte Indretning, de have kun ikke troet, positivt at kunne anbefale den, og om end Sagen i Slesvig maatte faae samme Udfald, vil der dog neppe være nogen Anledning for Kongen til at opgive Tanken. Denne er kun i sin Almindelighed bleven forelagt, og det er fornemmelig det, hvortil man i den holsteenske Forsamling har holdt sig, at man ikke var istand til at anbefale Jdeen, førend man saae den i dens nærmere Udførelse. Naar alle Betænkninger ere modtagne, vil i saa Henseende et Udkast blive forelagt, og det er da muligt, at der vil vise sig mere Stemning for Sagen; jo mere man i de danske Stænder interesserer sig for samme, og jo meere man her - hvad jeg ikke paatvivler - behandler den i samme Aand som den roeskildske Forsamling, desto mere er det ogsaa at haabe, at Stemningen i Hertugdømmene vil tage denne Retning. Men vist er det, at dersom man antager, at denne er af den Beskaffenhed, at der Jntet er at udrette ved, at Medlemmerne af de forskjellige Stænderforsamlinger komme sammen, for at overveie de fælleds Anliggender, saa gjælder dette i langt høiere Grad med Hensyn til Delegerede, der skulde sammentræde netop og umiddelbart, for at behandle og gjøre Forslag om de statsretlige Forhold, inden de mange private Forhold vare ordnede. Jeg maa ogsaa bemærke, at i den roeskildske Forsamling, Mange, som levende interesserede sig for den Petition, der blev indgiven i 1840, og som tildeels endnu have udtalt sig for Ønsket om en fremtidig friere Forfatning, med stor Jnteresse gik ind paa hiin Jdee. Den nedsatte Comitee bestod for størstedeels af Mænd af dette Slags, og flere, deriblandt navnlig Etatsraad Hvidt, der i den foregaaende Session havde indbragt den kjøbenhavnske Petition om Skattevillingsret, udtalte, at de vilde have fremkommet med Forslag til en Petition i samme Retning, som den i 1840 indgivne, dersom Kongen ikke havde ladet forelægge hiin Proposition, hvori de saae et hensigtsmæssigt Udviklingsmiddel. Ogsaa Prof. Clausen, der i Aar var Forsamlingens Præsident, og i 1840 var Referent i Sagen angaaende Modificationer i Stænderinstitutionen, anbefalede Forsamlingen at gaae ind paa Forslaget om stænderske Comiteer, og selv Candidat Lehmann, der som bekjendt er en af dem, der stærkest har erklæret sig for Ønskeligheden af en constitutionel Forfatning, troede, at man for Øieblikket burde hvile ved denne Indretning. Han yttrede, at han vel havde tænkt sig det hensigtsmæssigt at andrage paa en Commission, bestaaende af Med te lemmer af alle fire Stænderforsamlinger, for at tilveiebringe en Ordning af Forholdet mellem de forskjellige Statsdele, og da paa dette Grundlagt at gjøre Forslag til Ordningen ogsaa af Retsforholdet mellem Konge og Folk, men at han, efter hvad der var fremkommet, ikke fandt dette nødvendigt, da noget Lignende kunde ventes opnaaet ved den af Kongen tilbudne Indretning. Han ansaae vel ikke denne fyldestgiørende og yttrede Tvivl om, hvorvidt Jdeen med Hensyn til Stemningen i Hertugdømmene lod sig udføre; men han fandt dog, at man i Øieblikket hellere burde holde sig dertil, end anlægge det paa Noget, som man ikke kunde vente at opnaae. Jeg veed vel, at visse Blade have søgt at gjøre den nye Jnstitution mistænkelig, og at de have villet kaste Mistanke paa de Mænd, som i Roeskilde udtalte sig derfor, ja paa den hele roeskildske Forsamling; men dette er uden al Grund. Hine Mænd have vedligeholdt den samme Selvstændighed, og ere med samme Kraft traadte frem som Opponenter, hvor de fandt Noget at opponere imod, som forhen, og om end deres politiske Anskuelser noget have modificeret sig, saa maa dette antages at være følgen af nærmere Overveielser og af den offentlige Debat om Maaden, hvorpaa en fri Forfatning kunde indrettes. Det er bekjendt, at et af de dygtigste Medlemmer af den roeskildske Forsamling, Godseier Tutein, en Mand, der er begavet med et mere end almindeligt politisk Blik, og som forrige Stænderforsamling allerbestemtest havde udtalt sig for en Constitutions Ønskelighed, offentligen er traadt frem med et omhyggelig udarbeidet Forslag i saa Henseende; men det turde være klarligen lagt for Dagen, at dette ikke kunde holde Prøve, ligesom det ikke synes at have vundet Sympathi hos Mange. Dette hans Forslag beviser derhos i Forbindelse med flere Data, at nogle af dem, som med meest Varme have erklæret sig for en constitutionel Forfatning, aldeles ikke ville en Forfatning paa et saadant democratisk Grundlag, som det, hvorpaa de i 1840 til Stænderne indkomne Petitioner vare byggede, men tvertimod ansee en Tilsætning af et betydeligt aristoratisk Element for nødvendig, hvorved imidlertid vistnok mange i Folket vilde finde stor Betænkelighed. Hine Blade have endog triumpheret over den kolde Modtagelse, Sagen angaaende de stænderske Comiteer har fundet i Holsteen. Men der var vel Faa, der havde ventet, at den for Øieblikket skulde have fundet en velvilligere Optagelse, og dette er en Vanskelighed, der møder ved hvilkensomhelst Maade, hvorpaa man vil søge Forholdet mellem Kongeriget og Hertugdømmene ordnet, og som vistnok i langt stærkere Grad vilde vise sig, dersom man slog ind paa den af Proponenten anbefalede Vei. Endnu skal jeg bemærke, at ligesom flere af de Medlemmer i den roeskildske Forsamling, som ellers meest kunde være stemte foren Petition i samme Retning, som nærværende Proposition, yttrede sig derhen, at de troede, at en saadan under de nuværende Omstændigheder burde holdes tilbage, saaledes blev der ogsaa af Procurator Christensen stillet et Amendement, som med nogen Modification faldt sammen med Proponentens Forslag, men dette blev med 51 Stemmer mod 11 afviist. Det blev vel egentligen afviist, fordi der ikke derom var indgivet noget særskilt Andragende, idet man antog, at et saadant Forslag ikke kunde komme frem under Sagen og de stænderske Comiteer; men der er vel Jngen, der tvivler paa, at dersom enten denne Deputerede eller nogen Anden, der deelte hans Anskuelser, havde troet at kunne sætte et Andragende af et sligt Jndhold igjennem, vilde de have fremkommet dermed. Det er altsaa klart, at den roeskildske Forsamling er mod et saadant Andragende, og at Stemningen i Hertugdømmene endnu langt mere er derimod, kan neppe være tvivlsomt. Man hører vel der idelig Ønsker og en Forfatning, men om en for Hertugdømmene fælleds Forfatning, hvorved disse Statsdele bleve sammensmeltede og mere afsondrede fra Danmark, en saadan Tingenes Orden, som nogenlunde kunne stemme overeens med Anskuelserne i Kongeriget, forkaster man der aldeles. Allerede fra den Side indseer jeg slet ikke hvorledes det lod sig udføre, at faae saadanne De legerede, som foreslaaet, udvalgt; i alt Fald maatte Kongen paanøde de respective Stænderforsamlinger at udvælge Deelegerede, uagtet de ikke ønskede det, ligesom man under alle Omstændigheder først maatte indhente deres Betænkning saavel angaaende Forslaget ialmindelighed, som isærdeleshed angaaende Maaden, hvorpaa de skulde udvælges. Jeg skal herved bemærke, at Procurator Christensens Amendement, der i flere Henseender var mere begrændset end nærværende Forslag, idet samme ikke gik ud paa, at den projecterede Commission skulde ordne Forholdet mellem Kongeriget og Hertugdømmene men alene paa, at den derom skulde afgive Betænkning, ogsaa nævnte Valgmaaden, i hvilken Henseende det sluttede sig til det af den i Sagen nedsatte Comitee gjorte Forslag, der i det Væsentlige gik ud paa Klassevalg. Det forekommer mig saaledes, at der møder saamange Betænkeligheder og Vanskeligheder ved et Andragende, som det foreliggende, at jeg ikke kan antage, at Forsamlingen vil finde det passende eller hensigtsmæssigt, derpaa at (Fortsættes.) gaae ind.