Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-05-21
Den vigtigste politiske Betragtning som man dennegang har at meddele indeholdes i følgende Skrivelse fra Wien af 4de Mai. Efterstaaende, af troeværdige Kilder erholdte Meddelelse, angaaende Hr. v. Tatitscheffs Sendelse. maae efter alt, hvad offentlige Blade hidtil derom have berettet, og under den om denne Sag endnu herskende Uvished ikke være uden Jnteresse. Hr. v. Talitscheff skulde i Wien afgive Ruslands bestemte Erklæring: At Hs. Majestæt Keiser Alexander ikke havde nogen Erobring til Hensigt, og at han ønskede, at vedligeholde Freden, saalænge Æren vilde tillade det; men at Rusland, i Tilfælde af en uundgaaelig Kamp, da ønskede at handle i Forening med de øvrige Magter, og at man desaarsag ønskede at erholde fuldkommen Kundskab om det Østerrigske Cabinets Anskuelsesmaade, Hr. v. Tatitscheff skulde, efter at have afgivet denne Erklæring, modtage Fyrst Metternichs Meddelelser herom, og personlig aflægge Beretning derom for sin Keiser. Det Østerrigske Hofs Tanker og denne Sag, som ere meddeelte Hr. v. Tatitscheff, skulle i det Hele taget indeholde: at Osterrig saalænge som mueligt ved Mægling i Forening med Engelland vil søge at bringe Tyrkerne til at opfylde Tractaterne. Hvis dette ei opnaaes, saa vil Østerrig giøre fælleds Sag med Rusland, og tilbagekalde Hr. v. Lützov fra Constantinopel. Dersom det kommer til Krig, er Planen: at bortgive Moldau og Wallachiet samt ligeledes Servien til arvelige Fyrster. Det Tyrkiske Keisersæde skulde i alt Fald bibeholdes i Constantinopel. Talen er ikke om Osmannernes Uddrivelse af Europa, men kun om ved Magt at tvinge Tyrkerne til Gienoprettelsen af bestaaende Forhold. Grækernes Sag vil vistnok blive afgjort paa en passende Maade, hvilken mere eller minder maatte fylbestgiøre de Europæiske Staters Forventning. J gainstigste Fald, maatte Morea tilligemed Øerne komme til at udgiøre en Republik. Englands Tiltrædelse til denne Plan i det Hele haabes med høieste Sandsynlighed, ja forudsættes endog. Man troer, at Divanet gierne var villig til at vedligeholde de fredelige Forhold med Rusland; men man befrygter, at den ikke vedbliver at være Herre over Armeen og Folket, og nødtes til Krigen. J dette Tilfælde ville de forbundne Monarker understøtte Sultanen i den længe paatænkte Plan, at opløse Janitschar-Corpset. Hovedpunktet bliver dernæst en Skadesløsholdelse i Penge for Rusland og Østerrig. - Man seer, at alt er indviklet og forvirret, og der behøves en Mesterhaand, for at holde alle endnu ikke overskaarne Baand sammenknyttede, Derhos giør maaskee Tilfældet, eller rettere, maaskee en Tilskikkelse fra den alle Ting styrende Kraft, den menneskelige Viisdoms Planer til intet. Saa meget er imidlertid afgjort, at begge Keiserhofferne ere enige, og afhandle dette store Anliggende med grundigt Overlæg. Jngen paatvivler mere, at der jo for Grækerne af den diplomatiske eller militaire Kamp vil fremgaae en bedre Tilstand. Denne Betragtning indeholder alt det trøstende og beroligende, som man kan ønske sig; da den nemlig giver os Forviisning om, at de Christne i Tyrkiet ikke ville blive forladte, og at dersom Porten ikke vil finde sig i Billighed, at saa vil Krigen dog blive ført med al muelig Maadehold, og saaledes, at det øvrige Europas Rolighed ikke vil blive forstyrret. Af denne indbyrdes Overeensstemmelse imellem de to Keiserhoffer kan det forklares, hvad der berettes fra Ungarn, at Statsfangerne i Fæstningen Munkarsch, nemlig Fyrste Alexander Ypsilanti med sine to yngre Brødre og hans øvrige Følge blive nu bedre behandlede, og erholde Bøger og Aviser. J Journal de Paris holder man det for Sandsynligt, at der er afsluttet en Tractat imellem Rusland, Østerrig og England. (Saa meget er vist, at i hvordan endog Udfaldet af Forhandlingerne imellem de to Keiser hoffer og Porten vil blive, saa har det i de sidste Postdage tegnet, at det med temmelig sikkre Kiendemærker, til at der er foregaaet en betydelig Forandring i de politiske Forhold, som er meget lovende for Fredens Vedligeholdelse imellem de christelige Europæiske Magter. Det synes derfor blot at ville blive Qvæstionen, om Porten vil give efter forKeiserhoffernes Fordringer eller ikke; men Forhandlingerne gaae formodentlig ikke blot længere ud paa, at Porten skal antage det Russiske Ultimatum, men tillige paa at sikkre Grækerne en borgerlig Forfatning og tillige paa Garantier, og paa Erstatning af Krigsomkostninger). Lord Strangford har i en meget decisiv Tone opfordret Porten til at rømme Fyrstendømmerne, og virkelig melder man fra Bucharest under 14de April, at Porten vil rømme disse Lande og trække sine Tropper tilbage over Donau at den vil udnævne en Hospodar af de Boyarer, som ere blevne bragte fra Silistrig til Constantinopel; at den har givet de der anholdte Skibe frie, hvorfor man nu ogsaa Bucharest troede almindeligen paa, at Freden vil blive vedligeholdt. Jmidlertid tie de umiddelbare Efterretninger, som man har fra Wien, aldeles derom, og Journal des Debats melder endog fra Wien, at Grev v. Lützow og Lord Strangford vedblive at forsøge alle Midler for at bevæge Porten til at give efter; men at Porten haardnakket forbliver ved sine Beslutninger af 2den December og 28de Februarii, imidlertid er det dog mueligt, at Frygten for at Østerrig vil tage Partie med Rusland, vil giøre Jndtryk paa Porten, og bevæge den til Eftergivelser, som kunne bidrage, til at trække Underhandlingerne i Langdrag. Vore Efterretninger fra Petersborg nale til den 30te April; dengang var Hr. v. Tatitschef endnu ikke ankommen dertil (først næste Gang kan Anmeldelse derom forventes); den 27de vare ogsaa Fredsrygterudbredte i denne Hovedstad, som en Følge af nye Coureeres Ankomst; men de tabte sig igien siden; virksomme Forbindelser til Keiserens Afreise blive trufne, og man sagde, at han den 2den Mai vilde tiltræde sin Afreise til Wiptesk. Storfyrst Michael er allerede afreist til den første Armee. – Uagtet der tales om, at Tyrkerne ville rømme Fyrstendom merne, vedvare dog deres Udsvævelser og Grusomheder i disse ulyksalige Lande, og nye blodige Optrin ere der forefaldne. J Fyrstendømmerne skulle kun staae 18000 Tyrkiske Tropper; men paa den høire Donaubred og de tilbageliggende Lande skulle staae 200,000 Mand, som for det meste ere Asia tere. Den 13de April havde den store Tyrkiske Flaade endnu ikke forladt Gallipoli ved Dardanellerne, og den 12te April havde Fæstningen i Staden Chios endnu ikke overgivet sig, uagtet den blev uophørlig beskudt tillands og tilvands. J Smyrna saae det jammerligt ud; Grækerne blev saa godt som beleirede i deres Huse af de Asiatiske Tropper, som ofte søge at drive dem ud af dem, ved at sætte Jld paa Husene. Mordbrand og Plyndring hører til Dagens Orden, og Paschen søger ikke at forhindre det.