Berlingske Tidende, 1831-03-19
Amsterdam, den 4de Marts. (Det i Gaar afbrudte Stykkes Slutning.) Hiint neutrale Partie maatte frygte det Værste, dersom ikke netop nu Haabet, at Alt snart vil tage en bedre Vending. meer end nogensinde udbredte sig. Hvorledes Stemningen i Landet selv er, skjønnes bedst af en Skildring deraf, som vi have modtaget fra en betydelig Fabrikstad i det østlige Flandern. "Den Partie - siges her - som ønsker Tingenes forrige Orden til bage, vorder hver Dag stærkere. Ville end mange just ikke ligefrem kalde sig Orangister, saa ere de det dog i Hjertet, og en allene i Gent, i Antwerpen, i alle begge Flandernes betydelige Byer, men gjøre sig endog i selve Brussel meer og meer kjendelige; mindre i Lüttich og i Mons, næsten aldeles ikke i Verviers, Namur og de øvrige smaae Grændsebyer, som gjenne gad være franske. Hiint Partie bestaaer nu i Særdeleshed af at dem, der have modsat sig Revolutionen, fra dens Begyndelse, hvortil deels Fabrikanter og Kjøbmænd, navnlig i Gent og Aumerpen høre, der i Begyndelsen ikke vovede, at antage nogen bestemt Farve, og vilde have sluttet sig til det revolutionære Partie, dersom Revolutionen ikke havde været saa udeldsvanger for deres vigtigste Jnteresser, men ogsaa tildeels af dem, der kaldt sig Patrioter, og viste sig som de ivrigste Tilhængere af den re Tingenes Orden, hvis Følger de ikke havde Forstand nok til i tigen at bedømme, og der, efterat de havde ladet sig henrive af Bevægelsen, nu, da de blive vaer, at Landets Ruin ufeilbarligen maatte fremskynde deres egen, afskye Revolutionen, og ivrigen ønske det tilbage, som de selv med saa stor Heftighed have bort skaffet. Denne sidste Orangistiske Faction er i Særdeleshed at finde blandt Kræmmere og Haandværkere, Partiet forstærkes desuden ved Militære, hvis Officerer i Almindelighed ikke ønske Forening med Frankrige, og, da de, under Tingenes nuværende Usikkerhed, ikke see noget Gunstigt for deres Jnteresse, vilde være meget tilbøielige til at sætte Prindsen af Oranien i Spidsen for Regjeringen. - Selv i Klerisiets revolutionaire Bevægelse finder nu en øiensynlig Stilstand Sted; der behøves kun et eneste Skridt, og Klerisiet vil da intriquere ligesaa meget for en Kontrarevolution, som det hidtil virkede i en modsat Hensigt. De forvorne, Pøbeludsvævelser i Paris den 14de og 15de Febr. og St. Simonianernes Missioner have frembragt denne pludselige Forandring, hos det. Kirkeplyndringerne, den souveraine Pariserpøbels ryggesløse Fremfærd og St. Simons-Disciplenes Machinationer i Brussel have aabnet Klærkernes Øine; de indsee nu, at den Revolution, hvis Følger de i deres fanatiske Forblindelse vilde benytte for deres Jnteresse, omsider maatte lægge deres Skjæbne i tøileløse Demagogers Haand; de sige derfor nu, at det er bedre at leve under en vel protestantisk, men oplyst tolerant og rettærdig Fyrste, der beskytter Religionen, end at labe al moralst Jndflydelse under en irreligiøs Regjering. Frygt for Følgerne af revolutionært Overmod og dettes Skandaler bevæger dem allerede nu, at anvende deres hele Indflydelse for den før gieldende Ordens Tilbagekomst. Den republikanske Klubs voldsomme Opløsning i Brussel, de Potters Forskydelse og de hindringer, som Folket har lagt St. Simonianernes Gudstjeneste i Veien; - alt dette er udgaaet fra Klærkerne. Spørger man, hvi et saa taltig- og mægtigt Partie ikke er i Stand til at fuldkaste Usurpation og indføre en almindeligen ønsket Tilstand, uagtet Elendigheden, hvis Aarsag ikke meere er en Hemmelighed for Nogensomhelst, skrækkeligen griber og sig i hele Landet, saa svare vi dertil: at Demagogerne endnu have Magten i Hænderne, at Pøbelen endnu staaer til deres Disposition, og at hine Folkestyrere ere Mennesker, uden Sæder og Grundsætninger, der Intet have at tabe, men kunne vinde Alt, naar det gaaer ret forvieret til. Ogsaa berøver det "Jkke=Interventions Princip, som er blevet gjort gieldende for dette ulykkelige Land, det Orangistiske Partie alt Haabom fremmed Understyttelse, og en virksom Reaction ikkan kun da først vemmes, naar Klerisiet viser en meer energisk Virksomhed for den gamle Ordens Jnteresse. Det revolutionaire Partie, hvortil ogsaa Majoriteten af Congressen hører, skjønner meget vel det Farlige i sin Stilling; derfor bevogtes Gent saa ombyggeligt og derfor er en stærk militær Magt forsamlet i Antverpen. ) samme Grund har man ilet saa meget med at udnævne en Regent og sat Decreterne af 18de og 24de Novbr. f. A., der angaae National-Uafhængigheden og Huset Rassaus Udelukkelse fra Thronen, i Spidsen af Konstitutionen, som om det udgjorde en Deel deraf, saa at Regenten maatte gjøre Eed derpaa, da han 1 tiltraadte sin Værdighed. Jmidlertid er det at haabe, at det snart vil lykkes de Bedrefindede, at sætte Revolutionen et Maal. De fleste Partier have allerede forladt dens Sag, thi intet har fundet sin Regning ved den; ikkun de ere blevne den troe, der, i en tidligere Periode overøste med Velgierninger af deres Monarch, have gjort sig skyldige i den skammeligste Utaknemmelighed imod ham, og nogle obsture Mænd, som f. Ex. Rodenbach, Robaul, o. s. v., der, naar en Forandring engang finder Sted, atter ville synke tilbage til det Intet, af hvilket de krøbe frem Efterretninger af blandet Jndhold. Preve fra Petersborg af 5te Marts melde, at en Courerer ankommen did, med den Efterretning, at Russerne ere rykkede ind i Praga. En Efterretning, hvis Bekræftelse maa oppebies. Den Portugisiske officielle Hoftalender for Aaret 1831 antyder ikke paa fjerneste Maade Juliirevolutionen i Paris, men nævner Carl X. som Frankriges Konge og Philipp Ludvig som Hertug, af Orleans.