Ribe Stifts Adresseaviser, 1790-03-19
Tanker over Sverrigs Tilstand ved den opkomne ulykkelige Krig med Rusland, af Rigsraaden Grev Hermanson. (Af Hist. pol. Mag. 7 B. 1 St.)Der gives neppe en Regent, som er saa indtaget af sig selv, og besidder saa liden Kundskab om Menneskets Sielekræfter, at han skulde troe, sig dygtig til allene, uden andres Raad og Biestand, at regiere et Land og Rige, eller at før ge for Millioner Menneskers Velfærd. Mængden af de forskiellige Forretninger, som udfordre forskiellige Kundskaber, og endnu meer den dermed forbundne Fare vilde afskrække ham fra dette Forsøg; omendskiønt en Regent vel kan ville give sig Skin af, at han giør alting selv, naar han frygter for en fremmed Indflydelse, som kunde være til Skade for hans Regiering og hans egne Rettigheder. Naar dette tilbørligen indskrænkes, ligger deri egentligen intet Ondt; men hvor let kan ikke og heraf, naar man ei bruger den nølagtigste Opmærksomhed, reise sig uden Aarsag og Anledning Mistroe, mod Personer, og endnu oftere mod Betieningerne selv; den Magt og Anseelse, som disse maae være geleidet af, bliver forhadt; Erfaring, og Fortieneste ikke mindre; de ere Regenten hinderlige, og opvække hos ham Bekymring over at han maae deele Regieringen med, eller blive regieret af andre. Paa denne Maade kan det skee, at den, som saavel har Villie, som Ævne, til at gaae sin Konge med sine Raad og Jndsigter til Haande, bliver skaffet bort, uden at have andre Feil, end at han har Plads nær Tronen, og er kaldet til Raadgiver. En Udkaldet, som ikke har dette imod sig, sniger sig da let ind, underholder ved sine Smigerier, Regentens Egenkierlighed, giver samme den første og Riget den sidste Plads, og paa saadan Maade nærmer sig Rets Bestyrelse med stærke Skridt. Alle Forfatninger, saa forsøgt gode de endog ved Tidens Længde maatte være, blive da upasselige, alle Jndretninger blive Regenten hinderlige og forhadte, da de dog kun ere hin og hans hemmelige Hensigter til Hinder. Paa Administrationernes, Regentens, ja endog Rigets Bekostning skabes da en lovstridig Magt, som er mindre synlig, just fordi den er ulovlig, hvilken ikke kiender Grændser, og Vanskeligheder, og dette enten af Vankundighed eller forvoven Dumdristighed. Det er ham nok, at han har lettet Besværlighederne for Regenten, som, om han end vilde, tilsidst ikke letteligen kan rive sig løs fra ham, da han er indviklet i hans forvirrede og grundløse Forsøg, som han beærer med Navn af nyt System. Er Regenten tilbøielig til Yppighed, søges allevegne inden og uden Laan og Hielp. Udveie, for paa en mindre i Øine faldende Maade at komme til Jndbyggernes Eiendom og Fortienester, ja endog til den fattigere Folks mængdes Nødvendigheder. De ere og blive alle forglemte, og hvorledes skulde en saadan Raadgiver erindre sig dem og Riget? Han er blot allene beskiæftiget med sig selv, og med den ringeste Bevægelse eller Undersøgning er han færdig at sætte sig i Sikkerhed over Grændserne. Dog dette er talet i Almindelighed; jeg indskrænker mig nu til een Gienstand, nemlig til den med Rusland ulykkeligviis opkomne Krig, hvorved forekomme følgende Omstændigheder: 1) Aarsagerne, saaledes som de bleve angivne, 2) Rigets Hielpekilder, for at føre en Krig, hvorhen og hører Rigets Forhold og Forbindelse med andre Magter; 3) Anstalterne i deres Sammenhæng med de første, og i Følge alt dette, 4) J hvilken Forfatning Rigets Stænder finde Kongen og Riget ved deres forestaaende Sammenkomst. - Langt fra at dømme andre, og fornemmelig uden i det ringeste at afvige fra, hvad jeg er min Konge skyldig, giør jeg ingen Anvendelse af det foregaaende; og dersom den i en eller anden Henseende ligger i Sagen selv, saa er jeg dog ikke den, som giør Anvendelsen. Om den 1 Punkt.