Berlingske Tidende, 1827-06-29
Blandede Efterretninger. Af de Herrer Renugers og Longchamps Skrift om Paraguar meddeles her Følgende, vedkommende Dr. Francials Person: "For at fuldende Skildringen af den Mand, der er Hovedgjenstanden for dette Forsøg, sige Forfatterne, ville vi endnu gjøre vore Læsere bekjendte med hans huuslige Liv, som staaer i nær Forbindelse med hans offentlige Virksomhed, og tilføie nogle Charakteertræk, som hidtil ikke ere meddeelte. Vi have forhen bemærket, at Dr. Francia, da han saae sig alene i Spidsen for Forretningerne, flyttede ind i den forrige Gouverneurs Bolig. Denne er en af de største Bygninger i Assunction, som blev opført af Jesuiterne kort førend deres Fordrivelse, og skulde tjene 3 til verdslig Ordenshuus til de saakaldte Ovelser for den hellige Jgnatius. Dictatoren lod det istandsætte, gav det et, i det mindste for dette Land, temmelig smagfuldt Udseende, og afsoni drede det paa alle Kanter ved brede Gader. Her lever han med fire Slaver, nemlig en ung Sort, en Mulat og to Mulatinder, hvilke alle han behandler med megen Godhed. De to første ere tillige Kammertjenere og Staldknægte; den ene af Mulatinderne 1, besørger Kjøkkenet, den anden Vadsken. Hans daglige Liv er yderst regelmæssigt. Sielden træffer Solens første Straaler ham i Sengen. Saasnart han er staaet op, bringer Negeren har et Kulbækken, en Theekjedel og en Krukke med Vand, som han og varmer i hans Nærværelse. Derefter tillaver Dictatoren selv og 4, med al mulig Omhyggelighed sin Mats eller Paraguay=Thee Naar han har drukket denne, gaaer han til de indre Søilegange, som omgive Gaarden, for at spadsere, og ryger en Cigar, som han iforveien omhyggelig har villet op, for at see, om den ikke ge indeholder noget Skadeligt, endskjøndt hans egen Søster forfæraf diger dem til ham. Kl. 6 kommer Barberen, en smudsig, slet klædt og drikfældig Mulat, men det eneste Jndivid ved Fakulte og tet, som Dictatoren betroer sig til. Er denne sidste i godt Lune, i saa underholder han sig med ham, og betjener sig ofte af dette Middel, ligesom af en Statstidende, for at forberede Publicum paa fine Planer. Derpaa begiver han sig, iført en Kattuns Slaabrok, til den ydre Søilegang, der løber rundt omkring Bygningen, og modtager der i det han gaaer frem og tilbage, de Privatpersoner, der ere indladte til Audients. Henimod Kl. 5. trækker han sig tilbage i sit Cabinet, hvor han bliver indtil Kl. de 9 da indfinde Officererne og de øvrige Embedsmænd sig, for at aflægge Beretning og indhente Befalinger. Kl. 11 overbringer Fiel de Fecho de Documenter, der skulle forelægges ham, hvorpaa han dicterer denne sine Resolutioner. Ved Middagstid begive alle Embedsmænd sig bort, og Doctor Francia sætter sig til tilbord. Hans Maaltid er meget simpelt, og stedse anordnet at ham selv. Raar Kokkepigen kommer tilbage fra Torvet, saa lægger hun alt det Jndkjøbte udenfor hendes Herres Dør, han træder da ud, og siger hende, hvad han bestemmer for sin Person, Efter Maaltidet holder han en Sieste, drikker herpaa sin Mats og ryger tillige en Cigar, alt med de samme Ceremonier som om Morgenen. Derpaa arbeider han indtil Kl. 4 eller 5, til hvilken Tid de, der skulle ledsage ham paa Ridetouren, indfinde sig. Imedens man sadler Hesten, kommer Friseuren ind, for at ordne hans Haar. Naar denne Forretning er endt, stiger han tilhest, og besøger enten de offentlige Arbeider eller Casernerne oftest Rytteriets, hvor han har ladet sig indrette en Bolig. Paa disse Ridetoure er han, endskjøndt midt iblandt sine Ledsagere, ikke alene bevæbnet med en Sabel og med Rytter=Pistoler, men desuden ogsaa med et Par dobbelte Pistoler. Naar det begynder at blive mørkt, vender han tilbage igjen, læser eller arbeider endnu til Kl. 9, og holder da sit Aftensmaaltid, der bestaaer af en stege Due og et Glas Viin. Naar det er smukt Veir, spadserer han endnu i det ydre Gallerie, hvor han ofte opholder sig længe. Kl. 10 uddeler han Feltraabet, og førend han lægger sig til at sove, tillukker han selv alle Dørene i sin Bolig. Flere Maaneder af Aaret beboer han Rytter-Casernen, som ligger udenfor Staden, 14 Miil fra hans sædvanlige Opholdsted, og hvor han fører den samme Levemaade, med Undtagelse af, at han undertiden gaaer paa Jagt. J de Værelser, hvor han opholder sig, har han stedse Vaaben ved Haanden; Pistoler hænge paa Væggene, ved Siden af ham paa Bordet, og Sabler, tildeels uden Skeder, staae i Hjørnerne. Disse forsigtige Forholdsregler stemme fuldkommen overeens med den Etikette, som er foreskrevet for Audientserne. Naar man indlades til Dictatoren, Fra maa man holde sig i en Afstand af sex Skridt, indtil han giver Tegn til at træde nærmere, og endog da maa man blive staaende i en Afstand af tre Skridt. Armene skulle hænge ned, langs med Legemet, og Hænderne holdes omvendte og aabne, for at Dictatoren kan overbevise sig om, at de ikke skjule noget Vaaben, endog Officererne og de andre Embedsmænd maae ikke komme for ham med Sabel eller Kaarde ved Siden. Han seer imidlertid gjerne, at man under Samtalen seer ham i Ansigtet, og svarer hurtig og bestemt. Derfor lod han mig engang sige, at jeg ved den første Section af en Paragnayer maatte eftersee, om hans Landsmænd ikke havde et Been for meget i Halsen, som kunde hindre dem at holde Hovedet i Veiret og tale høit. Han søger i Begyndelsen at gjøre den, som han taler med, forlegen; men naaman sætter Fasthed imod hans Udfald, saa antager han snart en mildere Tone, og hans Underholdning bliver endog tiltrækkende, naar han er i muntert Lune. Man erkjender da i ham den talentfulde Mandt i det han vexelviis henleder Samtalen paa de meest forskjellige Gienstande, røber han megen Aand, en gjennemtrængende Forstand og for en Mand, der neppe har været udenfor Paraguays Grændser, udstrakte Kundskaber. Fri for den Mængde Fordomme, som hans Landsmænds Hoveder ere opfyldte med, gjør han dem ofte til Gienstand for sin Samtale. Saaledes yttrede han sig til mig med megen Spot over Commandanten og Præsten i Curuguaty, som havde tilsendt ham en stakkels Kone, lænkebunden og udstafferet med en uhyre Rosen krands, tilligemed et over hende optaget Forhør, hvoraf skulde sees, at hun var en Her. Derefter kom han til at tale om de mangfoldige Arter af Overtro, som herske iblandt Folket, om de Sygdomme og Cure, som det tilskriver samme, og sluttede med følgende Ord: "De seer til hvad Nytte Religionen og Præsterne ere for disse Mennesker, ikke til videre, end at de troe langt mere paa Diævelen end paa Gud.