Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-05-06
Det er Dem vist ikke ubekjendt, at den ædle Hohenfels, Deres Ungdoms Ven og den ømmest blandt Ægtefæller, ikke kom tilbage fra den blodige Krig mod den Franske Republik. Undstgelig stor, som den korte Lykke var, jeg nød ved hans Side, var ogsaa min Smerte, dog der opblomstrede for mig, i min haabefulde Søn Albert, en fød Trøst. Herlig modnedes Drengen til Yngling og lagde for Dagen de mest glimrende Anlæg, forenede med en gjennemtrængende og dyb Følelse, der ogsaa snart tog en afgjørende Retning. Han var endnu ikke sytten Aar gammel, da hans Malerier allerede opvakte flere Kjenderes Opmærksomhed og der behøvedes ingen særdeles Opmuntring, for at bevæge ham til ganske at opofre sig til denne ædle Konst, da jus dette stemte fuldkommen overeens med hans Tilbøielighed. Stille og flittig vedblev han at arbeide, studerede de gamle tydske Konstnere, for hvilke hans Lærere havde indgydet ham en besynderlig Forkjerlighed, og drog endelig udenlands, for at skaffe sin Siæl Føde ved Beskuelsen af Raphaels himmelske Malerier. Under sit flereaarige Ophold i Rom erholdt jeg de glædeligste Efterretninger om hans Fremgang i Konsten, hans Breve aandede hiin glade Munterhed som kun er Præget af en indvortes salig Tilfredshed, med et Ord, han var vist fuldkommen lykkelig, indtil han for omtrent otte Maaneder siden kom til Neapel. Længe havde han ikke opholdt sig, her, førend hans Breve pludselig antoge en anden Karakteer, mørk Tungsind traade istæden for det forrige glade Lune, snart bleve Efterretningerne om ham sjældnere og udebleve endelig ganske, allerede begræd jeg den Dyrebare som død, da afpresser min grændseløse Kummer hans Ungdoms Ven en Tilstaaelse: at min Søn lever, at han elsker - elsker uden Grændser Med Møie erhverver jeg mig de hemmelighedsfulde Breve fra den Fortroelige og seer deraf med dyb Smerte, at min Albert har tabt sig selv i en vild Lidenskab, som truer ham med sikker Undergang, hvis en klog Leders beskjærmende Haand ikke holder ham tilbage. Fjern fra Alle, der for vare ham saa dyrebare, staaer han nu, en ubekjendt Fremmed alene i det store Neapel. Jeg kjender ingen der, som jeg kan meddele mine bange Bekymringer, hvis Opsyn og Varetægt jeg kunne anbefale ham til, derfor henvender jeg mig med mine indstændige Bønner til Dem o, gid De som Ven, som Skydsengel, staae ved Siden af deres Ungdoms Legebroders Søn og blive ham en anden Fader, Jeg føler fuldkommen vel hvad jeg forlanger, men hvad vover ikke en Moder, naar det gjælder en Søns Lykke, som i enhver Henseende fortjener hendes Kjærlighed. For ikke ved conventionelle Forhold at blive forstyrret i sin Tilbøielighed, har han fortiet sin Stand og reiser under det simple Navn af Maler, Albert. Den Gienstand, der saaledes har indtaham, veed jeg ikke nærmere at betegne; Brevene, indeholde kun sværmende Skildringer af hans Angiola S.... som efter nogle adspredte Yttringer, maae være af en betydelig Familie. Denne Omstændighed især foruroliger mig saa meget mere, da jeg veed hvormange Farer den i de sydlige Lande er udsat for, som indlader sig i saadanne Forbindelser. En dyb Bevægelse bemægtigede sig Greven ved Gjemmenlæsningen af disse kjærlighedsfulde Linier, han kunde ikke holde op, men traadte taus ud paa Balconen. Jeg ærede hans Hjertes Følelser og overlod ham, i det jeg aabnede et andet Vindue, uforstyrret til sine Betragtninger.