Jyllandsposten, 1839-01-28
Redactionen af Aalborg, Stiftstidende. har i Randers Avis Nr. 9 og Aarhuus Stiftstidende Nr. 12 taget sig over at hovmesterere os, som det synes, i en lidt upassende Tone, som imidlertid ingenlunde saarer os, eftersom Angrebet, seet i sit rette Lys, med Reprimandens fulde Styrke vil falde tilbage paa selve Udgangspunctet og saaledes yde Publicum en Betryggelse mere for, at nærværende Folketidendes engang for Dagen lagte Fremgangsmaade, at optage Folke-Discussioner pro og contra, fortvarende som et urokkeligt Princip vil blive efterfulgt og bibeholdt. Om Jnseratet kun et Par Ord. Naar det siges, at vi give os Mine af at være Liberalitetens Forkjæmpere, da tilbageholde vi her enhver bemærkning, idet vi endog i Forbigaaende paa Minernes Vegne takke for Observationen. Værre derimod var det, om vore Begreber om Frihed skulde høre til de meget slet luttrede, thi dette var saare beklageligt, ligesom om vi virkelig skulde mangle Skjønsomhed, Takt og god Villie til at skielne imellem hvad der er Folkets og Pøbelens Anskuelser, som jo vilde være reent bedrøveligt, især hvor en Sags rolige og agtværdige Discussion, gives til Priis for usle Døgnskriblere. Disse Phraser, som vi dog ei ville ansee for ærekrænkende eller fornærmelige, men simpelthen som ubesindigt henkastede Ord, ville vi dog tage lidt nærmere i Øiesyn - thi hvad Stridsspørgsmaalet om Jødernes Valgbarhed angaaer, da have vi tidligere udtalt os derom – hvorfor vi henstille til Publicums sindigere Overveielse at udfinde, hvorvidt disse ubetimelige Udfald bør tillægges noget Værd eller ikke. – Den af C i Jyllandsposten Nr. 2 fremførte Artikel (hvorom vi aldeles tilbageholde vor Mening, da 6 selv maa forsvare, hvad 6 skriver) er motiveret ved den, som Redacteuren i Aalborg Stiftsavis Nr. 128 har ladet indrykke, hvor iblandt Andet følgende Udtryk bruges: "Troens Don Qulædte er under Mærket atter traadt i Harnisk mod Jøderne og opvarter Jyllandspostens Læsere med de latterligste Absurditeter og løgnagtigste Uforskammenheder. – "Herre Gud, udraaber vor zelotiske Forfatter i sin Utaalmodigheds Desperations- det er nu, maa De undskylde, Hr. 6 aabenbar Løgn og Dumhed. – hvis De forresten forstaaer at læse den (Bibelen) bedre, end en vis Mands -der skal saamæn en stærk Troe til at antage, at C ikke gaaer i Taaget forfærdeligt Nonsens skammelige Paastand, – "Altsaa retter Eder Brødre, Hr. 6 er ikke bange, men heller ikke vi ere meget forknytte for at see hans grimmige Ansigt, ja selv om det ligt et Medusahoved omgives af Slangelokker og andet Diævelskab, m. m. - Vi spørge nu den Aalborger Redacteur, om denne Polemik er helliget den rolige og agtværdige Discussion, om den bærer Miner af Liberalitetens Forkjæmpere, om den i Udtryk og Begreb ei med Rette bør henføres til de meget slet luttrede, omden bærer Præg af og besidder den Skjønsomhed, Takt og gode Villie, som uden Hensyn til Personligheder kun har selve Sagen for Øie, og om den meest lægger Beslag paa Folkets eller Pøbelens Anskuelser, – Saaledes spørge vi i Overbeviisningen om, at vi paa dette Gebeet ere den competente Spørger, og forvissede ere vi om, at vor Angriber ved koldere Overlæg vil indrømme, hvad det upartiske Publicum sikkert, vil tiltræde, at disse fremfusende Udhug hellere burde have været undgaaede, eftersom de først fremkaldte Bitterhed i den Discussion, der hidindtil rolig var bleven afhandlet i vort Blad. Forinden man saaledes varetager Splinten i Næstens Øie, burde man først selv af sit eget uddrage Bielken, og allermindst bebreide Andre, hvad egen Færd forskylder. Havde ogsaa vi med Bitterhed og Skjældsord gjengjeldt det insinuerende Anspil, som hiin Redaction uden Virkning har tilladt sig paa os, hvem havde da vel været Ophavsmanden hertil, hvem givet Anledningen, og hvad var da bleven Følgen? Vort Princip tro, skal nærværende Folketidende stedse staae aaben for alsidig Folkediscussion og aldrig skal der forsætlig blive begaaet en Fornærmelse mod Publicum som den, at nægte den Mand (allermindst den Redactionen navngivne, hvis Afhandling i en bestemt Materie engang er optaget) Tilsvar, som i et andet Blad er bleven haardt medtagen; og er vi overbeviist om, at en Redacteur, som bekiender sig til en saa eensidig og aabenbar vrang Anskuelse som den, efter med Bitterhed at have gjendrevet sin Modstander, senere at ville have denne afskaaret Leilighed til at forsvare sig, og det Blad endog tilretteviist, som herimod forsynder sig, ingenlunde vil blive billiget af Publicum, og i dette Tilfælde ei engang af den dannede Mosait, hvis Begreber og Frihed maae antages bedre luttrede. Sluttelig bemærkes, at ligesaalidet derfor, som 6 skal forbyde os at optage noget Forsvar for Mosaitterne, skal nogen Anden kunne forhindre det Modsatte; men vor Begjæring er det, at man af Agtelse for Publicum fra begge Sider vil udelukke Personligheder, som kun skade istedetfor at gavne den Sag, hvorom Tankens frie Yttring kun besindigen bør udtale sig. Redactionen.