Aarhuus Stifts-Tidende, 1843-09-25
– J Tirsdags Aftes samledes et Antal af 3 til 100 yngre Mænd, for største Delen Studenter, formed Sange og Fakler at bringe Jenny Lind en Serenade til Afskeed. Da fire Sange vare afsjungne, deels fiirstemmigt deels i Chor, lod den aldeles overraskede, og i sin elskelige Beskedenhed dybt bevægede Sangerinde, et Piano flytte ud paa Balconen, og takkede ved at synge Paccinis Arie: "Jeg finder ingen Ord, der tolke Hjertets Trang, og Geisers Komner i Vaaren". Næste Dag forlod hun Danmark. (Fædrel.)- Mindre høflig synes man derimod at have opført sig mod hende, da hun paa Hs. Maj. Kongens Fødselsdag var paa Sorgenfri Slot for at fryde de høie Gjæster med sin henrivende Sang. Hun mistede nemlig der to Armbaand, som vurderes til 1500. Tyven, hvem Politiet efter Forlydende skal have været temmelig nær i Hælene, var vel kjæk, imidlertid dog ikke kjæk nok til at beholde dem, og sendte dem Dagen efter tilbage med den naive Opfordring til Sangerinden, en anden Gang at være forsigtigere. (Sjælldsp.)- Det er lykkedes Politiet at opspore hvem det var, der paa Sorgenfri havde havt den Uforskammenhed, at borttage den svenske Sangerindes Armbaand. Disse ere blevne hende tilsendte med Fodposten tilligemed en anonym Skrivelse, hvori der forsikkres, at Juvelerne kun vare borttagne for Spøg og for at give Jfr. Lind en lille Straf for hendes Uforsigtighed med at lægge Juvelerne fra sig. Denne Sag gjør megen Opsigt. (Khvnsp. og fl. Bl.)Man maatte befrygte (hedder det i en Correspondentberetning til Dannevirke") at hvis den tilbedede skandinaviske Sangerinde Jenny Lind var blevet her længere, vilde hun have gjort Kjøbenhavnerne saa begeistrede, at de havde forenet sig om at trække hendes Vogn over Sundet."- Om det skandinaviske Selskabs første Møde hedder det i samme Blad, at den af Cancelliet udtalte Forskrift: at saafremt Selskabet indblandede sig i Politik, kunde det vente øieblikkeligt at blive opløst, havde gjort et forunderlig Jndtryk, og at der havde hersket Dødstilhed i det temmelig store Selskab medens Prof. Clausen oplæste samme. Men denne Stilhed, gik imidlertid over til Munterhed, da Professoren oplæste Kabinetsskrivelsen af 1780, hvortil der var henviist, og hvori der i Datidens platte Udtryk gives Forskrifter for Klubber, Svirre- og andre Fornøielses selskaber, og som med bestandig Hensyn dertil viser Fortrinligheden af, at unge Mennesker ikke give sig af med Dobbel og Spil, men have at forføie sig hjem Kl. 11, paa det at ikke den kostbare Tid skal spildes. Selskabet var sammensat af alle Stænder, og ved Siden af Professorer, Candidater og Studenter saae man ogsaa flere baade Unge og Gamle af Stadens Borgere af alle Klasser. Stiftsprovst Trydes Tale var om Nødvendigheden af Nationalitetens Opretholdelse. "Danmarks Nationalitet – sagde han - var ikke tilstrækkelig udviklet, og Betingelsen fordens frie Udvikling var en videnskabelig Forbindelse med de skandinaviske Broderfolk. En saadan Forbindelse var dette Selskabs Formaal, og det vilde virke dertil baade af den literaire Vei, og ved videnskabelige og industrielle Sammenkomster. Det maatte modsætte sig dem, der med ungdommelig Begeistring og Enthusiasme vilde gaae lige løs paa en politisk Forbindelse; men det maatte ogsaa modarbeide de Hindringer, der vilde lægge sig iveien, naar denne literaire og industrielle Forbindelse af sig selv kunde afføde en Tilstand af statsretlige Forbund. Da Talen var endt, og Stiftsprovsten fremkom med Opfordring om, at dette Foredrag maatte udgives i Trykken som Selskabets Grundtanke og som en Forklaring over Selskabet, opstod der en Opposition, der tilsidst var nærved at udarte til Strid om philosophiske Udtryk. Enden blev imidlertid, at Stiftsprovsten tog sin Opfordring tilbage. Blandt dem, der opponerede, erholdt Mag. Monrad en Mængde Braver. Baade han og Lehmann vare af den Anskuelse, at Stiftsprovstens smukke Foredrag maatte udgives som hans egen Mening. Da endnu Prof. Heiberg og et Par andre Medlemmer havde yttret sig, valgtes en Comitee, for at tage Selskabets fremtidige Virksomhed i nærmere Overveielse. Saaledes endtes det første Møde i et Selskab, der vistnok vil gjøre sit Krav gjældende paa at finde en Plads i Historien.