Politivennen, 1798-01-01
Et Brev om frivillige Druknedes Redning. Jeg skriver Dem til om en Vold som er begaaet og herefter oftere formodentligen vil begaaes imod Medmennesker; en Vold, som begaaes under Velgjernings Navn, og sikkert i menneskekjerlig Hensigt; en Vold der anprises og belønnes, som noget særdeles fortjenstfuldt, og som dog unægteligen er og bliver en Vold af første Classe, ja lige saa stor, som den at tvinge en fri Mand til at drikke et Giftbæger imod sin Villie. Det er her i Kjøbenhavn den er begaaet og vil endnu oftere begaaes, hvis dette Brev ingen Virkning har. Og sikkert vil De da ikke nægte det et Sted i deres Blade, der efter hvad jeg begriber ere bestemte for alt det, som angaaer Politie i vidtløftigste Forstand. Denne Vold er den Handling at nøde frivilligen Druknede eller med eet Ord Afskivede til at vende tilbage til det Liv, de selv som frie Væsener have bestemt sig til at ferlede. Jeg venter ikke at finde hos mine Læsere den Jndvending, at Selvmord er en Synd, og at de, der bedrive det, blive evig fordømte, og at man derfor redder en Sjæl fra Døden, ved at skaffe den Lejlighed i et længere Liv at at angre sit foreærvelige Forsæt. Og skulde jeg træffe den, saa vogter jeg mig vel for at forsvare den. Men mod dem, som angribe Selvmord med de verdslige Grunde: at de borgerlige Love maae forbyde en Handling som kunde skille Staten ved mange Borgere, ifald den indtraf ofte, eller om den blev Vane, mod disse vil jeg sætte Grunde, som jeg haaber ville være overbevisende. 1) Af den Mennesket naturlige Lyst til Livet, eller, som jeg maaskee rettere kunde kalde det, Frygt for Smerte, er det let at vise den Tankes Ugrund at Selvmord skulde nogensinde vorde Vane. Selvmord har jo igjennem saa mange Uretfærdigheds og Usselheds Aarhundreder aldrig været hyppig, og nu da Forædlingens Tider nærmer sig, da alt spaaer et bedre et menneskeværdigere Borgerliv, da kan man være vissere paa at det aldrig vil tage Overhaand. 2) Ligesaalidt som en Regiering, det vil handle retfædig, kan forhindre Borgerens Udvandring til et andet Land, ligesaa liden Ret har den til at hindre hans Bortgang til et andet Liv. Regjeringerne være retfærdige, de udrydde Fordomme, fremhielpe Tænkefrihed, opløse al Religionstvang, befordre Næringsvejenes Mængde og Lethed, afskaffe staaende Armeer, Hofpragt, og andet som fortidobler Paalæggene, besætte Embeder med de duligste Søgende o. s. v. O da behøve de ikke at grue for at Selvmord skal blotte Staterne for Borgere. 3) Selvmord kan paa ingen Maade bevises at være Overtrædelse af en fuldkommen Pligt. Dog har Regieringerne næsten i alle Lande desuagtet forbudt Selvmord; Præsterne, som i Bibelen ikke kunne finde et eneste Ord derom, have alligevel tordnet imod Selvmordere. Man har ved Mishandling af de døde Legemer søgt at skræmme andre fra lige Daad. J Engelland skal en Selvmorder begraves paa en Korsvej og en Pæl neddrives igjennem Legemet. I Danmark, maa hans Begravelse ikke være saa hæderlig som enhver andens; den er gjort lige med Misdædernes. og hvortil nytter nu alt dette? Selvmorderen selv har betrygget sig for al Straf; paa hvem falder den altsaa? Paa hans Familie; kan noget tænkes grusommere, end at straffe uskyldige Mennesker for den Ulykke at have mistet en Slægtning, en Ven? J Engelland ere Selvmord ideligst, og i Danmark ere de ikke blevne sjældnere. Den som vil forlade dette Liv, som vil flygte fra Fiender, Dem han ikke længer kan modstaae, ændser ikke at hans Lig forraadner under en Galge eller paa en Kirkegaard, *) Men lad os, engang betragte en Selvmorders Tilstande der er reddet fra Døden: Hans Agtelse er ved Præstelære tabt hos alle Fordomsfulde, og endnu ere de Fordomsfuldes Tal hundrede Gange større end de Tænkendes: hans borgerlige Forhold er ved Anordninger uendelig forringet: hans Lyst til Livet er ikke blevet større, medens hans Mod til atter at forlade det er blevet mindre! hans kjæreste Forbindelser kunne aldrig igjen blive hvad de før vare. Med et Ord, han er bragt til Live, men til det mutigst Aendige Liv. Selv da naar, Regieringerne, bevægede af Retfærd og Billighed, tilbagekalde alle mod Selvmord sigtende, forhaanende Foranstaltninger, vil det, endda være et Spørgsmaal, hvorvidt nogen bør troe sig det tilladt, nt kalde Selvmorderen tilbage fra, sin valgte Bestemmelse, med mindre aabenbare Vanvittigded, unægtelig par Drivefjæren til Aflivelsen. *) Ved Siden af Svælgeren eller Drankeren, disse upaaankede Selvmordere. Saa ædelt derfor som Selskabet for Druknedes Redning handler ved at skænke ulykkeligviis eller uforsigtigen Druknede Borgere til Staten, Slægtningen og Vennen, saa nøje troer jeg det bør overveje Sagen, førend det imellem Gjenstandene for sine hielpende Bestræbelser ogsaa tæller dem, der ved Tilbagekomst til Livet ere visse paa en ynkelig Tilværelse, men ved Bortgangen derfra gjorde sig grundet Haab om en bedre. Udgiveren der ikke vil indlade sig i en Strid, som har givet saa mange tænkende Hoveder at bestille, men dog ikke kan nægte, at han nødig vilde tvinges tilbage fra en Vej han havde besluttet at gaae, og som hans Overbeviisning sagde ham at kunde gaae, har ikke troet at burde afslaas ovenstaaende Brev en Plads i disse Blade, da den omhandlede Sag sikkert henhører Kuder et duligt, oplyst og nidkjært Polities Omsorg.