Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-08-10
1) De mærkeligste Bommerter af den Andre rettende Sproqven. "Sproqvennen, Nr. 1. 8de Side, 19de Linie, dadles Brevduens" Udgiver, for Ordet "Skue", som nødvendigt. (da vi have Ordet "Syn!") og som noget "Nyt. - Den Grund, Sproqvennen anfører for denne Rettelse, nemlig: at Ordet Syn ligesaa vel betegner Gjenstandene, der sees, som Organet, hvormed de sees, er netop den vægtigste Grund i mod hans Rettelse; thi, det nøie bestemmende Ord bør altid vælges fremfor det tvetydige. Jøvrigt er Ordet Skue aldeles ikke noget Nyt, da vi sige: stille til Skue, Skuespil, osv. Samme Side, 2den Linie nedenfra, dadles med Ret bemældte Blads Udtryk: "Lokker flød (e), i hvis Sted "Sproqvennen foreslaaer: "bølge sig." (2) Lokker bølge ikke sig." hvilket er en grov Sprogbommert af en Sprog ven!) er unegteligen rigtigt, men, Sproqvennens Grund imod Ordet "flød, nemlig: at hvad der flyder maa være flydende", er aldeles urigtigen anvendt om ugentlige Udtryk, som her, thi ellers maatte bølge" ogsaa være forkasteligt. 11te Side, 9de Linie, rettes Harpens fjendtlig til fiendtlig"", ifølge den der Jydske. Paastand, at fjendtlig Atter en grov Bommert! For 50 Aar siden skreves almindeligen fiendtlig, fordi det da almindeligen udtaltes: fiendtlig. Nu er det netop alene Jyderne, som, for en stor Deel, udtale og skrive saaledes. Herr "Sproqvennen har nok ikke været i Jydland, eller og er hans Hørelse slet, 12te Side, 2den Linie nedenfra, dadles Harpens" smaae og faae, som overeensstemmelser." Veed Herr Vennen da ikke, at det stumme er rigtigen bruges i smaae, for forat erindre om den Regel, at Egenskabsordene i Almindelighed danne Fleertallet ved at lægge e til Enkelttallet, men, at man udelader det stumme e i Talordet (Numeralet) faa (ikke mange, for ei at forvexle det med Tidsforandringsordet (Verbet) faae (at erholde), 14de Side, 2den Linie osv., rettes"elegraphens" "Forsikring" og "opofre til Forsikkring og opoffre.", fordi, siger vor Sproqven, sikker og Offer ere Stammordene". Altsaa kjender "Sproqvennen ikke den Hovedregel i sit Modersmaal, at den ene af 2 Medlyd (Consonanter) bortkastes, naar den paafølgende Selvlyd (Vocal) udelades, f. E. bestemt, Bygning, Bytning, dømt, Fatning, gamle, glemt, herlig, Hypning, komne, Lodning, Rømning, Slukning, Slutning, stukne, Sætning, trufne, trukne, Usling, vakte, osv., osv., osv., osv. Sproqvennen skriver dog vel en slige Ord med dobbelte Medlyd, i det Mindste findes Ordet Sætning (ikke Sættning) paa "Sproqvennens" 1ste Side, 21de Linie. 15de Side, 11te Linie, rettes Telegraphens" Ører til Øren", fordi, hedder det, denne Særdannelse af Øre, ligesom af Øie, i Plural har ved sin Ælde faaet alt for fast Borgerret til at kunne forandres."Sprog vennen tilgive, at jeg eiheller heri er gandske af hans Mening, Fleertallet af Øre, ligesom af Oxe, danne Mange nu, baade i Tale og Skrivt, aldeles regelret: altsaa Ører, Oxer, ikke; Øren, Øxne. At de levende Sprog stedse skride frem til større Regelrethed, bevise især de mange Tidsforandringsord, som nu ere regelrette, skjøndt de for nogle Aar siden vare uregelrette. Hvilken nyere Sproglærd veed ikke det, Ved Fleertallet af Gjenstandsordet (Substantivet) Øre er desuden Regelretheden dobbelt antagelig, fordi Mange gjøre sig latterlige ved at sige Ørnene. 16de Side, 1ste Linie, forkastes Telegraphens" statligt, med den overalt ydelige, men ogsaa sletteste Sprogtrøst: "Ved Omskrivning vilde det samme Begreb lade sig udtrykke." Egenskabsordet "statligt er dannet ligesaa sprog rigtigen, som, f. C., kirkeligt, paveligt, præsteligt, venligt, osv., osv., osv. Samme Side, 19de Linie, dadles Telegraphens" lidt og lidet, som Uovereensstemmelser."- Begge Former ere lige rigtige, og kunne bruges afvexlende, ligesom, f. E., skjøndt og endskjøndt, vakte og vækkede, osv. osv. Sproqvennen, Nr. 2. Næppe findes der et større Beviis paa sproglig (Sit venia verbo. - Herr Sproqven!) Uvidenhed, eller Partiskhed, end det "Sproqvennen giver os i sin Bedømmelse af Ugebladet "Freia".Med ligesaa megen Føie, som han foretrækker Telegraphens" Sprog, ei alene for Brevduens",men ogsaa for Harpens", med ligesaa megen Uret, og Gridskhed efter at finde Feil (f. C. den aabenbare Trykfeil Amtsforvalter, istedetfor: Avlsforvalter, 29de Side, 5te Linie), angriber han Freia", hvis rene og (med Undtagelse af enkelte, sjeldent betydelige, Tryk= og Sprog=Feil) rigtige Sprog hæver Udgiveren, Herr F. M. Lange, høit over de fleste andre danske Forfattere af Tidsskrivter. Og denne Mand, hvis udmærkede Aandsgaver ere saa almindeligen bekiendte og erkiendte, tiltales af vor lille Ven, eller vore smaae Venner, i den meest opblæste Skolemester=Tone! 27de Side, 1ste Linie, rettes Freias, vælende og kvalfulde til "qvælende, og qvalfulde, med den Yttring. Hverken Sprogbrug." (.) eller Grammatikere af Authoritet have hjemlet Forkastelsen af O i vort Sprog, følgelig (en, eller: t) bør heller ingen Skribent tage sig denne Frihed, med min dre han har beviist Nødvendigheden deraf. Man beder." (?) derfor 9 ikke saaledes efter .... Mindes 24) forskudt. Jndfald jeg ret, have nogle af Danmarks største Sproglærde, en Dichmann, Abrahamson, Bøgh, osv., anbefalet, at ombytte det fremmede O med det danske K. i oprindeligen danske Ord. Men, uden alt Hensyn til Personsanseelse, som altid bør vige for Grunde, vover jeg her, at paastaae, at Sproqvennen atter har Uret. Saa vist det nemlig er, at man, i oprindeligen danske Ord, bør bruge danske Bogstaver, naar de rigtigen og let, udtrykke den Lyd, de betegne, saa vist er det ogsaa, at det danske Koforved vudtrykker den samme Lyd, der betegnes med det fremmede 9, hvilket derimod rigtigen bruges i Ord af fremmed Oprindelse, f. C. Qvittering. 28de Side, 2de Linie, dadles "Freias, fik Drengen kjer, som en Tydskhed, efter liebgewinnen. O, hellige Eenfoldighed! Hvad Liighed i Formen har fik kjer med "liebgewinnen"? - Er fik kier ikke Dansk, da ver det danske Sprog, som har saa mange, endog ældgamle, med fik sammensatte Udtryk, f. C. fik ham frelst, glad, munter, ned, op, rolig, osv., osv., osv. 29de Side, 10de og 11te Linie, erklæres Freias" "agtede ikke blot ei for skurrende, og blote" for overflødig. Uagtet mit Øre let saares af Misklang, kan jeg dog ei bemærke den her, og endnu mindre begribe, hvorledes Ordene blot ei her staae til Overflødighed, forved men endog Samme Side, 24de Linie, rettes, som en Freias": "Tønderer til stor Bommer Mistænkelighed til Tønderet til Mis Vil li tanke, med den opblæste Yttring: (de smaae Sproqvenner?) ville antage,"at "Freias Udgiver " ei har forstaaet, hvad han skrev. Gud give, de stakkels Sproqvenner saa godt forstode hvad de skreve, som F. M. Langel – At dette eiheller her kan antages, har allerede Herr F. M. Lange selv, ligesaa klart, som beskedent, beviist, i Nr. 51 af Freia". "Mistænkelighed, eller, som Lange selv har forbedret Udtrykket: "Mistænksomhed, er netop det rigtige Ord, fordi her tales om Tilbøieligheden til Mistanke i Almindelighed, men ikke om nogen vis Mistanke i Særdeleshed, 30te Side, 6te Linie, kaldes Freias. satte sig Denne", en "gal Construction." – Uagtet det danske Sprog, formedelst sin Knaphed paa Forholdendelser (formelle Casus), ikke almindeligen tillader den af "Sproqvennen paaankede omsatte Ordfølge, er denne dog aldeles ikke forkastelig i det Tilfælde, hvor, som her, Gjenstanden (Objectet) har en saa prægfuldForm (sig), at den ei kan forvexles med Grundbegrebet (Subjectet), hvilket her ligger i Ordet Denne". "Sproqvennen, vilde derimod have havt Ret, ifald han havde sat Stemplet: " paa en Sætning, som, f. C., denne Fuskeren rettede Mesteren, istedetfor Mesteren rettede Fuskeren. Samme Side, 2de Linie erklæres Ordet laa, i Freias", vækkes derved tillige en anden ubehagelig Følelse, der laa dybt i Sjælens Baggrund, for urigtigt, baade som hen sigtende Fortid (Imperfect) og som skrevet uden stumt e i Enden. - At den Følelse, der fandtes liggende i Sjælens Baggrund, laae indtil den vækkedes, er vist nok, men, at den, vækket, ikke laae længere, er sikkert ligesaa vist, og altsaa er ligge her rigtigen brugt i den hensigtende Fortid. 31te Side, 4de Linie, findes den forbausende Paastand, at "barnløs, ikke er godt Dansk," (2). - Herr Sproqven! De handler jo som en ægte Sprogfjende, ifald De virkeligen, for ramme Alvor, vil frakiende vort kjere Modersmaal saa ægte danske Ord, som barnløs! De er saaledes istand til at gjøre ethvert Ord fader, og moder løst, om det er nok saa ægte, Samme Side, 24de Linie, dadles "Freias","Saa følelsesfulde Hjerter, som Greven og hans Huustro. - Hvorfor, Herr Ven! Har De aldrig læst: "Disse ædle Sjæle elskede alle Mennesker!" - De synes ikke, at kjende meget til ugentlige Udtryk, hvilke dog, vel anvendte, ere Følelsens kraftigste Vinger. 32te Side, 12te Linie, paaankes 8 Skillestreger (Commata), i 3 1/2 Linie, som aldeles nødvendige" - Den, som læser rigtigt, udtrykker dem alle! (Sluttes, formedelst Rummet, ei førend i næste Nr., med: 2) De mærkeligste Bommerter af den selv skrivende Sproqven.)