Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-19
J Henseende til det andet Forslag, at give Debitorerne en vis Jndult, i Følge hvilken ingen Creditor i en vis Tid kunde opsige sine Capitaler, saalænge Pantet vedligeholdtes, og Renterne i betimelig Tid bleve svarede, bemærker min ærede Modst., at denne Jndult maaskee kunde forskaffe Debitorerne for Øjeblikket nogen Jeg tillader. Lettelse, men neppe i Tiden. - mig at formene det Modsatte. Thi først maaman forhaabe, at efter nogle Aars Forløb vil en større Pengemasse blive sat i Omløb end den nærværende, og de Penge, der nu befinde sig Kgl. Casser, ville træde ud deraf og komme i gavnligt Omløb, og naar da Jndulten forlængedes indtil denne Tidspunkt indtraf, som dog ikke kan udeblive mange Aar, saa vare dog Eiendommene reddede for Familierne. Færre Eiendomme vilde blive opbudne, og som følge heraf Priserne derpaa stige. Afdrag høre ikke til Renter, og det maatte overlades indbyrdes Overeenskomst, om disse skulde præsteres eller ei. J et Tidsløb af 10 a 15 Aar ville mange Vanskeligheder jevne sig selv. En større Pengemasse maa komme i Omløb, Debitor vil derved lettere kunne betale baade Afdrag og Renter, og mangen Creditor, som solgte Eiendomme for 30,000 Rbd. Sedler i Aarene for 1817, vilde vel finde sig i at give billigt Afslag, paa en Tid, da disse Sedler ere 3 a 4 Gange saa gode i Værdie, som de vare, da Salget skete. Flere ville gjøre dette i Tidens Længde, ligesom jeg og veed, at Flere, rørte af Billighedens Følelse, allerede have gjort det. Debitor vil derved ikke komme i mere Betryk, thi den stipulerede Capital, naar dercontraheres i Sølv, kan da ikke voxe, eftersom Renter stedse skulle betales, og ikkun i Tilfælde at de udeblive over et Aar, kunde Eiendommen bortsælges. Hvorledes Debitor ved den i Frd. 5 Jan. 1813 forundte Indult kom i Forlegenhed, indseer jeg ikke; thi kunde han betale, stod det ham jo stedse frit for, at opsige og betale efter Omskrivningsforholdet. Jkkun i det Tilfælde, at han tillige i anden Eiendom var Creditor, kunde det vel skee, naar han, som Debitor, ønskede at udbetale, men da gjaldt jo den samme Indult for ham, og Liqvidationen og Overførelsen af hans Gield paa hans Debitor og vice rersa kunde letteligen finde Sted i de fleste Tilfælde, endogsaa om det end ikke lod sig befale. Derefter kommer den ærede Hr. Forf. tilbage til den Paastand, at Grunden til at Penge vore Dage saa vanskelig kunne erholdes i 2den og 3die Prioritet, ikke maa søges i Pengemangel, men i den Usikkerhed, der er forbunden med Pengenes Anbringelse paa denne Maade, da ikke engang første Prioritetshaver kan ved Eiendommens Salg faae sin fulde Sum tilbagebetalt. Jeg maa atter her igjen være af den modsatte Mening, og jeg troer, at ogsaa dette Tilfælde beviser tilfulde, at der er Pengemangel. For at komme til dette Resultat, maa den omhandlede Eiendoms Kjøbesum nedsættes til hvad den var i Sølv, da Kjøbet skete; Forskjellen mellem Rigsbankdaler og Rigsdaler tillægges, og da vil den Sum udkomme, der kunde gives for Eiendommen, og i hvilken kunde faaes samtlige Prioriteter da Kjøbet skeete, og da man i Almindelighed antog, at der ikke var Pengemangel, og man vil da erfare, at selv i dette Tilfælde vil nu som oftest kun første Prioritetshaver faae Fyldestgjørelse, men de øvrige nu ikke mere. Eiendommen har imidlertid intet tabt af VærdieTaxationsmændene ansee den endnu at være af lige saa stor Værdie, som da samtlige Prioriteter kunde fyldestgjøres. Hvorfor kunne disse nu da ikke længere fyldestgjøres, hvorfor ikke meere faae Penge til 2den og 3die Prioritet, fordi der nu ikkun er 11 3/4 Mill. Rigsdaler - 18 Mill. Rbdlr. i Omløb, og en stor Deel af denne Sum anvendes enten til Statslaan c: Kgl. Obligationer, eller staae uvirksom for Borgersamfundet og til Byrde for Staten rentebærende i de Kgl. Casser. Altsaa Resultatet er her, som forhen Pengemangel.