Berlingske Tidende, 1836-01-26
Ved Lovudkastets fo 1ste Paragraph havde Committeen indstillet, at den sidste Halvdeel af denne Paragraph, der under visse Betingelser indrømmer Selveier bonden en Ret til ensidigen at gjøre Testament uden hans Hustrues Minde, maatte udgaae. Den Kongelige Commissarius yttrede, at han vel maatte erkjende, at den Rettighed, som bemeldte Paragraph tillægger Selveierbonden til under visse Betingelser at gjøre Testament over Gaarden endog uden Hustruens Samtykke, stundom kunde lede til ubillige Resultater; men der talte dog ei uvigtige Grunde imod at negte ham Frihed til at testere, fordi hans Hustru fandt forgodt at modsætte sig dette; han havde det navnligen ustridigen i sin Magt at sælge Gaarden til den af sine Børn eller hvem anden han, Børn, ønskede at efterlade Gaar i Mangel af den, hvilket kunde komme Hustruen mere til Skade end et uden hendes Samtykke affattet. Testament. Det maatte herved erindres, at Udkastet i den ommeldte Paragraph ikke tillægger Manden nogen ensidig Dispositionsret, uden under den Betingelse, at Konen beholder sin fulde Andeel af Gaardens Værdi, i hvilken Henseende Argumentationen fra hans Ret til at sælge Gaarden saameget mere J det særlige Tilfælde, at synes passende. Hustruen, som havde Børn af et foregaaende Egteskab, havde indbragt Gaarden, og der allerede i hendes Mands levende Live var gjort en saadan Disposition, som Lovudkastets § 2 omtaler, fulgte det af denne Paragraph, at hendes nye Mand ikke kunde benytte 1. Hvor Gaarden ellers indbragtes af Konen, kunde der træffes en Forening, hvorved Mandens Dispositionsret over samme indskrænkedes; i Mangel af en saadan havde han samme Raadighed over den som over Bo. Grunenhver anden Deel af det fælles den til, at i Udkastet Konens Samtykke ikke ubetinget var gjort til betingelse for Testamentets Gyldighed, havde imidlertid især været Frygt for, at dette skulde ansees som en Jndskrænkning i den ved Frog af 13de Mai 1769 hjemlede Testationsfrihed (ifr. de oven meddeelte Motiver, og da nu alle de nærværende Deputerede af Selveierbondestanden, fandt Jndskrænkningen baade billig og tilraaBetænkelighed derved delig, maatte denne mærkelig svækkes, ligesom det og fra andre Sider vistnok havde billighed og Lovens Analogi for sig, at den Længstlevende, være sig Mand eller Kone, blev fortrinsberettiget til Gaardens Besiddelse. Efterat Committeens Referent, Professor Bang og flere, af Forsamlingens Medlemmer nærmere havde udviklet de i den nedenfor anførte Betænkning optagne Grunde for Committeens Jndstilling, blev samme ved Afstemningen billiget af Forsamlingen med 55 Stemmer mod 3. Med Hensyn til Udkastets anden og fjerde Paragraph havde Committeen og rindeligen gjort den principale Jndstilling. at disse Paragrapher maatte udgaae, og i Stedet derfor gives en Lovbestemmelse om, at Selveierbonden og hans Hustru, uagtet de havde Børn, kunde gjøre den gjensidige testamentariske Disposition, at Besiddelsen, Nytten og Brugen af den udeelte Gaard skulde tilfalde den Længstlevende, og Gaarden først efter dennes Død gaae i Arv til det i Testamentet bestemte Barn mod det i samme fastsatte Vederlag; men at den Længstlevende paa den anden Side, fra den Tid dens Ægtefælle døde, alene skulde have ususfructus af den udeelte Gaard; hvorhos passende Forholdsregler maatte foreskrives, forat tilsikkre Barnet, at Gaarden i den Længst levendes Besiddelse ei blev forvansket." en efterat flere af Forsamlingens Medlemmer og den Kongelige Commissarius, under Forhandlingerne om det af Etatsraad Treschow indgivne beslægtede Andragende om Jntestat-Arvefølgen med Hensyn til Selveier bøndergaarde m. m., havde udviklet de betydelige Betænkeligheder, som vilde finde Sted, ved Anordningen af et saadant usufructuarisk Forhold, som det foreslaaede, modificerede Committeen sin nysanførte Jndstilling, derhen, at Ægtefællerne gjensidigen skulde kunne testere hinanden to Trediedele af Gaardens Værdi, efter FraBetindrag af Gjelden, og iøvrigt under de 3 gelser, som indeholdes i Forsamlingens Betænkning.