Jyske Efterretninger, 1767-10-23
sin Følgende er indsendt.) Min Ven! Ju forlanger i dit sidste Brev, at vide mine Tanker og den rette og velanstændige ForhaMaade i Sælskaber, hvor der maatte forefindes eller anden af de høyhiertede ærgierrige Personer, dem du skriver om, vil altid ansees for meere, end hvad de virkeligen ere, og derudover ligesaa taabelig paastaae, som ufornuftig tage imod høyere Ære=Titel, end de nogensinde kunde med Rette tilkomme. Du melder fremdeles, at ÆreTiteler ere nu saa høyt opdrevne, at du ikke veed, hvad ringe Clientere skal tilsidst kalde deres Moecenates, og de unge Spradbasser maae behøve en nye Formular=Bog, eller og gjøre et Miskmask af de gamle forslidte; Thi en jævn Mand vil jo nu omstunder ikke lade sig nøye med den Titel, som man tilforn gav de høyeste og anseeligste EmbedsMænd. Du holder for, at det lige saavel strider imod Velanstændighed at giøre for meget, som for lidet af nogen, Uu ja ja at man maatte ansees for at ville drive Spot med dem man giver høyere Charakter end den, de enten efter deres Stand, eller efter deres Fødsel maatte have lovlig Adkomst til Overalt synes dig, at det Ordnaadig er nu alt for almindeligt, da det bruges i Fleug, og som oftest tillegges de Personer, der hverken ere af den Stand og Værdighed, ey heller besidde den Dyd og Fortieneste, at de enten kunde eller burde kaldes naadige. Men Kiere, hvad vil du dog med alt dette sige, Tænker du vel, at end og den grundigste og nøiagtigste Besvarelse paa dette Spørsmaal kunde blive til almindelig Nytte og Fornøyelse at læse, Ney, troe mig, det vil falde de fleeste kiedsommeligt at læse en Afhandling derom, og om den end og kunde have den Lykke at overbevise dem, saa vil den dog ikke udslette alle de Begreber, man ved Vane og Opdragelse, ved Hyklerie og Nedrighed er kommen i med at giøre sig om Forholds=Maaden i Sælskaber. Mig synes derfor, du gjorde best, om du, uden at bringe mig, i Forlegenhed med at besvare dit skiemtefulde Spørsmaal, holdte slige Daarer deres Daarlighed tilgode. Jeg kiender din Conduite, og veed alt for vel, at du ikke behøver at antage nogen og allermindst mig til din Læremmester, og derfor maae jeg snart falde paa de Tanker, at du allene vil orsøge, om min Ubeskedenhed var saa stor, at jeg og virkeligen turde sige dig min Meening. Maaskee du tænker, jeg af dit Brev skulde tage Anledning til, enten at rette de Feyl, der begaaes daglig udi Levemaade, Sæder og Manerer, eller og, at jeg skulde giøre dem latterlige, der ere saa eenfoldige, at de enten tage imod eller uddeele høyere Ære Titel, end Personen virkeligen kan tilkomme. Ney Jngen af Deelene vil jeg befatte mig med; Thi, kommer saadanne Feyl af Mangel paa Jndsigt eller af Vane, da bør de rettes paa en fornuftigere Maade end ved Satirer, og, endskiønt jeg vel tilstaaer, at de Stolte, der ville ansees og frygtes, kan paa ingen Maade bedre undertrykkes end ved Foragt og Latter, saa er dog mit Hoved ikke oplagt til Satirer, og slig Skrivemaade er i mine Tanker farlig, da den ikkuns giver Anledning til at applicere Charaktererne paa visse Personer. Jeg Jeg vil derfor hverken paa en stikkende Maade eller med en spøgefuld Jronie giøre Forsøg paa at besvare dit Brersaaledes, som du maaskee helst vilde have det besvaret: Thida kunde jeg blot allene henvise dig til Rævens Morale, da han, som Fablen lyder, holdte Collegium privatissimum for sine Skolarer, og lærte dem: Vend Kaaben efter Veyret, og vær som en Mølle, der er saaledes indrettet, at den kan male med alle Vinde, beflit dig paa at smigre for dem, som kan giøre dig Tieneste, og spar ingen Titeler; Thi man kan nu omstunder ikke forsee sig ved at giøre dem for store. Men jeg vil allene raade dig at følge Middelveien, og, saavidt mueligt være kan, adskille dig fra Hoben af de Personer, der uden at besidde Fortienester, ere stolte af deres Rang, Fødse Vilkaar, Embeder, o. s. v. Thi man ber altid sætte høyere Priis paa Dyd og Duelighed end paa Stand og Værdighed, følg denne ædle Tænkemaade og giør dig aldrig til een elendig Slave af den nedrige Stolthed. Her har de i da til Besvarelse paa dit Brev disse mine uforgribelige Tanker, hvormed jeg har fornøyet mig paa en Tid, da jeg ikke var skikket til at tænke paa alvorligere Ting. Skulde med samme ikke finde dig fornøyet, bliver det best at du adresserer dig til en Complimentmager der kan give dig en almindelig, fuldstændig og rigtig Titular=Bog. For vil jeg raade dig og enhver at søge sin Ære derudi, J altid og ved alle Leyligheder at være ærligornuftig, vittig 4 flittig, velgiøre. ngelig og overalt yding; Thi slige C. altid Ære. Jeg forbliver o. s. v. Lincerus. fortsættelse af Samtalerne om Philosophien. de efter min Smag, sagde Fruen: Hvor kan han spørge saaledes, da han tilforn har tillagt dem en vis Smag, som havde bragt Videnskabernes Dyrkelse til noget Fuldkomment, og jeg tænker først at begynde ved hans Hielp at leg nu 2 8 den ge mig efter Vildenskaber, dersom jeg efter min uvisk Smaa skal sige min Meening, da synes mig, at jeg nu finder meest Behag i det, hvori det Muntre med det Skarpsindige er vel blandet, hvor Korthed ikke giver Vanskelighed, og Vidtløftigheden ikke føder Kiedsommelighed, det er just efter min Smag; Min Lyst er ellers paa nogle Aar meget forandret, ved det jeg har læst Engelske og Franske Skrifter tillige. J mine nugre Aar havde jeg i sær trende adskilte Skolemestere: Den første kaldte alle en lærd Mand, men for mig var han alt for lærd og tillige ubehagelig, han plagede mig med at huske umagtpaaliggende Ting ved Dag og Dato, som han havde rapset sammen af allehaanSkrifter; Den anden derimod søgte allene ved fornøye Ting at lokke mig til at lære, han fortalte Comoedier, Saturiqver, Fabler og andre slige lystige Ting; Den Maade. indtog mig saaledes i den Alder, at jeg troer neppe, jeg nogen Tid havde kundet forladt denne Lærere, hvis han ikke ved Døden havde forladt mig, alt det jeg da fandt Fornøyelse udi maatte være skiemtsom og lystigt, Nogle andre gik og imidlertid Timeviis til mig, hvoraf en iblant dem var alvorlig og grundig og vilde, at jeg stedse skulde ophelde mig med at bevise hvert Ord, jeg talte: Den 3die Lærre jeg havde, han var lemtældig, og ved kierlig og rørenhvertalelser søgte at bringe mig til Eftertanke, J den d vilde jeg, at alting skulde være rørende og dybsindig. Af saa adskilte Lærere er jeg anført til saa adskillige Maader at tænke paa. Jeg føler, at jeg ved Alderens Tilvært og er bleven af et meere tungsindig Temperament, hvorefter min Smag er og forandret; At læse et Sørge=Spil et nu for mig behageligere, end en Comoedie var tilforn, jeg sælger nu gierne lystige i Vers med en Hoben Ord Spil for Tullins afbrudte Tanker ved en døende Søsters Seng, dog er jeg undertiden og for det Lystige, naar samme er ikke blot sandseligt. Men fortæl mig, hvilken er den meest brugelige Mode i Philosophien, Det vilde, svarede jeg, være for vidtløftig at fortælle, hende, da jeg tilforn har sagt, at man i at tænke eller philosophere ikke har særre Forandringer end i at klæde sig, og Philosopher ere ikke mindre forfængelige, end som man ag sige. sige, at Fruentimre ere i at klæde sig; Det, som er en brugelig Mode for nogle lastes af andre; Forandring af Stader giver Forandring af Skikke, en vis Tid stræber at opsluge alle andre Videnskaber, og til intet at giøre dem, for at give en Videnskab, som den i sær under, allene Plads og tillades de øvrige Videnskaber Borgerskab i den Tid, da skeer det allene for at opvarte den Tids Mode Videnskab for Resten maae de rette dem i Moder efter den regierende Videnskab, og bruge den Dragt, hun finder meest Behag udi, og som meest anstaaer hende, i Fald de ellers vilde lade sig see. Da Pythagoras levede, da var den Mathematiske Videnskab meest regierende, de andre Videnskaber maatte og den Tid føle dens Regierings Strenghed, og taale, at den plagede dem alle med Mathematiske Begreber, og de maatte alle følge dens strenge Mode: Den Mode at foredrage Philosophie, som ellers hidtil i dette Aarhundrede meest har været i Brug, har sin Herkomst fra Tydskland, og den philosophiske Deel, som kaldes Mathesis, har giver de øvrige Philosophiens Deele den Dragt, som den tilforn rene bar: Den store Baron Leibnitz udfriede der Philosophien af sit Mørkheds Fængsel, rensede den fra den Scholastiske Ureenhed, saa man kunde kiende dens naturlige Deylighed; Den høy berømte Baron Wolff gjorde siden nye Klæder til den, som bleve skaarne efter dem, Mathematiken. havde, hvori den hidtil i en Tid lang har ladet sig see. Jeg forstaaer altsaa, sagde Fruen, at Philosophien m. omstunder har med Mathematiken en fælles Maade, paa hvilken den foredrages; Men endnu er jeg lige klog, og atter maae spørge: Hvordan seer den fælles Mode udDen seer saaledes ud, Madame, svarede jeg, at Philosophien, naar den fremstiller sig for hende i den Dragt, vilde den neppe behage hende; Thi den er alt for lige frem uden Folder, Fryndser, Skiød=Stykke eller Opslag, den slutter tæt til Kroppen, og jeg troer neppe, man skulde finde nogen Møde i at klæde sig enten iblant Fruentimre eller Mandfolk, der ret kunde lignes med denne PhilosophiensPragk, undtagen man gik til den Tid, da man allene for at skiule sit Legeme, klædte sig nærmere i Moden; Paa Klæder veed jeg ikke at hente Lighed til denne Mode eller Maa Un 3 de de at foredrage Philosophien paa, da samme er naturlig og fremsætter Sandheder efter vore Tankers Orden, i den Følge vi kiende den ene Sandhed at flyde af den anden, Forstanden ledes saaledes ved denne Maade for en kiendt Sandhed til at kiende eller slutte sig til en anden, uden nogen Ord=Smykke eller noget af det, man kalder sindrigt: Denne Maade er i sær beqvem for en Begyndere i Philosophien til at temme en ustadig Flygtighed eller Vildskab i at tænke, indtil samme ved den Maade har naaet en Færdighed i at tænke grundigt, da behøver Forstanden ikke just at føres stedse i saa tvunget Ledebaand, og, naar Vanen først ved slig nødvendig Tvang har frembragt en ordentlig og fast Tænkemaade, da veed man og rettelig at skikke s. i en friere Mondur, og at vælge ziirlige Facons, som best kan klæde; Denne Wolfianske Maade i at frem lette Philosophien paa, har i en lang Tid været brugelig for mange, jeg har selv deri og øvet mig; Men saa nyttig jeg i adskillige Henseender anseer denne Lærremaade, saa unyttig vilde den ventelig blive, naar Philosophien, for at opvarte hende, i den lod sig see. Jeg tilstaaer, det var uanstændigt, at den vilde være saa ubekymret i at eftertænke, for hvem den her gjorde Opvartning, og ikke rette sig derefter, men beholde sine Cathedralske Miner og Manerer, og komme frem ligesaa upyntet, som den krøb ud af et Studere Kammer, hun maatte sikkert da faae en Afskye til den, hendes særdeles muntre Vid vilde tillige kiedes ved at see ved hver Tanke, som blev fremført, en Hoben langsomme Træk, hvor det heele Legeme saa ordentligen og omstændeligen skulde bevæges for at fastsætte en Tanle; Hendes Færdighed, Madame i at tænke, veed jeg og, behøver ikke saaledes at stave sig frem; Thi, naar hun blot hører Sandhederne med deres Grunde fremsættes, indse man i et Øye. blik selvedet, som en Wolffian i en urendelig Kiæde af Fornuft=Slutninger vilde vise hende; Jeg kunde altsaa, i at forelæse Philosophie for hende, ikke benytte mig af den brugelige Mathematiske Maade. Nogle ere faldne paa efter deres Hoved at forandre denne Philosophiens Dragt, de have syntes, man endnu kunde spare en Deel Tøy og Umage i at klæde Philosophien, de Lus ha have bortet af saaledes, at i Steden for en heel syet Klædning, fik man nu allene adskilte Lapper at see, som vare samlede ligesom ved Hægter, man kaldte denne Philosophiens Dragt en Tabellax Mode, den bestod i at fremsætte philosophiske Sandheder ved blotte Afdeelinger af Ord, hvor Tal eller Characterer skulde udvise det samme, som de overflødige og møisommelige Sammenføyelser af Fornuft=Slutninger i den Mathematiske Maade. Jeg er ikke i Stand til ret at oplyse hende om denne Tabellar=Mode, uden jeg ved Haande havde en Bog, hvori Philosophien paa den Facon var behandlet, at jeg kunde vise hende, men jeg befrygter, hun vilde ansee samme som en philosophisk Node=Bog, hvor en fuldkommen Tact maatte som oftest ikkun tælles til to. Jeg skiøtter ikke om at see den, svarede Fruen; Thi, skiønt jeg ikke ret begriber, hvordan den Maade er, saa forstaaer, jeg dog saa meget af den, at den ikke nytter mig, eller er saadan beqvem Maade i at foredrage Philosphien, som jeg forlanger, men der ere vel ikke heller mange, som vil forstaaes, der benytte sig af saa konstig en Maade, den er velikke saa brugelig, svarede jeg, som den Mathematiske, da er den meere skarpsindig end fornuftig, dog kan den og regnes iblant Nyeste Mode, og i Tydskland meest har været i Brug. Jeg tænkte nok, faldt Fruen mig i min Tale, at man hentede saadan Mode fra Tydskland; Hvad giør ikke Tydsken for Penge, At jeg videre, Madame, sagde jeg, fremdeles skal tale om Moder i Philosophien, da kunde jeg endnu opregne en Hoben, skiønt ikke saa brugelige som den Mathe, matiske; Men jeg vil her lade den lærde og sindrige Hr. Fr. Gellert tale for hende, da jeg veed, hun forstaaer Tydsk, Hun har formodentligen læst hans Fadel om den arvelige Hat, der af 6 efter hinanden følgende Arvinger blev arvet, og af enhver fik nogen Forandring i det udvortes Syde sidste Linier af samme Fabel vil allene falde mig ind hvilke, om jeg husker ret, lyde saaledes: Und jeddesmahl ward dit erfundne Tracht Jm ganzen Lande nachgemacht. Was mit dem Hute sich noch ferner zugetragen, Willich im zweyten Buche sagen: Der Erbe lies ihm wie die vorige Gestalt, Das Aussemmerck ward neue, er seldst, der Hut, blev alt Und das ich kur; sammeriet, Es ging dem Hute fast wie der Philosophie. Jeg erindrer, faldt Fruen ind, meget vel at have læst den Fabel, og tillige, at jeg ved at læse samme, forestillede mig mange flere muelige Forandringer at kunne have trufset Hatten, end der blev rørt, Den iblant vore unge Herrer brugelige Mode, at Hatten, som til at bedække Hovedet, var indrettet, sees under Armeen eller i Haanden som en Fluesmække, er ikke slige nær, synes mig, levende at forestille dem, som benytte sig af Philosophie til Pralerie eller og til at fordreye Sandhed. Men, Madame sagde jeg fremdeles, skiønt jeg saa længe har søgt iblant Philosophiens Forandringer for at finde en Myde, der kunde være efter hendes Smag, hvorom hun tilforn har givet mig en Slags Efterretning, saa maae jeg til Slutning tilstaae, at jeg har ledet forgiæves, og ikke fundet noget Spor til saa fuldkommen en Mode, eller saa beqvem og pyntelig Dragt, som jeg kunde iføre Philosophien, naar jeg vovede at fremstille den for hende. (Fortsættelsen skal følge)