Jyske Efterretninger, 1795-12-21
Det politiske Landsby Samtale i et tydsk Landsbye, Ver mellem nogle Elskere af Bier, som i Tyd Fland kaldes biesæde. *) Stillel stille, raabte Skolemesteren Tobias, da hans Grander og Selskabsbrødre kom i Strid i Kroeret, angaaende politiske Sager, og de Frihedslystne syntes at vinde Overhaand: "Er det ikke dog, som der var falden en fransk Meeling paa vore tydske Urter, Have vi Uret, sparate Smidden, som Tallemand for Revolutions=Vennerne. Skolemesteren. Ureil aabenbar, soleklartiret thi i forsvare en Sag, som hidtil ikke har frembragt gandet, end Elendighed, og sandsynlig ikke heller endnu vil frembringe andet. Smidden. Det kan man ikke vide; - der kan vel endnu følge en gylden Tid paa denne ønde. Skolemesteren. Der kan følge, sige J. Vi ville engang antage, at det skeede saa. Men skiøttede J vel meget om en riig Høst, naar J, for at faae den, først maatte giøde Markerne med Eders Forældres, Brødres og Venners Blod? Alle Bønderne. Jh, bevare Gud, dette var jo afskyelig: Skolemesteren. Nu, - men de Franske bruge lig det Slags Giødning! - og hvad de engang skulde høste, er ikke endnu afgjort. - Naar Kiøbstædfolk holde med de rebelliske Franker, saa undrer det mig ikke; men, naar Landmænd, naar Bie=Elskere, tale og tænke Fransk, saa er det mig ubegribelig Sig mig dog engang, hvad kommer derud af, naar Vierne dræbe deres Viiser, og ikke skiøtte om nogen meer? Bonde Jochum. Saa sværme de vildt imellem I Dette er laant af en tydsk Journal, og oversat af en Vendelboe. i Aalborg. hvor de skulle sætte sig. mesteren. Rigtig; - og dertilmed blive de forsømmelige i deres Arbeide, og geraade saa i Hungersnød. Bonde Jochum. Ja og naar Mangelen trykker dem, vorde de arrige, og stikke hinanden ihiel! det har jeg seet vel hundrede Gange. Skolemesteren. Og, naar det er kommet saa vidt, da flyver endeel bort i Forvildelse og Adspredelse, men Resten dræbes af Rovbier. Dermed har da den heele Stok sin Ende, Slig, forholder det sig ikke saaledes: Smidden. Jo, vel, men hvad vil han derimod sige, Hr. Skolemester, Skolemesteren. De Frønskes Skiabne vilde jeg forholde Eder i denne Lignelse. Er det ikke tildeels allerede gaaet dem saaledes: Smidden. Hum. Hum. - Naar jeg haver 25 Nillioner Bier i en Stok, saa skal det koste megen Tid, inden disse tage en Ende. Skolemesteren. Og naar de rase vildt den imellem hinanden, naar de ikke meere kiende enten Orden eller Flid, naar de hellere dræbe hinanden, end bringe noget ind; ere de da sig selv, ere de da Eder nyttige, Smidden. Jh nu, det er et andet Spørgsmaal. Skolemsteren. Svaret derpaa vil jeg skiænke Eder. - Troe mig, J gode Folk, de Franskes Ulykke behøver ikke at stige høiere; den er allerede stor, - allerede uoverseelig stor, - allerede, som den nu er, advarer den alle Folk paa Jordkloden, ingenlunde at søge den gyldne Tid paa slige Veie. Smidden. Det synes, Hr. Skolemester, ligesom Han holdt bedre Tider for umuelige. Skolemesteren. Oil - jeg holder dem vist for rimelige, ia, jeg haaber, endnu et opleor dem; men ikke ved Franske Mord=Pikker og Narrekapper, ikke ved giennyttige og herskesaae Partier, hvoraf snart en, snart en anden, har overhaand, ligesom en Paddelerg; - jeg venter gode Tider da, naar man vil frygte Gud, holde sin Landsherre i Ære, flittig bede og arbeide, og om Søndagen synge med sand Andagt: "Forleen os Freden naadelig, Herre Gud, i vore Dage o. s. v. - Sov vel, J kiære Venner, og glem ei hvad vi først talte om Bierne. Efterat Skolemesteren var gaaet bort, sadde Bønderne lidt, og stirrede paa hinanden, uden at tale no ger. Endelig brød Verten, som vilde ansees lidt Bibellærd, ud saaledes: "Hvo, der har Øxer, han høre. - Derpaa begyndte de, en efter anden at reise sig af Sædet, sagde god Nat, og gik hiem.