Norske Intelligenssedler, 1763-08-24
Fortsættelse Om Smagen i at skrive. Hvad syntes De Gunstige Læsere, om det i forrige Uge Tidende indrykket Brev, Ere De ikke af mine Tanker, Kand De ansee det anderledes end en Klædning som er kun af en Hoved Farve, men ziired med Lapper af adskillige Tykkes De ikke, at den der havde skrevet det, havde gjordt bædre om han havde brugt sit Moders Maal, da samme er ligesaa rigt, ligesaa velklingende som det Franske, Jeg undskylder dem i visse Maader, der ikke har opoffred Deres Tiid til Videnskaberne, og derfor giør sig en Ære af at benytte sig af saadanne Ord, De ved en Leylighed kand have hørt i et Sælskab, enten af saadanne Personer, der virkelig ere Lærde, eller kun have et Udseende af Lærdommen. Jeg erindrer ved denne Leylighed Vore Soldater som ere hjemkomne fra Holsteen, de blander det Nordske Spraag med en heel Hoben Tydsk, saa det vil falde Deres Huus=Folk vanskelig at forstaa dem. Skulde nu De ogsaa som paastaar, eller og virkelig besidder, mere Vidd end disse, bruge Deres Tale og Skrive-Maade, Ney jeg holder for, at som de forlanger et Fortrin for de gemeene bør bevise det endogsaa i at elske Deres Fæderne Maal. Fortsættelsen følger. Noget Andet. Saa nyttig disse Blade end kunde være, og af en Deel Kiendere ogsaa blive forlangte, saa har det dog adskillige Gange, allerede været nær ved umueligt at fortfare med samme, deels af Mangel paa de dertil fornødne Afhandlinger, deels for at bestride Omkostningerne, deels ogsaa at man ikke kand fornøje alle Læsere. Denne Gang, for at opfylde dette Blad, med deles Læserne følgende tilsendte Brev Min Herre! Naar jeg i Forveien forsikkrer Dem, at jeg er en oprigtig Menniske ven, og en god Nordmand, saa tænker jeg vist De uden Fortrydelse modtager nogle velmeente Erindringer. Disse betreffer et fra Deres Presse udgaaende Uge-Blad under Navn, av Norske Jntelligentz Sedeler, paa dem jeg i særdeleshed finder 3de Ting. at udsætte. Først er Navnet i mine Tanker meget ubeqvemt. Det svares ingenlunde til Gavnet. Et Skrivt som dette skal fornemmelig sigte til at underrette om en Deel daglige Fornødenheder som det ene Menniske i en Borgerlig Forfatning kand tiene det andet med. Hertil udfordres ikke meere end almindelig Forstand. Det er allene nok vi paa enfoldig Maade, til andre Medborgeres Efterretning bekiendtgiøre vor Mangel som vi ved Giengield forbinde Os at er state, eller vor Overflødighed som vi mod Vederlag tilbyde at meddeele. J denne Henseende ville en anden Benævnelse være meere naturlig; En Benævnelse som passer sig kuns paa denne Ting og ikke paa nogen anden; En Benævnelse som net op udtrykker sit benævnte uden nærmere Forklaring. Saadan Benævnelse er ikke Min Herres Jntelligentz Seddel uden i tvungen og uregentlig bemærkelse. Jeg vil bevise det. En Seddel er en Papir lap, hvorpaa i en ethast udkastes nogle raae, nogle avbrudte, Tanker, en Laplomtrent som der ved hvilken De indbød til dette periodiske Skrivt. Deres Jntelligentz Sedel er ikke saadan en Lap. Den bestaar av et halvt Ark, en Størrelse over sit Maal, en Størrelse, tilstrækkelig nok for en lang Rad af modne, av sammenhængende Tanker, værdig nok for en Navn av vidløftigere Begreb, Meere. Den er bestemt til at indeholde, foruden det ovenmelte, nu og da en eller anden smuk Afhandling. Samme bør tænkes ordentlig, fremsættes tydelig, udføres fuldstændig; men dette høver ikke til en Seddel, følgelig passer denne Benævnelse. paa ingen Maade. Den er for meget snæver, formeget indkneben, ligesom Jntelligent; er alt for viid, alt for udtrækket. Med dette Ord forbinder man ikke nogen anden Betydning end den ædle og vigtige som Romerne selv, fra hvilke det laanes, forknytte dermed naar de saaledes nævner Fornuft og Forstand, den Guddommelige Evne i den Menniskelige Siæl. J denne Meening kand jeg aldrig troe Min Herre bruger det. Sligt var kuns paa en uværdig Maade at Misbruge det, for at beskiæmme et Land, hvis Ære heller burde være Dem en Helligdom. Thi, om der endskiønt med Rette kand blive at sige om disse Blade, at Adskilligt baade rart og nyttigt findes her: saa er jeg (forlad min Bekiendelse) dog alt for kort synet til at øyne det Høye, alt for Sløv=Hiernet til at fatte det Fortræffelige, der kunde berettige dem til Navn av Skrifter, Skrivter der skal giøre det Norske Folk bekiendt paa Jorden, og tiener til Tolk for dets Kraft; Skrivter, som skal vise andre . . . . . . til deres Efterretning At Norge haver Folk, som ejer og Forstand. Ja, hvor igiennem de hos Os kand see ikke allerne en slæt og ret Forstand; men end og At sund Forstand var der, og findes skal herefter, Nei, Min Herre! Deres Blade komme, aldrig saa vidt i Verden. De blive aldrig anseede som Mynstre paa den Norske Vittighed; og, hvorledes kunde de det, da Navnet, den første Tanke, allerede er saa uvittigt, saa ilde betænkt? Kiære, hvorfore optænkte De ikke en anden Opskrift end just denne: Nordske Jntelligenz Seddeler, kunde De ikke lige saa gierne have kaldet dem: Alle Species for en Styver, Dette Navn havde unægtelig været meere passende. Alvorlig, hvad skal der nu egentlig forstaaes ved det kiære Jntelligentz, maaskee det vil sige saa meget som: Tidende, Efterretning, Bekiendtgiørelse; men, hvorfore kunde saadant ikke udtrykkes paa Norsk, Jntet havde været anstændigere, intet begribeligere, intet meere smagende. Fortsættelsen følger: Svar herpaa findes i Jnvitations=Sedelen.