Norske Intelligenssedler, 1765-08-28
Hotestorier. Nor NoNo. No. 3. Onsdagen den 28 Augusti 1765. Den, som laster en fraværende Ven, og ikke forsvarer Ham imod en andens Bagtal, den som søger at faae Folk til at lee paa andres Bekostning, og at indlægge sig Navn af et spillende Vid. Den kand opdigte Ting, som Han aldrig har seet, men kand ikke tie hvad Ham er betroet. Flye Ham, Han er sort. Hotestorier. Nor NoNo. No. 3. Onsdagen den 28 Augusti 1765. Den, som laster og Fraværende Man no ikke forsyge, saa god og dens Bagtal, den som søger at faae Folk til at lee paa andres Bekostning, og at ind paa sig Navn af at stillende Nid, Den kand andigte Ting som Ha af: Layseet, men kand ikke tie hvad Ham er betroet. Flye Ham, Han er sort. Hor. J. J. Serm. Sat. 4, 81. Ville man samle alle Livets Fortrædeligheder sammen, saa skulle man befinde at en stor Deel av dem har sin Oprindelse av disse Bagtalelser og Bebreydelser, som vi udstrøer den ene efter den anden. Der er neppe et Menniske til, som jo i nogen Maade er skyldig i denne Forseelse: Da det dog, i den samme Tid vi beværter hverandre, er en avgjort Sandhed, at vi alle enstemmig dadler den Person, som er bekiendt for en Bagvasker. Oprindelsen, til denne Last er gemeenlig enten fra en Ukiærlighed imod den menneskelige Slægt, fra en Tilbøyelighed at sætte os selv i Høyagtning, fra et Vittigheds Pralerie og fra en Forfængelighed, at ville ansees, som bekiændt med Verdens Hemmeligheder, eller fra en Attraa, at fornøye en av disse Gemyts Forfatninger hos dem, som vi omgaaes med. Bagvaskeren er meer eller mindre væmmelig for Menneskene, som han meer eller mindre bevæges av foranførte Driv-Aarsager. Men hvad der end anlediger ham til at udstrøe disse falske Beretninger, bør han dog betænke, at deres Virkning er lige fornærmende og skadelig for den Person, som de ere stillede paa. Uretten er den samme, omendskiønt dens Udspring er forskiællig. Som enhver betragter sig selv med alt for megen Ømhed, naar han fælder Dom over sine egne Tanker eller Gierninger, og som mange faae vil ansees skyldige i denne vederstyggelige Fejl, som er saa almindelig, endskiønt tillige almindelig lastet, saa vil jeg foreskrive 3 Regler, efter hvilke et Menneske bør undersøge og prøve sit eget Hierte, førend han er angersløs hos sig selv, for den slemme Gemyts Forfatning, som jeg har talt om. 1 og fornemmeligen: Lad ham overveye, om han ikke finder Fornøyelse i at høre andres Feyl? Om han ikke alt for let troer saadanne smaae sværtende Beretninger, og om han ikke helder meere til Lettroenhed paa den onde end paa den gode Side, 11 Om han ikke er redebond til at udstrøe saadanne Efterretninger som fornærmer en andens Navn Disse ere de adskillige Trin paa hvilke denne Feyl stiger indtil Bagtale og Berygtelse. Hvad det Første angaaer, da viser det Menneske, som med Lyst anhører andres Feyl, tydeligen, at han har en ægte Smag paa Bagtale, og følgelig Sæden til denne Last i sit Hierte. Fornøyer han sig over at høre de Bebreydelser, som giøres mod andre, saa vil han og finde en Vellyst i at fortælle dem, og det des hellere, saasom han vil naturligviis forestille sig, at alle de, som han omgaaes med, finder Smag i det samme. Derfor skulle et Menneske giøre sig Umage for at udrydde af sit Sind denne lastværdige Nyefiggenhed, som alletider voxer og ophidses ved at lyde til saadanne Fortællelser som vanære andre. For det Andet skulle Mennesket betragte sit eget Hierte, om han ikke lettelig troer saadanne smaae sværtende Beretninger, og om han ikke helder meere til Lettroenhed paa den onde, end den gode Side. Saadan en Lettroe er i sig selv meget lastværdig og kommer gemeenlig af Menneskets Overbeviisning, om hans egen hemmelige Fordervelse. Thales har meget smukt sagt: U-sandhed er just saa langt fra Sandhed, som Ørene fra Øynene. Han vil til kiendegive, at et Menneske ikke løseligen skulle fæste Troe til Gierningers Fortællelse, som han ikke selv har seet. Jeg vil i denne Avhandling allerne mælde to eller tre mærkelige Regler, som skal iagtages i det lidet Abbedie De la Trape, saaledes som de ere bekiendtgjorde i en liden Fransk Bog, Fædrene ere befalede aldrig at lægge Øret til nogen Beretning om nedrige Gierninger; at avvende al saadan Snak, om den er mueligt; men skulle de høre noget saadant saa fast bevidnet, at de ikke kand tvivle derpaa, da at tænke, at de i det mindste ere komne fra en god Hensigt hos den Skyldige. Dette er maaskee at drive Menneske-Kiærlighed forvidt; men det er sandelig meere roesværdigt, end at ville troe med den ildesindede Deel af Verden, at endog gode Gierninger udspringer fra en slet Grund og ond Hensigt. For det Tredie skulle et Menneske overveye, om han ikke finder en Fornøyelse i at fortplante saadanne Fortællelser, som sigter til andres Vanære. Naar den Gemyts=Syge, som jeg hidindtil har talt om, stiger til den Grad af Slemhed, saa viser den sig i sin værste Tilstand, og staaer Fare for at være ulægelig. Jeg behøver derfor ikke i dette sidste Tilfælde at drive paa Forseelsen, som ingen kand biefalde, som ikke er aldeles tom paa Menneskelighed, eller allerne almindelig Skiønsomhed. Jeg vil allerne lægge dette til, at hvor stor en Fornøyelse nogen end kand finde i at udspreede saadan Snak, saa vil han finde en langt større Fornøyelse i at overvinde denne Fristelse, og qvæle Hemmeligheden i sin egen Barm. Læsere, Findes vel den Feyl i Christiania, som Spectator klager over: London,