Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-08-29
Hvad jeg i No. 86 lod indrykke, var ingenlunde noget Svar paa de mig tilstillede Spørgsmaal, der den Gang endnu ikke kunde være mig ihændekomne, som Datummet udviser. Jeg har ikke besvart disse Spørgsmaal, fordi jeg fandt det overflødigt at gjentage hvad jeg tidt nok har omhandlet. Hvad jeg om mig selv har anført, var nødtvunget Forsvar. Fornuftige Grunde og Erfaring gielde hos mig mere end alle Raisonnements. Dette troer jeg ofte nok at have viist, og er ogsaa af Andre erkjendt. Men naar man, saaledes som Tilfældet er med mig, angribes med Mistydninger, Usandheder, Bebreidelser o. s. v., kan man nok komme i den Nødvendighed at tale om sig selv; og skeer det uden Bram, alene for at oplyse det Sagte, fortjener det vist ikke at kaldes Arrogance eller Autoritetsyge. Under saadanne Omstændigheder er Undseelighed endog en Feil. Deres Jndledning, min Hr. Hesteopdrætter, er derfor ikke andet end en Fortsættelse af hine den rettænkende Mand uværdige Angreb, og finder ingen Medhold i hvad jeg har skrevet. – Betræffende min for 5 Aar siden givne Beskrivelse af Fuldblodshesten, finder jeg den i det Hele endnu rigtig. Kun med Hensyn til den lange, stive, lige Hals, tilstaaer jeg gjerne, at denne Feil ikke er saa almindelig som jeg den Gang ansaae den for at være, hvorimod jeg end mere har overbeviist mig om, at stærke, føre Fuldblodsheste med sunde feilfrie Lemmer, ere meget sjeldne. At jeg ingen Fjende er af den gode, udmærkede Fuldblodshest, udgaaer næsten af alt hvad jeg har skrevet; ligesom jeg gjerne indrømmer at passende Fuldblod, hvor Hesteavlen har naaet en vis Grad af Fuldkommenhed, kan stifte Nytte. Jeg ivreer kun imod hiint Sværmerie, der paa een Gang vil have vor hele Hesteavl omkalfatret efter engelske Grundsætninger, uden at lade Erfaring raade. At vi prøve Krydsning med Fuldblod, Halvblod, søge at komme efter den rigtige Maade at anstille Veddeløb a., er saare vel og ønskeligt. Kun maae vi ikke bilde os ind, at den Heste leeg de rige Lorder i Engeland og deres Efterabere, Herremændene i Meklenborg drive, er Basis for al Hesteavl. At det ingen Bagatel er hvad disse Lege koste, udgaaer allerede af de Hundredtusinde som i nogle faa Aar i Danmark ere anvendte paa Veddeløb, ikke at tale om de Bekostninger Jnd kjøbet af Fuldblod har foraarsaget. Hvor precair Nytten af alle disse Opoffrelser turde være, kan sees blandt andet deraf, at det engelske Cavalleri, efter en Engelænders egen Tilstaaelse, i Slaget ved Waterlod, for ikke at tale om andre Leiligheder, ikke var istand at modstaae det frygtelige Angreb af den franske Curasseergarde, Kunved at indrette Veddeløbene efter den Brug vi gjøre af vore Heste, og ved at lade Stuttericommissionen udpege de feil frieste Dyr til Avl, ville Udskeielser forebygges, thi saa sandt det er, at der gives meer end eet Middel til at hæve vor Hesteavl, saa vist er det, at den Hest som ikke kan underkastes den Exammen som foretages ved vore, vel at mærke, efter ganske andre Grundsætninger end i Baiern, Preussen og s. v. indrettede Besigtelser, ikke er værd at bruges som Tillægsdyr. See, min Herre, det er Resultatet af mine Forskninger i denne Sag. Et Par Decennier ville oplyse, om jeg har Ret eller Uret. Hr. Capitain Riegels er jeg meget forbunden for hans Bekræftelse af mine Ord. At han afbenytter indbrændte danske Hingster, viser at han erkjender det Vrangri hiin Mening om Fuldblodets Almagt til at passe overalt, man saa meget har søgt at gjøre gieldende. At han ikke længere holder Heste for Banen, gratulerer jeg ham til, thi sandeligen der kommer aldrig noget deraf, hverken i pecuniair eller anden Henseende, især naar Dyrene crepere Dagen efter Veddeløbene. Jøvrigt gjør det mig ondt at det ikke har været Hr. Capitainen behageligt at see sit Navn anført i Aviserne, Men det er en Ting vi Danske i Fremtiden maa vænne os til, efter at Offentlighed, som den nærmeste og maaskee vigtigste Følge af den Danmark skjænkede stænderske Forfatning, saa meget udbreder sig. Hr. Herredsfoged Thomsen fra Hadersleb, maa jeg derimod reent ud erklære, at jeg finder han, i Sagen om Plagene paa Fobeslet Mark, ikke er gaaet frem som en Mand der søger Sandheden. J sin Jver for Fuldblodet har han ladet sig nøie med en Erklæring, som ikke er overeensstemmende med Sandhed, hvilket jeg af medfølgende 2 Attester beviser. Hvem der her er holdt for Nar, skal jeg lade usagt. Men havde Hr. Thomsen selv seet de paagieldende Plage, vilde han have været istand at give en Erklæring, der, i hvordan den faldt ud, vilde have havt langt mere Værd end hans Udfald imod Major Jngwersen. Majoren har ikke angrebet Hingsten i Voiens Han har kun ville vise hvor nødvendigt det er, ikke at overile sig ved Jndførelsen af Fuldblod hos os, og hvor villig han er til at hylde Sandheden, har han viist, ved at indbyde Hr. Thomsen til en venskabelig Afgjørelse af Sagen paa Stedet selv. Dog, Hr. Thomsen som saamange andre Fuldbodets Venner, taale ingen Raisoneren. Hvert et Ord, hver en Yttring imod deres Jdol: Fuldblodet, er en Brøde, som maa rævses. - Hvad Hr. Thomsen, i sin sidste Skrivelse til mig har ladet indrykke og Sauhiebe, Skomagere, Skrædere, Vester og Kjoler a. grændser saa meget til det Trivielle og Pøbelagtige, at teg sandeligen maa forundre mig over, at en Kongl. Embedsmand ikke undseer sig ved at fremsætte sligt; eller skal det maaskee være Philosophie? Jeg kjender ingen anden Philosophie end Christi Lære, og denne, sagde altid min salig Fader, som var Præst, var den bedste Philosophie, da den altid holder Stik. Jeg maa derfor, selv om Prædicatet af en Mester i Hr. Thomsens Philosophie var mig tiltænkt frabede mig denne Ære.