Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-02
Paa Coloniens Grændser ere der talrige lignende Fortællinger til Beviis for Løvens Forkjærlighed for Afrikanernes Kjød, dog maatte der vel vise sig nogen Overdrivelse deri, naar man var istand til at gjøre en Sammenligning dermed og med hvad Løven selv eller de stakkels Hottentotter kunde have at fortælle. For følgende Hændelse har man god Borgen, den er bekjendt og beleet i hele Districtet Tarka, og vilde give Stof til en god Episode, dersom Løven engang skulde skrive Menneskenes Naturhistorie. Nogle Bønder, som i deres Hjorde havde lidt gjentagne Tab ved en Løve, droge ud for at straffe Røveren. De fandt hans Leye og sendte Hundene ind for at jage ham op. J Begyndelsen nøiedes Løven med af og til at slaae en Hund, der kom den noget for nær, med sin store Pote; men endelig brød den, trufsen af flere Kugler, rasende frem af Krattet og nødte Angriberne, trods en Kugleregn, til en il som Flugt. En Bonde af kæmpemæssig Størrelse og Styrke, der havde faaet Tilnavnet Hugo waar van-Heupen, fik ingen Tid til at bestige sin Hest og blev snart indhentet af Løven. Heltemodig lagde han sig strax paa Marken med Ansigtet mod Jorden og ubevægelig som en Klods. Den seierrige Løve besnusede og slikkede ham, og satte sig derefter ganske rolig ned paa ham. Hans flygtede Kammerater havde imidlertid igjen samlet sig, og formodende at deres Kammerat var død, belavede de dem paa at hævne ham. Men Løven havde imidlertid dog frivillig efter nogen Tid forladt sit levende Sæde, og vendte langsomt tilbage til de nærmeste Bjerge. Da Jægerne ankom, fandt de den tappre Hugo rystende sig og velbeholden med Undtagelse af Sporene af en grov Uforskammethed, som Løven havde tilladt sig paa ham, lig den, med hvilken Gulliver slukkede Branden i det kongelige Pallads i Lilleput, hvorfor han siden efter Fortjeneste blev indstævnet for Majestætsforbrydelse. Denne Historie er en af de bedste almindelige Spøg i Tarka. Det synes dog som om Løven undertiden slipper sin saarede Modstander, naar den ikke netop er sulten. En Bonde, som jeg omgikkes meget med, fortalte mig, at han i en Løvesagt var bleven forladt af sine Kammerater, og bleven indhentet af Løven, der saarede ham haardt i Armen og Siden, og let kunde have dræbt ham, men efter nogle Minuter frivillig lod ham ligge og bortfjernede sig. Den følgende Hændelse beviser ligeledes, at Løven i Reglen ikke angriber Menneskene, saalænge den kan finde andet Rov. Tre Slagterkarle droge igjennem den store Karro og lerede sig en Aften ved en Kilde; to af dem bortfjernede sig for at hente Brænde til Jld; den tredie blev hos Hestene, for at passe dem, medens han var beskjæftiget dermed, viste 3 Løver sig, og to af dem greb hver strax sin Hest, den tredie Hest rev sig løs og galoperede derfra, forfulgt af den tredie Løve. Den ene Løve har sit Bytte strax bort, medens den anden lerede sig ved sit og betragtede Manden, som efterat han nogenledes var kommen sig af sin Skræk tænkte paa sin egen Redning; men ved den mindste Bevægelse, som han gjorde, begyndte Løven at knurre og at ryste sin Manke, men lagde sig dog igjen rolig ned, saasnart hiin stod stille. Saaledes maatte den angstfulde vente paa sine Kammeraters Tilbagekomst, ved hvis Ankomst Løven forlod sit Rov og flygtede. (Sluttes i næste No.)