Ribe Stifts Adresseaviser, 1847-02-02
J Berl. Tid, findes følgende interessante lille Afhandling af August Baggesen: "J Augsb. Allg. Zeit. findes en Skrivelse, betegnet: "Schleswig=Holstein, in December, (1 46), som afgiver et nyt Beviis paa, hvorledes stundom de tydske Blades Korrespondenter indenfor Hertugdømmernes Grændser ikke alene med stor Uforskammethed projettere Erobringer i Danmark til Fordeel for det tydske Forbund, men tillige enten allerede ansee disse for realiserede, eller røbe et i høi Grad dadelværdigt Ubekjendtskab til de Forhold. om hvilke de yttre sig med den største Sufficance. J denne Skrivelse anføres næmlig, ved at ville paavise Ønskeligheden og Nødvendigheden for Tydskland at komme i Besiddelse af Hertugdømmet Slesvig, at det gamle Sønderjylland, iblandt Mere: "Schleswig hat (!) vor allem das künstige Cherbourg Dentschlands, das sogenannte Lister-Tief auf (!) Sylt, eine Bucht (!), die durch Wasserbanten zu einem Kriegshafen ersten Ranges werden kann. Afseet fra den store Uvidenhed om de sande lokale Forhold, som Brevskriveren røber, ved at kalde Lister-Dyb en Bugt paa (skal vel være ved) Sylte, da han aabenbar forvexler hiint dybe Farvand med en af de tildeels ganske tilsandede og tildeels ikkun for ganske smaa Fartøier tilgængelige Bugter under Østsiden af Øen Sylt, vil jeg her kun gjøre opmærksom paa, at Hertugdømmet Slesvig hidtil slet ikke har, o: besidder, det Farvand, som den erobringssyge Skriver betegner som Tydsklands tilkommende Krigshavn af første Rang. Lister-Dyb eller den Sommerhavn af første Klasse, der især blev afbenyttet i Christian den Fjerdes Tid og blev berømt under og ved denne Konge, begrændses næmlig af Grunde, der strække sig ud fra den søndre Deel af Rom, fra den nordre Deel af Sylt (Listerland) og fra Holmen Jordsand, udenfor Kysten af Ballum Birk i Locherred; men alle disse nævnte Landdele høre endnu den Dag i Dag til Nørrejylland. For at kunne afbenytte Lister=Dyb som en Krigshavn, maatte de til en saadan Havns Beskyttelse fornødne fortifikatoriske Værker anlægges paa en siden Dronning Margarethes Tid til Nørrejylland og ingenlunde til Slesvig hørende Grund, eller paa et Territorium, hvorover for Tiden ingen anden har Høihedsret end Danmarks Konge. Denne maae først, enten godvilligen eller tvungen, tildeele Hertugdømmet Slesvig de i samme beliggende Enklaver af Nørrejylland, forinden Brevskriverens Paastand, at Slesvig har Lister-Dyb kan blive til en Sandhed. At saadant dog neppe vil skee godvilligen, maa man imidlertid forudsætte, især ved et Henblik paa Resultaterne af de tidligere Forholdsregler, der have ført til, at Fæstningen Rendsborg nu betragtes som en aldeles holsteensk Stad, og den saakaldte slesvig-holsteenske Kanal som et tildeels holsteensk Seilløb, endskjøndt det er et Faktum, at Rendsborg er for en stor Deel anlagt og Kanalen udelukkende gravet paa slesvigsk Grund. Man vil have en Maalestok mere til at bedømme de tydske Blades Upartiskhed, ved at iagttage ihvorvidt de tage Hensyn til disse bemærkninger." Som før er mældt, have Prælater og Ridderskab under 18. Jan. i en Forsamling i Kiel besluttet et Svar paa den allerhøieste Resolution af 13. Julii 1846, paa Ridderskabets under 12 Febr. 1845 indgivne Forestilling. J dette Svar, der findes aftrykt i Hamb. Corresp. og Børsenhalle, hedder det blandt Andet: Deres Majestæt holdt for, at de tydske Hertugdømmers Modsigelse kun var følgen af Ophidsning og Forledelse af nogle faa Fjender af enhver lovlig Orden, nu ligger det klart for Dagen, at hele Folket staaer enigt tilsammen, alene be stræbende sig for, med lovlige Midler at afvende Angrebene paa dets Landsrettigheder og Legitimmitetens Grundsætninger. Deres Majestæt blev ikke rigtig beraadt, naar der blev forebragt Dem, at alle imod Hertugdømmernes Beboere tagne Forholdsregler staae i Harmoni med Landslovene; de have forøvrigt forfeilet deres Hensigt. Allernaadigste Konge! Fremdeles at følge den betraadte Vei, synes ugjørligt; det synes nødvendigt at knytte et nyt Baand imellem Fyrsten og Folket. Forordningen af 28 Mai 1831 bebuder sig selv som en forberedende Forholdsregel; Stænder-Jnstitutionen, saaledes som den dengang var beskaffen, skulde uddanne og styrke Folkets Sands for Almeenvellet, men senere give Plads for en videre Udvikling. Den har saavidt opfyldt sin Hensigt, som Sandsen hos Folket for Almeenvel og Lovlighed er bleven styrket og har i vanskelige Tider staaet sin Prøve; derimod har den ogsaa for saavidt igjen skuffet Forventningen, som samme indeholdt en Opfordring til at lade Fordringer og Forhaabninger blive lydelige, der kun sjeldent ere blevne fyldestgjorte, den kunde kun bestaae saa længe som Regeringen med den største Samvittighedsfuldhed beskyttede de Folket i Justitutionen tildeelte Rettigheder. Regeringen har selv, ved Jndgreb i de stænderiske Rettigheder, erklæret de bestaaende Former for utilstrækkelige, og Tiden til videre Udvikling er indtraadt. Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen have Rettigheder ogsaa ligeoverfor Regeringen. Deres Majestæt har selv i det aabne Brev, ligesom i den allerhøieste Bekjendtgjørelse af 18 Septbr. 1846, gjentaget det Løfte, at ville tage Hertugdømmernes Selvstændighed og faste indbyrdes Forening i landsherrelig Beskyttelse. Ordet er udtalt; men desværre maae vi sige, at Regeringen ikke har givet det Følge. Hertugdømmerne blive regerede som om der ingen Selvstændighed fandt Sted; Regerings-Organerne frakiende Hertugdømmerne ligefrem enhver statslig Selvstændighed og indrømme kun en ubegrændset indskrænket provindsial Selvstændighed, der netop modsiger Begrebet og enhver Selvstændighed; de tale om en Forbindelse imellem Hertugdømmerne, dog kuni sociale og administrative Forhold; de danske Stænderforsamlinger andrage i dansk Jnteresse paa Jnstitutioner for Hertugdømmerne, navnlig for Slesvig, som om de blot vare Provindser af Kongeriget, og Regeringen har roest disse Bestræbelser, som Tegn paa patriotisk Tænkemaade. Have Hertugdømmerne Rettigheder og derom kan der ingen Tvivl være, saa have de ogsaa grundet Krav paa, at disse Rettigheder blive tydelig bestemte og fastsatte, have Hertugdømmerne hidtil manglet den nødvendige Beskyttelse for deres Rettigheder, saa maae deres Bestræbelser herefter være henvendte paa, at der gives dem selv et lovligt Middel til at beskytte deres Rettigheder imod Jndgreb. Begge Deele kan kun skee ved en Konstitution. Herpaa er ogsaa for Øjeblikket Landets Ønske rettet, og heri see Prælater og Ridderskab, der allerede i en Række af Aar have tilladt sig at indgive Andragender i denne Retning, ogsaa under nærværende Omstændigheder det eneste Middel, som kan lede til Alles Tilfredsstillelse. Vi miskjende det ikke, Deres Majestæt er som Kongerigets Behersker ogsaa der bunden ved høje Pligter, og Meddelelsen af en Konstitution for de tydske Hertugdømmer kan ikke være uden afgjort Tilbagevirkning for Kongeriget. Vi formene imidlertid, at Deres Majestæt ikke vil forsmaae at være Hersker over forskjellige, ved Forfatninger i gjensidige Forhold ordnede, ved gjensidige Jnteresser og Kjærlighed til den fælleds Landsherre forbundne Stater. Fattes Kongeriget endog en retshistorisk Basis til Begrunding af et saadant Ønske, saa bliver Ønsket dog alligevel næret der saavelsom her, og jo frivilligere Gaven fra Deres Majestæts Haand bliver Kongeriget til Deel desto større vil Taknemmeligheden, desto velsignelsesrigere Virkningen vorde. Deres Majestæt følge kun Deres eget Hjertes Jndskydelse; det slaaer, vi vide det, foralle store Mænd fra alle Tidsaldere, og den Monark, der fri og stor frasiger sig Enevælden, der var ham overdraget fra hans Forfædre, der løser det modnede Folks Lænker, der engang forekom nødvendige for at føre det i Ledebaand, han sikkrer sit Navn en Hædersplads i Historien, saa uforgænlig som Historien selv. Allernaadigste Konge! Tiden fører utmodstaaelig til et Vendepunkt; den lange Tvedragt vil afgjøres, og kun i tvende Retninger kan Afgjørelsen skee. Enten erklæres Hertugdømmernes Rettigheder for ophævede, og den danske Kongelov indføres i Hertugdømmerne, eller Hertugdømmernes Rettigheder anerkjendes i deres fulde Betydning og opfattes med alle deraf følgende Konsekventser i et Forfatnings-Dokument og forsynes med tilfredsstillende Garantier. Allernaadigste Konge! for Hertugdømmernes mangesidig prøvede Troskab til Deres Majestæt og Deres høje Forfædre, for Landets Roligheds og Deres egen Berømmelses Skyld anraabe vi Deres Majestæt om at fatte den sidste Beslutning, og saa bede vi, i det troeste og lovaleste Sindelag: at det maatte behage Deres Majestæt, paa forfatningsmæssig Maade at fastsætte Hertugdømmerne Slesvigs og Holsteens Landsrettigheder i et Forfatnings-Dokument og at forsyne samme med de fornødne Garantier; men at give os en allernaadigst Resolution paa vort Andragende. Speciel bemyndigede til Underskrivt for Ridderskabets Pleno, henleve vi i dybeste Underdanighed som det slesvig holsteenske Prælat=Ridderskabs permanente Deputations Komiterede, F. Reventlow, C. Reventlow, F. Hahn, A. Baudissin, v. Buchwald. – Kiel, den 19 Januar 1817.