Viborger Samler, 1837-07-16
Slagtermester C. F. Thomsen i Bogense har i Hempels Avis ladet indføre følgende Avertissement: "Den 26de hujus attraperede jeg en mistænkelig Person i Nærheden af Bogense med 30 Alen fiin Tvistlærred, som han vedgik at være stiaalet. Da den nærmeste Øvrighed, til hvem jeg bragte Tyven og Kosterne, fandt Sagen sig uvedkommende, saa har jeg taget Lærredet i Forvaring og hos hvem Eieren, imod behørig Legitimation, kan erholde det tilbage." (J det paafølgende No. af samme Avis erfarer man, at der paa Grevskabet Wedelsborg er bortstjaalen 58 Alen Tvistlærred, 22 Alen Ditto og 21 Alen Dreiel. Det er Skade, at Øvrigheden fandt Sagen sig uvedkommende.) Ane Olsdatter - som for Barnefødsel i Dølgsmaal var dømt fra Livet, men af Hs. Maj. Kongen benaadet til Tugthuusstraf paa Livstid – har under Forhørerne forklaret: at hun, under sit Svangerskab, baade af hendes Huusbond og Pigerne paa Gaarden, er bleven adspurgt, om hun ikke var frugtsommelig; men at hun hver Gang havde benægtet det. For at skjule den forestaaende Fødsel, sagde hun den 11te Juni f. A. til hendes Huusbond, at hun paa Malkepladsen var bleven stødt af en Tyr, og da hun næste Dags Morgen mærkede, at Fødselen var nær, gik hun Kl. imellem 9 og 10 ud i Skoven, hvor hun, paa et afsides Sted imellem nogle Hesselbuske, bragde et levende Pigebarn til Verden. For at skjule Fødselen skrabede hun derpaa med Haanden et Huul i Jorden, hvori hun, efter først at have stoppet noget Græs og grønne Blade, som hun havde vredet sammen, ned i Barnets Hals, lagde det med Ansigtet vendt nedad mod Jorden, uden at tilføie det anden Mishandling eller lægge det haardt fra sig; hvorefter hun bedækkede det med det opgravede Græs og Jord. Hun begav sig derpaa tilbagetil Gaarden, hvor hun blev siddende i sine Klæder udenfor Sengen i sit Soveværelse, og, for at skjule Fødselen, udstoppede hun sig; men da man paa Gaarden alligevel fattede Mistanke om det Passerede, og i den Anledning anstillede Randsagning i Skoven, fulgte hun, et Par Timer efterat Fødselen var foregaaet, dem, der foretoge Eftersøgelsen, derud, hvor hun paa deres gjentagne Spørgsmaal vedblev at benægte, at hun havde gjort Barsel. Det Samme vedblev hun ogsaa at paastaae imod hendes Huusbond, skjøndt han ved en af trende Koner foretagen Undersøgelse havde forvisset sig om, at det dog var saaledes i sig selv. Ved den i Skoven foranstaltede Eftersøgning gjorde han og alle Gaardens Folk sig ogsaa forgiæves Umage for at formaae hende til at tilstaae, hvor Barnet var, og forestillede hende, at et Menneskelig maaskee endnu kunde reddes, hvorhos han lovede at ville antage sig Barnets Forsørgelse og bede om Formildelse i hendes Straf. (Dette Løfte paastaaer hun ikke at have opfattet, hvilket hun tilskriver den Omstændighed, at hendes Huusbond, Hr. Walther, som født tydsk, ikke taler det danske Sprog reent og tydeligt.) Hun blev derpaa bragt tilsengs i Skovfogedhuset, og det var først veden gjentagen omhyggelig Randsagning at Barnet blev opdaget, idet dets ene Fod stak frem under en Busk. Kl. 12 1/2 blev det bragt ind i Skovfogedhuset, hvor det, efterat være givet et lunket Baad, yttrede stærke Livstegn og kom tilsyneladende ret godt tillive; men desuagtet levede det dog kun til næste Dags Middag. –J det den 13de Juni optagne Forhør tilstod Ane Olsdatter at have paa den ovenfor beskrevne Maade født og behandlet det fundne Barn, og som Motiv til Gjerningen opgav hun den Frygt, hun nærede med Hensyn til Barnets Forsørgelse, og den Skam, man vilde kaste paa hende, fordi hun nu fjerde Gang udenfor Ægteskab var bleven besvangret.