Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1767-02-02
No. Tredie Aar Gang Aar. 1767. Af Efterretninger. Fra Boe. Nordose, Nr. i Bergen i Norge. Februarii Mandagen, den 2den Fortsættelse af den i No. 4 afbrudte Oversættelse. Skulde jeg, Eucharius, indmænge mig i denne nederdrægtige Hob, og ofte de Mæg ige Virak som Ægypterne Krokodilerne, paa det de ei skal opsluge mig, eller at de, som en Naade skal slænge mig i Ansigtet det, som de ere skyldige til at give mig, De have deelet sig i mit Gods, de have nedstødt mig fra Beqvemmelig heders Eiendom til Mangel, røvet mit fæderne Gods, plyndret mit Huus; Maa ikke Retfærdighed tvinge den til at give mig alt dette Rov tilbage, og skulde jeg først blive en Hykler for at faae tilbage hvad som hører mig selv til? Hvilken Sundhed kand jeg sige dem, som ei skulde fortørne, Eller skal jeg sige Logn for dem, Kand jeg sig til Carinthes, denne Stadens almindelige Røver, over hvilken rinde Enkers og Faderløses Taarer; Som har bygget sig et Pallads af mange Redeliges nedbrudte Hytter; Som skulde arbeide i Fæstningerne, om han er selv var Dommer; Sig, kand jeg sige til ham, han er en Menneske-Ven, en Uskyldigheds Beskiærmer, de Undertrykkedes Tilflugt, Eller skal jeg nedkaste mig for Paris, denne sin bedragene Herres qvindagtige Yndling, og tilgræde mig Naade og Beskyttelse af en Elendig, som uden Samvittighed fylder sit Bægger med de Undertrykkedes Taarer, Nei, Jeg vil intet, som den strængeste Retfærdighed ei skulde give. Heller vil jeg omkomme i Mangel, end begaae en saadan Nederdrægtighed. Du beklager mig, siger du, da du mis haaber, at jeg nogensinde skal giøre den Lykke, som jeg fortiener og da jeg ei vil følge dit Raad. Hvilket Raad, Encharius, Veed du at give mig et Raad, som kand bestaae med Dyden og med en redelig Mands Charactere, saa vær forsikred, at jeg begierlig vil modtage det. Men begier af mig intet uanstændigt Hyklerie. Du maa kalde det Menneske-Kiærlighed, Artighed, Føielighed, eller Sæder; saa giør Navnet hos mig ingen Forandring, naar det i Grunden er Hyklerie og Løgn. Jeg forstaaer ei den polerede Verden og Hoffernes Sprog. Jeg bliver ved de eenfoldige og rette Navne, som jeg fra Barndommen af har hørt af min redelige Faders Mund. Pøbel kalder jeg Pøbel, og Bedragere Bedragere. Naar en Verres beriger sig af hele Provindsers Rov, saa er jeg ei polered eller artig nok til at kunde sige ham: Han er de Trængendes Fader, og de Undertrykledes Skyts-Gud. Jeg kand ei heller anstille mig som jeg beundrede den, hvilken jeg maa foragte. Min Følelse og min Samvittighed lade mig ei blive i Roe førend jeg haver forestillet enhver, som seiler eller begaaer en Last, dens Feil og Last. Hertil holder jeg mig forbunden. Jeg troer, at Menneske-Kiærlighed ei kand vise sig bedre, end naar den søger at forbedre andre. Jeg veed nok, at man ved at tænke og tale saaledes maa gaae og betie. Men at betle er dog meget bedre end at krybe. Og fulde jeg endelig maatte vælge imellem begge; (: Thi næsten have de store Røvere aldeles deelet min Formue imellem sig:) saa tør du ikke længe spørge mig hvad jeg skal gribe til. Den Bettel-Stav, jeg bærer, skal være et offentlig Tegn paa deres Skam, som have afklædet mig. Saa til jeg behøver en Almisse, vil jeg bede om den i deres Navn; Jeg skal deraf ingen Skam have. Men maatte man ikke foragte mig, om jeg nedkastede mig for disse Elendige, og ved skammeligt Hyklerie af dem tilbage betlede en Deel af det, de havde frarøvet mig, Nei, Bacharius, kald det en stræng Dyd, eller kald det Stolthed, saa vil jeg dog aldrig fornedre mig, til slige Hyklerier, Jeg begierer intet af Verden, for saadan Priis. Den, som berøver mig, kand jeg gjerne unde min Formue for en Bedragers Navn om han holder dette Kiøb for fordeelagtigt og godt. Men da maa Han ei begiere, at jeg for Verden skal nævne ham ved andet end dette Navn. Disse Sæder ere noget grove. Men kun i en Verden som vor. Til at behage denne Verden haver jeg ei Gaver nok. Det skal altid være mig en sand Ære, naar den kalder mig egensindig og menneskefiendsk. Thi Laster har jeg svoren et ligesaa ævigt Had, som Hann i al Romer. ne. Er jeg for svag til at skrække Narre og omde Mennesker, saa vil jeg dog i det ringeste bekrige dem med min Røst. Jeg vil kalde dem ved det Navn, for hvilket at fortiene de have gjort sig saa stor Møle Jeg vil bekiendtgiøre deres Bedrifter. Jeg vil bede de Retskaffene tage sig i Agt for dem. Jeg vil, saa til dertil gives Leilighed, sige dem selv deres Nederdrægtigheder, under Øiene. Thi med Onde og Daarer maa vi en giøre Fred, saafremt vi ville blive Dyden, troe. Disse ere mine Tanker. J disse GrundSætninger er jeg opdragen. Som et Barn har jeg læret at udøve dem. J min Ungdom har jeg funden dem sande og anstændige. Som en gammel Mand vil jeg ei vælge nye Leve-Regler. Beklag er mig, Eucharius, Beklag dem, som undertrykke mig. Den Lastefulde fortiener Medynk. Den Redelige har heller, end og naar han dybest nedtrykkes, en Ret til at paastaae Høiagtelse. President, Borger-Mæstere og Raad udi Bergen giøre vidterligt, at da Hr. Stiftsbefalings Mand Jørgen Erik Scheel udi høie Skrivelse under 20de hujus har tilmeldet Magistraten, hvorledes at det har behaget Hans Kongelige Majestæt under 15de Dec. 1766 allernaadigst at resolvere: "At de Mulcter, som i Følge Høikongelig Resolution af 26de Septembris 1763 erlægges af Skippere, der et ved deres Retour-Leise fremvise de anbefalede Consulat-Attester, skal herefter saaledes deles, at den Rets Betient, hvor Dommen vorder afsagt, skal af samme nyde een fierde Deel og de Fattige de øvrige tre fierde Parter. Saa vorder saadan Hans Kongelige Majestæts allernaadigste Villie herved, til alle Vedkommendes allerunderdanigste Efterretning, behørig bekiendtgjort. Bergens Raadstue den 22de Januarii 1767. Under Stadens Seigl. (L. S.) O. B. Holm.