Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-06-18
Tillæg til Riber Sti Ulykkeligt vilde det være, om vore hæderlige Naboer, skulle rygge i Krig med os, det vil sige, om Foreningen ei kunde gaae for sig uden et Landsebrud. Men, tvinge, Omstændighederne vore Armeer til at slaaes, skal i det mindste det skee paa en Maade, som egner to oplyste Nationer. 35) Vi skulle kanskee paa begge Sider sende Evigheden nogle tusinde ulykkelige Offere 36) for Fuldbyrdelsen af en politisk Omvæltning, der er nødvendig for begge Nationers fælleds Vel i Fremtiden; men aldrig skal denne Krig vække Bitterhed imellem selve Nationerne, derom er jeg overtydet. 37) "See saa, min Hædersven! Nu har jeg vidt og bredt, omtalet, hvad jeg med Sikkerhed veed og kiender. Jeg har gjort det, fordi jeg af flere Dine Breve, men især det sidste, mærker, hvor forbandet besat I politisere i Smaastæderne, og fra hvilken bagvendt 38) Side J see, Tingene. Nulderimod har du en Nøgel 39) for dine Bedømmelser; og jeg haaber, at Du herefter bliver lidt mindre landjunkermæssig 40) i dine Slutninger, især siden Du nu har faaet Kundskab om de Garantier 41), som ere officielt givne af England, Preussen, Rusland og Østerrige, samt siden Du har faaet Begreb om de første Operationer, vor Hovedarmee kommer til at foretage fra Pommeren af. 42. Du nævner og i Dit sidste Brev, at Rygtet i Din Egn siger: at Nordmændenes Frygt for en Forening 35) Leed er Din Sang, Du giftige Trold! Zinklars Vise af E. Storm. 36) Den som har værnet sig til, med roeligt Hierte at see følende Væsner vaande sig i Smertens brændende Angest, skal efterhaanden savne den ømme Medlidenhed, Menneskeheden har den meest drivende Trang til at finde, især Leopold. hos de Store paa Jorden. 37) 2 Hvo søgte nogensinde Trøst, eller Hielp hos sine Fiender, Hvo kaldte Døden sin Ven og smitsomme Syger sine Yndlinger, Hvo bad til den Jld, som havde brændt hans Hytte af, slugt hans Qvinde og hans Barn, Hvo bevarede, som et dyrebart Kierlighedspant, den Dolk, der dræbte hans Broder, Kun Deen, der opgav Haabet om Skiebnens Retfærdighed og ventede af Fortvivlelsen Hielp, til at see sig hævnet Veit Weder. 38 Dette Ord betyder blot, ikke svensk, ligesom Ordene forbandet besat betyde: dansk og norsk. 39) Derved menes: en Hængelaas. 40) Eensbetydende med patriotisk. I den svenske Kellgrens ypperlige Philosophen paa Landeveien hedder det, i Rubrikken Had og Kiærlighed paa Landet, saaledes: "paa afsidesliggende Steder paa Landet blandt ringe Folk kan man endnu finde en Ven i Fare og en Fiende til Døden; men i Hovedstædernes opperstbelevne Verden har man Jngen at slaaes for og Jngen at flaaes med. Brevet bærer Hovedstadens Præg. 4) Betyder, Kundskab om at Dit Fædreland er underhaanden foræret bort. 42) Betyder: Begreb om det Blod, der paa Dit Fædrelands Broder=Alter skal udgydes, Dig og Dine Landsmænd, haabe vi, til en Velbehagelighed. med Sverrige har sin Grund deri, at de ansee den svenske Adel for trykkende 43). Det danske Parti i Norrig, har saaledes heldigt hittet paa den rette 44) Maade, til at vække Nationalmistroen og derved vanskeliggiøre Forningen paa. Du kiender, min Ven, ligesaa godt som jeg Forholdet med vor Adel, hvilke og paa sidste Rigsdag har frasagt sig alle sine Prærogativer, lige indtil de allermindste. Rigets høieste Domstoel skal altid bestaae af en Halvdeel Adelige og en anden Halvdeel Uadelige. Fortienester, men ikke Fødsel, give Rettighed til at beklæde Rigets høiere Embeder 45). Jeg repellerer Dig her i Erindringen Premierministeren Engstrøm, Statsraaderne Rosenblad og Lagerbring, der alle Tre skiøndt uanseelige Mænd fra Skaane, have vundet Adelskab ved deres Kundskaber og forestaae nu Statens fornemste Embeder. Dog er Skaane en med Sverrige forenet Provinds. Mon Norrig kan i flere Sekler opvise. at saa mange af dets Nation ere blevne optagne i den danske Regiering, Desuden er Hoftanzlerens Søn af en adlet Landmaaler. Vor Generaladmiral og Statsraad har fra Matros af tient sig op og er adlet. Ligeledes ere Personer, som ei have været Adelsmænd, blevne ved deres blotte Fortienester Landshøvdinger i Vermeland, Halland, Malmshuuslehn, Nordbottens og Vesterbattens Lehner. Tre tienstgiørende Statssekretairer. have nu og den Lykke. I det Militaire er der og 2 tienstgiørende Generaler, som paa samme Viis have tient sig og fra simpel Soldat af 46). Jeg misunder 43) I sit Brev til en fornem Herre skildrer den klareiede Kellgren, der ei agtede at forføre, sit Lands Adel i følgende Ord til Herren. 4 Din Herkomst fra en gammel Æt er en Qvittering for egne Dyder. og en Transport af Andres Ret." 44) Det danske Parti har ikke gjort det; Eders egne Aarbøger, ere fulde af skrækkende Vidnesbyrd, og Maaden er, kun fordi den har Medhold af Seklers Sandhed, den rette. 45) Jkke i mindre Grad hos os, end hos Eder Ove Malling og Christian Colbiørnsen. 46) Al den møksommelige Sammenskrabelse af Tre, eller To eller En fortiener ingen Optegnelse af Ti, og Tyve, og Tredive, intet Sidestykke fra dansk Side under en Konge. der saa ofte, som vor siette Frederik, har viist Hu og Lyst til at hædre og lønne Fortienesteen, den findes saa hvor den vil, blot han kan vine den. Hos Jngen, sagde 1811 Nordmanden Pram, hos Jngen kan der være Skygge af Tvivl om vor Konges Retfærdighed. Denn, der, for at faae et Folk forlokket til Troløshed, endog maa gribe til saa smaalige Midler, som at rangle for det med Adelskab, Ordner og Titler, haaner de Mænd, han vover at lege for, og viser, som Heiberg sagde, at han for lav Gevinst, paa Trælleviis. har givet Tro, Samvittighed til Priis. " Tvillingrigernes Tolk være hiin Nordmand Pram, naar han, Sandhedens Tolk, vedbliver: Hengivenhed for Kongen er i begge de Folks Characteer, som lyde Dannerkongen, et Hovedtræk, hvilket pryder den og giør den hæderlig vist ikke saadanne deres Forrang i Processioner og ved Begravelser; jeg hader dem ligesaa lidet for Ting hvori de dog ere uskyldige, blot fordi deres Navne endes paa Hielm, Krone, Skiold, eller noget Lignende som jeg agter dem derfor ene. Man har ei gjort sig den Umage, at lade det komme til min Kundskab, hvorlænge det er siden deres Stamfædre gjorde sig fortiente af Fædrelandet. Jeg bryder mig aldrig og Andet end den nærværende Persons indre Værd, og Du veed, min Ven! hvorlunde vi Svenske alt i langt Rum af Tid have lart, hverken at hade eller forgade vor Noblesse, ligesom Ou og kiender, hvor lidet Hæng til at trykke Folket den nu eier 47). Forresten er Du bekiendt med vor Kronprinds og hans Tænkemaade. Han har, fra sin Ankomst af, hverken opkastet sig til Noblessens Protektor, eller til dens Fiende. Du vil let kunne begribe hvor vidt vel han, der selv, fra en uanseelig Mand 48) af og uden Fødselsfortrin, er stegen op til Thronarving i et frit Land, skulde være istand til at forglemme sig selv i en saadan Grad, at han tillod at Nordmændene, hvis Hierter og Tiltroe det naturligviis maa være ham magtpaaliggende at vinde, 49) i mindste Maade bleve trykte. Desuden, hvad have Nordmændene med vor Noblesse at skaffe, Vi leve paa denne, de paa den anden Side af Fieldryggen. Vi handle med hinanden, samles tilhobe for at give os Love, forene vore Armeer til fælleds Forsvar. See der vore kommende Forhold, Nogle skikkelige Nordmænd, har jeg hørt, vil Regieringen finde det nødvendigt at indkalde til Sverrige, for af dem at vorde oplyst og Norrigs Love og Skikke, ligerviis som og nogle Svenske naturligviis maa emploieres i Norrig. Men ligefuldt kunne Nordmændene være forsikkrede om, at Prindsen vil i denne Henseende bruge al den Deelikatesse, Sagen kræver. 50) 7) Ved al dette Brøvl af Ord om Forfatterens egen ærede Tænkemaade kan man umuligen lade være at tænke paa Kellgrens saa sunde Dom i Anmærkningerne til 9de Strophe af Digtet. Man eier ei Genie, fordi man er aal, denne nemlig: " Hvor Daarskaben dog er frugthar, Hvor Viisdommen dog er korttalende! Den som har Sandheder at bevise, standser, naar han har beviist dem. Men Denn, som ei veed, Hvad han vil sige, kan ei vide, naar han har sagt nok. Da han har begyndt uden Præmisser, kan han ei komme til nogen Slutning; og har først en saadan Karl begyndt at skrive, gives der ingen Grund i Verden, hvorfor han nogensinde skulde holde op igien. 48) Mig synes dog at, da det egenligst var fra fransk Marskalk og fransk Prinds, han blev svensk Prinds ville Ordene gaaen over passet bedre, end stegen op. Man tilgive denne Anmærkning over Ubetydeligheder! 49) Kan man da vinde Tiltro hos Dem, man vil forlede til Utro Bryder man sig da stort om Dens Hierte, hvis skiønneste Egenskab, Hengivenhed, man vil forvandske? 50). Du spilder for døve Mands Øre, Din Smiger, og Mand! Jeg mistroer, belært af Erfarenhed, smigrende Ord. Men Kongen Du med Spot turde nævne Hvi kan jeg ei hævne. forhaanende Ord mod min Konge. I Øvrigt troer jeg, at Nordmændene vilde just blive fornøiede med vor Kronprinds. Han er opfødt under den franske Frihedsperiode og har vedligeholdt alle de Følelser for almeen Menneskeret, han da vænnedes til at elske og øve. Han er desuden i Vane med at befal og alvorlig i sine Foretagender, uden at være tvær og gadrig ved Beraadslaaelser 51). Og Du veed, at vi Nordens Jndbyggere, saavel Normænd som Svenske, taale godt en vis Portion af Strænghed og Alvor i Statsstyrelsen, saasom vi have en Smule Hæng til Selvraadighed, der ei staaer til at forene med Skik og Orden."52). Jeg kiendte ikke stort til Prinds Carl August; men jeg er af den Mening, at jeg burde kunde sammenligne deres Characterer, for rigtig at bedømme deres øvrige store Egenskaber. Dertil skal man have større Kundskab end jeg. Derimod har jeg ikke taget det i Betænkning, saaledes iforveien at udvikle for Dig de Hændelser som forestaae 53); thi aldrig har Du misbrugt min Fortro. lighed 54, og vær Du kun tranquil Nu min Ærbødighed for Din Fru Friherinde, Din Søn var hos mig i Løverdags. Du bør være glad over det gode Haab, denne hyggelige Dreng giver, 55). Altid Din troe Ven J. P. S. Kiend ham og lær: at han eier i fri og lyksalige Undersaats Bryst, en Skat, som alt Guld ikkun fiærlet opveier, hvis Værd han erkiender, tør skue med Lyst! Behold Du Dit Sværd og læg Staal i dets Eg, ifald uforsigtig den nordiske Kriger Du vover at tvinge til Kæmpernes Leeg! Skiøndt rustet, mit Sværd mig til Kampen ei sviger, Prams Stærkodder. 51) Hver ærlig Dansk vil studse over, hvor netop Alt dette netop passer paa vor siette Frederik, der blot tilegner sig det Fortrin, ogsaa at have befalet for den franske Frihedsperiode, Land og Rige et stort Fortrin 52) Naar toge da Nordmændene, Folket, sig sidst tilrette selv imod deres Konger, Naar Brevskriveren frygte ei for den Tid, han maae anvende paa Opsøgelsen af den fierne Exempeler, der skulle bevise dette tomme Udsagn af ham; thi den Tid vil han gienvinde, naar han derimod gaaer til sit eget Folks Historie. 53) J Sandhed, hver en Christen burde vide, at der er Jngen mægtig uden Gud. Han ene mægter Jord og Hav at tvinge. A. Ochlenschlager. 54) See forud den 4de Anmærkning. 55) Da hiin Philip rykkede videre og videre frem i sine Planer paa at underkue Grækerne, fortsatte sine Crobringer. i Thracien, sendte Tropper til Enboen, underaagede dens fornæmste Stæder og gik imod selve Bygentium, udtalede Demosthenes i sin tredie Philippertale disse mærkelige Ord: Og, helligede endogsaa alle Jordklodens Folkeslag Eders Underknelse, da maae, Athenienserne! J ligefuldt tæmde for Friheden. sendes.