Viborger Samler, 1776-01-22
Krigen trykker Folkemængden overmaade, end- og naar den ei føres, thi i Fredstider maa saa mange gaae, saa got som ørkesløse, og de kan ei gifte sig. Een har sagt, at naar Frankrig holder 150000 Mand paa Beenene, saa taber det i 100 Aar 750000 Mennesker. Klostere giør store Skaar i Folkemængden i de katolske Lande, (her i Danmark gjør de ei Skade, hvad Mandkiønnet angaaer.) Lov Lovgiveren bør see at trække de Fremmede til sig, saa længe Landet kan nære fleere, og det kan de alle, uden maaskee Holland. Danmark og Norge kunde have 32 Millioner Jndbyggere, og har neppe to; de andre ligeledes, da derimod intet er taabeligere end at forage sine Jndbyggere. Frankerige har uddrevet over 3 Millioner Protestanter i 100 Aar, og derved beriget alle omliggende protestantiske Lande. Men dog er det sikkerst at betiene sig af de Jndfødde; der skal mange Aar, og undertiden nogle Slegter til at foreene de ankomne med Landets egne. Lad derfor Lovgiveren beskytte og lyksaliggiøre alle sine egne, saa skal de blive, og formeere sig overmaade. Ligesom han bør befordre Agerdyrkningen, og med den Folkemængden, saa skal han og have Øie med Konster, Haandverker, Fabriker og Handel. De have deres Grund og Støtte i Agerdyrkningen, og de befordre den igien, nogle øiensynlig ved at lette Landmandens Arbeide, og formeere hans Fordeele, andre ved det de befordre Folkemængden, Afgrødens Fortærelse, og ved de Penge, de bringe ind i Landet. Engelland tiener til Beviis; ligesom dens Handel og Fabriker steg, saa tiltog dens Agerdyrkning. Manufakturerne bør befordres paa en fornuftig Maade, thi de kan sysselsætte Landmanden i den Tiid han ellers maa maa være ørkesløs, eller naar han for Alder eller Bræk er udygtig til Agerdyrkning. Men Manufakturerne maa ei skade Agerdyrkningen, ei heller kan ethvert Land have Nytte af alle Slags Manufakturer; de nødvendigste, og hvis Nytte strækker sig til alle bor have Fortrinet, som de der forfærdige Lærred, Klæde, Hatte, Strømper og deslige, og i sær de hvorved Landets raae Vahre forarbeides, som Uld, Hor, Huder, Træe, Mineralier og deslige, Man skal helst anlægge dem i de seede Egne, hvor Agerdyrkningen ei optager al Landmandens Tiid; men lader ham eendeel til Haandarbeide, f. Ex., hvor det meest bestaaer i Græsgange. Naar de eengang er anlagde, maa de ei saa let igien ophæves; de er Kilder, som man ei maa aflede, man kunde miste Vandet reent. Man maa ei heller besvære dem med Paalæg; det gjorde deres Arbeide dyrere, og forhindrede Afsætningen. Det er stor Viisdom, at udstudere Landets Beqvemhed til nogle Fabriker, frem for andre, og vælge de rette, da man har nok at vælge udi, f. Ex. Teglbrænderie, Pottemagerie, som er nødig i alle Lande, Kalkovne, visse Bergverker, Smed der, Spinderier af al Slags Uldent og Linnet, i sær af Landets Produkter, Strømpefabriker, Papiir møller, Oliemøller, Tobaksplanterie, Lærredsbleger, ger, Voxavl, og mangfoldige andre. Lav har nok i de forrige grove og barbariske Tider havt Nytte, da almindelig Orden og Politie var raa og maadelig; men er nu vist altid Tømmer paa Flittighed; og burde derfor afskaffes, som Anledninger til Dagdriverie, Fylderie, Tyrannie; undtagen ved de Haandverker, som forarbeide Yppigheds Vare, thi det er til nyttigt at trykke dem, men i de Haandverker, som forarbeide Nødvendigheder, skulle ingen Lav være, eller de skulle meget indskrænkes. Manufakturerne bor paa alle muelige Maader befordres. Premier, Æres tiller, Fortrin, Forskud til Anlæggene, og et Laan uden Rente, kan udrette meget; og det er ikke altid sande Fordeele, der giøres nødig til at opmuntre. Ludvig 14. bar efter Colberts Raad Kammerdug, og bragte derved Netteldug af Brug, men Kammerdugsfabriken i Veiret. Dog hører der Forstand til at vælge Anlæggere, som noget skal betroes; Arbeiderne maa man passe paa, at de altid levere gode Vare, efter Tidens Smag, og som er best afsættelige.