Corsaren, 1842-04-08
(Læserne bedes erindre, at Efterstaaende har været blandt de standsede Artikler). Brudstykke af en Anmeldelse af Kirkeconcerten Langfredag Aften. Politik! Bestandig Politik! "Den faldende Draabe udhuler tilsidst haarden Steen." Musiken er en Magt i Staten - vel ikke anerkjendt ved noget Charte eller nogen Grundlov eller sikkret ved juridiske Garantier, men ikke desto mindre en Magt, der kan imponere. Medens de andre Magter udove deres Herredømme over Folks Arme, Been, Ryg og Pung, udøver den sit Herredømme over det Vigtigere: Menneskenes Sind, og gjør det, som hine andre Magter sommetider have Ondt nok ved: Er istand til at lede Folkemassernes souveraine Kraft. Uden ret at ville tilstaae eller vise deres Erkjendtlighed derfor, søge ogsaa de øvrige Statsmagter Hjælp hos den, saasnart de trænge til Følelse og Begeistring fra Undersaatternes Side. Den maa i Freden gjøre mange Ting høitidelige for dem, som absolut skulle ansees for høitidelige; den maa i Krigen, under Slaget, oplue Soldatens Mod til at lade sig slaae ihjel for dem; jal den maa undertiden forberede store Begivenheder. Saaledes udsendte de tydske Fyrster foran Opstanden mod den store Despot patriotiske Sange. Senere er Musiken ogsaa god til at dysse lidt af en altfor stærk Følelse ind igjen; men den maa da ligesom visse Gifter anvendes i smaae Doses, for Ex, i Form af Parademusik, Taffelmust o. desl. Jmidlertid har den dog i denne Henseende sin mindste Fortjeneste, fordi man ved slige Leiligheder ikke ganske stoler paa dette Middel, men tillige anvender andre, mere beroligende. Men, hvad der giør Musiken til ikke blot at være en Statsmagt, men en Verdensmagt, er, at den taler et Sprog, der forstaaes af Alle. Som en hemmelig Sympathi gaaer den igjennem Verden og forbinder Nationerne. Endnu er der i dette Sprog fordetmeste kun skrevet æsthetiske Ting, Noveller, Romaner, naar det engang begynder at tale til Menneskene som Mennesker og ikke som "dannede Læsere" eller "et dannet Publicum," da vil der blive en Opsigt, en Studsen - men der vil blive meer end en Studsen. Som en Prøve, som en Slags Subskriptions-Jndbydelse, har Forsynet tilladt enkelte Værker i dette Sprog at udgaae og forsøge deres Kraft over den hele Verden. Der er den franske Frihedssang. Om det saa var Malaierne forstode de den. Da Franskmændene kom til dette Folk, kunde de hverken ved Ord eller Gebærder gjøre sig forstaaelige for det, indtil man spillede Marseillerhymnen. Da dandsede Malaierne deres Krigsdands. Der er den polske Klagesang. Lad den blive sunget for Eder, om end i det fremmede Tungemaal, og J ville forstaae, hvad det er at have et nedtraadt Fædreland. Der er "Kong Christian stod ved høien Mast." Synger den, og man vil strax forstaae, at J ere Danske. Men selv i den Genre, hvori nu Musiken nu fordetmeste beskjæftiger sig, er den hyppig istand til at finde Vei til Hjerterne og begeistre. For nærværende Tid er den endog den eneste Kilde, hvorfra det hendøende Liv henter Næring, og som endnu nogenlunde bevarer Hjerterne fra at indtørres under den haablose Længsel, den unyttlige Kamp og de kræmmeragtige Beregninger. Den skal maaskee bevare i Hjerterne den lille Plet frisk, hvorfra Frihedens Træ engang skal yppig skyde op. Den religiense Musik er ikke undtaget herfra, og hvorfor skulde den det? Er den christne Gud ikke Frihedens Gud? Steg han ikke ned til Jorden og viede der sit Liv til en uafbrudt Kamp for den Svage mod Undertrykkeren? Er han ikke den, der først udtalte for Menneskene det mægtige Ord Lighed; der forkyndte Kongen, at hans Plads ikke skulde være høiere end hans fattigste Undersaat; Jordens Mægtige, at de skulde henveires som Støv? Og beseglede han ikke sine Forsjættelsers Sandhed ved de Forfølgelser, de Mægtige paaforte ham, og ved en forsmædelig Død, som dog kun bragte ham og hans Ord til at fremstaae i fornyet Glands? J Sandhed! Saavist som Religionen forjætter Frihed, saaledes skulle de melodiske Toner, hvormed dens Dyrkelse forherliges, vække Folelse, Enthousiasme, og i enhver Enthousiasme er der en Bloddraabe af Friheden. Det er ikke vor Skyld, at denne Anmeldelse her bryder af og bliver et Brudstykke. Det er ikke vor Skyld, at Hr. Rungs Concert i Fredags ikke begeistrede.