JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1781-02-07
Bekjendtgjørelse. Man vil her bekjendtgjøre en Spillers Historie til Advarsel for den opvoxende Ungdom En vis Oberst fandt en stor Fornøyelse i at give unge Officierer gode Raad, hvorledes de skulde bære sig ad for at blive fornøyede og lykkelige i deres Stand. Fornemmelig advarede han dem at afholde sig fra Spil, og fortælde dem derpaa gemeenlig følgende Historie om sig selv, for at vise dem, at en liden from Beslutning kunde let overvinde denne daarlige Lidenskab. Krigen under Dronning Anna stod jeg som Fændrik ved den Engelske Armee, som dengang laae i Spanien. Men Spillesyge havde saa sterkt bemægtiget sig mig, at enhver Forretning, som afholdt mig fra at opfylde denne Lidenskab, var utaalelig for mig. Neppe kunde jeg beslutte mig til at afdrage nogle Timer fra Spillet, for at opofre dem til mit Legems Hvile og Rolighed, og naar jeg sov, saa drømde jeg ikke om andet, end Kort og Tærninger Jeg forsømde mine Maaltider; eller og naar jeg gik hen at spise, saa ansaae jeg den Tid, jeg sad ved Spisebordet, som forloren, og sluge de Maden i mig med den største Hast, for kun snart at komme til Spillebordet igien. Naar jeg undtager Kort og Tærninger, var der ikke noget i hele Verden, som mere havde noget Jndtagende for mig. Den deyligste Foraarsdag, den behageligste Sommeraften, den smuk for Børn. keste Egn, kort sagt, alt hvad Smukt og beundringsværdigt Naturen eyer, blev enten slet ikke agtet og betragtet af mig, eller dog ikkun med megen Koldsindighed. Endog imod Venskab og Kjerlighed var minSiel følesløs. Den, som ikke spillede med mig, hans Selskab var mig ufordrageligt og faldt mig besværligt, om det ogsaa havde været min egen Fader. Og at jeg med et saa yderlig forvildet Sind, aldrig nogensinde med Glæde kunde tænke paa Gud, det er noget, som jeg ikke først her behøver at sige.
Adresseavis for Børn, 1781-02-07
En Tidlang spillede jeg med saa stor en Lykke, at jeg ofte (men see engang, hvor saadan en Lidenskab kan gjøre Hovedet forrykt!) kunde kaste en anselig Gevinst paa Gulvet, og vælte mig omkring paa samme, paa det at Folk kunde sige om mig i den egentlige Forstand: Han vælter sig i Dukater. Saaledes var mit Levnet i en langsommelig Tid beskaffent; men (J maae troe mig, J unge Venner,) det var den elendigste Deel af mit Liv, som jeg endnu i denne min høye Alderdom vilde kjøbe tilbage igjen med mit Blod, fordi Erindringen deraf vil vist forurolige mig paa min Døds-Seng.
Adresseavis for Børn, 1781-02-07
Efter nogen Tids Forløb blev jeg sendt ud paa Hverving; denne Forretning overlod jeg gandske og allene til min Underofficier, for imidlertid at kunne tilfredsstille min Yndlings Tilbøyelighed. Underofficieren fik sammenbragt 150 Rekruter, men jeg var imidlertid bleven saa ulykkelig i Spil, at jeg ikke allene havde forspillet alle mine egne Penge, men endog den for Rekruterne bestemte Sold. Min Forlegenhed var nu ubeskrivelig stor Jeg gik hen til en Capitain ved dette samme Regiment, som altid havde viist sig at være en Ven af mig, og bad ham at laane mig 10 Guineer. Hvad, svarede han, jeg skulde laane mine Penge ud til en Spiller af Profession, Ney, min Herre, De maae have mig undskyldt. Et af to seer jeg nu gandske vist, at jeg maae tabe, enten Deres Venskab eller mine Penge; men jeg vil dog heller beholde mine Penge. Med dette spotske Svar og Afslag gik jeg bort og hjem i mit Qvarteer, og slængde mig yderlig Avis. yderlig nedslaaet paa Sengen, for i den varme Tid af Dagen at sove min Sorg og Bekymring bort. - Jeg faldt i Søvn, men jeg vaagnede strax op igien.
Adresseavis for Børn, 1781-02-07
Nu forestillede jeg mig niin hele travrige Tilstand i de sorteste Farver. Uden Penge, uden Udsigt til at faae nogle, uden at have nogen Ven - hvor skulde jeg faae bragt Rekruterne til Regimentet, Og dersom jeg ikke bragde dem derhen, og dersom det blev bekjendt, at jeg havde forspillet Regimentspengene, hvad kunde jeg da andet vente, end at blive kasseret med Skam og Skjendsel. Naturligviis førde denne Nød og Forlegenhed mig dertil, at jeg begyndte alvorlig at eftertænke, hvad det var, der havde bragt mig til at spille, og det var, som jeg strax merkede Ørkesløshed og Lediggang. Aarsagen til min Sygdom havde jeg nu udfundet, men Lægedoms middel derimod fattedes mig endnu. Noget maatte der skee; jeg maatte begynde en Levemaade, som ikke lod mig have nogen Tid tilovers til Spil. Ved denne Tanke faldt det mig ind, at Adjutantpladsen ved Regimentet skulde sælges, og jeg besluttede ved mig selv at kjøbe den, som en Post, paa hvilken jeg formodentlig skulde finde en tilstrækkelig Beskæftigelse. Jeg havde nemlig Vexelbreve i Hænder, paa hvilke jeg kunde optage saa meget jeg vilde til min Befordring ved Armeen, men heller slet ikke til noget andet Brug. Men førend jeg kunde hæve disse Penge, maatte jeg være ved Regimentet med mine Rekruter, og hvorfra skulde jeg nu tage de Penge til denne endnu temmelig lange Marsche¬
Adresseavis for Børn, 1781-02-07
J det jeg var i den største Forlegenhed med mine Tanker derover, traadde min saa kaldete Ven, Capitainen, som kort tilforn havde affærdiget mig saa haanligt, ind i mit Værelse, forat gjøre mig en Besøgelse. Jeg tog imod ham med den største Koldsindighed, og med øiensynlige Kiendetegn paa Foragt; han derimod syndes gandske og aldeles ikke at agte derpaa. Han spurgde mig, hvorledes jeg tænkde at rædde mig ud af min Forlegenhed, og jeg fortæl de ham kort og temmelig bistert, hvad jeg havde sat mig for at gjøre, naar jeg kun først vidste, for Børn. hvorledes jeg skulde komme til Regimentet med mine Rekruter." Jkke saasnart havde jeg fortælt dette, førend Capitainen reyede sig, omfavnede mig med en inderlig Hæftighed, som satte mig i Forundring, og sagde: Min dyrebare Ven! Jeg afslog Dem Deres Begjering i Morges paa en krænkende Maade, for derved at bringe Dem til Efterkanke over de ulykkelige Følger af Spillesygen. Jeg fornøyer mig ret hjertelig over at have naaet denne Hensigt hos Dem. Bliv ved og faer fort i Deres lovlige Forsæt, Thi troe De mig; Ørkesløshed, Lediggang og Spil ere unge Menneskers Fordærvelse. Nu staaer min Anseelse, mine gode Raad og al min Formue til Deres Tjeneste. Der, føyede han til, i det han rakde mig sin Børs, tag De denne liden Summa, og be tjen sig deraf til Deres egen Beqvemmelighed, og til at bringe Deres Rekruter til Regimentet. "Med Forundring saae jeg nu, hvor falskeligen jeg havde udtydet denne Mands Opførsel imod mig, og sprang op, for at omfavne ham. Derpaa skyndte jeg mig med mine Rekruter til Regimentet, gjorde mig Umag for at faae Adjutant-Tjenesten, og fik den. Fra denne Tid af passede jeg bare paa at forrette den Tjeneste, jeg havde at gjøre, og da jeg slet og aldeles ikke tog hverken Kort eller Tærninger mere i mine Hænder, saa forgik ogsaa inden kort Tid al Lyst hos mig dertil." Seer, J unge Venner, pleyede Obersten til Slutning at føye til denne Fortælling, saa sandt er det, at man med Guds Hielp kan imodstaae saavel denne som alle andre Lidenskaber, naar det kun er eens rette Alvor, at man vil, og at dette sikkerste Middel, som staaer i vor Magt, til at vogte os for at forfalde til denne eller enhver anden Daarlighed, er at skye og flye Ørkesløshed og Lediggang. Søeskade.
Adresseavis for Børn, 1781-02-14
Aar. Numer Tredie ere Aargang. for Onsdagen. Børn. den 14. Februarii. Langt borte at være fra det, som adspreder, Til Livets Lyksalighed Veyen bereder. Evander og Alcimna. Et Hyrdestykke. (Af Gesner) vander, en ung Person i Grækenland, var opdragen iblandt Hyrderne, uden at vide, han var en Fyrstes Søn. Thi da han var end nu et spædt Barn, havde Pyrrhus, hans Fader, sendt ham ud paa Landet, og overgivet ham til Lamon, en gammel Hyrde, at opdrages; paa det at han ikke skulde blive befængt af Stædernes Daarskaber og Laster, som ofte indsnige sig i det bedste Barns Hjerte, og gjøre det udueligt og unyttigt. Denne Opdragelse havde fortræffelige Virkninger hos et Barn af saa god en Art. Evander tog til i alle de Dyder, som gjøre et ungt Menneske elskværdigt. Ved hans Faders Hof havde han maaskee neppe faaet en Forsmag derpaa. Thi mange Fornemmes Børn ere i mange Henseender værde at beklage. Man beviser dem visse udvortes Æresbeviisninger for deres Stand Skyld, derved falde disse uforsøgte Smaa meget let paa de underlige Tanker, at det skeer for de Fortjenestes Skyld, omendskiønt de endnu slet ingen har. Og saa blive de ubekymrete for deres virkelige Ære, og lade sig nøye med disse tomme Tegn, som enhver Døgenigt ligeledes skulde have, naar han befandt sig i deres Sted. Desuden er der gjerne ved ethvert Hof nogle Smigrere, som omgaaes saa uredeligt med en Prinds, at han til sin Ulykke enten falder paa den barnagtige Jndbilding, han har mange Fuldkommenheder, som dog fattes ham, eller sætter sig den latterlige Mening i Hovedet, at han allerede af Naturen er bedre end andre Mennesker.
Adresseavis for Børn, 1781-02-21
Numer. Aar Ol Tredie for Aargang. for Onsdagen. den 21. Februarii. Børn. Dens Ungdom lyksalig og vel er anvendt, Hvis Hjerte med Lasterne blev ey bekjendt Fortsættelse af Hyrdestykker Evander og Alcimna. Evander, en Officier af Pyrrhuus's Livvagt. Evander. Hvor latterligt var mig dette Menneske. Men hvo er den, der kommer saa bevæbnet herhid. Hvem er du, min Ven, du seer mig saa frygtbar ud. Hvad skal det Spær i din Haand, og hvad er det, du har ved din Side.
Adresseavis for Børn, 1781-02-21
For faa Aar siden døde en rig Kjøbmand i London, som efterlod sig to Sønner, af hvilke den ene fra sin Barndom af havde ført et slemt ryggesløst Levnet, og slaaet alle sin Faders Formaninger og Rævselser i Veyr og Vind. Han fandtes derfor i Faderens Testamente gjort arveløs, i hvilket hans Broder var indsat til eneste Arving af Faderens Efterladenskab. Da denne Arveløse hørde sin Faders Død, begyndte han at gjøre de alvorligste Betragtninger over hans hidindtil førte Levnet, og besluttede tillige, at fatte en anden Tænke- og Handlemaade. Ved den Efterretning, at han var gjort arveløs, gav han det første Beviis derpaa. Thi han sagde ikke et eneste Ord, som var uanstændigt for hans Faders Afmindelse, eller fornærmeligt imod hans Broders Lykke, men han udlod sig meget meere med, at han havde fortjent det. Men neppe havde hans Broder faaet Underretning om denne uventete Opførsel, og om den gode Forandring overhoved, som Broderen havde begyndt paa i sit Levnet, førend han skyndte sig hen til ham, faldt ham om Halsen og sagde: "Min bedste Broder, vor Fader har vel i sit Testamente indsat mig til eneste Arving af hans hele efterladte Formue; men det er unægteligt, at han ikkun har udelukket dig derfra, formedelst din dengang førte Levemaade, men ikke for den Tænkemaades Skyld, som du nu har, eller for den Levemaades Skyld, som du nu fører. Du maae derfor tillade mig, at jeg uopholdelig tilstiller dig din halve Andeel af den hele Arv.
Adresseavis for Børn, 1781-02-28
Numer Aar. Tredie Aargang. for Onsdagen. den 28 Februarii. Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-02-28
En Ære for Unge er den Charakter, At man dem i Alting uskyldige seer.
Adresseavis for Børn, 1781-03-07
Bekjendtgjørelse. Følgende ædelmodige Handling af en Ubenævnt fortjener sit Sted i disse Blade.
Adresseavis for Børn, 1781-03-14
J samme Øyeblik det lader sig see, bemægtiger det sig saaledes al vor Agtsomhed, at vi neppe beklage os over de andres Fraværelse. - Lev koyen, ligesom en retskaffen Ven, følger Eder igjennem alle Afvexlinger og Forandringer af Aarets Tider, naar andre gjøre alleneste en kort Besøgelse, saa er denne heller en Jndvaaner end en Gjest i Eders Hauger; den lægger Troskab til Høflighed. Men det er forgjeves, at ville giøre en Fortegnelse over disse elskelige Gaver. Der er en uendelig Mangfoldighed i deres Charakteer, og en uforanderlig Orden i deres Fremkomst. Enhver Maaned frembringer sine Prydelser, saadanne som ere adskilte fra de øvrige, og hvori den har noget besynderligt for sig selv. Og igjennem denne Blomsternes Uddelelse, igjennem de adskillige Tider af Aaret, sees en viis og naadig Hensigt. Dersom de alle skulde blomstre paa eengang, da vilde der paa eengang blive en beblandet Trængsel, og paa engang en gandske Mangel. Og hvilken Godhed er denne, at besørge saadan Kiede af Behageligheder for Mennesker, Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1781-03-14
Følgende Samtaler imellem de fire Sydskende Charlotte, Lovise, Leonore og Amalie, tolv, ti, ni og otte Aar gamle, fortjener sin Plads under dette Blads Nyheder. Den er forefaldet i Vinter. Charl.
Adresseavis for Børn, 1781-03-14
Avis. Lav. Ja visselig har lille Malle arbeydet med Hun har trakt Traad i alle vore Naale, har lagt Sømmene for os, og det nok saa net og lige og har ikke en eneste gang løbet ud imidlertid. Charl. Saa, see nu engang, Lovise, om den Søm ikke er god, Lov. Den er saa nogenledes, Lotte, Stingene ere temmelig lange; ja de ere alt for lange og du har gaaet saa skjevt. Leon. Lad see, Ney, det gaaer aldrig anKom, du skal sye Baandene i denne Trøye, hør du – men du skal skynde dig en Smule Jh, Fil Fil den Søm, du har syet, Lotte, maae absolut op igien. Lotte Lotte, Charl. Ja, ja, Leonore, jeg kan ikke sye saa godt som du, jeg er ikke saa vant dertil. Leon. Ja, det er just Sagen, Lotte det er det allerværste – Har du Baandene syet i end Lov. Nu, nu, du er ogsaa alt for slem ved den stakkels Lotte; du seer jo, at hun kan ikke komme saa fort afsted dermed, hun er ikke saa øvet deri, som vi andre. – Kom hid, Barn, lad mig see. Jh, det ene Baand sidder der jo allerede – (Hun tager fat i det, og Baandet og Traaden gaaer løs og af Tøyet.) Ah, hadet gaaer løst igjen, min Pige! Leon. Jh, det er jo herligt jo du skal hielpe os, du Charl. (med en grædende Røst) O, jeg kan jo ikke Lov. Det er brav nok, Barn, – nu ere vi færdige, der er intet meer at sye. Leon. Jeg har heller intet meer at bestille min Søm er og færdig – nu ville vi pakke sammen. (Hun lægger alt Tøyet i Orden ovenpaa hinanden. Moderen kommer ind til dem.) Moderen. Naa Børn, hvorledes gaaer det, skal jeg hielpe jer, Lov. Ney, hjerte Moder, vi ere nu netop færdige. Mod. Færdige. Jh, det er smukt. Men hvad siger min lille Malle, har Tiden ikke faldet dig lang, Am. Oney, min søde Moder, jeg har jo stedse havt nok at bestille. for Børn. Mod. Brav, Og der er jo ogsaa vor lille Lotte. Har hun maaskee ogsaa hjulpet til med? Leon. Hun vilde have hjulpet Lov. Ja, men vi vare allerede færdige. Am. Ja, og hun Lov. Fi, Malle. Mod. Naa, mine Børn, det er smukt, at J ere færdige, nu skal jeg og fortælle jer en ny Glæde. Leon. Hvad er det, søde Moder! Mod. Den fattige Kone er just derude med alle sine fire smaa Børn, og nu skal J tage Børnene herind i Stuen til eder og klæde dem paa, og saa gjøre Moderen en uforventet Glæde. Leon. O, ja, søde Moder. Lov. O, ja, lad os gjøre det. Am. O, ja, skal jeg hente dem Mod. Ney, jeg vil skikke dem ind til eder J har dog vel alting færdigt? Lov. O ja, søde Moder! Mod Godt, saa skal de strax komme herind til eder, og jeg vil imidlertid tale med Moderen, og høre, til hvad for Arbeyde jeg herefter kan bruge hende. (Hun gaaer, og den fattige Kones Børn komme ind, og blive paaklædte.
Adresseavis for Børn, 1781-03-14
(Slutningen følger.) Slangen og Aalen. En Fabel. (Efter Glem.) Betragt mig dog engang og see, Om nogens Hund er smukkere! Var Slangens Ord, da hun til Aalen kom Min Skjønhed alles overgaaer. Vel er du glat; men det vil lidet sige. Thi jeg er glat og smuk tillige. Hvad synes dig derom, Mon jeg en Fortrin faaer, Hvad, sagde Aalen, hvad er jeg kun glat, Hvorledes mener du det da er fat Med Mennesker, De flye for dig, Men kunne alle lide mig. De blive jo forskrækkede Saasnart de dig i Græsset see, Ja, at de flye for mig, jeg daglig seer, Men ey begribe kan, hvorfor det skeer. Det skal du høre nu Dig Mennesker en Slange kalde; Udvendig glindser duJndvendig er du fuld af Gift og Galde.
Adresseavis for Børn, 1781-03-21
Bekjendtgjørelse. Følgende lærerige Fortælling om Diogenes og den unge Kriton, fortjener, at bekjendtgjøres her.
Adresseavis for Børn, 1781-03-28
(Slutningen følger.) Til en lille Pige. Spring og dands, du lille Pige, Glad igjennem dette Liv. Al dets Kummer fra dig vige, Du fornøyet stedse bliv, For Uskyldighedens Glæder. Aabne kun dit lille Bryst; Nyd hver Fryd i Rosenklæder. Til din fromme Ungdoms Lyst, Dette Foraar dig er givet, Til at være munter i, Brug det vel. Smag der Livet. Ungdoms Tid er snart forbi.
Adresseavis for Børn, 1781-04-04
Numer Aar. Tredie Avi Aargang. for Onsdagen. den 4. April. Børn.
Adresseavis for Børn, 1781-04-11
Ruller. Aar. Tredie Ny Aargang. Or Onsdagen. den 11. April. Hørn. Man aldrig bør blues ved dydig at være. De Onde kun søge i Laster sin Ære.
Adresseavis for Børn, 1781-04-11
Avis. fare. Flyde endnu ikke de bedrøvede Forældres Taarer over Wilhelms Død, over hans alt for tidlige Død J fire Dage dulgde han sin Sygdoms Omstændighed, fordi han bluedes og undsaae sig ved, at fortælle samme for nogen, og fordi han tillige var bange for Kuren. Den femte Dag blev han angreben af den hæftigste Kolik; men Hielpen var for sildig, og den sjette Dag var han et Liig. Havde Wilhelm ikke til den urette Tid været skamfuld og undseelig, saa havde han endnu levet.
Adresseavis for Børn, 1781-04-11
En ung Cavalier reed engang for Lyst udi med en af sine Venner. Paa Veyen satte de overen Grøvt, som de formodentlig ikke havde havt behov, og vor unge Cavalier styrtede ved den Leylighed med sin Hest, og paadrog sig ved Faldet en farlig Skade i Underlivet. J Førstningen dulade han det gandske af en utidig Skamfuldhed, og vilde ikke tilstaae, at ham fattedes noget. Men Smerten nødte ham snart til den Tilstaaelse, at han befandt sig ikke vel. Dog aabenbarede han ikke den egentlige Skade for nogen; thi han bluedes og skammede sig. Endelig slog sig Koldbrand dertil, man kunde ikke meere hielpe ham, og han maatte døe under de forskrækkeligste Smerter. Meget af dette falske Slags Blufærdighed kommer og deraf, fordi uforstandige Folkes Dom synes at have lagt Skam paa meget, som dog i og for sig selv ikke er skammeligt. Da nu den største Deel gemeenlig er saa uforstandig, saa rette mange frygtsomme Gemytter sig derefter Til denne Aarsag kommer endnu en anden, som er denne, at man gemeenlig forøger andres Feyl og Bræk, ligesom Misfosteret i Gellerts Fabler. Naar et Barn bliver født med meget store Øren, saa findes der strax en eller anden Veninde af det Slags, som lægge noget til alle Fortællinger, hvilken berøver, at Barnet har Hare øren, og en anden tør vel og give det en Hestefod, og saaledes stiger Beretningen, indtil det stakkels Barn bliver i Rygtets Mund en fuldkommen Vanskabning Forældrene til saadant et Barn, som har en eller anden Lyde, regieres gemeenlig af den falske Blufærdighed og Skamfuldhed, saa de ikke aabenbare det for nogen Læge, saafremt de kunne skjønne, at Barnet ikke kan tre for Børn. pere deraf. Af saadan ifør anvendt Tavshed, som kommer af den falske Blufærdighed, lægges ikke sjelden Grund til mange indgroete Legems Sygdomme, som aldrig siden kunne helbredes, og som foraarsage ofte de største Smerter og en piinlig og pludselig Død. J saadanne Tilfælde er Blufærdighed og Undseelse aldrig nogen Dyd. Den udøvede Giengieldelses Ret.
Adresseavis for Børn, 1781-04-18
Numer, Aar. I Or Tredie Tyve Aargang. For Onsdagen. Børn. den 18 April. For Legemet ofte man griber en Skygge, Naar man paa Forventelsen Haabet vil bygge. Den feylslaaete Forventelse.
Adresseavis for Børn, 1781-04-18
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1781-04-25
Rumer, Aar. Tredie Aargang. for Onsdagen. den 25 April. Børn. Forfængeligt Haab man sig ikke bør gjøre Naar man vil ey Sindet en Uroe paaføre. Slutningen af Den feylslaaete Forventelse. ad. Flinton. Jeg har nok hørt tale noget 80 derom, min kjere Jomfrue, at De har saadan en stor Arv i vente efter en Morbroder, Men det varer noget længe førend Pengene kommer. Fikke, gaaer hastigt hen imod Mad. Flin ton) Nu, Mad. Flinton, skammer hun sig da ikke ved at være saa uartig, Hun har hørt tale om vor Arv, og Pengene komme med et Skib, som er paa Hjemreysen. Vi vente dem hver Dag. Hun behøver i Sandhed ikke at være bekymret for Betalingen. M. Fl. Det er gandske godt, min søde Jomfrue, Jeg vil altsaa forvare Kniplingerne saa længe, til Pengene ankomme, og jeg skal tilforladelig holde samme til gode for Dem. De behage kun at lade mig vide, naar Skibet er ankommet. Fikke. Min søde Mad. Flinton, Mig overgaaer den største Spot og Skam, dersom jeg ikke paa Søndag kan lade mig see med Kniplingerne. Jeg har allerede talet derom til nogle af mine gode Veninder, som nu tilforladelig vente at see mig med dette Antog Kniplinger, og som skulde ville søge sin Fornøyelse i at bryde mig saa meget, at jeg maatte blive tosset, ifald jeg ikke havde dem. - Hun falder i Tanker, min kjere Mad. Flinton, gjør hun ikke, M. Fl. Jo, min smukke Jomfrue, Jeg staaer og tænker paa, at jeg har akkorderet Dem mine Kniplinger alt for let. De ere visselig langt meere værde end fem Rigsdaler Alen. Og hvor taabelig handler jeg da, naar jeg først har ladt Jomfruen dem for fem Rigsdaler, og siden skulde lade hende faae dem paa Credit, Taber jeg da ikke alt for meget? ikke. Men hvo siger, at hun skulde tabe noget, min kjere Mad Flinton, Hun vover jo ikke det allermindste ved at kreditere mig dem, Julie Kniplingerne ere smukke, Mad. Flin ton, det er Sandhed. Men naar jeg skal sige mine Tanker, saa ere de alt for dyre. Prisen er visselig for høy. 27. Fl. (emfindtlig stødt for Hovedet) For dyre, min deylige Jomfrue, saadanne Kniplinger, som disse her. Jo hun forstaaer det, min rare Jomfrue! Det kan jeg saamænd høre For dyre, siger hun, Mener da Jomfruen, at jeg Avis er en Optrækkerske, Troer hun maaskee ikke, at jeg er honnet og ærekier, (Hun vil gaae.) Fikke, (holder hende tilbage) Ey, ey Mad. Flinton, Lad mig tale med hende; bie dog Hun har jo kun med mig allene at bestille Hør, min kjere Syster, jeg vil bede dig, at du vil lade os tale med hinanden i Fred. M. Fl. Men, min kjere Jomfrue, om jeg nu skal borge Dem Kniplingerne, indtil De faae Penge, saa kan jeg visselig ikke paa andre Vilkaar lade Dem faae samme, end at De skal betale mig fem Rigsdaler og tre Mark for hver Alen. Dersom De vil det, saa vil jeg dog borge Dem samme paa nogle Dages Tid.
Adresseavis for Børn, 1781-04-25
En Stær, som var meget tørstig, fandt omsider en Flaske med Vand, men til hans Fortred gik Vandet ikke høyere end til Halsen, saa at han ikke med sit Neb kunde naae ned til det. Stæren forsøgde da, om han ikke kunde pikke et Hul paa Flasken, men forgieves; thi Flasken var alt for stærk. Derefter forsøgde han at velte den, men ikke heller dette vilde lykkes, thi Flasken var for tung. Endelig fik han det lykkelige Jndfald, at kaste smaa Steene i Flasken, hvorved Vandet alt steeg høyere og høyere, saa at han omsider kunde naae det med Nebbet og slukke sin Tørst.
Adresseavis for Børn, 1781-04-25
Med en oplyst Forstand udretter man ofte mere, end med blot legemlig Styrke. Men man maae ikke kiedes ved at bruge videre Eftertanke, naar ikke strax det første Jndfald vil lykkes.
Adresseavis for Børn, 1781-05-02
Aar. Numer Ol Tredie Avis Aargang. for Onsdagen. Børn. den 2. Maji. Godgiørenhed ingen Berømmelse har, Naar Giveren kaldes en godhiertig Nar.