Viborger Samler, 1774-08-15
Som Lykønskning til en Ven i Anledning af et nyt Æres=Trin. Wet er der ikke berømmeligt at skrive om en Ting, der allerede tilforn ofte og vidtløftig nok er afhandlet af mange andre. Jeg maatte altsaa virkelig med Billighed frygte for at lastes af mine Læsere, da jeg har Anden Aargang. Kk. be besluttet paa nye at tale noget om Jntet, en Materie, hvorom heele Bogsamlinger handle, hvis jeg intet have de at anføre til min Undskyldning. Sandt er det, denne Materie er næsten udtømmet; Ei alene utallige Folianter, Qvarter, Oktaver, og Duodezer af vore Forfædres, men endog de fleste dybsindige og vittige Verker, som vort oplyste Aarhundrede har frembragt, og daglig frembringer, ere opfyldte dermed. Men desuagtet er der en betydelig Forskiel imellem mig og disse Forfattere. De skrive vel og om Jntet, men under en anden Titel, som snart lover et grundigt Beviis, snart en nye Opfindelse, snart en beskeden Undersøgelse, og snart noget merkværdigt, men jeg skriver og Jntet, og Titelen paa min Afhandling lover og intet. Denne Oprigtighed har, saavidt jeg veed, endnu ingen enten af gamle eller nye Forfattere viist, og just derved troer jeg at have sat mig i Sikkerhed for de Bebreidelser, man kunde gjøre mig. Nu vil jeg da skride til Sagen selv. For at gaae grundig til Verks, vil det vel være fornødent, at begynde med en ordentlig Definition, thi hvem desinerer ikke gjerne en Ting, om den endog var nok saa tydelig og øiensynlig. Jntet er da en Mangel af ethvert Noget. Saaledes sige vi for Ex, naar vi læse et tankeløst Digt af Bavs. Det er intet. Hvad meene vi vel dermed andet, end en Mangel af ethvert Poetisk Noget? Det skulde være mig let, at bevise den givne Forklarings Rigtighed med flere Exempler, og paa det grundigste forsvare den mod alle de Jndvendinger, man kunde giøre mod samme, hvis jeg havde i Sinde i alle Stykker at efterfølge mine skrivende Laugsbrødre, og fordunkle den klare Sandhed ved en Mængde Anmerkninger. Ligesaalet kunde jeg ved denne Leilighed vidtløftig igiendrive Metaphysikerne, som pleie at forklare Jntet ved det, der hverken er, eller kan være, og nægte det endog alle Prædikater. Men jeg er ingen Elsker af Stridigheder, skiønt jeg, uden at rose mig, er en Philosoph, og Sagen selv behøver og ingen vidtløftig Giendrivelse; Thi da Jntet existerer i saa mange Bøger, ja i de Herrer Metaphysikers Skrifter, selv, og da der daglig paa Kathederet, og i Selskaber snakkes saa meget derom, saa indseer enhver let, at denne Forklaring, og den deraf flydende Satser grundfalsk. Kk. Efter Efterat jeg saaledes har sat min givne Definition i Sikkerhed, saa udfordre Grundigheds og den lærde Velanstændigheds Regler, at jeg nu maae skride til Divisionerne. Jeg deler da først Jntet i det theoretiske og praktiske Intet. Det første finde vi i de Lærdes Skrifter, det sidste i Menneskenes Handlinger. Denne Inddeeling er saa nye, og i mine Tanker saa vigtig, at jeg umuelig kan undlade at anmerke det. Saavel det theoretiske, som og det praktiske Jntet indbefatter igien utallige Klasser under sig, af hvilke jeg dog, for Kortheds Skyld, kun vil anføre nogle Hvad det theoretiske Jntet angaaer, da finde vi det i alle Videnskaber; Dog vil jeg for nærværende Tid kun opholde mig ved det Philosophiske. Thi naar man og vilde handle om de øvrige Fakulteters Jntet, kunde man let udsætte sig for en unødvendig Fare. Det vilde ikke falde De Herrer Theologer, tungt at anvise mig Plads blant Kiettere, om de endog for min Skyld skulde stifte en nye Orden.