Ribe Stifts Adresseaviser, 1833-03-01
Hollandsk-belgiske Anliggender. Hvad der sidst anmældtes som et Rygte, er nu blevet til fuldkommen Vished, nemlig, at Engellands og Frankerigs Underhandlinger med Holland ere ganske afbrudte. Hollandske Blade meddele en lang Note: som Fyrst Talleyrand og Lord Palmerston i denne Anledning have tilstillet den hollandske Gesandt i London, Baron Verstolk van Zuplen, og det kan ikke uægtes, at man ved at læse denne Note har ondt ved ganske at frikjende Kong Wilhelm for det Stivsind hvorfor han saalænge haardelig er bleven beskyldt. Man seer nemlig deraf, at Talleyrand og Palmerston have gjort v. Zuplen fire forskjellige Forslag, men alle forgjeves. Det første Forslag af 2den Januar gik ud paa at tilveiebringe en provisorisk Overeenskomst imellem Holland og Belgien, indtil et endeligt Forlig kunde komme i Stand. Betingelserne som derfor opstilledes vare, som bekjendt følgende, Begge Parters giensidige Rømning af hinandens Territorier, Amnestie for Jndvaanerne i de saaledes udvexlede Districter, fri Afbenyttelse for Belgierne af Handelsveiene igjennem det Limburgske, Reduction af begge Landes Krigshære, Ophævelse af Embargen paa de hollandske Skibe og de hollandske Fangers Tilbagesendelse. J en Depesche af 7de Jan. bleve disse betingelser forkastede, hvorimod den hollandske Regjering fremkom med et andet Forslag, hvori den forlangte en Afgift paa Scheldefarten, som skulde erlægges i Vliessingen eller Bath, en Transitiold for Afbenyttelsen af Landeveiene i det Limburgske og en aarlig Udbetaling af 8,400,000 Fl. (som Belgiens Andeel af den fælles Gjæld) indtil en Definitiv=Tractats Afslutning; hvorhos den hollandske Regiering vilde gjøre sin Hærs Reduction til Fredsfod afhængig, ikke af Belgiens samtidige Afvæbning, men af den almindelige europæiske Afvæbning. Disse betingelser, især den tredie, som syntes at forudsætte, at Holland, vilde hendrage den endelige Afgjørelse til en ubestemt, maaskee fjern Tid, betoge Engelands og Frankerigs Befuldmægtigede Haabet om at tilveiebringe en foreløbig Overeenskomst. De foresloge derfor v. Zuylen at underhandle med ham om Betingelserne for en Definitiv=Tractat, og yttrede i denne Henseende, at naar man kunde komme overeens om Scheldefarten og Gjældens Afbetaling, syntes ingen virkelig Hindring mere at være tilbage; men v. Juplen erklærede at han aldeles ikke var bemyndiget til at indlade sig i saadan Underhandling. Saaledes nødte til at vende tilbage til den første Plan, at tilveiebringe en foreløbig Overeenskomst, fremlagde Talleyrand og Palmerston atter det første Forslag med nogle Tillægsartikler, og gjorde derhos opmærksom paa, hvorledes man kunde forene Fordelen af en Definitiv=Tractat med Formen af et provisorisk Forlig; men den hollandske Gesandt erklærede, at han derpaa ikke kunde indlade sig. Talleyrand og Palmerston forsøgte endnu en anden Udvei; de opgave den gjensidige Territorialrømning og fremkom endelig med følgende Forslag: Hollænderne skulde foreløbig beholde Lille og Liefkenhoeck, og Belgierne paa deres Side beholdt de hollandske Districter, som af dem holdes besatte; den gjensidige Rømning og Amnestien skulde forbeholdes den endelige Afgjørelse; en Vaabenstilstand skulde sluttes imellem begge Parter; Hollands Anerkjendelse af Belgiens Neutralitet skulde ansees som tilstrækkelig Garanti for Fredens Vedligeholdelse, uden nogen Bestemmelse om Krigshærens Formindskelse; Maas skulde aabnes og den frie Scheldefart vedblive, som den havde været endnu i afvigte November; Frankerig og Engelland skulde ophæve Embargen og skikke de hollandske Tropper hjem; og desuden skulde de contraherende Parter forpligte sig til, ufortøvet at arbeide paa en Definitiv=Tractat imellem Holland og Belgien. Heller ikke dette blev antaget; derimod tilstillede v. Juplen under 5te d. M. de tvende Magters Befuldmægtigede en Nole, hvori den hollandske Regjering forlangte Embargens Ophævelse og de hollandske Troppers Tilbagesendelse, uden paa sin Side at tilbyde Andet end Scheldens Aabning, imod Told og Visitation af de paa Floden farende Skibe. Talleyrand og Palmerston betænkte sig intet Øieblik paa at forkaste dette Forslag, hvorpaa de under 14de d. M. erklærede, at, da de nu forgieves havde udtømt alle Midler, for at bevæge Baron v. Zuplen til et, enten foreløbigt, eller definitivt Forlig: saa maatte Ansvaret for alle de mulige Følger af, at deres oprigtige og vedholdende Bestræbelser havde været forgjeves, hvile paa den hollandske Befuldmægtigede og paa den Regjering, efter hvis Jnstructioner han handlede. Saaledes har denne Sag, som man nu var nærved at glemme, paa een Gang antaget et høist betænkeligt Udseende; thi det Brusseler Blad, Emancipation meddeler under 21de følgende Efterretning: "Flere Aftenblade mælde, at en i Forgaars Nat indtruffen Coureer har bragt Regjeringen Efterretning om en Note, der fra Frankerig og Engelland er tilstillet Kongen af Holland, og der kan ansees som et fuldkomment Brud og en Forløber for de eftertrykkeligste Forholdsregler. Vi ere i Stand til paa det Bestemteste at bekræfte dette; Noten er affattet i en afgjørende Tone, og i de stærkeste Udtryk, man har indseet, at ikkun Magten kan gjøre Ende paa Kongen af Hollands evige Udflugter." Stadfæster det sig nu tillige, hvad det engelske Vlad The Sun vil vide fra en sikker Haand, at et Brud imellem det franske og russiske Cabinet er forhaanden, i Anledning af det belgiske Spørgsmaal, saa ville maaskee endnu svære Blodstrømme udkræves til at slukke den Flamme, som den belgiske Jnsurrection har optændt.