Adresseavis for Børn, 1781-06-27
Numer Aar. Tredie Veey Aargang. for Onsdagen. den 27. Junii. Børn. Godhed og Kjerlighed ingen bedrøver, Men og i Stilhed Velgierning udøvere. Nyeheder. Ogsaa Avisen for Børn bør meddele følgende vare Exempel paa Den barnlige Kierlighed og Veldædighed; Den unge Robert holdt med sin Baad ved Bredden af Havnen i Marseille, og ventede om der ingen vilde komme, for at lade sig roe lidt omkring af ham, eller seyle længere udfor sin Fornøyelse. En Ubekjendt kom i det samme og satte sig i Baaden; men vilde derpaa strax gaae bort igien, og sagde til Robert, som han ikke ansaae for nogen Søemand, at siden Baadens Eiermand ikke var der, saa vilde han gaae i en anden Baad Denne Baad er min, sagde Robert; Har De Lyst at fare lidt ud af Havnen, Ney, svarede denne Ubekjendte, det bliver kun Dag en Timestid endnu, jeg vilde kun fare nogle gange frem og tilbage her i Havnen for at nyde den kølige Aftenluft. Men De seer jo ikke ud som nogen Søemand, og taler jo heller ikke Søemands-Sproget. Robert. De har Ret; jeg er heller ingen Søemand og driver ikkun dette Haandverk om Søndagen og Festdagene, for at kunne fortjene desto flere Penge. Den Ubekjendte Fyl hvilken Gierrighed for Deres Alder! – Den havde jeg ikke ventet hos Dem. Robert. Ach, dersom De bare vidste, hvorfor jeg saa inderlig ønsker at kunne fortjene mange Penge, saa skulde De visselig ikke tiltroe mig, at være saa slet findet. Den Ubekj. Det kan vel være, at jeg gjør Dem Uret; men De havde ogsaa skuldet udtrykke sig tydeligere. Lad os nu engang gjøre vor Lystfart med Baaden; De skal imidlertid siden fortælle mig Deres Historie. – See nu, min Ven fortæl mig nu hvad det er for Bekymringer, som De plages af, De har gjort mig meget tilbøyelig til at tage Deel derudi, Robert. Jeg har kun en eneste Bekymring, min gode Herre, nemlig den, at min kjere Fader er fangen i Tyrkiet, uden at jeg endnu hidindtil har kunnet formaae at udløse ham. Den Ubekj. Hvad, Er Deres Fader fangen i Tyrkiet, Fortæl mig dog Robert. Han havde forhvervet sig en liden Capital. For samme kjøbde han sig Part i et Skib, og var en af dets Udredere med, da det skulde Co Avis skulde gaae til Smyrna. Han vilde selv være tilstæde ved Varenes Udsalg, og fulgde altsaa personlig med Skibet. Men Skibet blev underveys angrebet af en Søerøver, og opbragt til Tetuan, som ligger i Landet Fez paa den africanske Kyste. Der maae nu min stakkels Fader gaae i Slaverie tilligemed alle de andre Folk, som vare paa Skibet. Man forlanger 2000 Rdlr for hans Befrielse. Men, Gud hielpe os, hvor skulde vi have taget saamange Penge fra Jmidlertid arbeyder min Moder og mine Systre Dag og Nat, for med Tiden at kunne fortjene saa meget. Jeg gjør det samme hos min Herre som Juvelerer, hvilken Profession jeg har udvalgt, og desuden søger jeg, som De seer, endnu især at benytte mig af Helligdagene. Vi leve saa sparsomt, som det nogensinde er os muligt. Vi har allesammen kun et eneste lidet Kammer til at boe i. Jeg havde i Førstningen i Sinde, selv at ville have reyst derhen, for at løskjøbe min Fader derved, at jeg tilbød mig selv at gaae i Slaveriet i hans Sted. Men min Moder, som fik, jeg veed ikke paa hvad Maade, min Hensigt at vide, forsikrede mig, at dette mit Forsæt var slet ikke muligt at faae iværksat, og lod tillige forbyde hos alle Capitainer, som vilde fare paa Le vantet, at tage mig med om Bord. Den Uberj. Faaer De da vel ogsaa undertiden Efterretning fra Deres Fader, Veed De, hvem hans Herre er i Tetuan, og hvorledes man begegner ham i hans Slaverie, Robert. Hans Herre er Opsynsmand over Kongens Hauger; man begegner ham meget lemfældigt, og det Arbeyde, som man bruger ham til, er ikke strængere, end han kan forrette det. Men vi ere ikke hos ham, for at trøste ham, og for at lætte hans Arbeyde for ham; han er langt borte fra os, langt borte fra en kjer Hustru og fra tre Børn, som han altid har elsket meget ømt. Den Ubekj. Hvad for et Navn lader Deres Fader sig nu kalde med i Tetuan? Robert. Han har ikke forandret Navn. Han lader sig endnu kalde Robert, ligesom i Marseille. for Børn. Den Ubekj. Saa Saa Robert – hos Opsynsmanden over de Kongelige Hauger, Robert. Ja, min Herre. Den Uberj. Deres Ulykke rører mig. Deres Tænkemaade og Sindelav synes mig at fortjene en bedre Skjebne. Maaskee jeg kunde være i Stand til at give Dem noget Haab, og love Dem, men bliv kun ved, at sætte Deres Haab og Tillid til Gud, Her taug den Ubekjendte stille, og sad en Tidlang ligesom i en dyb Eftertanke, uden at tale et Ord videre. Da det blev mørkt, lod han sig sætte i Land igjen, trykkede ved Udstigningen af Baaden den unge Robert sin Pengepung i Haanden, og løb saa hastigt bort, at Robert ikke engang kunde faae Tid at takke ham.