Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-07-26
Til Spørgeren i Aarhuus Avis No. 86. Vel har Berberissens Forfølgere, for at vinde Opmærksomhed, og giøre Indtryk, afmalet Berberissens, Virkning skrækkelig, og gjort Alne til Mile, men troe ikke, at de ere saa eenfoldige eller frygtsomme for den som de have udladt sig. J det mindste er Hr. Schler, Skolelærer og Kirkesanger i Hammel, det ikke, thi da havde han ikke udsat sig og Familie mindre erkiendtlige Tilhængere og Naboer for et grændseløst Tab, ved ligesom at inoculere Smitten. Dag. for ikke oftere at kastes slig Ubetænksomhed og Arvigelse fra Udryddersystemet i Næsen, her han en af Dagen imellem d. 21de og 24de Julii afmeiet Rugen nogle Alen omkring Berberisbusken, og taget denne bort, istedet for at lade dem voxe tilsammen indtil Høsten, som havde været rigtigere; thi en Haandfuld af den omhugne Rug, som Jndsenderen har ihænde, er ganske grøn, vel kjernsat og efter hans Tykke ubeskadiget, saa den efter Anseende kunde bleven meget god, naar den var bleven staaende til den var moden. At de nærmeste Straae ved Busken skal have været mere kiendelig inficerede, kan man nu ikke fre men er nok mueligt. Var Busken bleven plantet paa en Plads, som Apartiske havde anviist, og ikke hvor dens Uven valgte, nemlig hvor Ageren helder imod Morgenen og Middagen, og var man vis paa, at Pladsen ikke før havde produceret rustet Korn, samt at den havde nydt samme Gjøde og Behandling som den øvrige Ager, maatte Prøven havt større Troværdighed, og videnskabelig Jnteresse, men i Henseende den bebudede store Skade for Eieren og Fare for de Omkringboendes Korn af denne Buskes Jndflydelse, da kan Jndsenderen ikke ansee dette, som saa meget forhen for andet end blind Allarm. Reis selv til Hammel, min kiære Spørger, og lad Dig forevise Pladsen og Rugen, saavel den staaende som den omhugne, i Fald den ikke alt da en bleven raaden ved at ligge henkastet som Snavs i en Bunke uopbunden, og Du vil finde Bekræftelse herpaa og blive fuldkommen beroliget. Længe har store Folkeforsamlinger af blandede Classer været anseete som forbærvende for Sæderne. Mennu, da man seer at offentlige Blade beklage, at Hazardspil ved permitterte Spillere har været spilt i Viborg Snapsting Dag og Nat for aabne Dørre, ere de ikke allene sæderfordærvende; men sæderødelæggende. Ødelæggende for Fork og Stat. Helvede har der sammensvoret sig mod Ubesindiges Dyd, og Diævelen har bygt sig en Throne paa deres Ruin. Jo større Trangen er, jo mere ville man afhielpe den ved Lykketræf, og den Tabende troer at have en Grund mere til at vedblive. J denne forpestede Luft ligger Spiren til Liderlighed, Spiren til at den Betroede rører betroet Gods, Spiren til Bedragerie, Tyverie og Selvmord. Som en Vulkan udspyer Hazardspillets Modergruber, fine Helvedflammer omkring sig, i en uhyre Afstand, og deres giftige Damp, ødelægger Vindskibeligheden, ved at fortære dens Løn. Fiern fra Stadens fortumlende Suus, lyde veemodige Sukke fra Qvindens bespændte Bryst. Græd du ædle Danneqvinde, din Graad er billig: thi duer Kone og Moder, du græder over din Mand, dine Sønner, dine Venner, og din Graad lyde til Thro dens Fed! Fædrelandets vise, retfærdige og naadige Fader, vil lindre dit bespændte Bryst. Og dine hedde, Taaret skulle brænde Forførerens Jsse. Den afskyelige Morderengel, skal som dens Broder, den Hamborg, ske Hydra, der berøvede Danmark sin Ziir, sin Tordenskiold, landflygtig, forhadt og foragtet henslæbe sit usle Liv i Mørke og Armod, og udstønne sin forforiske Aand under Helvedangest. J Fædre, som dannede eders Sønner til Lydige Borgere, der skulle elske hvad Godt er, og i deres Ansigtes Sveed fortære deres Brød; holder dem tilbage fra Stadens pestede Glæder, hvis de ikke skulle glemme eders Formaninger, ikke savne Kraft til at træde i eders værdige Fodspor, ikke synke, for eders Øine, i Lasternes hvirvlende Malstrøm. J Koner! fængsler eders Mænd, at de ikke glemme: at de ere Mænd og Fædre, og i Dampen af den ryggende Bolle, ved Lyden af Kuglens og Terningernes Kast forglem. me eder og de kiære Smaae. Du Pige englelig, hvis himmelskfortryllende Smiil har saa vældig en Magt over os; hold din kaarede Yngling fast ved dit trofeste Hierte, hvis han ikke skal blive dig uværdig, og du, din dit hele Liv igiennem begræde dit vigtigste Skridt, som ubesindigt og ulykkeligt.