Berlingske Tidende, 1834-11-20
Paris, den 9de November. Det fortælles her med Vished, at Frankerig, England og Østerrig, have i en forenet Note til Mehemed Al protesteret mod hans Uafhængigheds-Erklæring og truet med, at anvende voldsomme Forholdsregler, hvis der skulde gjøres fornødent. Sultanen skal have modtaget en lignende Note, der rigtignok var affattet i mildere Udtryk, hvori Magterne anke over hans utidige Jntervention i Syrien. Couriern, der synes passioneret for Mehemed Alis Sag, giver at forstaae, at England helder til Paschaens Side, medens Frankerig, hvor der for Øjeblikket rigtignok ikke er Tid til at tænke paa den udenlandske Politik, sikkert vil afmaale Mehemed Alis Fordringer med Legitimitetens Maalestok, Et Mord, der for kort siden fandt Sted i Mauriac, har temmelig Lighed med det saa bekjendte, for længere Tid siden forøvede paa Fualdes. De nærmere Omstændigheder derved vare følgende. En vis Hr. Lestrade i Mauriac besad Gjeldsbeviser, hvis Forfaldstid nærmede sig; Skyldnerne ansøgte hos ham om længere Frist og erholdt den. Men da endelig Trudslerne bleve meer levende, og Sagen var kommen saa vidt, at man just skulde klage paa retslig Udpantning, saa begyndte Skyldnerne at tænke paa Midler til at undgaae de mod den indledte Forfølgelser. De bleve enige om, man kunde næsten sige i et Familieraad, som bestod af Bournazel, hans Kone, hans Datter og dennes Mand, at rydde Creditoren af Vejen hvilket skulde udføres paa følgende Maade: Man vilde foreslaae ham en Sammenkomst, for at tilfredsstille ham, og i dette Øjemeed indbyde ham at tage Deel i Familiens Aftensmaaltid. Antog han dette Forslag, saa havde det Øvrige ingen videre Vanskelighed. Han havde en saa god Mening om sine Skyldnere, at hverken deres Tilbud om at betale, eller Jndbydelsen var ham mindste Maade paafaldende. Desuden advarede hans Brud, en ung Pige ham om, ikke at gaae derhen. Men Troen paa Anelser er gaaet af Moden, og en ung Piges Frygt er jo kun Anelser og Følge af overdreven Omhu. Lestrade gik hen til Forsamlingen; det var Nat, hans Vej førte ham over en offentlig Spadseregang – det var just det Morderne ventede: de grebe ham, tilstorpe ham Munden og dræbe ham paa Stedet. Efterat dette var skeet, søgte de at skaffe Liget bort, for at styrte ham i en Grube, som man kun med Fare kunde nærme sig. Paa Veien derhen stødte de imidlertid paa en Flok Musikkantere der gave en Serenade; derfor bare de Liget til et af deres Huse ventede til Klokken fire om Morgenen, og da fortsatte de Toget. To af Morderne toge Liget, der var indviklet i et Dække, paa Skuldrene; en gik foran, for at udspeide om intet Fordægtigt viste sig, og en Kone med en Lygte ledsagede dem. Vejen førte dem over en tildeels ødelagt Muur. De maatte gjøre holdt, for at skaffe Liget over Muren. J dette Øjeblik kommer en Mand til Mauriac, Toget vækker hans Opmærksomhed, han skjuler sig bag en Hække og belurer Morderne. Disse fortsætte deres Vei og snart ruller Liget ned i Afgrunden. Med den frembrydende Dag vanker en ung Pige, hvis Søvn var bleven foruroliget af de frygteligste Drømme, omkring paa Marken, det var Lestrades Brud. Hun seer Liget Snart efter er hele Byen i Bevægelse; Vidneerklæringerne bringe de Skyldige i Fængsel. Anklagen betegner syv som Forbryderne. Efter et Forhør af hundrede og syv og fiirsindstyve Vidner dømtes Bournazel Faderen, hans Kone, deres Datter og Betallioulon, denne sidstes Mand til Døden af Assiseretten i Cantal.