Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-02-26
(Fortsættelse fra Gaars-Avisen.) Om Debatterne o. s. v. ved Kongemordernes Proces ville forhaabentligen følgende Details endnu læses med Jnteresse. Som bekjendt hengik hele Dagen den 15de med Pairernes Deliberation angaaende Dommen. Dagen forud holdtes det sidste Møde, hvori de Anklagede vare tilstede. Først talede Hr. Paillet endnu nogle Ord for Boireauhvorpaa Fieschis tredie Defensor, den berømte Advocat Hr. Chaired'Est=Ange fremtraadte paa hans Clients udtrykkelige Forlangende, da han ellers selv havde erklæret at han ansaae de tvende Advocaters Forsvar for tilstrækkeligt. Med megen Veltalenhed tilbageviiste han de haarde Angreb, som de andre Anklagedes Forsvarere havde gjort paa Fieschi, og sluttede med det Ønske, at naar denne skulde føres til Døden, man da ikke vilde lade ham drag bort med Bespottelser og Forbandelser, at han ikke skulde tvivle paa den guddommelige Naade, som han nu maa mistvivle om Menneskenes Medlidenhed. - Fieschi blev da adspurgt, om han endnu havde Noget at tilføie til sit Forsvar, Han var saa greben af sin Forsvarers Ord, at han maatte bede om et Qvarteers Opsættelse, i hvilken Mellemtid han bevidnede Hr. Chair-d'Est-Ange sin inderligste Tak. Nu reiste han sig og holdt en lang Tale om de Omstændigheder, som havde fremkaldt hans Forbrydelse. Han erklærede, at han havde angivet sine Medskyldige, for at gavne sit Fædreland, ikke for at vaske sig selv reen. Som Soldat havde han gjort alle Feldttogene med og erhvervet sig Æreslegionens Kors, under sit tiaarige Fangenskab i Embrun havde han opført sig ærligt og redeligt. Siden havde han i Paris gjort Bekjendtskab med Laurence Petit (Nina Lassaves Moder), den ulykkelige Qvinde" sagde han - , der har gjort mig saa usigelig elendig. Men jeg tier, fordi jeg veed, at hun endnu elsker mig, og i sit Hjerte angrer hvad hun har gjort imod mig." J sin daværende hjælpeløse Tilstand fandt han, en god, gammel Mand" (Moren, hvem han her undgik at see paa, men vedblev): "Mit Hjerte bløder, fordi jeg maa anklage ham, der gav mig Linned, Klæder, Brød og Huus. At ikke af Hævnelyst, ikke af Ondskab anklager jeg ham, Men naar en høiere Pligt byder, maa en ringere tie. Jeg føler, at jeg skylder mit Fædreland Sandheden, og at Trees, ja selv Hundreders Liv er Jntet, naar det gjælder om at sikkre Regjeringen (!) over Jordens første, almeenmisundte Nation." Hos Morey havde han gjort Udkast til Helvedmaskinen; hiin bragte den til Pepin. Disse To, Medlemmer af hemmelige Foreninger, bleve enige om, at vælte Skylden paa Carlisterne. "Morey. - vedblev han, er god, ædel og modig, kun anseer han just ikke Skud for Uret. Pepin maa jeg derimod lade vederfares den Retfærdighed, at af ham er Jntet at frygte. Penge kan han vel give; men Mod har han i det mindste ikke. J de sidste Dage for Attentatet var jeg yderst mørkt stemt, jeg kund ikke spise; Jntet kunde adsprede mig; Livet havde tabt al Ande for mig. Min ellers saa rolige Søvn var bleven urolig; men jeg havde engang givet mit Ord, og saaledes fuldbyrdede jeg Attentatet. Pepin holdt sig fjern derfra; Mo rey derimod iagttog mig ved alle mine Forberedelser." Han erklærede det endvidere for hans Overbeviisning, at Moreyhavde ladet de Løb, som sprang, muligen for at dræbe ham, og fortalte derpaa, hvorledes hans forrige Velgiører, Hr. Lavocat, Oberstlieutenant ved Nationalgarden, havde været. Aarsag i Kongens Frelse, idet han vilde forandre Maskinens Retning, da Hr. Lavocat netop stod med sin Legion paa det Sted, hvorhen han først sigtede, og han ikke vilde dræbe sin Velgjører. Da siden denne var marscheret bort havde han ikke faaet Tid at sigte tilbørligen ved Kongens Ankomst. For Hr. Lavocat havde han derpaa gjort sin første Tilstaaelser. - Siden vedblev han: "Jeg har begaaet en stor Forbrydelse, som maa straffes, derfor tigger jeg ikke om mit Liv. Men jeg beder for Morens Liv, for denne gode, ædle Olding, der er den naturlige Død saa nær, og derfor ikke meere er farlig. Pepin har jeg desuden gjor uskadelig, idet jeg har fremstillet ham i hans rette Lys." For sig selv bad han kun, at man vilde vidne om ham, at han havde talt Sandhed; og Naade vilde han ikke bede Endeligen opkastede han sig til Ludvig Philips Lovtaler (!) saaledes: "Jeg er ikke værdig, at udtale Hs. Majestæts Navn, Frankerig elsker modige Folk. Hs. Majestæt har viist det høieste Mod. Jeg har samme Ærefrygt for Kongen, som for Napoleon. Kongen lod sig ikke meere forstyrre ved Explosionen, end Napoleon ved en Musketsalve. Hans Børn dækkede ham med deres Legemer, Kongen nærmede sig Skuepladsen for Morderens, for min, Udaad. Da gjenlød et Vivat for de Franskes Konge. Jmedens Frankerig jubler over sin Konges Mod, hvad vil da Udlandet, Se sige, Vil det ikke ane, at en slig Konge vil i Nødsfald, stille sig i Spidsen for Hæren, De Franske have elsket Napoleon meget; men nu elske de Kongens Regjering, fordi - Efter denne Tirade den fører den nationale Fane!" bad han endnu engang om Naade for Morey og Pepin, som da vilde tilstaae Sandheden, og sluttede da saaledes: "Jeg for min Deel ønsker kun at gaae over i en anden Verden. Jeg vil gaae did og være lykkelig. Med hurtige Skridt vil jeg bestige Skafottet, og ikke vende mit Hoved, førdet falder. Gud vil jeg anbefale min Sjæl, naar jeg bestiger det. Jdag har jeg aflagt mit politiske Skriftemaal; mit religiøse skal ogsaa følge for min død; thi jeg er ingen Hedning. Jeg har intet Mere at sige." - Fieschi satte sig og lagde Hænderne korsviis over Brystet. Efter Præsidentens Opfordring til Bekjendelse bevidnede Morey og Pepin paany deres Uskyldighed; Boireau forelæste nogle Ord, hvori han yttrede dyb Anger over at have besøgt fordærvelige Selskaber, og bad om Naade for sin Ungdoms Skyld. Herpaa erklærede Præsidenten Forhandlingerne sluttede og lod de Anklagede føre bort. Fieschi kastede et rask Blik paa Uhret og tilnikkede Nina et Levvel; Pepin reiste sig langsomt, Boireau med Liv, Morey førtes mat ud. Den følgende Dag, (da Pairerne delibererede), havde Nina faaet Tilladelse til at være hos Fleschi. Hun sømmede og syede Mærke paa hans Lommetørklæder. Dog forlangte han, at hun ikke maatte sætte F., men R. (Regicide, Kongemorder). Da hun forlod ham, Kl. 6, sagde han meget rolig til hende: "Nu trækkes mit Lod i Lotteriet!" Ogsaa Hr. Lavocat besøgte Fieschi, der bad ham udvirke, at han maatte gaae tilfods til Retterstedet, og forskaanes for Tvangstrøien. Kl. 8 kom Hr. Lavocat igien; men da sov Fieschi fast. Næste Morgen, den 16de, stod Fieschi op Kl. 2, for at skrive. Kl. 8 1/2 kom Hr. Cauch, for at forkynde Dommen. De synes ikke at bringe mig noget godt Budskab," sagde Fleschi, paa et benægtende Svar vedblev han: "Det vidste jeg vel, og er fattet derpaa. Men hvorledes staaer det med More, Pepin og Boireau?" Da han erfarede det, bemærkede han: "De ere skyldige; men det gjør mig ondt, at man vil straffe dem saa haardt." Hr. Lavocat var tilstede og græd heftigt. Fieschi bad ham fatte sig, da han ellers maatte bede ham forlade ham, da hans Aand vel var stærk, men hans Hjerte blødt." Uagtet hans gjentagne Forsikkringer om, ikke at ville dræbe sig, iførte man dog saavel ham, som More og Pepin Tvangstrøien. Men da man siden befrygtede, at Fieschis Forbittrelse herover skulde faae hans Hovedsaar til at bryde op paany og saaledes fremkalde hans Død, tog man den af ham igjen. Pepin forlangte at vide, naar Henrettelsen skulde finde Sted, og yttrede, at han behøvede i det mindste en Maaned, for at bringe sine Formues= og Handelsforhold i Orden. - Henimod Middag førtes hans Kone (efter Nogle ogsaa hans Børn) til ham. Det skal have været en rystende Scene, som Præsidenten benyttede til at formaae ham til Bekjendelse; men endnu forgiæves. - Kl. 2 besøgte samtlige Defensorer de Anklagede. De havde Dagen forud i Forening med Hr. Lavocat anstillet frugtesløse Forsøg ge So paa at udvirke Beenaadning. - Pepins Kone, Moder til fire uopdragne Børn, havde begivet sig til Generalprocuratoren, Hr. Martin, faldt ham tilfode og med Udtrykket af den dybeste Smerte bønfaldt ham om at understøtte en Ansøgning om Benaadning for hendes Mand. Hr. Martin havde da strax begivet sig til Justitsministeren, for i Forening med denne at gjøre Skridt hos Kongen. Ogsaa det Compagnie af Nationalgarden, for hvilket Pepin har været Capitain, har i en Ansøgning til Kongen bedet om Formildelse i Straffen, for at hans forrige Compagnie ikke skulde vanæres, ved Henrettelse af en Mand, der engang havde været dets Chef. - Næste Dag, den 17de, hed det almindeligen, at Pepin - (efter Nogle imod Løfte og Benaadning i Tilfælde af oprigtig Bekjendelse) - havde gjort vigtige Tilstaaelser, der skulde have havt de igaar omtalte Fængslinger og Pairsrettens Sammenkaldelse til Følge. -¬