Den Vest-Sjællandske Avis, 1816-08-22
Ved alle disse fortsatte Røverier mod de Christne bliver den offentlige Opmærksomhed saameget mere spændt paa Englændernes Tog mod Algier. Lord Exmouth, som commanderer det, afseilede den 25 Julii. Flaaden bestaaer af 6 Orlogskibe, hvoriblandt Admiralskibet Dronning Charlotte paa 100 Kanoner, fire Fregatter, fem Corvetter og fireBombeskibe, flere Skibe siges at skulde støde til Flaaden; en stor Mængde Congrevske Rakketter er indskibet paa den, ligesom ogsaa et Compagnie Sapeurer og Minerer. Det heder nu at Englænderne ved denne Expedition vil erholde Understøttelse af flere Nationer; at Paven lader sine to Krigskibe udruste for at støde til deres Flaade, og at to neapolitanske Fregatter og fire mindre Krigsskibe ere seilede Lord Exmouth imøde for at forene sig med ham. Om Nederlænderne og Nordamerikanerne ville forbinde deres Krigskibe med den engelske Flaade er uvist, men der skal være indløben. den bestemte Efterretning, at den amerikanske Eskadre skal allerede være afseilet dertil, og at den synes at vilde forekomme den Brittiske. Det er allerede bleven sagt, at Commodore Schav, som har Commanden over de nordamerikanske Krigsskibe i Middelhavet, skal i Mai have jaget en Skræk ind i Deyen af Algier, som begyndte paa nye at noge Fiendtligheder, ved at seile til Algier og ved at have truet at vilde nedskyde Staden, saa at Deyen gav gode Ord og lovede at vilde erkiende den amerikanske Consul. Algierne har vist nok givet Englænderne en gyldig Grund til at erklære dem Krig, thi foruden de Voldsomheder og Mishandlinger, som de har tilladt sig mod Mandskabet. paa de engelske Skibe, hvilke de har optaget, og som allerede ere omtalte i dette Blad, og foruden det ligeledes omtalte Mytterie i Bong, saa give Algiererne det vildeste Had tilkiende mod Englænderne, som de selv ligne med det Had, som de føle til Ørkenens Rovdyr, hvilket Had har formodentlig sin Grund i at Lord Exmouth har antaget sig de handlende italienske Folkeslags Sag, og hvorved det hele Søerøverhaandværk let kunde blive dem aldeles formenet. Algiererne vedblive at opbringe engelske Skibe. Det er besynderligt at disse Søerøvere, imedens de ligge i Strid med alle Nationer, leve i god Forstaaelse med Frankerige, uden dog at dette Land betaler dem noget, for at vedligeholde dette ellers kostbare Venskab, der siges, at dette Venskab skal være foranlediget ved at den nye franske General-Consul lagde for Dagen, da han blev præsenteret for Deyen, at han kunde tale arabisk, som satte Deyen i Enthousiasmus; men den rette Grund dertil, er vel den, at den gamle Frygt for Napoleon og hans Armee endnu groer i Deyen; at han meget vel veed, at Angrebet af en Armee er langt farligere for ham end af en Flaade, at Frankerig er af de Stater, som ligge ham nærmest. den farligste, og at han gjerne vil søge at vedligeholde Frankerigs og Englands Jalousie, ogsaa har det den Følge, at de franske Krigskibe i Middelhavet ikke skulle forene sig med den engelske Flaade. Det er et Spørgsmaal, om dette engelske Tog mod Algier vil frugte noget; at Lord Exmouths forrige Expedition ikke udrettede meere var en Følge af, at en Storm hindrede Admiralen i at giøre et Angreb paa Algier, og at han siden antog Deyens Forslag, at lade det afgjøre af den tyrkiske Keiser, om Christenslaveriet skal aldeles afskaffes; Lord Exmouth følte sig maaskee ogsaa ikke tilstrækkelig udrustet til at angribe Algier; Deyen er desuden en forstandig og kraftfuld Mand, men han staaer selv under de 15000 tyrkiske Jarnitscharers Pidsk, som beherske Regieringen og Folket, og som ere store Venner af Søerøveriet, og imod hvis Villie Deyen ikke tør handle. Angrebet paa Algier er unægteligt vanskeligt, med en stor Landmagt kunde hele Landet betvinges, som vilde være afgiørende; men med en Søemagt kan ikke noget videre udrettes end at afbrænde Algierernes Stæder og især deres Krigskibe; det første bryde Algiererne sig ikke om, og det sidste hielper vel for en Tid, men ikke varigt. Begge Foretagender ere ogsaa vanskelige og kostbare og dertil høist misligge.