Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-09-22
Den ny portugisiske Constitutions 25de Artikel, som angaaer den fri Religionsøvelse, siger: "T portugisiske Folks Religion er den catholsk apostoliske og romerske; men desuagtet er den særlige Udøvelse af Udlændingernes Religioner tilladt. - Ved Forhandlingen om denne Artikel, sagde Hr. Pereira da Carmo: Jeg fremstaaer ikke, forat forsvare Grundsætningen af den borgerlige Tolerance, der bevilges Udlændinger, og som den 25de Artikel af Constitutionsforslaget indeholder; et saadant Forsvar vilde være en Beskjæmmelse af Menneskeforstanden, af vore Fædres hellige Religion, denne gyldne Kjæde, der sammenknytter Jorden med Himlen; af Aarhundredets Oplysning, og selv af denne souveraine Kongres, fordi dette Forsvar vilde forudsætte, at dets ædle Medlemmer intet vidste af St. Bartholmensnattens Rædsler, af Trediveaarskrigens Ødelæggelser, af NantesEdictets Tilbagekaldelse, af de Strømme af Blod, der fløde i Jndien, de af Jntolerancen opreiste Galger og antændte Baal i Spanien og Portugal. Jkke langt fra disse høje Skranker ere Slagtoffere i Hundredetal blevne paa een Dag offrede, ved Fanatismens og Overtroens Hænder, paa Jntolerancens Altere, og denne uudslettelige Skamplet blev vor Historie paasat i en Tid, da een af vore bedste Konger sad paa Portugals Trone. Jeg forsvarer ikke denne Tolerance, fordi jeg er overbeviist om, at ingen Stemme vil opløfte sig her imod den. Jeg bekjæmper Jntolerancen og dens adskillelige Følgesvende, Overtro og Fanatismus. Jntolerancen antager Dydens Maske, og i det den fører Fredens og Blidhedens Ord i Munden, overfalder den pludseligen Talentet og Retskaffenheden. Jeg har taget den faste Beslutning, ikke at lade Jntolerancen indsnige sig, under hvilkensomhelst Skikkelse; jeg er kun intolerant mod Jntolerancen, og vil anvende Alt hvad der staaer i min Magt til at bortfjerne den fra vort skjønne Land. Jeg gad testamentere mine Børn og Efterkommere Tolerancens rige Arvelod, og til den Ende stemmer jeg for, at den 25de Artikel affattes bestemtere, at den kommer til at indeholde Erklæringen af den Lære, jeg nyligen har bekjendt mig til, og som alle mine Colleger uden Tvivl ville deele. Det er paa Tiden, Mennesker fra alle Lande og af alle Religioner behandle hverandre som Venner og Brødre. Jøvrigt er Tolerancen intet Nyt for den portugisiske Nation; vore 13 første Konger bekiendte sig dertil, og dog blev den catholske Religion aldrig bedre udøvet af Portugiserne, end da man i Kongeriget taalede endog Maurer og Jøder, og aldrig har Nationens Velstand staaet paa saa høit et Trin, som den Gang. Tilsteder J Jntolerance, saa ville J snart see Sæderne fordærvede, og den offentlige Velstand Dag for Dag synke. – Et Rige, som jeg regierer, sagde den store Keiser Joseph 11., i et Brev til Erkebispen af Salzburg 1780, maa beherskes efter mine Grundsætninger: Fanatismus, Partiskhed og Aandstrældom maa undertrykkes, og enhver af mine Undersaatter indsættes i Nydelsen af sin medfødte Frihed." - og i et andet Brev til Frih. A. v. Swieten, skrevet 1787: "Hidtil var den evangeliske Religion i mine Stater nedtrykt, dens Bekjendere bleve behandlede som Fremmede; borgerlige Rettigheder, Eiendoms Besiddelse, Værdigheder og Hædersposter, Alt var dem berøvet. Allerede ved Begyndelsen af min Regjering havde jeg besluttet, at pryde Diademet med mit Folks Kierlighed; at yttre Grundsætninger i mit Forvaltningssystem, der, uden Forskjel, vare høimodige og retfærdige. J Følge heraf udgav jeg Toleranceloven, og borttog Aaget. - Hvor ganske anderledes tænkte man tyve Aar derefter i Tydskland. Hvor mange endog udmærkede Hoveder, den tydske Literaturs Stolthed, som Stolberg, F. Schlegel, Werner &c., forlode ikke deres Fædrenetro, der syntes dem for tolerant, og gik over til den ene lyksaliggjørende catholske Bekjendelse? – Hvor langt forskjellige ere ikke de mystiske, alt Gammelt og Mørkt fremmanende, al Fornuft og alt Lys bortskræmmende Nyeres Grundsætninger, fra hine østerrigske Keiserprinciper? Hvo skulde formodet, at over tredive Aar efterat Joseph var foregaaet Tydskland med et saadant Exempel, en Fyrste af Hohenlohe offentligen turde fremstaae og foregive, at han kan helbrede Syge blot med Bønner, – Man fordømte den franske Revolution og dens Demagoger, fordi de nedreve Templer og Altere, man fik dem opbyggede igjen, og jublede. Men Yderligheder traadte i Yderligheders Sted. Blændedes man den Gang af for meget Lys, saa formørkes man nu igjen af for megen Taage. Saaledes synes ogsaa Tolerancens Grundsætninger at være i Europa underkastede en evig Skifte. Sammenligner man dens nuværende Tilstand i et forhen saa intolerant Land som Portugal, med Catholikernes Behandling i det Engelland, der sender Missionairer til Africas og Americas fjerneste Egne, for at omvende Cannibaler og Barbarer, saa maa man studse over dets Jnconsequence. Men ligesom Lyset, synes Tolerancens Bestemmelse at være den, ikke at skulle blive alle Jordens Egne paa eengang til Deel, thi naar det er lyst paa den ene Side, er det mørkt paa den anden. Hvo skulde troet, at Tolerancen vilde blive proclameret i et Land, hvor Jntolerancen saa at sige længe har havt sit Hjem, Maaskee man endnu vil opleve det Særsyn, at medens man opretter Baale og Jnqvisitioner i Tydskland og Engelland, vil man i Portugal og Spanien see Medlemmer af alle Religionssecter i Rigets højeste Embeder og Raadsforsamlinger.