Jyske Efterretninger, 1768-12-09
Aalborg Byes udviiste skiønsomme og billige Bedrøvelse ved Hvædle og Velbr. Sal. Hr. Justits Raad GR OTIMS. høyanseelige Jordefærd den 6. Decembr. i give velfortiente Mænd efter deres Død den tilbørlige Berømmelse, at ophøye deres Dyder og opreise Ære=Støtter for dem, hvis Troeskab, Flid, og Nidkiærhed har gjort Kongen og Landet Tienester, er, iblant de Naturens Pligter, der henhøre til det menneskelige Selskab, og ved den Christelige Troes Lærdomme ere fastsatte og bekræftede, den allersmukkeste Datter af den sæl les Kierlighed, der er at ansee som Moder til al den Dyd, man kan 1 og her vise imod andre. Hvad skulde da betage Død, vo vores salige Justig Raad (ordus Aske den samt me Rets Haan, som altid har været iblant os en yndet og særet Mand, en Mand, der ey levede for sig selv, men for sine Medmennesker; En Mand, der ikke søgte at giøre sig riig ved andres Sved, men gjorde andre lykkelig ved sin; En Mand, der erhvervede sig alles Høyagtelse, ikke ved forstilte, men sande Fortienester; En Mand, der ikke søgte sin Høyhed i en egennyttig Ære, ikke sin Roes i Hykleres Løv=Taler, ikke sin Glæde i andres Ulykke: En Mand, der viiste sig i Livet det, han roses for efter Døden, hvis Jhukommelse derfor, blant alle Dydens Skjønnere, skal vedblive at være i Velsignelse. Jngen kan misunde ham de Berømmelser, han selv ved mangfoldigt Arbeyde har indlagt sig en offentlig Roes er den mindste Belønning. Hans ædle Tænkemaade, indsigtsfulde Lærdom, mageløse Sagtmodighed, utrættelige Arbeydsomhed, bekiendte Retsindighed, grundige Lovkyndighed, fornuftige Goddædighed, uregennyttige Tienstfærdighed, behagelige Munterhed, forævigen hans Minde. En Mand af disse høye og vare Egenskaber savne vimei den dydefulde Hr. Justitz=Raad Cinorida, heele Borgerskabet maae eenstemmigen tilstaae, at de mistede i ham en retskaffen Borgmester, som stedse elskede, forsvarede og haandhævede Borgerstanden. Jngen Under at enhver kappedes om at udvise sin skiønsomme Følelse og Bedrovelse ved hans høy anseelige Liigbegjængelse, som skeede sidst afvigte Tirsdags Eftermiddag Klok. 2 da han ved et høy anseeligt Følge blev ledsaget til Budolphi Kirke, og der nedsat udi sin tilkiøbte Eiendoms Begravelse. For da at udvise den Høyagtelse, Byen skyldte denne el stede ægte Menneske Ven, lode Kanonerne Minutviis høre deres brølende Klage=Lyd, og Klokkerne i alle Kirkerne deres rørende Jammer=Toner; Kirken var opfyldt med Sør Sang og Instrumenter, ja en yndig Traur Musik blev for og efter Prædiken opført. Stifts Provsten, Hans Høyærværdighed Hr. Doctor Gudme, som Stedets SognePræst, holdt en gudelig og grundig Liig Prædiken over det Ord Ord, der læses antegnede udi første Mose Bogs 25 Capit. 8. Vers. Og Abraham udgav Aanden, og døde i en god Alderdom, gammel, og mæt blev samlet til sine Folk. Af disse ord blirestillet til Betragtning: En Troendes sk. Død i en god Alderdom. Enhver kunde lette ligen applicere det paa den Sal. Herre, Thi saavel paa alle Lineamenterne trufne paa ham, under denne Gudfrygtiges Portrait. Til Indgang bleve de Ord forklarede af charie 8. Cap. 4. Vers: Saa sagde den 4 re Zebaoth. Der skal endnu sidde gamle mænd paa Jerusalems Gader, og den Mand som haver sin Stav i sin Haand, for sine Dages Mangfoldigheds Skyld. Da Sørge=Skaren, derefter Klok. 5 drog igien tilbage til Sørge=Huuset, saae, Lys overalt i Vinduerne antændte, og faldt da strax i Øyne den af Byens Velædle og Høyvise Magistrat bekostede, og foranstaltede smukke Jllumination paa Raadhuuset, hvor der udi Indgangen til samme var anbragt en ziirlig og kunstig Jllumination, som forestillede en opreist Ære=Stytte, paa hvis øverste Piedestal saaes Retfærdighed siddende i sin sædvanlige Skikkelse, ganske nedbøyet og sørgende, ved Sladen deraf vistes den Sallige Herres Vaaben. Neden for var paa begge Sider ved de smukkeste Sindbillede. forestillet. saavel hans Viisdom, som og hans ædelmodige Kierlighed, hvorpaa han viiste bestandige Prøver i sin Embe. ders retsindige Førelse. Her var ey allene tilt et Skole=Huus, som den sande Viisdoms Tempel, betegne. den af ham ved Fundatz af 9 Januar. 174. lede 2. ste Skole paa Adelgaden, hvortil han skiænkede en smuk anseelig Gaard, men og lige over for saaes Trængende og Nødlidende, hvilke han husaalede, og med den ømmeste forsort. gede, dermed at tilkiendegihans Ombyg3 Retsindighed i at bestyrre. Fattiges Væ en, det ham altid talede et Beste, det sørgede han, For Død 2 oven oven faaes den Sal. Herres Navn i Chiffte, som førtes at Tiden, og en Seddeel komme ud af Skyerne med denne Opskrift: Optagen til Herlighed den 19. Novembr. Og for end ydermeere at udtrykke den Sal. Herres ædelmodige Gemyts Art, og tillige nogenledes i Korthed exprimere Tegningens Betydning, læste man neden under Ære=Støtten, følgende Stropher. Stat stille skue og seel en opreyst Ære Stytte, Hvortil man vilde sig af sindrig Kunst benytte For her at ære den, som æreværdig var, Og i sin Leve=Tid vor Aalborg gavnet har. Retfærdig, viis, og god Han viiste sig at være, For Skolen, Trængende Han vilde Omhu bære, Justitz=Raad Citorom - et saa stort Original. - Han er den Mand, hvis Dyd man her afskildre skal Men Konst og Evne ey livagtig kan afmale Hans Ædelmodighed; thi maae nu Rygtet tale, Og vidt udbrede alt det meget Gode, som Ved Hans Retsindighed til Byens Nytte kom. Raadstuen for oven, saavelsom og alle de Huuse, hvor Veyen faldt forbi, ja og en Deel andre Gaarde i Byen, vare besatte med Lys i Vinduerne, der brændte til sildig ud paa Aftenen. Og var desuden i sær at remarqvere den smukke anbragte Jllumination i Bispensgade udi Madame Christensens Gaard, som falder lige for den Gade, hvor sal. Hr. Justitz=Raaden tilforn boede; thi udi samme vare 5 Fag Vinduer illuminerede og ziirede med adskillige Sindbilleder. Her saaes baade Livets Forgængelighed og dets Møysommelighed meget smukt afbildet; Her saaes og tillige hans Ægteskaber, Embeder, Æres Trin, Forsigtighed, Fred. Fredsommelighed og Forsynlighed paa det ziirligste betegnet, men udi det midterste Fag viiste sig den sal. Herres meget vel trofne Portrait i Brystbillede, omgivet med Sindbilleder til at forestille hans salige Udgang af Tiden og ærefulde Indgang i Ævigheden. Seel saaledes ærede man overalt Ihnkommelsen af denne ypperlige og retskaffe Embedsmand, hvis Liv gavnede mange, og hvis Død bedrøvede alle. Vi slutte da denne sørgelige Scene med en stille Agtsomhed: O! lyksalige Mand, hvis dyrebare Levninger nu hvile i de mørke Boliger, hvis himmeltagen Siel forlyster sig med Guds Ansigts uafladelig Beskuelse; Nu er, al din Møye endt, din Sorg forglemt, men dit Retfærdigheds Arbeyd bliver ævig hos Guld belønnet. Hvor rolig har Livets Aften været for dig, med hvilken smillende Klarhed gik din Soel ned i da dit Kiød og Hierte vansmægtede, hvor vederqvægende var da Erindring om din Gienløser, hvor opmuntrende var da dit velgrundede Haab om Fred med Gud og ævig Sallighed hos Guld, dette lindrede Dødens Smerter, og forsødede dens Bitterhed S. Du forlodVallpladsen ikke som en Fange, men som en Seiervinder, fuld af Udødeligheds Haab - Mig synes, at høre en Gienlyd fra hans Grav til Formaning, Advarsel og Lærdom for de Levende : Ol J Menneskens Børn, midt i Livet ere I i Døden. Jngen Stand, ingen Omstændighed, kan forvisse eder et eneste Øyeblik om Livet. Lover eder ikke selv Sikkerhed ved noget Mid deel, uden ved en bestandig Forberedelse; De dødelige Pille flyve saa i Flæng, at ingen kan giette, hvo der skal blive det første Slagt Offer. Derfor, værer altid færdige, thi i den Time, da J ikke tænke, kommer den sidste Opfordring.