Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-04-20
Decreter fra Keiseren i China, der oplyse Finantsernes Tilstand sammesteds. - Morning Chronicle meddeelte nyligen tre Keiserlige Chinesiske Finants-Forordninger. Den første, dateret 14de Februar 1814, indeholder Keiserens Beslutning, at afhjælpe Finantsernes Forlegenhed, ikke ved nye Skatter, men ved frivillige Gaver. Den anden, dateret den 9 Febr., byder, at de offentlige Arbeider ved de Keiserlige Paladser og Hauger skulle indstilles, og Udgifterne ved Hoffet indskrænkes. Ligeledes skulle Forsøgene, at frugtbargjøre uopdyrkede Landstrækninger, indstilles; thi det Keiserlige Guld kan nu ikke anvendes paa uvisse Forsøg. Skatterne ere ikke hertil tilstrækkelige, og det strider mod den Keiserlige Værdighed, at fordre, at Folket skulde til denne Gjenstand opofre en Deel af sin Formue. Den tredie Forordning af samme Dag meddeler adskillige Forslag, som Statsraadet har gjort, angaaende Bestridelsen af Statens Udgifter, som ere overordentligen forøgede under de sidste Uroligheder. Jblandt det Foreslagne lægger man Mærke til: flere Bjergverkers Optagelse, Udprægning af Kobbermynt m.m. Keiseren selv anseer dog den Advei, at afhjælpe Forlegenheden ved frivillige Bidrag, at være den bedste, fordi den hastigst bringer Hjælp, og derhos træffer de mere Formuende. Saasnart Udgifterne for Krigsmagten og Floderne kunne formindskes, skulle disse frivillige Bidrag strax ophøre. Kan imidlertid nogen Embedmand i Staten opgive en bedre Plan, saa maa han fremlægge den for Keiseren; men for Forslag, som enten ere iverksættelige, eller have en for Folket skadelig Hensigt, maa man forskaane Hs. Keiserlige Majestæt. Eiheller bør Nogen forkaste de frivillige Sammenskud, medmindre han har noget Bedre at foreslaae, eiheller besvare Hans Majestæt med tomme Demonstrationer, som vel bevise Deeltagelse i Ulykken, men ikke skaffe nogen Hjælp imod den. Disse Forordninger, tilføier Morning Chronicle, give Anledning til adskillige Betragtninger. Først see vi her et Rige, som kæmper mod Pengemangel, efterat det har opslugt alt Americas Sølv, og som nødsages at tage sin Tilflugt til Kobbermynt, ligesom vi Europæere. Videre, at de saakaldte Dangratnits og deslige faae 3 China en mildere Benævnelse, men synes dog ikke at behage Statens rigere Tienere, da de egentligen træffe dem. Endeligen, at Senatet selv controlleres af Keiseren, og at Senaters Forhandlinger komme til Almeenhedens Kundskab; en Fremgangsmaade, der viser stor Liberalitet, og som, naar den allevegne iagttoges, sikkrere vilde berede Staternes Vel, end alle Slags National-Repræsentationer. Denne Liberalites fremlyser endmere af den ældre Proclamation, hvori Keiseren aabenbar erklærer, at Skylden for Oprøret blandt Keiserens Folk hviler paa Senatet, ja endog paa Keiseren selv. Knapt torde en Europælsk Fyrste nogensinde have aflagt en Bekiendelse som denne Uagtet jeg saa ofte har advaret mine Ministre, at min Tunge og mine Læber ere blevne tørre derved, have de alligevel ikke villet forstaa det. De have regieret værdigt, og ved deres "Sorgløshed bragt os i den ubehagelige Stilling, hvori vi nu ere. Jeg er beredt at prøve mig selv, og forbedre mit Hjerte; kort sagt, i alle Dele at overlade mig til Himmelens naadige Veiledning, som er over mig.