Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-08-17
(Fortsættelse.) For ikke at være ubillig i sin Dom over disse Jndretninger, som gaae saameget i det Store maae man for alting vide hvor slet det har været beskaffent især i England og Jrland; men mindre i Skotland, med de fattige Folkeklassers Underviisning, og tildeels endnu er det. Allerede de Søndagsskoler, som ere ind indførte i disse Lande siden Aaret 1784, ere et Beviis paa, at der endnu ikke var at tænke paa nogen Skole om Hverdagen for utallige Mennesker, da de Fattiges Børn for at fortiene deres Brød ofte maae arbeide i Fabrikkerne fra deres spædeste Barndom af, fra den tidlige Morgen til den sildige Aften. Tusinde og atter tusinde Mennesker ere opvoxede uden den ringeste Underviisning, eller have blot erholdet den elendigste Underviisning af omreisende Skolemestere. Endskiøndt denne Gienstand er vel undertiden bleven omtalt i Parlamentet, saa har man dog enten ladet den falde snart hen igien, eller ogsaa fundet det betænkeligt at giøre visse Kundskaber og Færdigheder til en fælleds Eiendom og erklæret sig derimod. Man kan derfore fra denne Side af aldeles ikke sammenligne England med Tydskland, hvor der ikke let findes en Bye, hvor liden den end er, hvor der ikke forefindes en Skole, om den endog er nok saa simpel. (Det samme Fortrin har Dannemark for England og tiener til et Beviis paa den landsfaderlige Regierings Fortrin for den repræsentative; thi i repræsentative Stater befordres kun meest de Jndretninger, som stemme overeens med Repræsentanternes og deres Committeredes Jnterresse, imedens Landsfaderen kan hæve sig paa et høiere Standpunkt for Statsbestyrelsen, og lede denne efter Formaal, som angaae Nationernes sande Vel. Vi have et andet Exempel derpaa i vort Fødeland, nemlig Bondefrieheden, som neppe var gaaet igiennem i nogen repræsentativ Stat, uden maaskee i det første Øieblik, naar en saadan Statsforfatning var frembragt ved en Revolution). Har derfore Menneskevennen ogsaa iblandt os endnu meget at ønske for den opvoxende Slægts Underviisning og Opdragelse, saa angaaer det dog imere den indvortes Forbedring af vort Skolevæsen, medens at Bell, Lancaster og Medlemmerne af deEngelske Skoleforeninger, fremfor alting maae arbeide til det Maal, at der overhovedet bliver meddeelt Underviisning, og at Skolerne blive formerede i Forhold til Folkemængdens Størrelse. Naar man endvidere iblandt os søger at forbedre Ungdommens Underviisning i det Øiemed, at man ikke blet vil indskrænke den til de allerførste og nødvendigste Elementer; men ogsaa at danne selv det fattigste Barn der ligesaa godt kunne dannes som det rigeste og ofte besidder større Evner dertil, saameget som mueligt, og at søge at danne alle Børn, om vel ikke til at blive Lærde, saa dog i det mindste til at blive fornuftige Mennesker, saa holder man det i England allerede for at være en stor Fordeel, naar man kun kan bringe de 100000 Børn, som vandre omkring uden at lære noget, eller som bleve elendigt underviiste, i nogen Tugt og Orden, og forskaffe dem i de allersimpleste Midler til en videre Aandsdannelse. Dog for blot at opnaae denne Fordeel ville utilveielige Pengesummer udkræves saasnart man skulde betale et Antal af Lærere, der skulde staae i det Forhold til deres Disciple, som det hos os er sædvanligt. Men at een Lærer kunde blot beskæftige 100 Born i en lang Tid uden at bukke under for Arbeide holdt man hidintil for umueligt. Man faldt derfore paa, at bære sig saadan ad i Skolerne, som ved Haandværkerne at ansætte Mestere, Svende og Lærlinge, og at benytte de duelige Disciple til at undervise de mindre duelige, saa at man paa engang lader dem baade selv lære og lære andre. Man indsaae vel derved, at duelige Disciple ikke kunne være skikkede til at undervise i Ordets høiere Forstand; men man fandt dem tilstrækkelig brugbare til simpelt at instruere eller afrette andre Børn, men netop dette holder man tilstrækkelig for Underviisningen i de første Aar, ligesom man overhovedet i England giør mere Regning paa at ove og danne Tænke-Evnen i Livets Skole end i de egentlige Læreskoler, saaledes mener man ogsaa, at man maae overlade den høiere Forstands Udvikling til den moednere Alder. (Dette Raisonnement, som nok for det meeste udspringer afde Formuendes Uvillie til at biedrage til Almuens Underviisning, er vist høist urigtigt, og kan i Tidens Følge og ved indtreffende Omstændigheder blive an Hovedaarsag til den Engelske Stats Undergang; thi intet er farligere end en uvidende og raae Almue, naar den først engang kommer i Bevægelse). Da netop de fattigste iblandt Folket skulle tage Deel i denne Underviisning saa tænkte man videre paa at indføre den største Simpelhed i Underviisnings-Apparaterne, og da tillige deres Tid, som skulle besøge, Skolen, er yderst knap, saa drev man paa, at der i den mueligst korteste Tid kunde læres hvad alle alle meest trænge til, og at Underviisningen kunde foretages i en aldeles fast og gradviis Orden uden Spring, Udsvævninger og Adspredelser; det er jo den store Fordeel ved Fabriker, at den ene Ting grider ind i den anden; det var noget som man vidste Besteed med i England. Ogsaa paa Skoleunderviisgen syntes man at kunne anvende dette. (Forts.)