Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-07-12
Udtog af en meteorologisk Dagbog. Juni 1834. Naar man har gjort sig bekiendt med Forholdene imellem de Vinde, som herskede i denne Maaned, saa har man tillige fattet Grunden til Veirligets Karacteer i dens Forløb. Man kan med eet Ord angive, at denne bestod i Maadeholdenhed; Denne gyldne Maadeholdenhed, hvorpaa Naturens Velgiørenhed og Menneskelivets Lykke beroer; ligesom det Vanheldige i begge fremgaaer af det Extreme, eller af det Overdrevne; hvorfor ogsaa Philosophen Aristoteles erklærede Maadeholdenhed for Grundprincipet for Dyden. Denne Maadeholdenhed lagte sig for Dagen i hele Veirligets Beskaffenhed i denne Maaned: den var varm uden at være heed, fugtig uden at være vaad, solrig uden at være skyetom, og luftig uden at være vindig. Det var Floras Maaned omgiven af Sephyrer; den deligste, blideste, meest fortryllende Juni man nogensinde har oplevet; og dertil ligesaa velgiørende som yndig. Høet var rigeligt, (endskiønt ikke saa overflødigt, som i Fior, fordi Jorden havde ikke hvilet i Vinter, og kom tidlig og for det meste heldigt i Huus. Rugen, som kom tidlig i Væxt, havde det heldigste Veir til at dræe; den bukkede sine tunge Hoveder, og blev jevnt afkiølet af Vinden til en langsom Modning, og Vaarsæden, som blev sildigt saaet formedelst det vaade Foraar, skiød tæt og kraftfuld op af Jorden, og udbredte sit grønne Teppe over Markene, allene Frugtavlen forekom tvivlsom paa mange Steder. - Kun to Extremer fandt Sted i Veirliget i denne Maaned, først en Nordost Storm, som reiste sig den 22de, men gik snart over; og Begyndelsen, til en Tørke fra den 18de af, som naar den skulde vare længe ved kunde blive betænkelig for Vaarsæden, da den vilde da indtræffe paa den Tid, naar denne skulde udskride eller gaae i Ax Maaneden var desuden i det hele mere for end vaad; det regnede her i Egnen kun 9 Gange, og i de 4 af disse kun meget svagt. Man begyndte allerede at klage over Tørke i den første Halvdeel af Maaneden; men disse Klager bleve fuldkomment afhiulpne ved en osende Regn d. 13de, den skjyllende Torden=Regn den 15de (den eneste Gang det tordnede i denne Maaned, og stærke Regnbyger den 27de. Kun følgende to Meterer viste sig i denne Maaned; den 3die trak en lugtende Taage over Jorden, og den 4de om Aftenen dalede Solen ildrød i tykke Dunster; den speilede sig i Dunsterne, og fra denne Biesol steg en lang rød Straalekegle op i Veiret. - Den Formodning, som er bleven offentlig fremsat: at der skulde indtræffe uroeligt Veir d. 2den Juni i Anledning af Conjunctionen imellem Solen og Planeterne, gik ikke i Opfyldelse; thi Veiret var meget roeligt, tørt og varmt, og Vinden jevn. Denne Maadeholdenheds=Karakteer ved Veiret i denne Maaned, lader sig som sagt, forklare at Vindens indbyrdes Forhold, thi imedens Østenvinden blæste kun 5 Gange, blæste Vestenvinden 27, Søndenvinden 14, og Nordenvinden 16 Gange. Den sieldne Østenvind var Aarsag i, at Varmen ikke udartede til Hede. Den milde og fugtige Vestenvind havde Overhaand; men at den saa ofte blev til en Nordvestvind, svækkede dens varme og fugtige Egenskab, og forfriskede Luften. Vinden var afvexlende stærk og svag dens Bevægelse var i almindelig jevn, i de delige Aftenstunde var Luften ofte ganske stille. Solen skinnede vel i 29 Dage; men naar Nordvestvinden reiste sig om Morgenen, saa medbragte den Dunster fra Havet, som bedækkede Luften høit op paa Dagen; dette indtraf i 18 Dage. Middeltemperaturen var kiølig, men sielden heed, og Barometret forholdt sig moderat, som hele Naturen. Ved det deilige Veir i denne Maaned glædede man sig herude paa de Stakkels indspærrede Kiøbenhavneres Vegne, at de havde saameget Held med deres Kildereiser; og alle Landets Jndvaanere glædede sig over, at et saa fortreffeligt Veir ledsagede Landets Fader paa hans Reise, som nødvendigt maae have havt en meget velgjørende Virkning paa hans for alle saa dyrebare Helbred. Himmelrummets Uendelighed. (Af Sommervilles Connexion of the physical. Sciences.)J hvor stor end Jordens Afstand fra Solen maae forekomme os at være, saa er den os dog nær i Sammenligning med den af Uranus; thi denne Planet staaer i en Afstand af 1843 Mill. Miile fra det Lys, som opvarmer og opklarer de Kloder som høre til Solsystemet. Paa denne fierneste Planet kan Solen ikke see større ud end Venus seer ud for os at sige for menneskelige Øine, dersom der boede Mennesker paa Uranus; men denne Planets Beboere kunne have anderledes byggede Øine.) Paa Uranus kunde man ikke engang see Jorden med et Teleskop, (at vi kunne paa Jorden see Uranus kommer af, at den er meget større end Jorden.) Mennesket giennemtrænger med sine Blikke og sin Forstand det Sol systems umaadelige Rum, hvortil dens Planer hører. Den antager Giennemsnittet af sin Ban som Basis for en Triangel, hvis Spidse naaer til Stiernerne. Saa stor som denne Tanke end er, saa er den dog ikke fuldkommen rigtig (eller Midlet er ikke fuldkomment tilstrækkeligi) thi Fix stiernernes synlige Stillinger vise sig, uagtet Jordens aarlige Omvæltninger, ikke betydeligt forandrede. Uagtet alle de Hielpemidler, hvormed saavel den nyere Tids Astronomie, som Jnstrumenternes Perfection forsyne os, saa er det endnu tvivlsomt om en kiendelig Parallaxe er bleven opdaget endog ved den nærmeste af disse Sole. -