Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-07-11
See vi hen til Forholdene i Aaret 1812 og i Aaret 1813, saa finde vi, at disse have undergaaet en stor Revolution. Ved Pengeforandring og den derefter paafulgte Almeenfred er Debitor kommet i ganske nye Forhold til Creditor. Han skylder ham, i det mindste efter Tallet, en større SumNumerair end han oprindeligen forpligtede sig at betale; hans Eiendomme, naar Gielden er contraheret for saadanne, ere betydeligen sjunkne i Prisen, naar disse beregnes i Realiteter; Disconten er, som en Følge af den ved Forordningen formindskede Seddelmasse, stegen til det dobbelte; Veiene til at faae de Penge, han har udestaaende, og paa hvis Jndbetaling han gjorde Regning, ere ved Forordningen deels forandrede, deels tilgiængelige for ham. Har han f. Ex. i Aaret 1812 solgt sin Landeiendom i Dansk Courant imod at faae den 11 December Termin 1812 betalt 5000 Rdlr. og de to paafølgende Terminer hver Gang lige saa meget, og ved at kjøbe en anden Eiendom forpligtet sig til at betale 11 December 1815 15,000 Rdlr. D. C., saa kunde han naturligviis meget godt tilfredsstille sin Creditor, saalænge Forordningen ikke var udkommet; men hvorledes skal han kunne det nu Den Gang havde, efter Kjøbe contracten, de tre Terminer været præsterede af hans Debitor d. 11 Dec. 1813, og han kunde altsaa med de Penge, han havde hævet, igjen tilfredsstille sin Creditor. Nu derimod ere de til Rigsbankpenge Sølvværdie omskrevne 15,000 Rd. D. C., som skulle betales paa eengang, allerede forfaldne til Betaling 1816, medens de 15,000, han har tilgode, ikkun kunne fordres betalte i tre Terminer. - Af saadanne Tilfælde gives der endnu adskillige, som vilde være for vidtløftige her at anføre, men som alle ere af den Natur, at Debitor, hvis han ikke netop har Pengene liggende, sættes i den Forlegenhed, enten at laane dem til en uhyre Disconto, eller at sælge sin Eiendom til enhver Priis. - J ikke mindre Forlegenhed befinder den sig, der, førend Forordningen, har contraheret en Gield i det Haab, at realisere, naar Betalingstiden kommer, de opsigelige Statspapirer, han har liggende, thi den Sum disse beløbe sig til nu, da de ere gjorte uopsigelige, svarer aldeles ikke mere til den Sum, han har forpligtet sig til at betale. Da rede Sølv eller Species synes at være den rigtige Maalestok for enhver Pengeberegning, saa er det ogsaa meest passende, at tage den hver Gang stedhavende Cours paa Banco i Betragtning, naar Talen er om Capitalers Udbetaling i Rigsbankpenge Sølvværdie. Efter Forordningens Bekjendtgjørelse stod Coursen omtrent 300. Nu staaer den 600. Sølvværdien er, som bekjendt, endnu 375. Den, som i Dec. 1812 altsaa laante f.Ex. 16000 Rd. D. C., da Specierne stode i henved 16 Rd. D. C., hans skyldigværende Capital blev omskrevet efter et Forhold af 25, til 4000 Rbdlr. S. V. Disse udgjøre til en Cours af 375, 7500 Rbdlr. N. V. Creditor faaer da i Grunden 1500 Rbdlr. N. V. mere end han virkelig havde laant Debitor, om man end beregner Pengene i rede Sølv eller med andre Ord om Debitor havde forpligtet sig til at betale dem i Species. Vil Creditor kjøbe for disse 7500 Rbdlr. N. V. endnu ikke forfaldne Prioritetsobligationer, saa kan han endog fordobble sin Capital, thi Prioritetsobligationer, lydende paa Sølvværdie, kunne, som bekjendt, kjøbes for samme Sum, de lyde paa, i Navneværdie. - Men ikke at tale om, at den Fordeel, der saaledes tilfalder Crebitor, synes alt for betydelig, for ikke at sige ubillig, saa er det ogsaa vist, at Pengemangelen er saare stor, som en Følge af den betydeligen formindskede Seddelmasse, hvilket intet videre Beviis behøver end den høie Disconto af 20 til 26 PC. - Dersom nu de mangfoldige Capitaler, der ere forfaldne til Udbetaling andet Aar efter Freden, virkeligen skulde udredes næstkommende Aar 1816, saa er der intet Spørgsmaal om, at mangfoldige Debitorer vilde blive nødsagede til at lade deres Eiendom eller Bo sælge til enhver Priis, for at tilfredsstille deres Creditorer. Jkke nok, at mangen en Debitor derved vilde blive ødelagt, ogsaa Creditorinvilde komme til at lide derved, thi det er at forudsee, at Eiendommene, som allerede nu sælges forringe Priis, vilde falde saa dybt i Prisen, at anden, tredie og fjerde Prioritetshaver vilde udsættes for ganske at tabe sin Capital. Denne Prisernes store og pludselige Fald kunde heller ikke andet end have en høist ufordeelagtig Jndflydelse paa Rigsbanken, hvis Sikkerhed egentligen er grundet paa faste Eiendomme; thi jo mere disse falde i Prisen, desto mere forringes Bankens Garantie. For at forekomme den Forlegenhed, som de til andet Aar efter Freden forfaldne Capitalers Udredelse i Sølvværdie i Aaret 1816 vilde og maatte drage efter sig, da det vil gaae her som i en stor Trængsel, at den ene maa trænge den anden, fordi han selv trænges, vover Anmelderen at foreslaae, at den til andet Aar efter Freden fastsatte Betalingstermin maatte blive udsat: et Ønske, som Debitoren saa meget mere er beføiet til at vente opfyldt, som der er Sandsynlighed for, at vor Cours om 1 eller 2 Aar kan være al pari.