Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-05-13
de sildigere Tider har man begyndt at betragte den dyriske Magnetisme fra sin rette Synspunkt, først i Frankrig og siden i Tydskland. Hvor ulige end Meningerne ere om dens Virkninger, og hvormegen Grund man end har til at tvivle paa Meget af det, der fortælles om dens Vidunderlighed, saa ere alt for store, sindige og retskafne Mænd, saavel her som udenlands, enige om, at den dyriske Magnetisme er et vigtigt Lægemiddel især for Nerve- og Krampe-Tilfælde, til at man længer kan drage Sandheden deraf i Tvivl. Urimeligt vilde det være, ved blotte Fornuftgrunde, at ville bortraisonnere virkelige Kjendsgierninger. Hvormeget Jndbildningskraften har Deel i de magnetiske Curer, lader sig endnu ikke med Vished bestemme, men om det end kunde antages, at den spillede her en Rolle, thi den allene kan vel neppe frembringe saadanne Særsyn som Kiendsgierninger vidne om, saa er det dog altid en ikke uvigtig Ting, at have et Middel, der i Forening med Jndbildningskraften, kan frembringe saa paafaldende Virkninger. At en ung Dame i Hovedstaden er, for ikke længe siden, bleven helbredet for heftige Krampetilfælde ved maanetisk Behandling, er almindeligen bekiendt. Ogsaa kjender Forfatteren heraf to Exempler, som han har fra den paalideligste Haand, at man ved Hjelp af Magnetismen formaaer at udrette hvad intet Lægemiddel er istand til. En Mand her i Staden, havde forvredet Foden. Han ændsede det ikke, og ved at bevæge Foden for meget, blev den tilsidst uhelbredelig og begyndte allerede at spinde. Endeligen falder han selv paa, at spørge sin Læge: om han ikke skulde lade sig maanetisere, Lægen svarer, at han ikke troede det kunde skade, men at han intet Haab havde om, at det vilde hielpe i nærværende Tilfælde. Den Syge lader Foden magnetisere, han føler strax et Slags Varme deri, og efter at den var bleven fire, fem Gange maanetiseret, sporer han mærkelig Bedring. Magnetiseuren faaer just en Forkjølelsessyge, og der standses med Curen. Under Standsningen spores et mærkeligt Tilbagefald og Foden begynder igjen at svinde. Da Magnetiseuren igjen var kommet sig, begynder han atter paa Euren, og strax mærker man igjen en Bedring. Efter fjorten Dages Forløb var den Syge saa fuldkommen helbredet, at han kunde gaae ud, uden at man i ringeste Henseende kunde spore nogen Svaghed mere i Foden. Et andet Exempel, som ligeledes er indtruffet her i Hovedstaden. En Dreng paa 12 til 13 Aar havde den saakaldte St. Veits Dans. Denne Sygdom, som er høist sielden hos os, begynder først med Lamhed eller Slaphed i eet af Benene, som de Syge slæbe paa den forunderligste Mande efter sig; de kunne ikke et eneste Øieblik holde Armen paa een og samme Side; thi lægge de den paa Brystet eller nogen anden Deel af Legemet, saa drives den umiddelbart derfra ved en convulsivisk Bevægelse. Naar de ville drikke, gjøre de de besynderligste Fagter, førend de kunne bringe Drikkekarret til Munden, fordi deres Arm stedse bevæges convulsivisk. De kunne gjøre de farligste og forunderligste Spring. Een af vore indsigtsfuldeste Læger havde prøvet alle muelige Lægemidler paa denne Dreng, men alle forgjeves. Man maanetiserede ham, og nu forudsagde han, at han, efter en bestemt Tids Forløb, paa sin Moders Fødselsdag, vilde faae det sidste Anstød. Dette indtraf, og Drengen blev fuldkomment helbredet. Man har overalt lagt Mærke til, at de Magnetiserede gjerne forud bestemme til deres fuldkomne Helbredelse en saadan Dag, der i een eller anden Henseende er vigtig for dem. Hvor meget Jndbildningskraften kan have Deel heri, lader sig heller ikke bestemme.