Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-06-13
Anonymen i Viborger Samler erklærer: I. At mangfoldige Told- og Consumtionsovertrædelser begaaes i Jylland; (det er sørgeligt, thi det vidner om en Depravation i Folkecharacteren) - II. At Hovedaarsagen til disse Lovovertrædelser er at søge i væsentlige Feil i Lovgivningen selv; (det er et dristigt assertum; det tillægger en vigtig Regjeringsforanstaltning en saadan Ufuldkommenhed, der ei blot er uforenelig med dens Øiemed, men ogsaa ligefrem modarbeid. det, og hvad Juristerne, med eet Ord, kalde saadan Skrivemaade, kan Forfatteren let underrette sig om. J Lovgivningen ligger altsaa Kilden til disse Lovovertrædelser, Og deri ere Alle enige, Nei, aldrig ville de Danske vorde enige i, at udlede Lovens Overtrædelse af Lovens Ufuldkommenhed, navnligen i dette Tilfælde aldrig! J tusinde brave Danske Navn tør jeg offentlig modsige en saa oprørende Paastand, som kaster Skygge paa Danmarks Lovgivning, for at besmykke dens Foragtere. Det er de Handlendes Egennytte, deres Mangel paa Fædrelandssind, og fremfor Alt deres Mangel paa Agtelse for Moralloven, der gjør dem til Smuglere, Saamange som ere det. Den redelige Kjøbmand ihukommer sin Pligt, som Christen; den Eed han som Borger har svoret, er ham hellig over Alt. Det falder ham aldrig ind, at søge efter Feil i Lovene, for at kunne unddrage sig deres Overholdelse, eller at laane de Skriblere Øre, som, for at besmykke allerede stedfundne Lovovertrædelser, paastaae, at have fundet dem. Loven maa være som den vil, saa er den dog - Lov, og at omgaae, at eludere den, er at bryde sin Troskabseed. Det er et andet Sprog end det, der for Øieblikket behager; men det vil gjøre sig gieldende for enhver Domstol, juridisk eller moralsk, medens et Sprog, som Anonymens, kun vil finde Gienklang i Defrandatorernes Hjerter) - III. At det, formedelst Smugleriets Almindelighed, næsten er en Nødvendighed for Manufacturhandlerne i de fleste af Jyllands Byer, at eludere Lovene; (altsaa fordi Mange smugle, maae Alle smugle. Det er nødvendigt. Et alvorligt Ord, Men om hvilken Nødvendighed er da Tale her, Om den moralske, Nei, om den bekonomiske. De, der hidtil ikke have smuglet, maa ogsaa lægge sig efter dette noble Haandværk, for at kunne udholde Concurrencen med dem, som besvige Kongen for Tolden. Hvilket frygteligt, al Moral i den inderste Spire dræbende Princip, Gjordes det almeengjældende, da vilde det velsignede Danmark snart være forvandlet til en Røverrede. Det skal være en Nødvendighed for Kjøbmanden at smugle, naar hans Nabo eller Gienbo smugler, ellers kan han ikke holde Priser med ham, Naar altsaa Naboen eller Gienboen stiæler sine Vare - hvad gjør f. Ex. den svigfulde Bankerotteur vel Andet, – da maae Du ogsaa stiæle, for at kunne sælge ligesaa lavt som han. Fy, Og Sligt tør man offentligt byde et dannet Folk,)IV. At derfor dette deres lovstridige Forhold er undskyldeligt; (hvormed vil man da undskylde det; dermed, at Kjøbmanden ikke vel kan subsistere, naar han ikke betiener sig af Toldsvig. Ei, det samme siger Tyven; han kan ogsaa beraabe sig paa slemme Collisionstilfælde, men for Domstolene finder han ingen Undskyldning. De største Forbrydere, de argeste Falsknere ville kunne beraabe sig paa Grunde, hentede fra deres Subsistence; men hvilke Grunde, Nei, den Kjøbmand, som ikke kan subsistere, uden at komme i Collision med de Love, han, med oprakte tre Fingre, har svoret ubetinget Troskab, pereat ifte, han har aldrig været Kjøbmand.)V. Ja, at de endogsaa, ved at vedblive deres Virksomhed, gavne Staten; (nu skal man see, at Smugleriet endogsaa er den rene Patriotisme. Sig selv kan vel Defraudatoren gavne ved sin Virksomhed, men - Staten? Vi tænkte stedse, at den kun var tjent med troe, samvittighedsfulde Borgere. Det forekommer os ogsaa, naar vi gjennemgaae Høiesteretsdommene, som om der i samme ikke sættes synderlig Priis paa Borgervirksomheden fra det Øieblik, den træder i Collision med Loven.) VI. At Jndsmugling af ufortoldede Vare altsaa, paa en vis Maade, er en fortjenstlig Sag; (Ja vel, men skulle vi sige, hvad den fortjener?) VII. At bemeldte Jndsmugling desuagtet er en Forseelse, vel ingen Tyvsforseelse, men dog en Forseelse, som især er fremkaldt ved Lovgivningens urigtige Forskrifter; (Forfatteren vender tilbage til sin ligesaa falske som forvovne Paastand: Loven skal have Skyld for Lovens Overtrædelse; Naturligviis er der Jntet i hele Verden, der er Smugleren saaledes iveien, som Loven; dens Sværd blinker ham i Øinene, hvor han vender sig; den er ham noget Uhyggeligt, Fatalt. Naar Loven ikke var, hvilket grændseløst Spillerum havde da ikke Vindesygen, Hvor frækt vilde den da hæve sin Pande, aldensiund den allerede nu, da dog Loven tæmmer den, tør paastaae, at hvor den sætter sig ud over Loven, der er det Lovens egen Skyld, Anonymen underskriver sig: "ingen Handlende; han burde skrevet: "ingen Jurist." Han forsvarer Smugleriet, men ikke forsaavidt det drives som Næringsvei. Som Hvad drives det da Og er en Forbrydelse meere undskyldelig fordi den kun øves nu og da, naar et særdeles heldigt Coup frembyder sig, og ikke stryggende væk?) VIII. At Angiveriet, paa Grund deraf, af Publikum ansees for en odiens Handling, der fortjener Skam til Takke, men at Lovgiveren alligevel har fundet, at maatte modarbeide denne almindelige Opinion, og derfor, ved Belønning, opmuntret til Angiverie, (et Publikum, hvis almindelige Mening Lovgiveren har fundet at maatte modarbeide, skulde man dog skamme sig ved, at fremdrage som Autoritæt. Naar en Mening kommer i Conflikmed Lovgivningen, da maa den være saa almindelig den vil en moralsk Magt bliver den dog aldrig! –Anonymen maa iøvrigt see til, hvorledes han vil forsvare den Paa and, af Lovgivningen i Danmark, til Opfyldelsen af sine Øiemed sætter umoralske, smudsige Motiver i Bevægelse.) IX. At Angiverens Jnteresse følgelig er juridisk lovlig, men moralsk lovstridig. (Det opvækker nødvendigt nogen Mistanke mod Forfatterens Apartiskhed og Sandhedskjærlighed, at han saa ængsteligt undgaaer, at drage Smugleriet hen under Moralens Tribunal. For Lovens vil han forsvare det, eller rettere sagt, han drager Loven hen under Smugleriets Tribunal, og saa følger det da af sig selv, at Loven maa findes skyldige; derimod vogter han sig omhyggeligt for ethvert Forsøg paa, at bringe Smuglerie og Moral i Berørelse med hinanden. Og virkeligt vilde det ogsaa blive et svært Kunststykke, at amalgamere to saa stridige Elementer) Anonymen i A. Av. No. 82 er meget vred. Det synes at være ham i Kjødet baaren at forsvare Smugleriet, hvilket han dog, i haandgribelig Strid med sig selv, erklarer, ei at ville indlade sig paa Han siger: en Smugler er ingen Bedrager. Velan, hvad er han da - Han siger: en Smugler er ingen Tyv. Godt, hvad er da en Smugler? – Han siger: en Smugler er ingen uredelig, ingen utro, ingen umoralsk Person. J Guds hellige Navn, hvad er han da? Han er et Menneske, siger Anonymen, der handler ulovligt. Fort bien, Mere forlanger jeg ikke. Jeg giør kun Anonymen opmærksom paa, at det er meget svært, ja fast umuligt, for en eedsvoren Borger, at handle ulovligt, uden at der indløbe nogle Stænk af Uredelighed, Utroskab, Bedragerie. Han synes ogsaa at have følt dette; thi han forvilde sig i den Grad, at han opstiller en formelig Parallel mellem en Smugler og en Tyv. En Tyv kan ikke siger han - slippe fra Rettens Hænder, ved at tilbagelevere de Stjaalne. Hertil svarer jeg: en Smugler kan heller ikke slippe fra Rettens Hænder ved at erlægge den Told, for hvilken han har besveget Staten. Han slipper ikke ringere, end med Confiskation af det hele Varepartie, af hvilket Tolder skulde været erlagt, og jeg kan forsikkre Anonymen, at Den der først har bragt det saavidt i Ringeagt for sin Samvittigheds Stemme, for Morallovens Forskrift, for Edens Hellighed og for Kongens Bud, at han ikke betænker sig paa at smugle, han finder sig langt føleligere tugtet ved den ovennævnte Confiskation, end ved nogle Dages Fængsel paa Vand og Brød. Om Overlæreren ved Roeskilde Cathedralskole fi der det nødvendigt for de Handlende at smugle, eller ikke gjør hverken fra eller til. Fædrelandet vil aldrig vedkjendt sig Fædrelandets Yttringer og dette Æmne. At en ærlig Kjøbmand, som misbilliger Smugleriet, skulde være nødt til, at besmitte sig dermed, saasnart der i samme Be blot er Een som smugler, er, som vi ovenfor har viist, en ligesaa afsindig, som afskyelig Paastand. Vil han ei smugle maa han opgive at handle med disse Artiklere, siger Hr. Joh. Hage. Tertium datur. Uden at skye eller skaan Forbryderen, angive den redelige Kjøbmand ham for Øvriheden, og det Onde vil udryddes i sin første Spire, istedetfor at forplante sig til alle Sider. Den, som hellere vil deele er Forbrydelse, end angive den, er, i Henseende til sine moralske Principer, i et betydeligt Vilderede.