Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1795-10-09
Fortsættelse af de i No. 1. afbrudte philosophisk-politiske Betragtninger over de Franskes Jnvassion i Holland. Endeligen, for at fylde Bekymringernes Maal, saa tilstopper Sandet, som Strømmene føre med sig, disses Udløb, og forstørrer Dynerne, og Sandbænkerne ved Kysterne, saaledes at allerede herved, fra Landsiden af en Standsning, og altsaa Vandenes Stilstand maae blived en følge. Til denne paa Sandhed grundede Frygt kommer endnu Hollands politiske Rystelse, da det nu er oversvømmet af 100,000 Franker, og hvor tvivler vel paa, at ved denne Jnvasion, Virksomheden i de almindelige Landets anstalter, ikke bliver svækket, den indre Orden, ikke bliver standset, at Ugift-Etaterne ikke aldeles blive forvirrede, ja at endog Privatvirksomheden i lang Tid ikke skulde blive nedslaaet De ovennævnte aatte Millioner Gylden tør kun et eneste Aar ikke rigtig blive udbetalt eller anviist, den mod Søens Anfald, desuden kun svag førte Strid tør kun en kort Tid blive forsømt, eller endog ophøre, saa vinder den aldrig i Roe værende Søe i sin Fremtrængen, Overmagten, og Holland er forløren. Naar altsaa Hollands physiske Undergang, i Forsynets Raad og i Naturens geheime Kabinet, som det synes, er besluttet, saa forskaffer det Comopoliten i visse Henseender, en Slags Tilfredshed, at see dette Land blive oprømt, forinden det tilintetgjøres; thi i denne Europas rigeste Stat skal Seiervinderne ganske vist oprømme, ved igien tagne Reqvisitioner af alle Fornødenheder, og ved udskrevne uhyre Leverandser. Naar en Pallads ikke meere kan blive beskyttet imod Jldsvaade, saa er det endnu immer en Lykke, naar de der værende Mobilier, og Kostbarheder, til nogen menneskelig Nytte i Forveien kan blive reddede, forinden den af brænder. Maatte Frankerne, af Holland føre hjemme, alle Dukater, alle Skatter og alt hvad som kan flyttes, maatte de udsue den bele Stat; ja maatte de endog, alle dens indudrisse Jndbyggere formedelst en nye Folkevandring forplante til Frankerig, hvor nu for Tiden er Plads nok for Kolonister, - sandelig, dette er bedre, end naar alle disse Dukater, Skatter, og arbeidsomme Menneskeer skulde synke ned i Havets Afgrund, og da intet er mere naturlig, end at en forarmet Nation gribet efter Rigdomme, fordi den behøver dem, og at højtstaaende Vand trænger ind udi nærved værende lavere Stæder, saa beklager den upartiske Menneskeven endnu derhos, at ikke og saa Batavernes skjønne Byer, deres behagelige Landsbyer, herlige Enge, frugtbare Haver, deres Skibsværfte og Havne, skal kunne blive transporterede til andre Egne. Rigtig nok har man Frankerne at misunde den Lykke af disse rimeligviis ikke udeblivende Aqvisitioner og Transplantationer. - Hvorfor have andre ikke tidligere grebet til Naar paa Vesuvs Kraterrand et smukt Figentræ fuld af Frugt staaer som ved Biergets første Explosion maa styrte ned i Afgrunden, saa er Frugten, ja endog Træet selv unegteligen hans, som først drister sig til, at gaae hen til den, forat plukke Frugten, eller at redde Træet for Man havde det jo saa travelt med at redde Frankerig, dernæst lyksaliggjøre Pohlen - siden gribe til Holland a.N. &c. Alt i vedbørlig Orden; Overst Anm hans Have. Det Rummen, som regierer denne Verden beregner Nationernes Begivenheder, masseviis, og skjøtter ikke om Politikens eens sidige Egoismus Alt, ja alt, hvad der gaaer for sig i den moralske og physiske Verden, er Rectification til det Heles Stigen og Forbedring, og viser Tænkerens Øjne, naar denne kun tager sin Standpunkt højt nok, den evige Sandhed af den Sætning: Contino perficitur mundus, og med denne Sætning trøster den sindige Verdens Borger, Patriotens i sig selv ikke dadelsesværdige Fortrydelse.