Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-10-18
Branden d. 20 Oct. 1728 opkom om Aftenen Kl. 7 hos en Marqvetenter og Lysestøber, der boede ligeover for Vesterport Vagt, paa det søndre Hjørne af Vestergade; Branden d. 8. Juni 1795 udbrød paa Gammelholm, paa en fra Staden adskilt Plads, den saakaldte Delle hauge. Aarsagen til denne er ligesom til hiin endnu i dette Øjeblik ubekiendt. Det synes, som man i Begyndelsen troede, at den 1728 var paasat; thi Holberg siger, at mange af Vrede fordrede Mordbrænderne" afstraffede, men rimeligst er det, at der enten var gaaet Jld i Tælgen ved Lysestøbningen, eller og i Høet paa et Loft, hvor et Barn skal have været med et Lys. Aarsagen maa nu have været hvilken den være vil, saa synes de i Begyndelsen anvendte Midler begge Gange just ikke at have været de kraftigste. Mueligen havde Følgerne kunnet være mindre sørgelige 1795, da deels Jlden opkom midt om Dagen, Bygningerne i Almindelighed vare af Grundmuur og Gaderne bredere. Men da den eengang havde taget Overhaand, saa lod den sig rigtig nok meget vanskeligere standse end 1728; thi den Gang var det kun Huse og Gaarde, der kom i Brand, men 1795 optændtes en Stabel af over 1000 Favne Brændeved og et Par Tusinde Læster Steenkul. Et saa uhyre Baal udbredte en saadan Hede, at ingen kunde nærme sig Brandstedet, og at Sprøiterne intet kunde udrette. Bygningerne ved Holmens Canal bleve efterhaanden saa hede, at man ikke ret længe kunde opholde sig der. Hvad der meget forøgede Ulykken var, som Prof. Nyerup anfører, den Jdee, at en paa Gammenholm, paa en fra Byen adskilt Plads udbrudt Jld, ikke kom Kjøbenhavn ved, saa meget mindre, som man saa mange Gange, ved Vaadeild i Staden, havde havt den Erfaring, at Matroserne hverken skyede Jld eller Fare. Ligesom denne Jdee var af høist skadelige Følger 1795, saaledes vare nogle tilfældige Omstændigheder det 1728, en Deel af Brandfolkene, som just samme Dag havde fulgt een af deres Kammerader til Jorden, vare saa beskjænkede, at de ei vidste, hvad de gjorde, Vand var der Mangel paa, fordi det var taget bort i de paa den Kant af Byen liggende Qvarterer, paa Grund af nogle forfaldne Vandrenders Jstandsættelse, og fra Gravene udenfor Vesterport kunde intet faaes, fordi Commandanten havde ladet Porten lukke, af Frygt for, at Soldaterne skulde rømme. De Brandfolk, som endnu vare ædrue nok til at kunne styre Sprøiterne, maatte saaledes i een og en halv Time staae og see paa Jlden. Holberg siger, at Folk, overraskede ved denne usædvanlige og uventede Ulykke, stode ligesom bedøvede, ørkesløse og ubevægelige, saae paa det Onde. Ligesom man 1794 troede, at en Jld paa Slottet, og Aaret derpaa (1795),at en Jld paa Holmen ikke kunde være farlig, saaledes meente man 1728, at den opkomne Brand ikke kunde blive farlig for Byen, fordi man pleiede altid saa godt at slukke den, og i de Jldsvaader, der tidt indtraf hvert Aar, sjeldent noget heelt Huus afbrændte. Dog, jo ligegyldigere man var ved dens første Udbrud begge Gange, desto meere bestyrtet blev man, da den tog Overhaand. Man hørte Fruentimmer jamre, smaa Børn skrige, Mænd raabe, skriver Holberg; der var og de, der med opdigtede Rygter gjorde Faren endnu værre, og der falskeligen fik Folk til at troe, at der var hel Mordbrændere, heller ikke vare Brandsel, bedre ved sig selv. De løb, som ude af : selv; den Ene var den Anden i Veien. Te var ingen Sprøiter, ingen Brandhager, le sagt intet Brandredskab ved Haanden, saale virrede bleve alle af Skræk over den uvirElendighed. Jmidlertid blev Jlden ved at i som en Guds Straf. Det var ikke, som de var grundmurede Bygninger, men Straabritsaa hurtig styrtede baade private og offenlig Bygninger sammen med en græsselig Byder. Hvo skulde troe, at man efter saa dyrekjelt Erfaring og henved halvfjerdesindstyve Aar sildigste, skulde møde et lignende Malerie, Og dog i det Tilfældet. Man høre hvad Nyerup forale om Branden 1795. At saavel en Deel i Hovedmagazinerne, som Holmens øvrige Magziner bleve reddede, maa deels tilskives Vedkommendes Bestræbelser, og deels den vigtige Omstændighed, at Vinden har derfra. Vind. var sydost, blæste temmelig stærkt, og stod i paa Byen. Der regnede store Gløder og latteBrande ned i hele Vindstrøget, og da den : Tid i Forveien havde hersket Tørke, gik tun- ogsaa ved den mindste Gnist Jld i Træ-Tagelt, Gavler og Udlæggere. De fængede som en havde været af Trøske. Formedelst det u Solskinsveir kunde man ikke saa let blive vaer, før den havde grebet vidt om sig, og de bleven større og vanskeligere at faae slukt. De var neppe to Timer siden det begyndte at bra i Dellehaugen, for det hed, nu brændet det Laxegaden, nu brænder det i Revilgaden. nu er der Jld i Admiralitetsbygningen, 23 strax hørtes de end skrækkeligere Ud: det i Jld i Nicolai Kirke. Det var Signeltil en Modløshed uden Lige. Man stod de næsten uden Maal og Mæle, og stirrede op den Lue, som blussede ud af Kirkespiret, da : ikke havde forestillet sig, at Vinden havde iGisterne fra Holmen saa langt. Men det: rede ikke længe for Taarnet stod i lys Lut nu kom man da, for saavidt, til sine Sa igien, at man indsaae der ingen Redning i Nu begreb man for det første, at hele District mellem Holmen og Nicolalkirke. lig Tale Smaagaderne, i forrige Tider Skipper boderne kaldet) som var bestedt imellem dobbelt Jld, og hvor Gaderne vare snevre og bebyggede med Bindingsværk, maatte blive et Rov for Luerne; og for det andet, at Taarnets Fald vilde, uden Maal og Maade, forøge Ulykken. Taarnet styrtede omsider ned omtrent Kl. 8. med en skrækkelig Bragen, og knuste og antændte de nedenstaaende Bygninger, og med formeret Kraft væltede Jldstrømmen sig frem med en utrolig Fart, og, i den Direction, som Vinden blæste, opslugte Alt hvad der mødte den paa dens Vei lige til - Volden, som den naaede den 7 Junii." Hvad, efter Holbergs Beretning var Tilfældet 1728, det indtraf nøiagtigen ogsaa 1795. "Jo længer En var fra det Sted, hvor Jlden opkom, jo større Tab led han Thi de, hvis Huse brændte første Nat, fik deres Eiendomme og Bohave reddede, da deres Venner stimlede til og kappedes om at hielpe; men siden, da ogsaa de, der boede langt nede i Byen, vare i Angest for at redde deres eget, kunde den ene ikke hielpe den anden; thi da de saae, at Jlden, som Jngen satte Grændser, tog bestandig til, og brændte i forskjellige Qvarterer af Byen, saa vendte de Byen Ryggen og haabede aldrig at see den mere. - Efterat Jlden i to Dage havde raset saa gruelig, at næsten hele det gamle Kjøbenhavn med en Deel af det nye var lagt i Aske, vaagnede omsider Borgerne som af en Dvale, og med utrolig Raskhed, ret som de vilde oprette deres Seendrægtighed, vovede dem for Levningerne af den afbrændte By. Jngen Stand, ingen Alder, intet Kjøn undslog sig forde haardeste Arbeider, da Kongen selv og Kronprindsen med Rigets tilstedeværende Store, opmuntrede og foregik dem." Jlden, 1728 udbrød i den ydre Vestkant af Byen; den 1795, saa at sige, i Hjertet af samme. Hvad hiin skaanede maatte altsaa blive et Offer for denne. 1728 brændte 1640 Gaarde og Huse; 1795 ialt 943. Men man lægge Mærke til, at der blandt de første vare langt flere Rønner og ubetydelige Huse end blandt de sidste; thi hvorvel man efter 1728 endnu opførte mange Bindingsværks Bygninger, saa var en stor Deel, om ikke den største, dog af Grundmuur og af anseeligere Omfang. Skaden 1728. ansloges til 10 Millioner. Var Æmnet til de to store Sørgespil end eens, saa var Catastrophen dog meget forskjellig. endeligen Jlden (1728) siger Holberg, var slukket, begyndte Folk først at føle deres store Ulykke og deres tunge Tab; thi de, der nylig havde været grundrige Folk og nu vare bragte til Bettelstaven, fordømte alt for silde deres gamle Overdaad og Overflod; de Rigdomme vare nu forsvundne, hvis forfængelige billede svævede for Sindet, og hvoraf de blot havde Erindringen, tilbage, som de vare vaagnede af en Drøm. 1795 følte man sig vel ogsaa i Begyndelsen noget bestyrtet; men Forholdene vare ganske anderledes. Enkelte mistede vel deres Bohave, men de fleste havde det forsikkret i Brandassurancen.