Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-12-23
Ved den foreløbige Behandling af Sagen angaaende det af Professor Larsen paa egne og Fleres Vegne indgivne Andragende om Foranstaltninger til den danske Nationalitets Betryggelse i Hertugdømmet Slesvig, yttrede blandt Andet Præsidenten, at Comiteens Betænkning var meget tilfredsstillende. Dette sagde han – er det sande Synspunct, og derfor ogsaa det eneste, der følge rigtigen fører til fyldestgiørende Resultater. Det er ikke dette klagende Sprog - som, navnlig paa dette Sted, vilde være lidet værdigt, som det er lidet virksomt – der paany istemmes over et uvenligt, ukjærligt Sindelag fra tydske Øvrigheders og Embedsmænds Side, heller ikke en klynkende Appel til Landsmænds Medfølelse, som om det nu engang var givet som den danske Nationalitets afvende lige Lod, i sit Sammenstød med den tydske, at lade sig fortrykke og forurette. Tilvisse er det Følelse, at usigelig Bitterhed, der maa fylde den danske Mands Bryst, naar han - saaledes som nylig er berettet i et tydstslesvigsk Skrift maa høre Bonden i Angeln sige i et Blandingsprog af Tydsk og Dansk, vi have for været Danske, men nu ere vi blevne Tydske. Men hvor Talen er og Forhold som disse, om deres Grund og om Midlerne mod dem, er det noget meere Fast og meere Almeengyldigt, vi have at støtte os til, end den blotte Følelse; de bedste og naturligste Følelser maae vi mangengang negte at træde frem som Virkelighed, og trænge tilbage til stille ufrugtbar Hvile i vort Bryst. Men det, hvorpaa Comiteen har bygget sin Jndstilling er Retfærdighedsbegrebet; den Jnstants, hvortil den viser hen, er Retsbevidstheden. Og det er i dobbelt Henseende vigtigt og nødvendigt, at holde fast ved dette Punct. For det Første ligeoverfor vore Modstandere. Vi ere saa vante til, histovrefra at see Udtydninger af vore Ønsker og Bestræbelser, som vi, selv med den bedste Villie, have ondt ved at betragte som udsprungne af blot Misforstaaelse; og saaledes maae vi ogsaa høre, at vi skulle være fjendtlig stemte mod den tydske Nationalitet, at vi skulle ville fordanske den tydske Deel af Slesvig, ville trænge det tydske Sprog ud over Eiderens Grændse. Dersom saadan Tale ikke allerede har sin fuldstændige Gjendrivelse i Urimeligheden af denne Tanke, saa ville vi svare, at Den, der kun attraaer Ret og Retfærdighed for sig, fornuftigviis maa agte og anerkjende Andres Ret. Er der tidligere, som jeg troer, i en og anden Foranstaltning traadt den tydske Nationalitet i Hertugdommene for nær, saa har den danske Nation ligesaalidt havt nogen Deel deri, som jeg troer den har havt Sympathi med stige Overgreb, og vi kunne ikke bedre, end ved at indskyde os under Retfærdighedens Lov, forvare os imod enhver Sigtelse, som om vi skulde vilde Andet og meere end haandhæve, hvad der tilkommer vort Modersmaal og vor Nationalitet der, hvor den endnu er bevaret. Men ikke mindre er det af Vigtighed ligeoverfor Regjeringen, at dette Andragende støttes paa den gode og naturlige Ret. Hvor det er Følelsens Sympathie, der paakaldes, der bliver Hjælpen en Naadessag, og enhver Bistand, den være nok saa halv og utilstrækkelig, ja, selv det venligt deeltagende, løfterige Ord kan berettige til at erkjendes med Tak. Men Krænkelse af Ret, af et Sprogs, en Nations Ret, er et Ord, hvis Alver ikke lader sig afvise paa denne Maade; thi hvor der er Retskrænkelse, der er alvorlig Opfordring, til at gjøre det klart og indlysende, hvori denne Krænkelse bestaaer, og der er tillige naturlig Forpligtelse til at gjenoprette Retfærdigheden. Opfordringen paaligger os, og Forpligtelsen vil en Regjering, som Jngen vil negte den Roes, at den hylder Retfærdighedens Lov, ikke kunne afvise." Tre og halvtredsindstyvende Møde. Præsidenten anmeldte, at han havde modtaget Commiteebetænkning i Sagen betræffende de tvende af Professor Larsen indleverede Andragender omen selvstændig Overbestyrelse af Landets Skolevæsen. Ligeledes tilkjendegav Præsidenten Forsamlingen, at han fra Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug havde modtaget 2 Exemplarer af et Skrift, indeholdende de i sin Tid beslaglagte Artikler af dansk Folkeblad, hvilke Exemplarer vilde blive henlagte i Læseværelset. Til endelig Behandling blev foretaget Sagen, betræffende Udkast til en Anordning angaaende Jndførelse af almindelig Værnepligt.