Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-12-14
(Jndsendt.)¬ J Nr. 184 af dette Blad har Hr. Carlsen givet et Slags Svar paa min bemærkning i Nr. 174. men da den gode Mand selv erklærer, at han ikke vil bedømme, om der i det givne Tilfælde var aabenbar Strid imellem Ordene og Melodien, og ikke kan begribe, hvorledes jeg kunde blive ironisk stemt ved Psalmens Afsyngning, altsaa netop ikke kan gaae ind paa Hovedpunktet i Sagen, kan en Strid med ham naturligviis ikke føre til Noget. Muligviis vilde Hr. C. bedre have kunne indlade sig paa Sagen, dersom han havde vidst, at der gives nogle dramatiske Arbeider, som kaldes Vaudeviller, hvori Sangene sædvanligviis skrives til ældre Melodier, og at den komiske Virkning, mange af disse Sange have, netop beroer derpaa, at den, der kjender den Sang, til hvilken Melodien oprindeligen er sat, tænker paa den oprindelige Text paa samme Tid, som han hører den nye. Naar Hr. C. mener, at Skylden for den paaankede Ulempe bliver Digterens, der har forfattet. Psalmen til denne Melodie, synes han at være uvidende om, at der er Forskiel imellem at skrive en Sang i et bestemt Versemaal og at skrive den til en bestemt Melodie. Har Hr. C. aldrig ahne Muligheden af, at en Psalme lader sig synge efter en Drikkevise Melodie, eller at en Drikkevise kan synges efter en Psalme Melodie, Skeer nogen af disse Ting, kaldes det med god Grund Profanation; men hvad kalder Hr. C. det, naar en Bede-Psalme synges efter en Liig-Psalmes Melodie, Ja det er sandt: han kan ikke begribe, at der er noget Anstødeligt deri; han ønsker helst saadanne Tilhørere i Kirken, der bræg Melodien med, som de kunne bedst, uden at tænke Noget enten ved Melodien eller ved Texten. Naar Hr. C. mener, at jeg har villet tillægge Kirkesangeren Skylden for det af mig omtalte Misgreb, er han paa galt Spor. Jeg har aldeles ikke berørt, hvem der var Skyld i Misgrebet, men anført det imellem de Ulemper, som det efter min Mening stod i Geistlighedens Magt at afhjælpe; og jeg har endnu ikke hørt, at man henregner Kirkesangere og Organister til Geistligheden. Fremdeles mener han at jeg ikke har kjendt det, jeg skriver om, nemlig den befalede Koralbog; men da det i Grunden var mig ligegyldigt, fra hvem Misgrebet skrev sig, var jeg ikke forpligtet til at kjende den. Jmidlertid har jeg dog efterseet Zink Koral-Melodier til den Evangelisk christelige Psalmebog (Kjøbenhavn 1801) og en derved kommen til den Erkjendelse, at Hr. C. enten ikke har kjendt, eller ikke har villet meddele hele Sandheden. Det er vel sandt, at Ordene "Vaag op og slaae paa dine Strænge" ene og alene staae over Koralen Nr. 40; men i Fortegnelsen over Koralmelodierne findes S. 11 under Psalmen "Vaag op og slaae paa dine Strænge anført Nr. 38 (Hvo ikkun lader Heren raade, i Psalmebogen Nr. 301), 10 og 90 (O Fader! lad din Godhed mig, i Psalmebogen Nr. 311). Dersom altsaa Vedkommende havde havt Sands for at finde en passende Melodie til Psalmen Nr. 349, vilde det vel ikke have været saa vanskeligt Da Hr. C. har megen Omsorg for min Hat, viljeg dog bemærke, at jeg ikke anseer det for nogen stor Ulykke at tage den op, naar den falder ned; men det er mig ubegribeligt, hvoraf Hr. C. kan vide, at min Hat i dette Tilfælde er faldet ned, da hans Modbemærkning tilstrækkeligt viser, at han aldeles ikke har kunnet begribe, paa hvilket Som jeg vilde hænge den. G. I.