Kiøbenhavns Postrytter, 1788-07-14
J al den Tid Kongen, stedse omhyggelig for at staae i god Forstaaelse med sine Naboer, aldrig har forsømt at vedligeholde Venskabet med det Russiske Hof, har Han ikke uden Forundring seet den liden Virkning, dette Sindelag har havt paa den Russiske Ministers Forhold og det Sprog, han i nogle Maaneder har ført, og som endnu synes at bære det samme Uenigheds=Systems Præg som hans Forgængere have forplantet paa hverandre, og som de stedse have søgt at udviide. Kongen søgte endda at giøre sig en Jllusion af disse Forestillinger; Han ønskede at kunne tvivle om de Bestræbelser, den Russiske Gesandt anvendte for at forlede den Svenske Nation til samme Vildfarelse, som i Anarchiens Tid havde bemesteret sig den, og for paa nye i Statens Skiød at ud breede den gamle Uenighedsaand, som Himlen og Hs. Majestæts Bestræbelser lykkelig har vidst at tilintetgiøre, indtil endeligen Greve von Rasumowsky ved sin Note af 18de d. M. har hævet alle de Tvivl, som Kongen endnu havde havt i denne Henseende. Uagtet de mange Forsikkringer om Venskab for Kongen, af hvilke denne Note er fuld, har bemeldte Minister ikke taget i Betænkning at henvende sig til andre end til Kongen allene. Han adresserer sig til alle dem, der have Deel i Forvaltningen, saaog til Nationen selv, for at forsikkre dem om hans Souveraines Sindelag, og om den Deel, Hun tager i deres Rolighed. Da Sverrig har blot sin egen Enighed at takke for dets Roe, saa har Kongen ikke uden med den største Forundring kunne see en i saadanne Udtryk affattet Erklæring, og igienkiender der alt for vel denne Ministers Formænds Politik og Sprog, der ikke have ladet sig nøye med at udbrede Uenighed imellem Hs. Majestæts Undersaatte, sætte anden Autoritet imod den retmæssige Magt, og ønsket at undergrave Statens Grundlove, da de, for at understøtte deres Forsikkringer, have beraabt sig paa Vidnesbyrd, som Regieringsformen ikke kan ansee for gyldige. Hs. Majestæt vilde forgiæves bestræbe sig for at faae den Russiske Keyserindes Venskabs forsikkringer paa den ene og de Svenske Undersaattes Opfordring paa den anden Side til at rime sig sammen. Enhver Minister, som det er overdraget at erklære sin Herres Sindelag, maa erklære det for Souverainen allene, hos hvem han er accrediteret. Enhver anden Autoritet er ham fremmed, erhvert andet Vidnesbyrd overflødigt. Saaledes har det bestandig været Skik og Brug hos alle Cabinetter i Europa, og man har aldrig afveget fra denne Regel, saalænge man ikke ved Hielp af hemmelige Jnsinuationer har havt i Sinde, som forhen i Sverrig, at forvirre Sagerne, blande alting iblant hinanden, og paa nye at opføre de Grændser, der fordum vare imellem Nationen og dens Souverain. Da Kongen paa denne Maade er blevet saaret paa det for Hans Ære omfindtligste Sted, og Han hos Greve Rasumowsky ikke længer finder den Ministers Sprog, som hidtil har havt Fuldmagt til at erklære Keiserindens venskabelige Sindelag; men Han tillige ikke kan troe, at Udtrykke, som striide imod Sverrigs Grundsætninger, og som, med det samme de skiælne imellem Kongen og Staten, vilde giøre enhver Undersaat strafskyldig, kunne være Ministeren foreskrevne, saa vil Kongen hellere tilskrive den Russiske Ministers eget Sindelag, som han tydelig nok har lagt for Dagen, end hans Hofs Ordre disse Udtrykke. Jmidlertid er Kongen dog, efter hvad der er passeret, og efter Erklæringer, der ligesaameget stride imod Rigets Lyksalighed, som imod Lovene og den Kongen skyldige Agtelse, ikke længer i Stand til at erkiende Greve von Rasumowsky som befuldmægtiget Minister, og seer Sig forbunden til at paastaae hans Afreise fra Sverrig, da Han har overdraget Sin Minister ved det Russiske Hof at besvare de andre Puncter i den meddeelte Note. Der behøvedes intet ringere, end et saa ligefremt Angreb imod Kongens Ære fra Greve von Rasumowskys Side, for at bringe Hs. Majestæt til den Beslutning, at forlange at blive skilt ved en Mand, som Han har beæret med Sin besynderlige Godhed. Men da Hs. Majestæt seer Sig ugierne tvunget til denne Nødvendighed, saa har Høystsamme, som en Følge af Sin forrige Velvillighed, søgt at formilde det Ubehagelige, denne Tidspunct medfører, ved de Foranstaltninger, der giøres til Greve von Rasumowskys Afreyse, og ved den Opmærksomhed, der anvendes i Henseende til Tiden og Beqvemmelighederne paa Overfarten til Petersburg.