Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-01-24
Pohlsk Russiske Anliggender. J et mærkværdigt historisk Altstykke Manifest af Kongeriget Pohlens Rigsdag leveres nu Nøglen til den pohlske Opstand. Uden ligefrem at opsige det forrige Dynasti Lydighed, udbreder det sig vidtløftigt over Ruslands Fremgangsmaade. Det skal være forfattet af Landbudet Swindzinski og blev antaget af Landdagsdeputationen med 14 imod1 Stemme. Naar en frie og mægtig Nation - hedder det - ved Overmaal af Undertrykkelser tvinges til at gribe Sværdet, saa skylder den Verden Regnskab for et saadant Skridt, og Rigsdagen har derfor besluttet at retfærdiggjøre den i Europas Øine. - Aldrig ophørte Pohlakkerne at sørge over den troløse Behandling, hvorved Riget deeltes, og endelig blev det af Aarhundredets Helt fremkaldt til nyt Liv, om end indskrænket inden snævre Grændser. Det blev ham troe indtil hans Fald, og ventede nu, at Seierherrerne vilde have mildnet den Pohlen forhen tilføiede Uret. Med Titel af Kongerige erholdt det en frie Konstitution under Keiser Alexanders Høihed, som før Kampen gjorde de helligste Løfter, og kun fordrede Opofrelse af Uafhængigheden for at sikre Europas Fred. Men at disse Løfter kun vare en Lokkemad, som blev tilkastet Folket, viiste sig snart, fornemmelig i den tyranniske og fornedrende Maade, hvorpaa Militairet blev behandlet. Den første Rigsdag blev bevæget til Eftergivenhed, ved høitidelig Fornyelse af Løftet om, at alle gamle pohlske Provindser skulde indlemmes i Riget med samme Friheder, og hermed var Hensigten opnaaet. Pressens og Raadslagningernes Frihed blev kun tilstaaet, saalænge som den forkyndte det undertrykte Folks Takkehymner; men saasnart Man begyndte at tale om Landets Anliggender, indførtes den strængeste Censur, og Land budene vare for Yttringen af deres Meninger udsatte for alle Forfølgelser. Naar de omhyggeligen skjulte Begivenheder komme til det konstitutionelle Europas Kundskab, da vil det ikke undres mindre over Pohlakkernes Maadehold, end over den Autoritets Uredelighed, som ikke allene røver engang tilstaaede Rettigheder, men endog skyder Skylden fordet Forhadte i denne Voldsgierning paa det ulykkelige Folks ubundne Frihed. Foreningen af Selvbeherskerens og den konstitutionelle Konges Kroner paa eet Hoved var et politisk Misfoster; thi den despotiske Magt i sin hele Udstrækning lader sig aldrig forene med frie Former. Snart overbeviiste Keiser Alexander sig ogsaa om, at Friheden ikke fornedrer sig til et blindt Redskab for Egenmagten, og fra dette Øieblik af blev han dens Forfølger. For at paalægge Pohlen det Aag, som hvilede tungt paa Rusland, blev da den offentlige Opdragelse nedværdiget, og et Formørkelses system bragt i regelmæssig Gang; Kamrene bleve berøvede Ret til at vortere om Statshuusholdningen; istedetfor Besparelser blev Nationalformuen fortæret ved Monopoler og bortskjænket til Leiesvende og æreløse Spioner, som udstrøede Forræderiets Gift endog i Familielivet; den personlige Frihed blev krænket; Fængslerne opfyldte, og civile Personer, stillede for nedsatte Krigsretter. Forgjæves overgave nogle Øvrigheder og Landbud Forestillinger herimod; Ministrenes Ansvarlighed ophørte endogsaa ved den keiserlige Broders direkte Jndflydelse; men den monstrøse Magt, som inddrømmedes ham, og som var Kilden til de groveste, menneskelig Værdighed og Folkets Følelse krænkende Misbrug, havde Forsynet bestemt til et Redskab for Opstanden, idet ved en saadan med Magt paatvungen Autoritet Baandet mellem Hersker og Folk blev opløst. For at fortsætte Maleriet af vore Trængsler, da var det ikke nok, at de ældre pohlske Provindser ikke bleve indlemmede i Kongeriget; de, som vovede her at kalde sig Pohlakker, bleve forfulgte som Statsforbrydere; Skoleungdommen blev især grusomt behandlet, og anseete Familiers Haab saae Man ikke sjeldent at blive bortslæbt til Sibirien, eller stukket ind i Soldatesken; det pohlske Sprog blev forviist fra de offentlige Forhandlinger og Skoleunderviisningen, og alle Midler anvendte for at undertrykke den romerskekatholske Kultus. De Rettigheder, som i Gierningen vare ophævede, skulde ogsaa blive det ved Lovens Bud. Derfor blev, ved en Tillægs artikel til Grundloven, Rigsdagens Offentlighed forbudt, og den Grundsætning hyldet, at Kongen kunde tage, hvad han forhen havde givet. Rigsdagen af 1825 blev ligesom den af 1818 smigret ved Løfter, som ikke bleve opfyldte Gemytternes oprørte Tilstand begyndte allerede at blive kjendelig, da Nicolaus ved Alexanders Død besteeg Tronen. Den petersburgske Revolution foranledigede atter en Mængde Undersøgelser; Fængslerne fyldtes paa ny, og Qvaler for hvilke Menneskenaturen gyser tilbage, medførte enten Døden, eller bleve forkortede ved Selvmord. En Undersøgelseskommission havde kun til Hensigt at aftvinge Bekjendelsen og aldrig udøvede Forbrydelser, og da endelig efter halvandet Aars Forløb en Rigsdagsret nedsattes, som imod Forventning erklærede de Fængslede uskyldige, maatte Dommere dele Skjebne med de Anklagede, og bleve førte til Petersburg eller satte i Fæstningsfængslerne. Folkets Repræsentanter vare stumme Vidner til den nye Keisers Kronning, til Fornyelsen af Eden og et nyt Brud paa samme. Jkke en eneste Misbrug blev hævet, og Haabet og at forenes med deres Brødre blev Pohlakkerne ganske berøvet. Alle følte det utaalelige i deres Forfatning, og medens Rygtet bekræftedes om en forestaaende Krig mod Folkenes Rettigheder, indløb befaling til at sætte den pohlske Armee paa Krigsfod, i hvis Sted russiske Tropper skulde oversvømme Landet. Krigsomkostningerne skulde bestrides af de ved Nationalgodsernes Salg indkomne Summer. Jntet Øieblik var da at tabe, thi det gjaldt Armeen, Skatkammeret, For raadene og Nationens Ære. Den militaire og akademiske Ungdom gav Løsenet til Opstanden, og som en elektrisk Gnist løb den gjennem Hæren, Hovedstaden og det hele Land. Det pohlske Folk har fattet den Beslutning: aldrig at vende tilbage under det skjændige Aag, som det har brudt, og først at nedlægge Vaabnene, naar det har forenet sig med sine af det petersburgske Hof undertvungne Brødre. Pohlakkernes Høimodighed mod det russiske Mandskab har viist, at intet Nationalhad leder dem; tvertimod have de næret det Haab, at give 40 Millioner Mennesker Adgang til konstitutionelle Friheder, hvilke i den hele civiliserede Verden er bleven ligesaa stor en Fornødenhed for Regenterne som for de Regjerede; i det mindste vil deres Uafhængighed kunne blive en Formuur for de europæiske Stater. Politik og Menneskelighed tale til vor Fordeel, og skulle vi end allene føre en Kamp for Alle, hvis Farer Vi ikke dølge for Os selv, da ville Vi i Tillid til vor hellige Sag, vort Mod og den Eviges Bistand endnu til sidste Aandedrag kjempe for Friheden. Men er det Forsynets Plan, at Pohlens Frihed skal begraves under Stædernes Ruiner og Heltenes Liig, da skal vor Fiendes Herredømme dog kun udstrække sig over en Ørken mere, og vor Trøst skal det være, om end kun for en Stund, at have stillet vort Bryst til et Skytsværn i Dødskampen for de europæiske Nationers truede Rettigheder.