Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-05-09
Da 5 Aar sildigere en almindelig Opstand udbrød paa Norca og en sin Pligt utroe Partiechefs fiendtlige Jndfald hos den tyrkiske Regjering og Nation optændte et blindt Had til de dem skatskyldige Kristne, ligemeget enten de vare skyldige eller uskyldige, yttrede Rusland sin retfærdige Misbilligelse af Fyrst Rystlantis Forehavende og samtykte i de af Divanet anordnede Forsvars= og Undertrykkelses=Anstalter, medens det blot forestilte Nødvendigheden af, ikke at blande de Uskyldige med Urostifterne. Disse Raad afvistes. Hs. Keiserlige Majestæts Repræsentant blev haanet i sin egen Bopæl; de Fornemste af den græske Geistlighed, med Patriarken i Spidsen, bibragtes midt under den høitidelige Gudstjeneste en skjændig Dødsstraf. Alle Kristne af nogen Udmærkelse bleve grebne, plyndrede og uden Dom nedsablede. Resten tog Flugten, og langt fra at standse, udbredte Oprørsilden sig til alle Sider. Forgjæves søgde den russiske Gesandt at bringe Porten til Forsyning. Paa den ne Tid var det, at de med Rusland forbundne Magter til bøde deres gode Tjeneste, for at aflede Uveiret. Men alle deres Bestræbelser strandede, og Krigen med Grækerne fortsattes med fordoblet Bitterhed. Saa mange fiendtlige Forholdsregler trættede endelig Keiser Alexanders Taalmodighed, og i October Maaned 1825 lod han det tyrkiske Ministerium overgive en eenergisk Protestation. En alt fortidlig Død hindrede ham fra at ordne de tyrkiske Anliggender, og neppe havde Keiser Nicolaus besteget Tronen, før han i samme Øiemed med Kongen af Storbrittannien den 23 Marts og 4 April 1826 fastsatte Grundsætningerne for en Mellemkomst. Konferentserne i Akjermann aabnedes og en Tillægs=Konvention til Bucharest=Traktaten var Følgen. Snart stadfæstede Traktaten af 6 Juli 1827 de i Protokollon af 4 April opstilte uegennyttige Grundsætninger. De venskabeligste Midler bleve forsøgte, for at bevæge Porten til at antage denne velgjørende Overeenskomst, standse Blodsudgydelsen og gjøre Ende paa en Kamp, som ikke længere kunde forenes med Havets Sikkerhed, Handelens Tarv og det øvrige Europas Civilisation. En Anfører for de Ottomannske Tropper havde neppe sluttet en provisorisk Vaabenstilstand, før han brød sit givne Ord, og Navari noslaget paafulgte som en nødvendig Følge af hans Troløshed. Efter samme fornyede de Allierede endnu deres Fredstilbud, som ledsagedes af gjensidige Garantier for det ottomannske Rige; men Porten svarede kun herpaa ved sit Manifest af 20 Decbr. Saaledes sat i en Stilling, hvori det for sin Ære og Jnteresse ikke kan blive, erklærer Rusland nu ikke uden Smerte den ottomannske Port Krigen, efterat det i hele sexten Aar intet har forsømt, for at svare den for sammes Onder. Foranlediget af Tyrkiet, vil Byrden ogsaa falde paa det, med at erstatte de foraarsagede Omkostninger og de Hs. Majestæts Undersaatter tilføiede Tab. Jdet Rusland tager sin Tilflugt til Vaabnene, troer det, langt fra, som Divanet beskylder det for, at nære Had til den ottomannske Magt eller tænke paa dens Undergang, at have tilstrækkelig beviist, at det for længe siden har havt Leilighed til Krig, hvis samme havde været dets Hensigt. Jkke mindre er Rusland frie for ærgjerrige Hensigter. Lande og Folkeslag nok hylde allerede dets Love, og dets udstrakte Gebeet giver det nok at varetage. Omendskjøndt af andre Grunde i Krigstilstand med Porten, hverken har eller vil Rusland opgive 6 Juli=Craktaten. Denne fordømte ikke og kunde ikke fordømme det til at opofre tidligere Rettigheder af høi Vigtighed, at taale aabenbare Udfordringer og ingen Erstatning kræve for de føleligste Tab. Men de Pligter, den paalægger, ville samvittighedsfuldt vorde opfyldte. De Allierede ville stedse finde Rusland beredt til, i Forening med dem at opfylde Londonner=Traktaten og medvirke til dette af Religionen og Menneskeheden foreskrevne Værk. Keiseren vil ikke nedlægge Daabnene, førend han har opnaaet de i nærværende Erklæring angivne Resultater, og han forventer dem af Dens Velsignelser, hvem Retfærdighed og en reen Samvittighed aldrig paakaldte forgiæves. -J det medfulgte Keiserlige Manifest underrettes Russerne paa de i Erklæringen anførte Grunde og Krigens Nødvendighed og opfordres til at anraabe den Almægtige om Held og Velsignelse for de russiske Vaaben i denne Religionen og det elskede Fødeland indviede Kamp.