Københavns Adresseavis, 1768-04-27
(Dette ypperlige Skrift har vi nu den Fornøyelse at læse i vort Danske Sprog, og findes til Kiøbs hos Boghandler Rohte i No. 8 paa Børsen, for 1 Rdlr.)Ja Noung! hist var det just, hvorhen du sigtede Da du i dette Liv en høyre Plan udtænkte, Hvor Støv og Synder kun din høye Flugt indskrænkte Naar du opsvinget dig for Lpsets Stad at see, Hin Verden stedse for dit Øye malet foed, Jo meer du klavret op, jo meer du fæstet Foed, Tilsidst, og Salig Noung, du naaede da den Klippe, Hvor Troen fandt sin Grund, og Haabet ey skal glippe. Hvor ingen Uroe, Støy, er Siælens Hindringer, Hvor du med høye Ting, kan immer dig beskiefte, Og Himmel=Pligter op ved Almagts Villie hefte, Hvor ævig Lov og Priis dit gandske Arbeyd er. Hvor du, maaskee endnu med Ømhed end skal see Tilbage paa den Jord, hvor Mængden vrimlede, Som gaar utøylet hen, og egen Vanheld ælter, Og Sig (hvad Syn for dig! ) i Synd og Vellyst vælter. Tillad og salig Siæl, saafremt du endnu veed, De Ting som dette Liv, din Siæl i Arbeyd satte, Da du lod Dyderne i Himlens Sprog indfatte, Og malet deres Værd, og sande Deylighed. Tillad at jeg et Træk af dette Skilderie, Maae pensle paa mit Bret og see dig selv deri, Dig selv! - thi al dit Værd staaer malet for mit Øye, Dig selv. - thi mindre kan min Siæl ey her fornøye. Jeg synger om din Sang: et Echo af dit Raab, Min Siæl vil moere sig i dine glade Egne, Hvor lutter Himmel=Fryd kan høres allevegne, Hvor alt er virkeligt, ved Gudfrygt, Troe og Haab. J dine Tankers Spør, jeg idel Glæde fandt, De ledte mig derhen, hvor alt var fast og sandt. Hvor alle Pligter sig til Siælens Vel foreener, Og den en ævig Lyst med dig hos Gud forlener. Jeg seer dig flygte om iblant Almagtens Magt, Og fyrig Tanker op til Stierne=Hæren sende. Jeg disse Speydre seer i Labyrinthes rende, Kun for at forske ud, hvad hver et Gran har sagt. Men dette var din Lyst at see saa meget Gud, Som din oplyste Siæl kan muelig grandske ud, Og naar jeg seer dig om, blant Underne at svæve, Saa seer jeg kun for høyt jeg mig til Gud kan hæve. Jeg seer dig seglende paa det Moralske Hav, Hvor Haabet i din Baad hos dig ved Roeret sidder, Og med udspendte Segl, blant tusind Klipper glidder, Kun for at naae den Havn, som Roe for Uroe gav. On fra de blinde Skiær i Verdens tumle Søe, Omsider landet paa Lyksalighedens Øe, Hvor Dyden og Fornuft i stille Skygger boede, Og reene Tanker op til Salligheden groede. Her aabner sig din Siæl; - holdt nu min svage Pen Naturen selv er taus, ja Himleas Chore tier, Og agtsom hører paa Noungs føde Melodier, Som Gienlyd gav omkring i heele Himmelen, Hør der! - himmelsk Sang! - er Engler her iblant? Ney Engler stemmer i at hvad han sang er sandt; Her saae jeg Mennesket som Mennesket bør være, Naar det skal voxe op til høyre Liv og Ære. Hvo lærte dig og Noung! saa sød en Melodie? Hvo førte dig i Flugt langt over Livets Skranker, Hvo fostret op hos dig saa Himmel høye Tanker, Hvo lutttrede dit Bryst og fyldte Kraft deri, Var han ey her iblant, den Mand som du tilbad, Da Himmel Lov og Priis paa dine Læber sad Jo den Almægtige selv styrede din Tunge, At den til hans Behag og Ære kunde siunge. Kom frem Naturens Alt, fra Liv til Livløs Ting, J som i hannem fandt, en ægte Tolk og Lærer; Som kun ved Eders Pragt, jo meer sin Skaber ærer, Jo meer han Eder faae, og foer blant er omkring. Kom, hør ham nyene om Almagtens Godheds Lov, Naar i bedugget laae og udi Skygger sov, Hvor han ophøyet jer, men meest vor fælleds Skaber, Som ey sin Almagt i det mindste Soelgran taber. Træd frem J Sangere i Helligdommens Chor!