Aalborg Stiftstidende, 1834-09-17
Efter hvad her er forudskikket kan man ikke inddrømme den ærede Forfatter Nødvendigheden af staaende Hæres Udvidelse i Almindelighed, eller Rigtigheden af de Grunde, hvori paa han støtter sit Forslag til en almindeligere Bevæbninfor Danmark. Hr. Oberstens almindelige Væbningsystem vilde forstyrre, mange Familiers Haab; hvormangen haabfuld Yngling, at omhyggelig Opdragelse, vilde ikke, uddreven fra sin engang betraadte Bane, i en Alder, der burde være Fremtiden oftet, forfeile sin Bestemmelse; vor, til saa mange forskjellige Beskjeftigelser i Livet bestemte Ungdom, hvis Opdragelse hverken i moralsk eller physisk Henseende er, eller bør være, af den Beskaffenhed, at den kan indtræde i Rækkerne blandt Almuens Sønner, uden at lide Brøst baade paa Siel og Legeme, med Taktik og Subordination læres ikke alletider gode Sæder. Tiden er ikke nu til at skabe et Sparta. En skrigersk Aand maatte inspireres hele Nationen, for at Hr. Oberstens Forslag kunde finde Gjenklang hos Folket eller dets Repræsentanter, og hvad skulde bevirke denne Enthusiasme? Vort Forsvar 2den April 1801, o ja men dette er fortrængt af de sørgelige Jndtryk, som Krigsaarene fra 1807. til 1814 har efterladt. Vor Krigsmagts Virksomhed, og dens Jndvirkning paa Politikens Gang, i disse 7 skjæbnesvangre Aar, er det forbeholdt Historien at opklare; Nutiden har seet de nærmeste Virkninger, og i Stilhed grubles over Aarsagerne. For at en Sag, af den omhandlede Natur, med Varme kan angribes, forfølges og bringes til det forlønskede Maal, maa Pluraliteten af Folket kunne gjøre sig et nogenlunde rimeligt Haab om Gavnligheden, men her ere lingen Udsigter, kun en Mand, der er indtaget for sit Fag, tør vente, at det nu saa indskrænkede Danmark, skulde ved Vaabenmagt kunne hævde sin Selvstændighed, og kaste et Lod i Europas politiske Vægtskaal. Lad os ikke affectere at ville være en militair Stat; al vor Opofrelse og Anstrængelse til dette Maal fører visselig til Intet. Vor hele politiske Existence gik tabt med Norge og Flaaden, vi beholdt kun tilbage, til en bitter Erindring om hvad vi havde været, en trykkende Nationalgjeld; om vi endog give os Positur af den frygteligste Bramarbas, vil vi dog ved det første alvorlige militaire Angreb, af de større Magter, aldeles forsvinde af Nationernes Tal; lad os endelig ikke ved krigerske Gebærder udfordre Venner og Naboer; lad os ikke stride mod Naturen, men lad os henvende vor Opmærksomhed paa de fredeligere Sysler, hvorved ogsaa kan vindes Ære, Berømmelse og Selvstændighed. Hvad hielper det at omgjorde Dvergen med udmærkede Vaaben, som han ikke har Kraft til at føre. Med Hensyn til de Resourcer, den danske Stat nu har at byde over, da er det kommet dertil, som militair Magt betragtet, at et stort vundet Slag, sandsynligviis vilde have Statens Ødelæggelse til Følge. Hvad da som der tabtes et Slag? Uagtet alt dette, er Danmark et lykkeligt Land; gjennemtrængt af denne Følelse og Overbeviisning, misunder Folket ikke andre Stater deres Storhed, i Magt og Udstrækning, i Rigdom og Vælde; vi staae ikke tilbage for noget Land i Europa i Konster og Videnskaber; vi have udmærkede Mænd i alle Fag; Almuens Oplysning og borgerlige Stilling findes neppe i noget Land som herintet Kongehuus elskes mere af sine Undersaatter end det danske, og mtet Land har en bedre, en ædlere Konge.