Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1843-01-26
Den Regjering, for hvem især Begivenhedernes Gang i Spanien maa være af Vigtighed, er Frankerig; man har beskyldt det franske Ministerium, for at have deeltaget og befordret de sidste insurectionelle Bevægelsers Gang i Barcelona, men den franske Consul har beviist, at dette ikke har været Tilfældet; at det imidlertid maae være overeensstemmende med det franske Cabinets Politik, at Dronning Christine igjen kommer til Roeret, ligger i Tingens Natur, thi de alt for revolutionaire Jdeer i Nabolandet, ere farlige for den franske Regjering selv, og at den spanske Regents Fremgangsmaade mod Marie Christine, ikke kunne vinde bifald ved de europæiske Hoffer er naturligt, det synes imidlertid at være, saavel den franske, som engelske Regjerings Anskuelse, ikke directe at indblande sig i en fremmed Stats indre Anliggender, saalænge der i samme findes en velordnet Bestyrelse, og den spanske Regent har viist, at han med Kraft, formaaer at opretholde Roligheden i Spanien. Vel bebreiden man ham Barcelonas Bombardement, men naar man betænker, at det er den 4de eller 5te Gang, at denne Stads Jndvaanere have revolteret mod deres lovmes sige Regjering, og at dette tildeels skeer af den lavere Pøbel, som den sidste Gang kun opvakte en Emeute, fordi man frygtede for at Regjeringen skulle afslutte en Handelstractat med Engeland, der kunne skade de cataloniske Fabrikantere, medens det muligens gavnede de andre Provindser i Riget, saa maatte den statueres et Exempel; man hører nu, at det kun skal være en Forandring i Tariffen, som Regjeringen har i Sinde at foretage. - At der forøvrigt med Hensyn til Spanien oftere maae opstaae Collissioner mellem den franske og engelske Regjering, er naturligt, Engeland har en betydelig Handel paa Spanien med Manufactur- og Jernvare, og de franske Silketøier og andre Artikler afsættes i ikke ubetydelig Mængde i Spanien, det er derfor vigtigt for begge Nationer at opretholde deres Jndflydelse i dette Rige. Med Hensyn til de orientalske Anliggender, da have de i flere Aar været en Kilde til Diplomaternes Afhandlinger og dybe Gransken, den at det dog har ledet til noget egentligt Resultat. Siden Napoleons og senere Polens Fald, har den europæiske Ligevægt, tabt sig betydeligt, da Ruslands Magt og Jndflydelse synes at være bleven for overveiende, for igjen at oprette dette, arbeide de øvrige store Magter paa ved at opretholde det tyrkiske Riges Magt og Jmegritet at sætte en Stykke og Formuur mod Rus kand; men disse Magters Bestræbelser ere forgiæves, fordi at Fundamentet, hvorpaa denne Stytte skulle hvile, truer med at styrte sammen; den tyrkiske Stat selv laborerer af saa mange Mangler, og Portens Regjeringsmaimer ere saaudeldig valgte, at Statsborgeren der, ikke har tilstrækkelig Garantie for hans personlige og Eiendoms Sikkerhed, og hvor dette ikke er Tilfældet, der kjemper Borgeren ikke saaledes for Fødeland og Arne, som hvor Lovene værne om ham. De tyrkiske Provindser bestyrres af Militaire eller Paschaer, som til visse Tider af Aaret ved væbnet Haand uden egentlig lovmessig Norm inddrive Skatter og Afgifter, bliver Borgeren angivet for politiske eller andre Forseelser, er Paschaen arbitrair Dommer, og her hersker Beskikkelsesystemet i den meest udstrakte Betydning; desuden bestaaer Folkemængden, især i det europæiske Tyrkie deels af de saakaldte Rayas eller Christne og deels af Tyrker; mellem disse hersker et glødende Had, derved de sidste Tildragelser har vundet mere næring, og da den tyrkiske Befolkning er fanatisk og uvidende, behandler den ofte de Christne med Ringeagt og Forhaanelse; hvor der saaledes mellem en Stats Jndvaanere hersker et evig Fiendskab og Uenighed, hvor kan man der vente at de i Fællesskab skulle antage den Fædrelandets Sag, eller understytte Regjeringen i dens Bestræbelser. Hertil kommer, at der paastaaes, at flere europæiske Regjeringsagentere gyde Olie i Jlden, da der i Særdeleshed skal være en stor Magt, der hemmelig søger at undergrave Portens Magt og Eristance.