Aalborg Stiftstidende, 1832-01-14
Jntetsteds i Verden finder saa hyppig Jldebrand Sted, som her. Lutter Træbygninger, Folkets Ligegyldighed og Fatalismus, er Skyld heri. 1822 afbrændte 13000 Huse i Pera. Hidindtil var imidlertid det elegante Kvarteer (Para kaldet, bleven forskaanet; og saa troede man sig her stedse sikker, i den Formening, at grundmurede Huse ikke vilde brænde. Men desværre kom Tiden alligevel. Fra den prægtige engelske Residents saae en Gentleman, den 2den August, en Røg i nogen Frastand opstige, men en heftig Storm samme Dag voldte at Jlden greb med utrolig Hurtighed om sig i alle Retninger, dog troede man at denne Bygning hverken skulde naaes eller fortæres af det frygtelige Element, og mangfoldige Mennesker førte derfor deres kostbareste Gods hid, men snart var Luften ligesom glødende, alle Træer i Haven stode i lys Lue, og snart var den forladte Residents indhyllet i Luer, Taget styrtede sammen og af det prægtige Pallads levnedes kun sørgelige Mure og røgende Ruiner. Desforuden fortærede Jlden den franske, danske, sardinske, russiske og preussiske Gesandts Hoteller samt Kjøbmændenes skjønne Gaarde. Fra om Morgenen Kl. 10 til om Aftenen Kl. 9 vedvarede Rædselscenerne, nu havde Vinden lagt sig, efterat Jlden havde ødelagt Eiendomme og Gods paa en tre Miles Distance. Anden Dags Morgen fandt det græsseligste Skuespil Sted; 80000 huusvilde Mennesker, der havde mistet 10000 Huse og alt hvad de eiede, havde intet andet Leie end den store Kirkegaard, og Gravstederne vare deres Senge. Sultanen befalede strax at der skulde opslaaes Hytter overalt og han uddeelte tillige 10000 Piastre. (Tyrk. P. 4 Mk. 4 s. r. Sølv.) Den eneste Bygning der i Para modstod Branden var det engelske Cancellie der af Embedsmændene i samme strax blev bedækket med Dynd og Mudder, og, besynderligt nok, alle Bøger og Papirer i samme, samt de i Herculanum fundne Manuskripter, fandtes senere i god Stand, skjøndt Murene dog vare meget hede. Men spørges nu, om der da paa en Plads, hvor ideligen Jldsvaader finde Sted, ingen Sprøiter og Brandfolk gives, da svares: her er et talrigt Corps Trombadgis kaldet, de dristigste og dueligste Brandfolk i Verden. Nøgne indtil Hofterne og en liden Kobberhjelm paa Hovedet styrte de sig modig ind i Jlden og styre deres Sprøiter med utrolig Behændighed, men da de ikke staae under noget Commando og adlyde kun deres Luner og Egennyttighed, saa holde de, naar ingen kommer og byder dem Penge, ganske rolig med deres Sprøiter og see paa Jlden, den maa rase saa stærk som den vil, uden at bortsprøite en eneste Draabe Vand. Jeg saae et Exempel paa hvorledes en Mands Huus og Gods paa en beundringsværdig Maade, blev reddet af Luerne, fordi han resolverte til at byde Tombadgerne 10000 Piastre, og det er intet Spørgsmaal underkastet at samtlige Gesandtes Palladser vare blevne reddede naar man havde leiet disse Brandfolk og - høist besynderligt at det ikke skeete. Det er værd at bemærke, at de fleste Jldsvaader i Tyrkiet komme paa om Dagen og at de hyppigere en Følge af Tyrkernes skjødesløse Omgang med Tobakspiber. Faa Mennesker omkomme derved og ved den sidste store Brand der gjorde 80000 Mennesker huusvilde satte kun 12 Livet, til og det ved Mure der sammenstyrtede. Men den lyse Dag kan ikke værne om Folks Gods. Tyverie er den umiddelbare Følge af Jldsvaade, og skjøndt det er Lov hos Tyrkerne at enhver som her stiæler kastes lige ind i de sammer Luer (hvilket grumt Lovbud ofte er bleven fuldbyrdet) saa veed enhver at finde gode Paaskud, hvorlunde man af Menneskekjerlighed vilde redde sin Næstes Gods, bringe det i Sikkerhed o. s. v. o. s. v. Dog blev her Dagen efter givet den strængeste befaling, at hvo der var i Besiddelse af fremmed Gods, skulde ufortøvet aflevere det i adskillige Depothuse, og virkelig kom meget betydeligt Gods og Varer igjen tilstede. Det er umuligt at gjøre sig noget Begreb om det før gelige Skue som det engang saa glimrende og livlige Pera nu frembyder. Der bygges vel Træhuse igjen, og Gaderne ville endnu blive smalere end forhen, men ingen tænker paa at bygge Grundmuur og den utallige Mængde Ruiner og Askehobe ville vel ikke i vore Dage forsvinde fra Pera.