Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-09-22
det synes dog at følge af det særegne Forhold, hvori Embedsmanden staaer til Regjeringen, at han ikke uden given Tilladelse kan for længere Tid drage sig ud af den Virksomhed, der er betroet ham; ligesom der ogsaa kan tænkes enkelte, hvorvel vistnok sjældne, Tilfælde, hvor Udførelsen af et eller andet vigtigt Hverv i Statens Tjeneste vilde gjøre det utilraadeligt, at en Embedsmand blev paa længere Tid erstattet ved Constitution, for at han kunde overtage Valget som StænderDeputeret. Paa den anden Side lader det sig ikke negte, at det, til Forebyggelse af fremtidige mulige Collisioner, var ønskeligt, at der havdes et bestemt Tilsagn om, at der ikke vilde blive lagt Embedsmanden Hindringer i Veien for at følge Stændervalget, naar ikke ganske særegne Omstændigheder, der da vilde blive angivne, skulde giøre hans Tilstedeblivelse i Embedet uomgjængelig nødvendig. Navnligen maa det erkjendes, at den herhenhørende Passus i Frd. 28 Mai 1831 8 2, hvorefter Regjeringen i Almindelighed ikke vil udelukke de Embedsmænd, der tillige ere Grundeiere, fra at tage Sæde i Stændernes Forsamlinger, naar de dertil vælges giver kun ringe Betryggelse mod Regtelsen at modtage Valget. Ogsaa maae vi tiltræde, hvad Proponenten har bemærket, at Sagførerstanden ikke som saadan staaer i et Forhold til Regjeringen, der begrunder den Jndskrænkning ved Modtagelse af Valget, som hidtil er bleven gjort gjældende ogsaa ved denne vigtige Klasse af Valgkandidater. Det er allerede i det Foregaaende bemærket, hvorledes det, efter vor Overbeviisning, er i den hensigtsmæssige Anordning af Valg berettigelsen at den fornemste Garantie for Valgenes Paalidelighed bliver at søge; og det bør vistnok forudsættes, at ved en Revision af Valgloven det hele System, hvorpaa Valg berettigelsen er bygget, vil blive underkastet den nøieste Pro velse. Her skal Comiteen indskrænke sig til det af Proponenten fremsatte Forslag (Litr. C.) som angaaer en enkelt Modification af den nu gjældende Valgret, idet der andrages paa at Valget af de tvende Geistlige og Universitetets Deputerede til enhver af de tvende Stænderforsamlinger maatte blive indrømmet Geistligheden og Universitetslærernes Corporation. Comiteen veed ligesaa lidt som Proponenten at forklare sig, hvorfor det skulde være nødvendigt, at negte Geistligheden og Universitetet den vistnok naturlige Ret, selv at vælge deres Repræsentanter. Men den i denne Henseende paaberaabte Analogi af Stænderanordningen synes nødvendigen at maatte fore Andragendet videre frem. Paa den ene Side nemlig synes det hverken fornødnet eller vel foreneligt med Folkerepræsentationens Begreb – navnlig under Forudsætning af, at der ved forandret Valglov gives Jntelligentsen friere Adgang til Stænderforsamlingen –, at enkelte Grundeiere skulle, uden at være valgte af Folket, ved umiddelbar kongelig Udnævnelse indtræde som Medlemmer af Forsamlingen. Og paa den anden Side, naar det – som Proponenten bemærker – maa erkjendes, at næsten alle Landets Præster have en ligesaa sikker (derhos i Almindelighed betydeligere) Grundbesiddelse som de valgberettigede simple Fæstere, kan Landsbypræsternes Udelukkelse fra Valgretten neppe bringes i Samklang med det Princip, som ellers er bleven gjennemført med Conseqventsens Strenghed. Det synes derfor kun at ville være en halv Forholdsregel, dersom det overlodes til Geistligheden at vælge et bestemt Antal af dens Midte, og ligesom den geistlige Stand, herved fremtraadte i en Jsolering, der vilde have den folkelige Charakteer af Repræsentationssystemet imod sig, saaledes er dette ikke uden Grund bemærket, at et saadant Valg let vilde synes at begunstige den Betragtning, at de geistlige Deputerede havde et bestemt Hverv til at varetage deres Stands særegne Jnteresser. Dette vilde blive forebygget, naar Valgret og Valgbarhed blev udstrakt til de Geistlige i Egenskab af Grundbesiddere, og den sandsynlige Virkning heraf vilde blive en ønskelig Forøgelse af Stænderforsamlingens Medlemmer med enkelte Mænd, hos hvilke en høiere Jntelligents var forenet med Kjendskab til Landboforholdene. Naar Proponenten fremdeles (under Litr. E har andraget paa, at en vis Varighedstermin skulde bestemmes for enhver sammentrædende Stænderforsamling, og ligeledes en vis Tid af Aaret, paa hvilken Forsamlingen hvert andet Aar blev at sammenkalde, da finder Comiteen en saadan Bestemmelse aldeles hensigtsmæssig, ligesom og dens Ønskelighed en bleven stadfæstet ved Erfaring. Og endelig tiltræder Comiteen ogsaa, hvad under Litr. F. er bragt i fornyet Forslag om Stænderforsamlingernes Offentlighed. Naar vi saaledes, efter at have gjennemgaaet de enkelte Deele af Propositionen, betragte samme i dens Heelhed, da finde vi os bestyrkede i den Overbeviisning, at den betegner det Spor, hvori den naturlige Udvikling af Stænder-Jnstitutionen kan skride frem og maa skride frem, om den for Tiden skal kunne fyldestgjøre det danske Folks Trang til en hensigtsmæssig Udvikling af det offentlige Liv. Men vi mene paa den anden Side at maatte indrømme, – navnlig med Hensyn til de tvende vigtigste Punkter, om Stændernes Forening og om Valgsystemets Modification, – at, ved det forste Punkt, forskjellige Forhold, som, i sig selv af indviklet Natur, netop for Tiden træde frem med særegen Betydning, maae tages i fortrinlig Betragtning, medens dog disse Forhold tildeels ere endnu for lidet udviklede, til at Forsamlingen derom vil kunne have nogen bestemt Anskuelse, og at, hvad det andet Punkt angaaer, et tilfredsstillende Resultat ikke vil kunne ventes, uden at der i flere Punkter gaaes videre end Propositionen angiver. Naar saaledes Forslaget, efter sit hele Jndhold og den Retning, det anviser, upaatvivleligt har Krav paa Forsamlingens største Deeltagelse, medens dog vigtige Hensyn vække Betænkelighed imod at tiltræde de enkelte Jndstillingspunkter i den Form, hvori de ere givne, saa synes den Udvei at vise sig som den naturlige og rette, at Forsamlingen indskrænker sig til et almindeligt Andragende, efter den i Forslaget indeholdte Anviisning. Hertil fører ogsaa selve Forslaget, forsaavidtsom Jndstillingen gaaer ud paa: "at der maa blive foretaget en Revision af de nu gjeldende Anordninger om de raadgivende Provindsialstænder i Danmark. Heller ikke bør det paa nogen Maade indrømmes, at det skulde paaligge Forsamlingen - ved at indgive et Andragende af denne Natur, navnlig ved at gjentage sin Petition om Stændernes Forening – at fremlægge Udkast til et System, som Alle skulle være enige om at ønske lagt til Grund ved den attraaede Forandring. Naar Forsamlingen udtaler sin, i Forholdenes Natur grundede og ved egen Erfaring stadfæstede, Overbeviisning om Nødvendigheden af en yderligere Udvikling af Jnstitutionen, for at denne ikke skal være udsat for at tabe sin Betydning for Regjering og Folk, og naar den derhos yttrer sig om Retning og Omfang af den ønskede Udvikling, da tør Forsamlingen, i en Sag af denne Beskaffenhed, ansee sig for at have fyldestgjort det den paaliggende Hverv. Til den videre Behandling af saa dybt indgribende og mange forskjellige Jnteresser gjennemkrydsende Spørgsmaal, ville Forarbeider være nødvendige, lig dem, der have fundet Sted ved Grundlægningen af Stænder-Jnstitutionen. Jnitiativet hertil vil alene kunne udgaae fra Regjeringen, og Resultaterne heraf vil en kommende Forsamling have at see imøde, saafremt Hs. Maj. Kongen finder den Stemme Opmærksomhed værdig ved hvilken nærværende Forsamling ved sin Opløsning maatte troe at burde forberede Overgangen til et nyt Tidsrum af Stændernes Virksomhed. - Til den foranstaaende Udvikling af de Grunde, paa hvilke Comiteen agter at støtte sin Jndstilling til Forsamlingen, skal den endnu tillade sig at knytte de Bemærkninger, hvortil den finder sig opfordret ved de til Forsamlingen indsendte Petitioner angaaende Skattebevillingsret og andre statsretlige Garantier. Ligesom disse ere blevne overgivne til en Comitee, bestaaende af de samme Medlemmer som det hidtil omhandlede Andragende, saaledes vil det befindes, at den historiske Kjendsgierning, som er godtgjort ved disse Petitioners Indgivelse, fra flere Sider understøtter det Andragende, som vi ville foreslaae Forsamlingen at bringe for Tronen. Fra Hovedstaden og fra 16 Kjøbstæder i Østifterne, saavelsom fra forskjellige Landdistricter har Forsamlingen modtaget Petitioner, i forskjellig Form, men ligeartede i Tendents og Indhold. De gaae nemlig alle ud fra en udtalt Trang til constitutionelle Former, der kunne afgive en betryggende Garanti for Landets Velvære under Forhold, som en nærmere eller fjernere Fremtid kan føre med sig, og de mødes alle i Ønsket om at see en saadan Garanti givet derved, at der indrømmes folkevalgte Repræsentanter en besluttende Medvirken ved Lovgivningen i Almindelighed og den finantsielle Bestyrelse i Særdeleshed. J nogle findes dette Ønske fremsat i bestemtere Form, om fuldstændig Skattebevillingsret, der skulde indrømmes Danmark og Slesvigs forenede Provindsialstænder, saa at Skatte=Paalæg og Statslaan saavelsom Anvendelsen af Stats-Jndtægterne skulde være betinget ved Folkerepræsentanternes Samtykke, andre have i større Almindelighed yttret sig om Modificationer i Statsforfatning og Statsbestyrelse, hvorved større og Eiendomsretten mere betryggende Rettigheder maatte blive tillagt Statsborgerne. Disse Petitioner ere underskrevne af 3382 Borgere i Kjøbenhavn, 4525 Borgere og Landeiere i Øe Provindserne, tilsammen 7907 Medborgere; foruden at Forsamlingen har modtaget Meddelelse og Petitioner af lignende Jndhold, hvilke i 3 af Jyllands Stæder (Aalborg, Aarhuus, Randers) ere affattede af de respective Borgerrepræsentanter i Forbindelse med et Antal Borgere, tilsammen1011, samt en motiveret Understøttelse af den kjøbenhavnske Petition i en Skrivelse fra Forsamlingens Vicepræsident. J modsat Retning ere trende indsendte Petitioner, een fra Hovedstaden, forsynet med 250 Underskrifter, to andre fra Langeland og den sydlige Deel af Sjælland, med 248 Underskrifter; disse ere stillede mod ethvert Skridt til at bevirke nogen Jndskrænkning i Kongens souveraine Magt. Og endelig er der gjort Forsamlingen Meddelelse af tvende lignende Andragender fra Landsbysogne i Ribe Stift og i Veile Amt, med 38 og 110 Underskrifter. Det er under den foreløbige Forhandling ved Fremlæggelsen af disse Petitioner bleven yttret saavel af den kongl. Commissarius som af forskjellige af Forsamlingens Medlemmer, at det neppe kan antages, at nogen klar Bevidsthed har ligget til Grund for de Ønsker, som her ere komne til Orde. Og vistnok maa det indrømmes, at den større Deel af de Undertegnede hører til de Klasser af Borgere, efter hvis ydre Stilling det ikke er antageligt, at de kunne have en kla Jndsigt i Betydningen af den omhandlede Ret og af det hele Constitutions=Spørgsmaal, eller i de politiske Vanskeligheder af forskjellig Art, som maatte søges hævede, de forberedende Former, som maatte være tilveiebragte, forinden en saa gjennemgribende Forandring i Statens Organisme kunde paatænkes. Men det tør paa den anden Side ikke oversees, at der iblandt Petitionairerne findes et ikke ringe Antal Navne, som afgive Beviis for, at det udtalte Ønske om en constitutionel Forfatning næres af indsigtsfulde, besindige og fædrelandskjærlige Mænd, og ligesom ikke Faa af Forsamlingens Medlemmer allerede have under Forhandlingerne vedkjendt sig det samme Ønske, er det vitterligt, at det deles af Mange, som ifølge ydre Forhold tør have fundet Betænkelighed ved udtrykkelig at udtale det. Forsaavidt nu som de omhandlede Petitioner om Skattebevillingsret m. M. udtrykkeligt andrage paa, at Forsamlingen vil anbefale og understøtte deres Jndhold, saa antage vi, at Forsamlingen allerede af den Grund ikke vil indgaae paa et saadant Skridt, at det, ifølge det nyligt Erindrede, og uden at der toges Hensyn til, hvad der til dets lykkelige Gjennemførelse maatte være forberedet, maa ansees som ubetimeligt. Hertil kommer endnu den Betragtning, at, forsaavidt som en almindelig Folkestemning, en levende og klart bevidst Trang i Nationen unegteligt vilde, ved et Andragende af denne Natur, afgive et Moment af stor Betydenhed, de foreliggende Data ikke kunne ansees som tilstrækkelige Beviser i denne Henseende. Men et Ønske som det her anførte, for første Gang udtalt i offentlige Actstykker, har desuagtet sin historiske Betydning, som ikke lader sig afvise. Vedkommende have, ved at frembære deres Andragende for Stænderne, fulgt den Vei, som Loven anviser. Og saaledes skjønne vi ikke rettere, end at den Forpligtelse paahviler Stænderne, at de – ved at indsende de dem fra Østifterne tilhændekomne Petitioner – medens de yttre sig (i Henhold til det forhen bemærkede) om den Misforstaaelse, der ligger til Grund for Petitioner om en Ret, hvis udøvelse er betinget ved Former, som endnu ikke ere tilstede, tillige gjøre Kongen opmærksom paa de historiske Vidnesbyrd om en Trang, som rører sig med mere eller mindre klar Bevidsthed i Folket, og som søger Tilfredsstillelse ved Regjeringens imodekommende Viisdom. Vi tillade os, i Henhold til det her Yttrede, at indstille til den ærede Forsamling: "at den vil andrage for Hs. Maj. Kongen: at han vil tage den, i Forholdenes Natur begrundede og med utvetydige historiske Vidnesbyrd godtgjorte, Trang til en friere Udvikling af Samfundsforholdene i nøieste Overveielse, og i sin Viisdom træffe de hertil sigtende, for det Heles Vel fornødne, Foranstaltninger, og navnlig undergive Anordningerne og Provindsialstændernes Jnstitution en Revision, sigtende til at udvikle dem til større, mere fyldestgiørende Virksomhed ved Forening eller Forbindelse af de nu adskilt bestaaende Forsamlinger, og ved hensigtsmæssig Modificering af det nu bestaaende Valgsystem.