Corsaren, 1841-05-28
"Corfarens" bedrøvelige Gildeparé. den 26de Mai. Den 25de vare Redactionens Medlemmer trufne sammen hos Præsidenten, ved hvilken Leilighed denne foreslog et Gildepare for paa eengang at høitideligholde Deres Majestæters Bryllupsdag og den 28de Mai. Et af Medlemmerne bemærkede i denne Anledning, at han fandt det langt meere passende, at Præsidenten sammenkaldte et Møde og gav det belovede Reglement. Han advarede de øvrige Medlemmer om, ikke at lade sig forlokke ved Præsidentens Forslag, som aabenbart gik ud paa at stikke dem Blaar i Øinene og derved faae Reglementet udsat saa længe som muligt og tilsidst aldeles slaaet i Glemmebogen. Præsidenten svarede hertil: Det er en underlig Beskyldning, som bliver gjort mig. Andre absolute Herskere, der havde lovet at give et Reglement eller en Constitution, vilde man beskyldt for at søge at bestikke Folk ved ikke at gjøre Gildepare; men med mig er det Modsatte Tilfældet. Det er virkelig uretfærdigt. Flere Medlemmer fandt, at Præsidenten havde Ret, og at Gildeparket burde holdes, hvorpaa den forrige Taler erklærede, at, da Gildet nærmest vilde blive et 28de Mai-Gilde, og Stænderinstitutionen under dens nuværende Skikkelse ikke tilfredsstillede ham, saa kunde hans Nærværelse ved Festen ikke blive nogen sand Deeltagelse i Festligheden, og han stemte derfor for sin Person imod et Gildeparé. To andre Medlemmer gjorde denne Mening til deres. Et Medlem. J troe nok, at J paa Grund af denne Vægring skulle blive indbudne til at deeltage i Festen som Æresmedlemmer, eller at vi Andre skulle betragte Eder som fornemme Folk og sige: "Naar de fornemme Folk ikke gaae med, saa kunne vi intet Gilde holde"; men deri tage J feil. Vi ere, foruden Præsidenten, fire imod Eder Tre; Redactionens Majoritet har altsaa besluttet at holde Festen, og J skulle gaae med for at complettere Gildet, ellers blive vi for Faa. Da Majoriteten fuldkommen billigede denne Yttring, erklærede de Tre, at de saa vilde gaae med, skjøndt de med Hensyn til Festen selv og navnlig betræffende Farligheden ved at holde Taler havde Adstilligt at indvende. Det besluttedes dernæst, at Festen skulde holdes i det Frie, saa langt borte fra Castel, Vagt og Politi som muligt, for at, naar der var tømt nogle Flasker og visse Jllusioner indfandt sig, disse da ikke strax skulde tage Anledning til at anbefale sig. Den næste Eftermiddag Kl. 6 kjørte Redactionen ud til Sorgenfri, hvor Gildet formeentes meest passende at kunne holdes. Man valgte et afsides liggende Sted, de medtagne Spise- og Drikkevare bleve tagne frem, og Gildet begyndte. Efter at man havde spiist i nogen Tid og Glassene vare blevne fyldte, reiste et Medlem sig og sagde: Mine Venner! Tør jeg bede Dem om at drikke Hs. M. vor allernaadigste Konges Skaal. Selskabet drak naturligviis Skaalen, men raabte ikke Hurra, da det forleden, paa Toldboden, havde lært, at ærbødig Taushed er mere passende, end høie Raab. Derpaa reiste sig et andet Medlem og talte saaledes: Jeg udbringer en Skaal for vor Kronprinds og hans skjønne Forlovede, Prindsessen af MecklenborgStrelitz. Jeg beklager Prindsessen, at hun maa forlade sit Land og sin Slægt; men jeg haaber og ønsker, at hun i Danmark til Erstatning maa finde et nyt og kjært Fædreland. Og jeg haaber, at J, mine Venner! dele dette Ønske og istemme et Hurra for det ophøiede Par. Selskabet udbragte et tordnende Hurra og tømte Skaalen. (Pause.) En anden Taler. Og saa en Skaal for Danmark! Lader os drikke paa dets Velgaaende, men lader os ikke raabe Hurra for høit, for ikke at vække det. Lad det sove, siger jeg; thi den, som sover, er lyktelig, og det var Synd at forstyrre Danmarks Lykke. (sagte) Danmarks Skaal. Selskabet (sagte). Danmarks Skaal. Hurra. En Taler. Efter disse Skaaler troer jeg, at vi bør gaae over til at erindre den dobbelte Anledning, hvori vi ere samlede, med festlige Skaaler. Rækken kommer først til Deres Majestæters Bryllupsdag.... En anden Taler (afbrydende ham). Jeg troer at burde gjøre opmærksom paa, at vi ved at drikke denne Skaal ville give vore Uvenner Anledning til at sige, at vi have blandet os ind i Ting, som ikke vedkomme os, at vi berøre Hs. M. Kongens private Forhold o. s. v. Jeg foreslaaer derfor, at vi ingen Skaal drikke i denne Anledning, men at Enhver her i Selskabet i sit stille Sind gjør de Ønsker, som han finder meest passende. Dette bifaldt Selskabet. En ny Taler. Saa kommer da endelig det Bedste tilsidst, Rosinen: Stænderinstitutionen, hvis Skaal jeg proponerer. Jeg skulde rigtignok motivere min Skaal; men jeg kan ikke. Altsaa: Stænderinstitutionens Skaal! Flere Nedl. Naar Du ikke moliverer Staalen, saa drikke vi den ikke. Den forr. T. Saa bliver den ikke drukken; thi jeg kan ikke motivere den. Kan maaskee Nogen af Eder Andre gjøre det? Alle, Nei! Den forr. T. Nu vel! Saa kan jeg uden Skam tage min Skaal tilbage, og saa drikke vi den ikke. (lang Pause.) En Taler. Det er ogsaa stygt, naar man skal have saa mange ubehagelige Erindringer ved et saa høitideligt Gilde. Præsidenten. Mine Venner! Ja! Det er et daarligt Gildepare. Vinen staaer næsten urørt, Gildets egentlige Skaaler blive ikke druine, istedetfor Glæde og Munterhed er her daarligt Humeur og Uenighed, og jeg seer intet Middel til at forbedre Stemningen. Skulle vi da ikke hellere hæve Gildet? Alle. Jo, lader os pakke ind og tage hjem. En Taler. Saa fik jeg dog Ret i, at vi ikke burde holde Gildet. Jeg tænkte det nok: Naar man med Vold og Magt vil tvinge Glæden frem paa en Dag, da man i foregaaende Aar var glad, saa er det, som om man vil lede efter sin Barndom paa de Steder, hvor man gik og legede som Barn. Lader os kjøre hiem og lægge os til at sove - commune naufragium dulce. (Betragtninger i Auledning af dette Gildeparé skulle følge i næste Nr.)