Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-08-07
En ung Raja, en Søn af Lall Singh, besøgte mig, da jeg nærmede mig til dem, og fortalte mig, at der opholdt sig en Tiger i den nærmeste Deel af Skoven, som giorde ham megen Fortred, han vilde selv giøre Jagt paa den, naar ikke en Feber, hvoraf han blev plaget forhindrede ham; men, tilføiede han, det kunde være en net Forlystelse for mig og Hr. Boulderson. Jeg svarede ham, at jeg forstod mig ikke paa at jage; men Hr. Bouldersons Øine funklede, da han hørte det Ord Tiger nævne, og han yttrede en stor Lyst til, at man endnu samme Eftermiddag skulde foretage en Klapjagt efter den. Da jeg ikke gjerne vilde berøve ham denne Fornøielse, saa gav jeg mit Samtykke dertil, dog erklærede jeg, at jeg kun ønskede at være en Tilskuer ved den; men Hr. Boulderson raadte mig dog, at jeg skulde lade mine Pistoler for at afværge et Angreb og overlod mig desuden dertil en smuk Dobbeltflint. - Noget efter Klokken 3 brøde vi op, siddende paa vore Elephanter. Rajahen indfandt sig ogsaa, uagtet sin Feber og sagde: at det var ham umueligt at blive hiemme. Mange Folk fra vor Leier og fra Nabobyerne indfandt sig til Hest og til Fods, og Sagen. opvakte samme Jnteresse der i Egnen, som et Hesteveddeløb i England. Rajahen sad paa en liden hvidagtig Elephant, der ikke var meget større end en Oxe fra Durham og næsten saa lodden som en Puddelhund; et eget Slags Elephanter, som findes i disse Skove. Rajaden sad paa den i Howdab, en Jndisk Portechaise og et Par ladte Flinte laae foran ham. Over Hovedet paa Bouldersons Mohout (den Person, som styrer Elephanten) stak et heelt Batterie frem af Musketter og Jagtflinte. Vi rede først over den store Slette, som var begroet med langt Junglegræs; af hvilket Vagtler og vilde Høns fløi op, og smukke Antiloper toge Flugten i alle Retninger. Endelig kom vi til en sumpig Grund foran den Skov, hvori Tigeren pleiede at opholde sig, og imedens Hr. Boulderson tog i Betænkning om vi skulde fortsætte vor Vei til den, eller gaae den omkring, kom nogle Bønder løbende og berettede: at Tigeren havde ladet sig see der om Morgenen. Vi begave os derfor lige ind i Skoven i en Linie; Græsset var saa høit, at det naaede op til Howdahen paa min store Elephant, og Rajahen var ikke til at see. Vi vare ikke komne meget langt ind i Skoven, førend et meget stort hjorteagtig Dyr, større end en Hjort og af bruun Farve, sprang op. Hr. Boulderson sagde, at det var et Slags Elsdyr og kun en Unge; thi det voxne Dyr var uhyre stort, saa der kunde være to til 3 Alen imellem dets Takker. Han kaldte det en Mohr og kunde have skudt det; men lod være dermed for ikke at kyse Tigeren; Dyret giorde paa sin Flugt nogle prægtige Spring, saa at man kunde see hele Kroppen og selv Benene op over Junglegræsset Jngen brød sig forresten om den, da alle havde Tigeren i Hovedet og Rytternes og Fodgiængernes Raaben opvakte tilsidst Jagtlysten hos mig. Endelig strakte alle Elephanterne deres Snabler i Veiret, begyndte at brole høit og at stampe med Forbenene. Den lille Elephant, hvorpaa Rajahen sad, dreiede af til Venstre til stor Ærgrelse for Raaden og uagtet alle hans Mohuts Bestræbelser, for at hindre det og posterede sig bag ved Hr. Bouldersons; de andre tre, (thi en af mine Bagage-Elephanter var bragt med af sin Mohout, endskiønt han var ikke bevæbnet; men som ogsaa havde Lyst til at see denne Spas) gik langsomt, men modigt med Snabelen høit i Veiret, udspillede Ørene, og seende fremad med deres kloge smaae Øine. - Vi ere nær ved den, sagde Hr. Boulderson, skulde den springe op foran Dem, saa skal de skyde efter det Sted, hvor De seer Græsset rører sig. – J samme Øieblik stampede min Elephant heftigt. – Der der, raabte min Mohout, jeg har seet dens Hoved. - Nu hørtes en kort Brølen, jeg saae ligeforan min Elephants Hoved et stort Dyr liste sig igiennem Græsset. Jeg afskod nu det ene Rør af Dobbeltflinten, efter som det var sagt mig, og da jeg et Øieblik derefter saae Bevægelsen endnu tydeligere, saa afskod jeg det andet Man hørte atter et kort Brølen; men Dyret bevægede sig nu hurtigere, og snart var ethvert Spor af den forsvundet i det længere bortliggende Junglegræs. Hr. Boulderson sagde: det kommer mig for, som De har saaret den ved det andet Skud, men vi ville forfølge den, drive den op af sit Skiul, og bringe den i Rolig J samme Øieblik saae vi Rytterne og hed. Fodgiængerne at adsplitte sig til alle Sider. Ve rede hen til Stedet; men fandt at der var en blind Allarm og endskiøndt vi rede endnu til Gange igiennem Junglegræsset, saa fik vi dog ikke Tigeren mere at see. Vi bemærkede nok en Retning en Aabning igiennem Græsset; men da Tusmørket indfandt sig, saa havde vi ikke Tid til at forfølge Sporet.