Almuevennen, 1843-06-07
Uagtet det indtraadte Sneefoged og tydelige Tegn paa et frembrydende haardt Veir, indtraf dog det efter Localets Størrelse afpassede Antal af c. 100 Medlem mer til den fastsatte Tid om Efterm. Kl. omtrent 2 Udenfor Huset varede Dannebrogen stolt og festlig fra en lang Stang, og foran Jndgangen var opreist en Æresbue af Gran, ligesom ogsaa Spisesalen befandtes behængt med Guirlander af samme Slags Grønt. Ved den Deputerede P. H. Lorenzens Ankomst overraskedes han ved Jndgangen af en af en Deel af Sognets Ungdom afsungen Velkomstsang. Under Festmaaltidet bleve Nis Lorenzen og Posselt satte hver paa sin Side af P. H. Lorenzen. Maaltidet aabnedes med Afsyngelsen af en hertil forfattet Sang. Blandt de over Bordet tømte Skaaler indviedes den første Hs. Majestæt Kongen, foreslaaet af Sognefogden J. Jochumsen i Kafdrup, som førte Præsidiet ved Bordet. Kay Hansen, Sognefoged for Vonsyld, udbragte en Skaal for Kronprindsen, Frederik Carl Christian, vort Haab og fremtidige Støtte. Nu fulgte en Skaal for P. H. Lorenzen, proponeret af P. L. Wiimh fra Slaugaard, under følgende Jndledningstale. Taknemmelighedens Yttringer, mine Venner, ere altid hædrende for Modtageren, men de ere det ogsaa for Dem, som bringe dem. Hæderligt er det derfor for Enhver især, at indtage Sæde i denne Forsamling, hvor saa mange af Landets ægte Sønner ere forenede, for at tolke deres Tak til den Mand, der med lige saamegen Selvopoffrelse, som Kraft, forsvarede Danskhedens, og navnlig vort gode danske Sprogs Sag i den slesvigske Stænderforsamling. Vi vidste Alle, at vor danske Nationalitet atter gik en haard Prøvelsens-Tid imøde i hiin Forsamling, hvor saa mange Deputerede af den tydske Skole vare tilstede, hvis høieste Tragten var Danskhedens Undertrykkelse. Angrebene lode heller ikke vente paa sig; de voxede i Dagetal, ligesom Bølgerne, der pidskes af Stormen. Men deres Kraft blev dog brudt imod en mægtig Klippe. Denne Klippe var den Deputerede for Sønderborg. Ham saae vi med urokkelig Fasthed at modsætte sig ethvert enkelt Angreb, og tilsidste at blive indviklet i en fortvivlet Kamp mod hele den fjendtlige Overmagt, for vort gode danske Sprogs Skyld. J Spidsen for en lille trofast Skare, udstedte han sit Manifest, det lød: "Samme Ret for det danske Sprog i Stændersalen, som for det tydske, uden det – ingen Fred!" Det har naaet til Tronens Fod. En naadig og faderligsindet Fyrste vil antage sig vor retfærdige Sag, han vil beskytte vore naturlige Rettigheder; – den naturlige Ret vil blive en positiv Ret – og den danske Tale vil komme til at fylde sine egne Spalter i Stænderprotocollen for Hertugdømmet. Men ham, den Mand, som vi kan takke for, at denne vor helligste Rettighed saaledes er kommet til Orde, og at vi tør nære glædeligere Forhaabninger for Fremtiden, ham bringe vi dette fulde Glas. Ved Navnet Peter Hjorth Lorenzen skulle disse Mure gjenrunge af Hurraraab. Leye P. H. Lorenzen. Dette Leve besvarede Forsamlingen med et tordnende 9 Gange gjentaget Hurra. Derefter udbragtes Skaaler for Ris Lorenzen, Posselt, Raadmand P. Nielsen i Flensborg og Thingsskriver Jepsen, for Sønderborgerne, som dem der havde sendt P. H. Lorenzen paa Kamppladsen, for Justitsraad With, for det danske Folks Enighed og Samdrægtighed, for det Ønske, at Kongens landsfaderlige Hensigter med Rescriptet af 10de Febr. maatte opnaaes, for den gode, liberale Stad Flensborg, for de nitten brave Borgere i Aabenraa, som i en Adresse til Lorenzen havde udtalt deres ægte patriotiske Følelser, for almindelig Værnepligt og for "Dannevirke."