Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1847-12-16
Udlandet. Schweitz. J Landdagens Svar paa den franske Note, der er rettet til den franske Udenrigsminister, udvikles først, at der ikke længere kan være Tale om Landdagens Forsoning med Sønderforbundet, da dette var opløst og de frafaldne Kantoner vendte tilbage til deres Pligt. Derpaa hedder det, at selv under den Forudsætning, at Sonderforbundet endnu bestod og Fjendtlighederne vedvarede, maatte det, for at en Mægling af neutrale Magter kunde finde Anvendelse, handle sig om en Differents mellem Schweitz og en anden Magt eller idetmindste om en Krig imellem Kantonerne, hvorimod Tilfældet her var simpelthen dette, at den øverste Forbundsautoritet havde maattet gribe til Vaabenmagt for at gjennemføre sine Beslutninger, gjøre en Ende paa Uorden og Urolighed og undertrykke et Oprør. Der gaves ikke tvende Eedsforbunde. Kantonernes indbyrdes Forhold var ikke som uafhængige og fremmede Magters, men som Lemmer af et fælleds Legeme. Dette Legeme var Eedsforbundet. Schweitz havde en almindelig Forfatning, Forbundstraktaten, der stod over Kantonalforfatningerne, ligesom Eedsforbundets Souverainitet gik forud for Kantonalforfatningernes; det havde en almindelig Forsamling, Landdagen, hvis Beslutninger fattedes med Stemmeflerhed og ikke med Stemmeeenhed, som i Fyrsternes Kongres ser; det havde en Forbundsautoritet, der i det Væsentlige var i Besiddelse af den udøvende Magt; en Hovedstad, Forkantonen; en Armee, en Fane, et Segl, Eiendomme, Jndkomster, offentlige Kasser, Forvaltninger, Embedsmænd, Lovbøger, Love, Reglementer, Domstole, kort Alt, hvad der hørte til en Regjering; Landdagen bestemte Krig og Fred; den alene indgik Forbindelser med fremmede Magter; den afsluttede Handelstraktaterne. Jkke Kantonerne vare repræsenterede hos de europæiske Stater, men det var Eedsforbundet, der holdt Gesandter og Konsuler: hos Eedsforbundet og ikke hos Kantonerne vare de fremmede Magters Gesandter akkrediterede; de 22 Kan toners Befolkninger dannede trods deres forskjellige Herkomst, Sæder, Jnstitutioner og Religion kun en Nation, den schweitzerske. Kantonernes Souverainitet havde aldrig været absolut og uindskrænket, men stedse kun relativ og underordnet Eedsforbundet, og Traktaten af 1815 havde ingenlunde gjort en Forandring heri men tvertimod forøget Centralisationen. At antage den tilbudne Mægling og at underhandle med Sonderforbundet som Magt med Magt, var at udsætte den ved Traktaterne garanterede schweitzerske Heelhed, for Fare, at krænke Forbundstraktaten, der kun kjendte eet Eedsforbund, een Landdag, en Forkanton, eet fælleds Krigsraad, at sønderrive Baandet, der forenede Kantonerne til en Foderativstat, at opløse den schweitzerske Nation, kort at adskille Schweiz i tvende Eeds forbunde. Det havde derfor overrasket Landdagen paa en smertelig Maade, i den franske Gesandts Note at see Præsidenten for Sønderforbundets Krigsraad stillet i lige Linie med Landdagens Præsident, Eedsforbundets Hoved, en Rebel i lige Linie med den retmæssige Autoritet, Havde ikke den franske Gesandt tillige givet den bestemte Forsikkring om den franske Regjeringe oprigtige Venskabsfølelser for den schweitzerske Nation havde der været Anledning til den sælsomme Formodning, at det var den nævnte Regjerings Hensigt, atter at kalde Sonderforbundet tillive eller at komme det til Hjelp. Der var saameget mindre Grund til en Mægling eller nogen anden Jntervention, da Tildragelserne i Schweiz paa ingen Maade havde bragt Nabostaternes Sikkerhed i Fare &c. - Den provisoriske Regjering i Freiburg haaber til den 20ds. at kunne indbetale 500,000 Fr. i Eedsforbundets Krigs kasse; den i Lugern har besluttet i samme Øiemeed at kontrahere et frivilligt Laan i selve Kantonen. Den pavelige Nuntius har aflagt Præsidenten for den luzernske Regjering en Visit, ved hvilken Leilighed han skal have udtalt sin Glæde over den i Kantonen foregaaede Forandring. Man finder det meget naturligt, at Pavens oplyste Regjering ikke misbilliger i Lugern, hvad den stræber at iværksætte i Kirkestaten.