Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-12-17
Det er bekjendt, at Mangelen paa Tran er i denne Tid meget stor i Kjøbenhavn. Vedkommende have ikke kunnet levere Magistraten saa meget deraf, som der til Gadelygterne behøves, og det er af den Grund, at kun det halve Antal Lygter, efter en Kongelig Resolution, tændes i Vinter. Men uagtet Mangelen paa Traner saa stor, at den betales med 4 Mk. Potten, og den til Gadelygterne fornødne Qvantitet aldeles ikke har været at faae for Penge, saa har man dog i disse Dage seet udsendte Speidere gaae omkring i en stor Deel Urteboder, for, som det i Laugsproget hedder, at jage efter dem, der falholde denne Artikel. Men Jægerne havde mærkelig taget feil, og deres Vindspilleres Lugt ført dem i Vilderede. Et Tillæg til Urte kræmmernes Laugsartikler fra Aaret 1806 hjemler den Ret til at handle med denne Artikel, og dette Speiderie vil altsaa denne Gang have været forgjeves. Havde dette ikke været Tilfældet, saa havde adskillige formeentlige Eneberettigede med det første maaskee ansat Prisen for en Pot Tran til 5 Mk., og hvo skulde vel hindre dem deri, naar ingen turde handle dermed uden det Kan der imidlertid tænkes en mere comisk Modsigelse, end at Vedkommende, der ikke engang have kunnet levere saa meget af denne Artikel, som der behøvedes til Gadelygterne, dog ikke kunne taale, at andre end de udsælge den, Kan den Pot eller Pægel Tran, der sælges i en Urtebod, gjøre dem en saadan Afbræk, at de maa lade anstille en Jagt, saa maa man jo forudsætte, at deres Forraad er betydeligt, er det betydeligt, hvorfor har Magistraten da ikke kunnet faae den Qvantitet, den behøvede til Lygterne, og hvorfor sælge de da ikke denne især for den Fattige saa høist nodvendige Artikel til en billigere Priis end 4 Mk. Potten, Have de intet større Forraad end de ret godt kunne blive af med, hvorfor forfølges da de, der udenfor Lauget udsælge den i mindre Qvantiteter. - Men man har Møie ved at troe, at det er Lauget, der har ladet anstille hiin Jagt; man maa snarere formode, at det er et enkelt Medlem, der, henreven af Laugsaand, har havt dette uheldige Jndfald. En saadan Adfærd paa saadan en Tid synes ikke at harmonere med de Jdeer, man har om et Laug, der tæller saa mange hæderlige og formuende Medlemmer. Saadanne Mænd ville som Øievidner til almindelig Trang og Dyrtid, besielede af sand Broder- og Næstekjerlighed, uden Tvivl langt heller for et Øieblik glemme de Rettigheder, som Regjeringen kun har givet dem med Hensyn til bedre, lykkeligere og fredeligere Tider, men ingenlunde i den Tanke, at de ogsaa under en almindelig Mangel skulle giøres gieldende. At enhver Rettighed i Staten bør overholdes, saalænge den staaer ved Kraft, er billigt og retfærdigt. Men Tiden og udvortes Omstændigheder bør ogsaa her komme i Betragtning. Hvad der er gavnligt i Fredens Dage er det langt fra ikke altid i Krigstider. J en Periode, hvor Fædrenelandet saa uskyldigen er bleven indviklet i Krig, er det hver god Borgers Pligt at raadføre sig med det Almindeliges Tarv, førend han raadfører sig med sin egen individnelle Fordeel, ja, han bør hellere opoffre en Rettighed, som kun grunder sig paa en gammel Vedtægt, end være en middel har Aarsag til Dyrtid. Under en Regjering som den Danske, der ved at hævde Freden i et heelt Aarhundrede, har givet sine Undersaatter Leilighed nok til at komme i Velstand, og hvor selv Krigs tilstanden fortjener Fortrin for mange andre Staters Fredstilstand, er det dobbelt Pligt, ved Opoffrelser til det almindelige Bedste, at vise sig Navnet Borger fuldkommen værdig. At Haandværkslauge i mildest Forstand, ere en unaturlig Jndretning, er let at bevise, skjønt de under visse Modificationer og Jndskrænkninger, som jeg forhen har anført, dog kunne have deres Nytte. Men at Handelslauge er en endnu unaturligere Jndretning, vil enhver indrømme, der veed, at Frihed er Sjelen i al Handel, og at denne ikke kan blomstre uden fri Concurrence. Handelslauge ere som Handelscompagnier en gavende Orm paa de første Støtter til et Lands Handelsstor. Vel bør hiin Frihed saa godt som hver anden have sine Grændser; men jo færre Grændser des bedre for Handelens Trivelse. Men antaget, at ogsaa Handelslauge, kunne være nyttige, da derved ikke alt for mange kunne komme ind i een og den samme Næringsvei, og den, der, som det hedder, har lært et Fag, kan nyde Fortrin for den, der ikke har lært der, saa fordrer Retfærdigheden dog, at Tidsomstændighederne bør komme i Betragtning. Rettigheder, som kun ere givne med Hensyn til en fredelig Tilstand, maa altid kunne taale Modificationer, naar en indtrædende Ufredstilstand forandrer Forholdene. Man kan haabe, at denne Gjenstand sikkert ikke vil undgaae Regjeringens Opmæksomhed. Ligesom den Kongelige Provideringscommission ved de nylig oprettede Slagterboder har sørget for, at privilegerede Kjødhandlere ikke skulde over spænde Priserne paa deres Varer, saaledes vil der sikkert ogsaa ved passende Modificationer i Laugsrettighederne føres saadanne Anstalter, at ikke enkelte Laugshandlende, beskyttede af deres Rettigheder, skulle, som det i Laugsproget hedder, kunne jage, i en Tidspunct, hvor der er saa lidet at jage efter og hvor Alting er saa overdrevet dyrt, at enhver, der har mindste Følelse for Medborgeres Trang, hellere vil ønske at bringe Priserne til at falde end ved Laugsforfølgelser end mere at drive dem i Veiret. Til Ære for de fleste saavel Haandværksom Handelslange i Kjøbenhavn være det sagt, at det anførte Exempel paa Laugs-Jagt er det eneste, som under nærværende Krig i det mindske er kommet Forfatteren heraf til Kundskab. Jsær begynde alle Laugshandlende nu at indsee, at det Forraad af Varer, de have liggende til billige Jndkjøbspriser, er saa ubetydeligt, at de altid kunne være visse paa, at blive af dermed, uden at indlade sig i saadanne Angivelser og Jagerier, der ere saa høist upassende i Tider som de nærværende. Conjuncturerne have lært vore Laugshandlende, at intet er skadeligere i Handel end Baand og Jndskrænkninger. Jkke faa af dem have enten næsten frivillig giver Slip paa deres egentlige Laugs handel, eller drive den i det mindste som en Bisag, og handle med alt hvad der forekommer. Man bør haabe, at Omstændighederne selv saaledes ville give Laugsvæsenet sit Banesaar. Maaskee den Dag ikke er langt borte, hvor man vil sige: Lad enhver, som svarer Staten de Afgivter og Tyng der, han som Borger skylder den, søge sit Brød i hvilken Næringsvei, han bedst vil og kan. Den gamle brøstfældige gothiske Bygning, der har faaet sin Tilværelse i raa og barbariske Tidsaldere, vil da falde sammen, og paa dens Ruiner vil Handelsfor og Borgerheld fremblomstre, Jnden- og udenlandske Efterretninger.