Den Vest-Sjællandske Avis, 1815-10-28
Oversigt, af Dagens udenlandske Nyheder. Nogle komme til Rolighed og andre ere endnu paa Reise. Murat skal efter Moniteuren være arresteret paa Corsica. Lucian Bonaparte og Cardinal Fesch have faaet Tilladelse til at opholde sig Rom, de nyde deres fuldkomne Friehed og deres forrige Rettigheder, men skal staae under Pavens Opsyn. Napoleon nærmer sig stedse meere paa sin langvarige Reise til det Sted, hvor han skal bringes til Rolighed. Det Engelske Admiralitet har faaet Efterretning om, at Orlogskibet Northumberland endnu laae for Anker ved Maderaden 24de August; man siger: at han og hans Ledsager gjorde sig der tilgode med Landets Viin og vare i det beste Humeur. En Officeer paa dette Orlogsskib fortæller i et Brev flere Ting om Napoleons Opførsel paa Skibet; det skal ikke være sandt, at han med Magt tog Kapt. Maitlands Kabyt i Besiddelse, da han var paa Skibet Bellerophon. Bonaparte skal have fortalt, at da Sir Sidney Smith, ved Beleiringen af St. Jean d'Acre i Syrien sendte ham en Udfordring, saa havde han svaret, at han ikke ville stille sig, førend man kunde sætte saa storen General som fordum Martborough i Spidsen for den Engelske Armee imod ham; dette anvender han nu paa Hertugen af Wellington. Det skal have smigret Bonaparte meget da han var paa Bellerophon, at Engellænderne vare meget begiærlige for at see ham, og han stod tit ved den store kibstrappe for at vise sig for dem; han besaae dem ofte med sin Kikkert, især de Engelske Fruentimmer, hvis Skiønhed og Eleganz han beundrede; en Aften bemærkede han et meget smukt Fruentimmer, en Datter af en General V., spurgte om hendes Navn, tog sin Hat af for hende og sagde: hvor er hun smuk, En anden Gang sagde Bonaparte og Wellington, jeg troede ikke at han skulde have tilbudt mig et Slag, men at han skulde have trukket sig tilbage, og ventet paa Russernes Ankomst. Jeg glædede mig ved at han tog imod Slaget og var vis paa Seleren. Jeg bemærkede Preussernes Fremrykkelse, men holdt det ikke for at være afgiørende. Nogle af mine Generaler have forraadet mig; den almindelige Bestyrtelse iblandt mine Tropper, som overfaldt dem da det blev bunkelt, giorde det umueligt for mig at samle dem igien, og da jeg viiste mig for dem i Person, saa blev jeg i Mørket og i Forvirringen revet hen med dem og nødt til at redde mig med Flugten. En anden Gang sagde han at han burde være død den Dag, da han rykkede ind i Moscau, thi fra dette Øieblik af havde han kun oplevet lutter Vanheld; han tilføiede, at han vilde have sluttet Fred i Dresden, men Hertugen af Bassano (Maret) raadte ham saa meget derfra; han havde foretaget sig Angrebet paa Rusland efter Talleyrands Tilskyndelse, som stedse havde opmuntret ham dertil. Den Afskye hvormed han og hans Ledsagere tale om Fouche er ganske overordentlig, Bonaparte sagde: at det var blot paa hans Forestilling at han havde frasagt sig Thronen til Fordeel for sin Søn og at Fouche havde bestandig ført en hemmelig Brevvexling med de Allierede. Den Respect, man viser Bonaparte, er stedse meget stor, en Dag spilte han Skak med GeneralMontholon, som spiller det meget bedre end han; Parthiet stod slet for Bonaparte, men Montholon giorde et falst Træk og lod ham vinde og giorde ham derpaa store Complimenter for hans Overlegenhed over ham; hvilke Bonaparte syntes at finde megen Behag i. Bonaparte spiller sædvanlig Skak og vingt un, og er misfornøiet med at det strider mod Engelske skikke at spille om Søndagen; han og Admiralen Sir G. Cockburne omgaaes meget venskabeligt med hinanden og spille ofte Kaart sammen. Alle hans Ledsagere kunne nu godt finde sig i at gaae til St. Helen, blot Mad. Montholon lider af Melancholie. 133 Kister ere komne til London med Sager, som Bonaparte bragde med sig fra Rochefort, deriblandt mange Ørne og militairiske Jnsignier, og hans Stadsvogn som er taget ud af hianden.