Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-10-19
J Anledning af Algreen-Ussings Udnævnelse til Cancelli-Deputeret indeholder Fædrelandet en interessant Artikel, af hvilken vi idag hidsætte Begyndelsen: "Cirklen fylder sig Cancelisecretairen Tage Algreen-Ussing har gjennem Assessøren, Professoren og Borgemesteren beskrevet en Bue tilbage til det Sted, hvorfra hans offentlige Liv tog sit Udgangspunct; han skal atter bøie sig over de Acter og Forestillinger, hvorfra han i Ungdoms styrke reiste sig for at give den vaagnende politiske Bevægelse i Danmark en af dens mægtigste Jmpulser; hans store Dygtighed, Lethed og Udholdenhed i at Arbeide skal atter finde Anvendelse paa de Sager, som først gave ham Leilighed til at aabenbare disse Fortrin, der bevarede ham Bureankratiets Faderkjærlighed, selv dengang han som dets forlorne Søn færdedes i Oppositionens Rækker. Er det da ogsaa som den Samme, han vender tilbage bag Cancelliets ærværdige Mure, Var det Tilfældet, da var hans Bane neppe bleven den samme, som den har været, den var i alt Fald ikke tilbagelagt saa hurtigt. Det var maaskee ogsaa formeget forlangt, at han skulde være det i Ordets hele Udstrækning; thi Alder og Erfaring, Tid og Omstændigheder, Livets mangehaande Jndvirkninger i forskjellige Stillinger præge ofte dybe Spor selv i de stærkeste og meest heelstøbte Charakterer, saa at deres Phystognomier vel i et Decennium kunne have erholdt Rynker, som for ikke saaes, og tabt Træk, som før gjorde dem indtagende. Men heller ikke i en meere indskrænket Betydning er Ussing den Samme; det kunde lidt nytte at fordølge det, thi Alle vide det, Jngen bedre end de, der have kaldet ham til hans ny Post, ja endogsaa han selv maa indrømme det, hver Gang Guldpokalen blinker paa Cancelliherrens Bord, vil den sige ham det. Jmidlertid bør det ogsaa siges: Ussing har ikke forandret sig saa meget som Mange, maaskee de Fleste troe. Han var den Første i den første Periode af vor nyeste Udvikling, som blev Gjenstand for Folkets Tillid og Hengivenhed, men han har egentlig aldrig været Folkets Mand, han har altid staaet paa en anden Basis end det. Det, der fremkalder Folkets Bevægelser, det, der styrer dets Udvikling og bestemmer dets Skjæbner, det er Jdeerne. Deres Magt har Ussing aldrig erkjendt, deres Fylde har han aldrig fornummet, deres Jndskydelser har han aldrig fulgt, deres Conseqventser har han aldrig øinet. Hvad han har villet – det være nu personlig Forfremmelse og Ære eller gavnlig Virksomhed for sit Fædreland og sine Medborgere eller begge Deele paa een Gang - det har han kun villet indenfor det Bestaaendes Grændse; udover det ere hans Forestillinger og Forhaabninger i Virkeligheden aldrig gaaede, han har stedse været Traditionens Magt undergiven; han har villet Reformer, han har villet en større politisk Frihed, men Alt kun under den Forudsætning, at det lod sig forene med det gamle System. Den constitutionelle Tanke er ligesaalidt som nogen anden høiere politisk Jdee nogensinde gaaet op for ham, ligeoverfor den befinder han sig uhyggelig, naar han taler om den, mærker man, han forstaaer den ikke. Han har altid med Hud og Haar tilhørt den bureaukratiske Absolutisme, den er han gaaet ud fra, den har han i sit Hjerte aldrig forladt, den har derfor ogsaa nu kunne optage ham i sit inderste Skjød.