Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-01-03
For den, der med Opmærksomhed betragter Begivenhedernes Gang i det nu henvundne Aar, er det ikke let at bestemme dettes almindelige Karakteer; thi om det endog kunde synes, at den Ubestemthed, der har viist sig næsten ved alle de store politiske Spørgsmaal, og den Halvhed og Vaklen i Magternes indbyrdes Forhold, der røber deres Frygt for hverandre og for endnu farligere Fiender, maatte ansees som Aarets Særkjende, saa have dog mange Bevægelser i Staternes Jndre, hvilke Fienderne af Folkenes Frihed forgjæves stræbe at fremstille som ene foraarsagede af Enkeltes ærgjerrige Lidenskaber, bekræftet, hvad der allerede længe har været erkjendt af dem, der have Øren at høre med og Øine at see med: at alle Europas socialle Forhold hvile paa en Vulkan, der vel ikke hver Dag sender sine Lavastrømme, ud over Landene, men hvor det dog gjærer og bruser i Dybet, og hvor enkelte mindre Udbrud minde om, at der er ikke sikkert at boe, at den Kraft, der meer end een Gang har rystet Jorden, ikke er død eller lagt i saadanne Lænker, at den ikke skulde kunne sprænge dem og atter udbrede Ødelæggelse og Elendighed omkring sig. Frygt for at fremkalde et saadant Udbrud er det, der holder Sværdet i Skeden, imedens Statsmændene med største Anstrængelse arbeide paa at fjerne Alt, hvad der kunde true Freden, eller i det mindste søge at udsætte Afgjørelsen af de tvistige Spørgsmaal til Fremtiden, som maaskee kunde bringe Begivenheder, der vilde fjerne Vanskelighederne eller give det ene af de stridende Partier afgjorte Fordeele over det andet. Dog, ikke overalt ere Knuderne løste med Lempe eller overladte til det nye Aar, paa den pyrenæiske Halvøe have Sagerne taget en saa afgjørende Vending, at den nye Tingenes Orden synes sikkret, om ikke imod alle, saa dog imod de meest truende Farer og kan med godt Mod see Fremtiden imøde. J Portugal havde ved Aarets Begyndelse det konstitutionelle Partie vel Overhaand, men dog uden at kunne fortrænge Usurpatoren fra Santarem, hvor han, understøttet af de spanske, og rimeligviis ogsaa af andre Landes Legitimister, maaskee kunde have holdt sig længe, hvis ikke udenlandske Magter havde blandet sig i Sagen. Da desuden Prætendenten til den spanske Krone, Don Carlos, ikke vilde forlade Portugal, hvorfra han æggede sine Tilhængere i Spanien til Oprør, indsaae Frankerig og Engelland Nødvendigheden af at gjøre Ende paa Sagen. En Quadrupel=Alliance sluttedes i denne Hensigt den 22 April imellem hine to Magter og de to paa Halvøen, en spansk Hær gik over Grændsen og forfulgte Don Carlos fra By til By og da endelig Don Miguel, efter et blodigt Nederlag ved Asseiceira, den 16 Mai saae sig nødsaget til at rømme Santarem, maatte begge disse Prindser beqvemme sig til at forlade Halvøen. Hiin blev transporteret til Genua, denne til Portsmouh. Don Pedro stræbte nu end meere at sikkre Seirens Frugter ved at bevilge en almindelig Amnestie, ved Ophævelsen af Munkeklosterne som da ikke kunde skee uden at bringe den hellige Fader i største Vrede - og ved andre liberale Foranstaltninger, men især ved Jndkaldelsen af Cortes, hvis Møder han aabnede d. 15 Aug. Denne Forsamling afgjorde strax Spørgsmaalet om det fremtidige Regentskab i Dronningens Mindreaarighed til hans Fordeel og overdrog ham Valget af en Gemal til hende; men Døden berøvede snart Portugal sin heroiske Befrier. For at tilintetgjøre alle Jntriguer og de Forhaabninger, den fordrevne Fyrste vilde grunde paa denne sørgelige Begivenhed, erklærede Cortes den unge Dronning myndig og fastsatte Døden som Straf for Don Miguel hvis han nogensinde betraadte Portugals Grund og for at give fremmede Magter saa liden Leilighed, som muligt, til at blande sig i noget Spørgsmaal af Vigtighed, bestemtes, i Overeensstemmelse med den Afdødes Villie og Dronningens Tilbøielighed, Hertugen af Leuchtemberg, til hendes Gemaal.