Viborger Samler, 1816-05-04
Da man i vore Tider sielden seer Folk, der have for faa, men snarere formange Udgivter, er Pengenes Omløb ikke det, man i Danmark har forsømt at bevirke, men Forfatteren viser derfor, at Handels ligevægten her maae være Maalestokken for skadelig og uskadelig Overdaad, især naar de Vahre, vi forbruge til Overdaads Næring, hentes Udenlands fra. Vor Handel har, siden 1807, aftaget særdeles meget - Vi mistede 5000 Kjøbmandskibe, vor Handel paa Kina standsede; Norge adskiltes fra Danmark, dets Tømmer og Jern ombyttes ikke med danske Produkter saa hyppig som før. Handelen paa Tydskland har aftaget betydelig, 7 aars Krig har lært Udlændingen at søge andre Handelspladse og Fragtfarten for danske Skibe er ikke nær det den før var deels fordi Skibene ere færre, deels fordi Risiko er større. Regner man hertil Kjøbenhavns første Brand, dens Bombardement og partielle Ødelæggelse 1807, og den lige til 1814 fortsatte Krig og de mange Tab Staten leed ved at understøtte Norge med Fødemidler, som dog maatte afstaaes ved Freden, saa have disse Store Statsuheld vel maattet trykke Staten i det store - og, som følge, den Enkelte i Staten og bevæge dem tilhobe til Sparsommelighed og Udgivters Jndskrænkning. Men - er det saa har Overdaad, i denne Tidspunkt, af eller tiltaget: - Med Bedrøvelse seer man allevegne det Sidste. Besøg de offentlige Steder og Spadseregange, og Du vil see Fløiels Peltse, engelske og franske Schaller til 2 og 400 Rbd. Stykket, indhylle baade Adel og Borgerlig, Fruer, Madamer, Frøkener, Jomfruer og Tjenestepiger. Et moderne paaklædt Fruentimmer behøver i det mindste for 1000 Rbd. udenlandske Sager paa sig. Dersom man antager, at i Kjøbenhavn kuns 5000 Damer klæde sig moderne og regner kuns for hver 500 Rbd. i Paaklædning; saa bruge disse til Stads aarlig 2,5000,000 Rbd. aarlig; thi længere end eet Aar kan ingen Dame være bekjendt, at bruge een og samme Dragt. Til denne store Sum kan føies, hvad de ikke meget moderne Fruentimmer aarlig bruge til hvide Klæder, Baand, Hatte, Tøi skoe, Haarkamme, Tørklæder o. s. v. kunne den beregnes, ville den blive forfærdelig. - Spørger man, hvorfra dette kjøbes. - saa er det fra Frankrig. De franske Manufakturer have, som de smagfuldeste, under Krigen med England opsvunget sig til en Høide, for hvilken de Engelske, skjønt varigere, oft maae staae tilbage - Og, hvormed betale vi dette Flitterstads, med vore Produkter der ere saa gode som Sølv, med Smør, Ost, saltet Kjød, Fisk, Heste og østersøiske Vahre - disse Landets Frembringelser, der ere dets Marv og hvorfor vi kunde tage det red Sølv, naar ikke Moden bød det anderledes - Under Krigen 1807 og nogle Aar derefter opstod en Slags patriotisk Tarvelighed - meest i Hensyn paa Engelske Vahre - da undsaae ingen Mand sig ved at klæd sig i dansk Klæde eller hjemmegjort Tøi, Fruentimmerne lode sig nøie med simplere Stads, istædet for fremmed Ost spistes holsteensk og dansk, istedet for Viin og Porter drak man Kjøbenhavnsk Dobbeltøi og Thee og Sukker sparedes, ja Theen blev afskaffet i mange Huse. Men - neppe var Freden vendt tilbage, neppe havde fremmede Vahre atter faaet Smuthuller herind, før fremmed Tant, fremmed Fjas og Stads oversvømmede Landet næsten i høiere Grad end før. Hvad koster ikke en moderne Paaklædning Mandfolk og Fruentimmer, hvad koster ikke det overdrevne stadselige og kostbare Meublement, endskjøndt det sidste for endeel forfærdiges i Landet selv hvad ødsles ikke endnu bort ved vore Gjæstebude, hvad koster ikke Vinen os, der dog ofte er maadelig nok: Hvad Middel er der imod en saa skadelig Overdaad for et Lands frivillig aflægger man den nødig Tvang hjelper kun lidet, det have saa mange Forordninger i de sidste 100 Aar beviist. (Jeg øiner dog een Maade. Ville vore Damer og Kavallerer i de høiere Klasser følge Kongehusets Exempel, ville de som den gamle diærve Danske Kæmpeslægt kun stadse med varige og ikke foranderlige Moder, ikke forandre Snittet paa Klæderne hvert Fjerdingaar, ikke anskasse sig uden det Varige, saa var meget vundet, og, ville saa enhver Borger og Borgerinde agte dette saare hæderlige Ravn, ikke søge at agere Frue og Herre udvortes, naar deres Pung er i Slavestand, ikke gaae i Silke og Fløil, naar deres Børn gaae i Vadmel og deres Kreditorer i Pialter, ville de lære deres Sønner og Døttre, at Tyls=Kraver, Mul Kioler, Schaller og Kniplinger og Engelsk Sirts i ke er en Hædersdragt for dem der tjene og ikke endnu har erhvervet sig Noget, saa var en Grundpille lagt til Statsvelstand, som ville gavne Alle og kun skade den Kræmmeraand, der nu er faret i saa mange om Handel ukyndige Dagdrivere, der, øinende de gyldne Fordele, bryde sig lidt om, enten Landet er en Guldmine eller en Gruusdynge, naar kun deres Pung bliver fuld.) Sagen er altsaa, at Overdaad i udenlandske Pynt sager ikke udbredes i de lavere Stænder, ikke bliver en Nødvendighed for Borgerdøttrene og Tjenestepigerne, ikke for Borgersønner og Haandværksvendene. Forfatteren viser tillige, at Danmark ikke er et Land hvor Fabriker kand trives i det Store, thi saa fortræffelige Arbeider vore Guldsmedde, Klædefabriker og Snedkere endog levere, saa ere der dog endnu saa mangfoldige andre Ting, f. Ex. Silke=Fløiels= og fine Bomuldstøisfabriker, som nu udfordres til moderne Paaklædning, dem Landet ikke kand underholde. tildeels formedelst de mange Vinterdage, tildeels formedelst Fodemidlerne, som her i større Mængde udfordres end i de varmere Lande. Som Beviis paa at vore Fabriker levere Vahre der ere at satte i Ligning med fremmede, anføres fine Hatte; men fordi Jylland sælge de danske Hareskind til Hamborg, maae Kjøbenhavnske Hattemagere kjøbe dem det 100 Procent dyrere, hvorfor og en dansk Hat med Futteral koster 21 Rbd. 2 Mk. og en engelsk kand kjøbes for 28 Rbd. - Ligesaavist som det er, at Jorddyrkning, Qvægavl og Skibsfart er Da imarks Velstandskilder, saa vist er det og at 1 Alen Kembritsseeller 2 Alen engelsk Sirts gjælder ligesaameget som 1 Tønde Havre og en Jtaliensk Straahat, (der koster 60 Rbd.) endog Told og Omkostninger fradragen, 8 a 10 Tdr. Havre. Bar end Danmark Agre no saa overflødigt Korn, ville det dog ikke forslaae til slig pengeslugende moderne Fornødenheder. Sparsomme lighed og Tarvelighed i de ikke meget formuen de Klasser er altsaa ene det Middel, der kand bedre vor Cours og redde os fra den Armods Afgrund, der truer at opsluge os; dernæst Flid og Arbeidsom hed, der lærer os selv at frembringe noget som kan blive Modedragt. Endelig maae de høiere Stænd- og hvad der omgiver dem, ved deres Exempel paa Tarvelighed i Dragt, være de andre Stænders Mø ster, ifald ellers denne Nationen heldbringende Sa skal kunne gaae fremad; Thi de Mindre efterligne stedse de Større og, som Ordsproget siger "Sor Herren er, følger ham Svenne" - Jeg vee Du ønsker gamle Danmark Held og Lykke; derfor gav jeg Dig et Udtog deraf, jeg veed Du seer grand og ønsker at alle Landets Blinde maae vorde SeendSøren Mathisen.