Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-04-25
Hr. Fauriel har faaet denne Samling, som skyldes den lærde Græker Coray, ved den Korfiotiske Profesfor Pikkolos Bistand; ogsaa Hr. Mustoridi paa Corfu og en Deel andre Grækere have forøget den med Bidrag. Samlingen er derfor meget paalidelig, og tillige meget righoldig, da den indeholder et Udvalg af de meest udbredte og yndede Folkesange i alle Deele af Grækenland. Disse Sange ere i det Hele meget vanskelige at forstaae, da det nye Græske Sprog varierer stærkt efter de forskiellige Egne hvori det tales og er paa mange Steder saare forskjelligt fra det Nyegræske Sprog, som er blevet anvendet til et Skriftsprog; men ved sine Græske Venners Bistand er det lykkedes Hr. Fauriel at kunne levere en paalidelig Oversættelse af dem. Skriftet kommer til at bestaae af 2 Bind; det første indeholder 45 Sange, længere og kortere, dog ingen længere end paa 30 Vers, og som alle ere af et historisk Jndhold, det andet Bind vil derimod komme til at indeholde opdigtede Fortællinger, Kiærlighedssange, Elegier o. s. v.; dette første Bind er saaledes vigtigst for os for at lære at kiende Grækernes nationale Aand. Af de 45 historiske Sange ere de 35 bestemte til at prise disse saakaldte Biergrøveres Heltegierninger, som Tyrkerne aldrig have formaaet at betvinge, og som fra de høie Bierge, hvilke gaae ud fra Middelpunktet af Grækenland og udbrede sig igiennem Thessalien, Acarnanien, Ætolieu og Epirus, have nu i flere Aarhundrede forsvaret Grækenlands gamle Friehed, mod deres Fædrenelands Undertrykkere. Tyrkerne have tillagt disse Biergbeboere Navnet Kier(Kleftai Røvere) som et Skielsord; men disse Grækere, have antaget det som et Hædersnavn, og med Stolthed tiltalt hianden dermed i Modsætning til de Grækere, som boe i Sletterne, som taalmodigen have baaret det Tyrkiske Aag, og som kaldes Rajas, hvilke beskyldes for Feighed; men hvilken Egenskab kan ingenlunde tillægges Biergbeboerne; Colocothron er en Anfører for disse KArret. De ere det Nyegræske Folks egentlige Helte og deres Heltegierninger udgiøre Jndholdet af deres Sange. Den ældste af disse Røverfange priser en Anførers Heltedaad, som levede i det 17de Aarhundrede; derpaa følger en Lovsang over Bukovallasom levede i Begyndelsen af det 18de Aarhundrede, hvilken Sang har været udbredet over hele Grækenland og selv til Constantinopel. Den største Deel af de øvrige Sange handle og de Bierghøvdingers Daad og Lidelser, som efterat Armatolerne, et Slags Græsk Landmilits vare blevne forfulgte og indskrænkede i Midten af det forrige Seculum fortsatte Kampen fra deres Bierge af, som en Krigsmagt der var uafhængig af Tyrkernes Herredømme. Deres Krige med Ali Pascha, som giorde det til et Hovedformaal at udrydde dem, udgiøre den største Deel af Jndholdet af disse Sange; og de desperate og listige Foretagender af disse Bierghødinger, som ofte bleve bragte i den største Klemme, deres ubøielige Stolthed, deres lidenskabelige Kiærlighed til Friehed, deres Foragt for Døden, deres Had mod Tyrkerne og Albaneserne, deres Hævn mod alle dem som boe i Sletterne, saavel Herrer som Slaver ere de charakteristiske Træk hos disse Helte. Jblandt dem glimre især Kontoghiannis, Andrikos eller Andruzos (Odysse Fader. Skyllodimos, Katzantonis, Nikozaras og flere. (Naar man tager disse Forhold i Overveielse, saa giver det sig især tydeligt tilkiende hvorlidet det er bevendt med Portens Legitimitet; da man seer deraf, at Grækerne have aldrig samtykket i deres Underkastelse under det Tyrkiske Aag og aldrig ophørt at forsvare deres Friehed.) Sulioternes tolvaarige Krig med Ali Pascha, og den lille heeltemæssige Republiks Undergang er een af de meest ophøiede historiske Phoenomener i den nyere Historie og sætter Beskueren tilbage i det gamle Grækenlands Heltetid. – Disse Græske Folkesange have megen Lighed i Manerene med de Skottiske Ballader og Spanske Romancer, paa den ene Side have de noget eensformigt, visse Sætninger gientages ofte, paa den anden Side have de noget vildt og afbrudt ved sig. Denne Vildhed i Jndbildningskraften og Følelsen kan kun sammenlignes med den Naturs Vildhed, under hvis Omgivelser de ere forfattede. Hele Tonen er ubeskrivelig livfuld, selv livløse Gienstænde behandles som de vare levende: Biergene forestilles at stride med hinanden om Forrangen; Træerne klage over de faldne Helte, Ørnene glæde sig over de Tappres Seier; Floderne vige tilbage for at lade de Forfulgte passere igiennem dem; varslende Fugle svæve igiennem Luften og sætte sig advarende eller klagende paa Krigernes Hoveder; alt aander Liv og Kraft, og nogle af disse Nyegræske Sange udmærke sig ved dristige og høie Billeder. En nye Tyrtæus behøves saaledes ikke for at begeistre det for sin Friehed kjæmpende Folk, og det besidder i sit eget Skiød den opvækkende Flamme, som ikke den forfaldne Jslams Tilbeddere, og den Tapperhed, som fremkaldes af Opiumets Berusning, vil formaae at udslukke. Man har kun nødig at læse Andrutzos Levnets Beskrivelse for at overbevise sig om, hvilken mægtig Aand der endnu boer i det Græske Folk, uagtet at den Fornedrelse og Udartelse, som det har prøvet; under andre Omstændigheder vilde han være bleven en ligesaa stor Mand, som nogen af det gamle Spartas eller Athens Helte.