Aalborgs Stifts Adresseavis, 1827-01-24
J Anledning af Hertugen af Yorks dødelige Afgang bringes i Erindring, at den Engelske Historie tæller elleve Fyrster, som have ført Titel af York. Den første var Hertug, Otto af Brunsvig, Søn af Henrik Løve og den Engelske Kong Henrik den Andens ældste Datter Matthilda. Han fik Titelen Greve af York 1190 blev siden Tysk Keiser og døde barnløs. Fra hans yngre Broder Vilhelm, født i Windsor, nedstammer i lige Linie det nuværende Kongehuus. - Edmund Langley, Kong Edward Tredies Søn blev Hertug af York 1385. - Hans Søn Edward Plantagenet Hertug af York faldt i det berømmelige Slag ved Agincourt 1415 og efterlod sig ingen Afkom. - Richard Plantagenet, den forriges Brodersøn, blev derpaa Hertug, af York. Han begyndte den fordærvelige Feide imellem den røde og den hvide Rose, og omkom omsider ynkelig i Slaget ved Wakefield, hvorefter hans Hoved, med en Papirskrone paa, blev opstillet over Staden Yorks Port. - Hans Sønnesøn Richard Plantagenet, Kong Edvard den Fjerdes Søn, blev 1474 Hertug af York og tilligemed sin Broder Edvard den Femte, men de endnu vare Børn, myrdede i Tower, efter befaling af deres blodtørstige Farbroder Richard Pukkelryg. - Henrik den Ottende førte som Kronprinds den Yorkske Hertugtitel. - Ligeledes Carl den Første, som halshuggedes i Whitehall. - Ligeledes dennes Søn Jacob den Anden, der blev afsat og forjaget, og endte sine Dage i Landflygtighed i Frankrig. En Broder til Georg den Første, en Broder til Georg den Tredie, samt den nu afdøde Hertug, vare de øvrige Prindser, som have ført den Yorkske Titel. - Af disse elleve døde de sex uden Afkom, fire omkom paa en voldsom Maade, af hvilke den ene endog henrettedes af sine egne Undersaatter, og der blev en af dem afsat og hans Krone given til hans ene Svigersøn. - Saaledes har der af og til fulgt endeel Modgang og Fortræd med hin Titel. Maanens Jndflydelse paa Planter og Dyr har indtil nu kun i ringe Grad beskjæftiget de Lærdes Opmærksomhed, naar man undtager Efterforskningerne, som de havde gjort for at bestemme Theorien for Ebbe og Flod. Maaden, hvorpaa Maanen fremskynder den dyriske Forraadnelse, er hidtil kun bleven bemærket af en vis Menneske klasse, som, om de end ikke toge Deel i de philosophiske Kundskabers Fremskridt, dog destobedre kjende deres egen Fordeel. Hvad som derfor er vist, og som bekræftes af alle Søfolk, er, at naar man til visse Tider og paa visse Steder udsætter et nylig siagtet Dyr for Fuldmaanens Lys, og lader det nogle Timer oplyses af samme, saa danner det strax en ganske fordærvet Masse, medens et andet Dyr, der kun hænger nogle Fod fra hiint, men ikke udsat for Maanelyset, befinder sig i den bedste Tilstand. - Man veed kun saameget, at Maanen udøver en stor Jndflydelse paa Vegetationen, fordi man har bemærket, at den fordens Lys udsatte Frugt modnes langt lettere end de, som ikke ere berørte deraf. De faae strax langt livligere Farver, naar man bringer dem i Maanelyset. Dertil slutter sig ogsaa andre, men langt mindre bekjendte Kjendsgierninger. Vi takke Hr. Edmonstone, der i tredive Aar forestod Opsynet over Skovene i Damera, for flere interessante Bemærkninger i denne Henseende, hvoraf følgende: "Jeg har meget beskæftiget mig med Maanens Jndflydelse paa Træerne - siger han - thi den er saa synlig og saa stor, at det er plat umuligt ikke at bemærke den. Naar man fælder et Træ i fuld Maane, saa rævner det strax, som om det med tvende uhyre Kiler fra begge Ender blev drevet fra hinanden. Derfor ere saadanne Træer næsten ikke af den ringeste Nytte. Kort Tid efter deres Omhugning blive de angrebne af Orm, det ligner den som findes i amerikansk Meel. De raadne langt snarere end om man fældte dem paa en anden Tid. Denne bemærkning er anvendelig paa alle Træer, som voxe i Ostindien og i alle Sydamerikas Engelske Kolonier. Derfor fælder man dem ogsaa kun i de første og sidste Qvarterer, hvis man vil anvende dem til Bygningsstræ. Saften stiger i Fuldmaanen, stedse indtil Træets Top, og synker igjen saasnart denne Planet forsvinder."