Københavns Adresseavis, 1763-10-05
Opfindelser. Skibs=Lieutenant Hr. von Capelly i Frankerig, har gjort Forslag, at anlegge Bassins til Toulon til Skibes Kalfatring, og af Ministerio faaet Ordre at sætte sin Plan i Værk, som man der holder for muelig og troelig, og ved lykkelig Fuldbyrdelse kand giøre Riget vigtig Tieneste. Noget om Lapland. I Lapland har man hverken Foraar eller Høst. Man 1) kand der en Dag see Urter og smaae Træer bedækkede med Iis og Snee, som om faae Dage derefter kand være besadte med Blade, ligesom det var fuldkommen Sommers=Tid. Dette uagtet har dog Naturen formildet dette Jndvaanernes strenge Levnet med en Slags Forlystelse. Paa Træerne der i Landet voxer en Art af Svamp, som har en overmaade behagelig Lugt, hvilken de unge Mandfolk der benytter sig af, naar de ere i Selskab med deres Smukke, ligesom Petits Maitres i Paris af vellugtende Vande, naar de giøre Opvartning hos deres Gudinder. Laplænderne har særdeles faae Sygdomme. Lægere og Feldtskierere ved de ikke af at sige. Anstikkende Sygdomme kand i dette kolde Clima ikke faae Magt. Med Hamp var der engang bleven bragt Pest til Lapland, som dog er havde anden Følge, end Konen, som samme spandt, blev deraf bortrykket. Jmod alle indvendige Sygdomme bruger de en Tisane, som bliver tillavet af en vis Slags Moos. Jmod Smerte samler de Støvet af Sprækkerne i BirkeTræe, deraf giør de smaa Kegelformige Lys, setter samme med den brede Grundflade paa det smertefulde Sted, tænder Spidsen an, og lader det brænde til det Nederste, indtil Huden og Nerverne ere afbrændte. Saasnart det brændte Sted er helet, er Smerten borte. Paa Saar legger de Granne=Gummi eller Fedme; Men paa forfrosne Lemmer et Stykke Ost. De bliver meget gamle og aldrig graahaarede. J høy Alder mister de fleste Synet; Men den som samme beholder kand i sit 70de Aar løbe, trads den yngste Karl over de høye Bierge. Sielden opdrager en Laplands Familie flere end trende Børn. Hr. Linnæus søger Aarsagen til saadan mindre Frugtbarhed, derudi, at Laplænderne ikke faaer Salt. Men dersom man endog vil tilegne Saltet en stimulerende Kraft, og deraf udlede Jndvaanernes ved Søestæderne større Frugtbarhed, formedelst den saltagtige Luft; saa bliver dog stedse den store Kuld anseet som den fornemmeste Hindring ved Laplændernes Forplantelse. Naar en Kone er frugtsommelig, saa spørger Manden Maanen og Barnet er en Dreng, om det er frisk og stærk og skal leve længe. Den første Vederqvægelse som den Forløste faaer, er en god Tran=Suppe. Barnet bliver først med Snee og siden med varm Vand aftoet. Efter 4 Dages Forløb gaaer Moderen igien til sit Arbeide, og beholder Barnet vel 4 Aars Tid ved Brystet. Venskabs Dyrebarhed. De Gamle har ikke urimeligt afmalet et uforfalsket Venskab i en ung Drengs Lignelse, med et bart Hoved og en slet Klædning. Over Hovedet stod disse Ord: Død og Liv. Paa Panden var tegnet: Vinter og Sommer Samme billede havde et aabet Bryst, giennem hvilket man kunde see indtil Hiertet, hvor disse Ord stode skrevne: Nær og Fiærn. Det var en Virkning af Jndsigt om Venskabs Dyrebarhed, at en Philosophus gjorde engang det Spørsmaal. Hvad der var i Naturen, som sielden blev fundet og vanskelig beholdt, Og da ingen kunde svare ham derpaa, forklarede han sit Spørsmaal selv saaledes: Det er en oprigtig Ven, som man i Liv og Død kand forlade sig paa. Enhver vil Venskabs Navn iblant sin Næste have; Men Venskab grundes ey paa Fordeel, Gunst og Gave.