Jyske Efterretninger, 1823-04-14
Dampbaaden Phønk, et af de skjønneste Dampskibe som fandtes i de forenede Stater, foer i Septbr. 1819 over Cham plain-Søen. Capitainen var bleven syg tilbage, og havde betroet Commanden til sin Søn, et ungt Menneske paa 91. Aar. 40 Passagerer fandtes ombord paa Skibet. Efter en overstanden Storm havde man Kl. 1 om Natten lykkelig naaet den bredeste Deel af Søen. Alle sov, paa Vagten nær. En Matros, som i det nederste Rum vilde hente sig noget Mad, lod Lyset uforsigtigviis staae paa et Sted, hvor det antændte Bielken ovenover. Den første, der opdagede Jlden, var den Mand, som var beskjæftiget ved Dampmaskinen. Da han ilede til, fandt han allerede en heel Kuldynge i Lue. Han styr, tede til Passagerernes Kammer; men Døren var lukket. Han bankede og raabte omsonst; Bølgerne og Vinden overdøvede hans Raab. Nu sprang han op paa Dækket, vakte Capitainen og de øvrige Matroser. Jmidlertid havde Jlden grebet voldsomt om sig. Den unge Capitain lod strax styre imod nærmeste Øe, forsamlede derpaa Mandskabet, erklærede dem, at Alt var forloren, og at Baadene maatte udsættes; men da de ikke vare istand til at rumme Alle, som befandt sig ombord, spurgte han Matroserne: om de samtykkede i, at redde Passagererne paa Baadene og med ham at vente Døden paa det brændende Skib. I dette Øieblik brød Luen igjennem Dækket og steeg i Høiden. Den overordentlige Hede omkring Dampkjedelen forøgede Dampmaskinens Kraft, saa at Skibet, lig et vildt Søeuhyre, med en rædsom Fart lynede igjennem Bølgerne. Manden ved Roeret forblev standhaftig paa sin Post, indtil hans Ansigt og Hænder stegtes og Klæderne begyndte at brænde. Baadene vare allerede udsatte; men endnu holdt Capitainen og Matroserne de skjælvende Fruentimmer og Børn i Armene. Da gik Roeret af, og det brændende Skib blev gandske en Bold for Bølgerne og Vinden, som atter fjernede det fra Kysten, idet det bestandig dreiede sig rundt. Med utrolig Besværlighed havde man endelig bragt alle Passagererne i Baadene, og allerede slog Luerne over Hovederne paa de tilbageblevne Matroser og deres kjække unge Anfører, som desuagtet afslog enhver Anmodning om at springe i Baadene; men stødte dem fra Borde. Da blev man vaer, at et Fruentimmer og et ungt Menneske paa 16 Aar vare blevne forglemte. Efter at de Begge med Møje vare udrevne af Luerne, surrede man det unge Menneske fast paa et Brædt og en Matros, en god Svømmer, styrtede sig med ham i Søen. Capitainen holdt imidlertid det stakkels, af Skræk halv vanvittige Fruentimmer i sine Armee og forblev ombord paa det brændende Skib, indtil han saae den sidste af sine Folk, forsynet med et Stykke Planke, springe i Søen. Da kastede han et stort Bord, han allerede iforveien havde udsøgt sig, overbord, og sprang, med sin Byrde i Armen, bag efter. - Angsten greb imidlertid den Ulykkelige hendes Redningsmand i Struben, hvorved han nødsagedes til med Magt at slide sig løs fra hende. Bølgerne reev hende øjeblikketig bort fra ham, og han anstrængede sig siden forgjeves for igjen at naar hende. Endelig saae han hende gribe en brændende Planke, udstøde et Skrig og forsvinde i Vand og Jld. Den unge Capitain svømmede rundt om det brændende Vrag og tilraabte Matroserne, at de ikke maatte bortfjerne sig derfra, for at deres Kammerater, naar de vendte tilbage fra Strandbredden, kunde finde og redde dem. Selv greeb han en nedfaldende brændende Planke, slukte den og holdt sig fast derved. Men han haabede forgjeves. De svært ladede Baade kunde kun bevæge sig meget langsomt fremad. Da de halvnogne Passagerer endelig vare ilandsatte paa en 8de De, vendte Matroserne rigtignok i den stormfulde mørke Nat strax tilbage, for om muligt endnu at redde deres ulykkelige Kammerater; med Dampbaadens Brand havde allerede slukt sig selv, og hvor hen skulde de nu tage deres Retning. Da Dagen endelig bre frem, øjnede de en sort Punct paa Vandet. Det var et Planke med et Menneske paa, og dette Menneske var den unge Capitain, rigtignok berøvet Samlingen, men dog endnu i Live. En Matros blev ogsaa reddet, efterat han havde til bragt 8 Timer paa Vandet; men 7 andre af de vakkre Død foragtere fandt deres Grav i Bølgerne. Man saae Damp baadens halv forbrændte Skrog endnu længe efter hænge paa en Klippe midt i Søen, hvorhen Stormen havde kastet de Fædrelandet.