Jyske Efterretninger, 1772-03-06
Vore Læsere forlange uden Tvivl ingen udførlig Bedømmelse af os over denne store Lærdes Arbeyde. Formodentlig er Hr. Superintendent Cramer længe siden bekiendt (i det mindste burde han være det for enhver oplyst Elsker af sand Lærdom, som en Mand, hvis grundige Jndsigter, heldige Veltalenhed, og ædle Tænkemaade have biedraget noget anseeligt til Religionens Ære, saavelsom til Videnskabernes Fremvext, og Smagens Forbedring. i en stor Deel af den Europæiske Verden. Hvor beklageligt et Tab Dannemark har lidt ved hans Befordring og Afreyse til Lybek, vil Eftertiden maaskee bedre paaskiønne. Ved N. des ne end den nærværende. Dog vi savne ham allerede, de fleste iblant os, med en smertelig Længsel; Vi savne en troe Medborger, en redelig og frimodig Lærer, en ædelmodig og kiærlig Ven. Men El vort Fædreneland, i følgende bevægelige Tiltale, med hvilken han see her et rørende Beviis paa hans ømme Kierlighed til os og beærede sit kiære Danmark, da han talede første Gang offentlig igien blandt sine Landsmænd. Vor Oversættelse begynder S. 37. Danmark, hvor jeg med mit Huus af Guds Barmhiertighed, O dyrebare, o du mig ævig kiære, ævig uforglemmelige Aandelige og Jordiske, og lyksaliggjort med saa meget godt, har været velsignet med saa mangfoldige Velgierninger i det med saa mange af Livets Fornøyelser, med saa megen Ære, gelii Sendebud, jeg vil ikke sige, tør nogensinde forvente, men Anseelse og Værdighed, som en Christen og et redeligt Evan ikkun med ydmyg Taknemmelighed imodtage og føre sig til Nytte; Dyrebare Dannemark, i hvis Grændser jeg med saadan dring paa Jorden, hvor kan jeg tænke tilbage paa dig uden den en Tillid haabede at leve og at døe, og at fuldende min Van uforglemmelige Rige, hvor jeg haaber vist ikke uden Velsignelheftigste Bevægelse i mit Gemyt, Paa dig, du ævig for mig nse at have arbeydet i den kierligste Forbindelse med andre troe og redelige Ordets Tienere; hvor jeg har havt den redebonste a Høyagtelse, den ommeste Kierlighed, det øyesynligste og bestandigste Biefald iblant de Gudfrygtige og Retskafne i alle Stænder, iblant de Adlede, Mægtige og Ringe at glæde mig over hvor kan jeg tænke tilbage paa dig uden Veemodighed, og udenkelig i dine Grændser, og imod dig selv, Ach jeg seer, jeg seer lighed imod Guds Barmhiertighed, der har gjort mig saa lyk Følelse af den forrigste og tillige den veemodigste Taknemme- og føler endnu saa mange ædle, til Kirkens tilkommende Velsignelse opblomstrende unge Menneskers Taarer over min Afskeed fra dem; jeg føler endnu saa mange af mine retskafne Med faste omme Kierligheds Taarer blandede med mine paa min hielpere ved Kirkens og Videnskabernes Opbygning, deres tro Kinder; jeg seer den øiensynlige Bekymring hos saa mange Gudfrygtige og Retskafne, og hører deres ivrige Kierligheds efterfulgt og velsignet mig ved min Skilsmisse fra dem. Jeg Høyagtelses og Venskabs Ønsker over mig, med hvilke de have har maattet forlade dig, dyrebare og elskte Dannemark, thi Gud har vildet det, hvis Veye ere alle Viisdom og Naade, i dine Templer, hvis velgiørende Lærdomme jeg fra min Ung maattet forlade dig; thi mine Læber skulde fortie den Viisdom dom af har lovet min Gud, at forkynde offentlig i Herrens, Meenighed; dig, mit andet Fædreneland paa Jorden, dig Fædreneland for min Familie, dig maattet forlade, for at erfare, og i Hensigt til dig, at jeg her kun er en Fremmed og Guds Pillegrim, og haver ingen blivende Sted. Jeg har forladt dig af Lydighed til det Løfte jeg har gjort Guld; Men forladt har jeg dig ikke med min brændende Kierlighed, ikke med min Taknemmelighed, som ingen Tid kan udslukke, ikke med min fyrrigste Længsel at see dig stedse blomstre i den Almægtiges Velsignelses, ikke med min Bøn for dit Velgaaende, du mig, ævig uforglemmelige Rige, ikke med mine ivrigste og bestandige Ønsker for din Velfærd og Lyksalighed, Giør dig reede, Magt og Styrke af Herren, Guds Herlighed giør dig rede, og gaae op over dette dyrebare og elskværdige Rige, og over Christian, dets Konge, Lad, Almægtige, efter din Tieners Bon, og efter din ganske Evangeliske Kirkes Bøn, paa Ham de store Forhaabninger alle blive opfyldte, til hvilke Han ved sine høytidelige Løfter har berettiget din Kirke og heele Europa, Herlighed og Naade fra den Almægtige lys, straal i din fulde Glands og ver Hans Huus, og alle Hans Undersaatter, gjør dig reede, og træd Satan, træd Vantroen og Lasterne, som true at forstyrre ogsaa hans, saavelsom alle Christelige Rigers Velfærd, under dine Fødder, Lad alle dem blive til Skamme, som ville dette dyrebare Folk ilde, Klæd deres Præster med Hellighed og den rette sande Lærre! Boe i dette Rige, som i din Tempel; Lad Lys og Glæde opgaae for alle Bekymrede i deres Bekymring; " Lad ingen ondskabsfuld og skiændig Gierning meere blive hørt, i deres Land, ikke heller Skade eller Ødeleggelse i deres Grændser; men lad deres Muure kaldes Sallighed og deres Porte Lof Lad alle Landets Jndvaanere være dine Plantelsers Qviste og dine Hænders Gierning til din Ære og Priis, og lad din Tiener see ævig Glæde og Fryd paa denne din Arvedeel, og derved blive rigelig trøstet over sin Skilsmisse derfra, Dog man burde heller læse disse rørende Tanker og forrige Andagts=Sukke i Hr. Superintendentens eget Sprog; vi kunne neppe troe, at nogen Dansk skulle med en utaknemmelig Følesløshed, anhøre denne ærlige Tydskers Klagemaal over sin Fraskillelse fra os, som vist ikke reyser sig af Begierlighed efter Landets Fedme, da hans Vilkaar ere nu meget forbedrede. Prækenen selv bør læses altsammen, thi baade er Materien høystvigtig, og Udførelsen meget lykkelig. Vi ville derfor allene erindre dette, at Forfatteren har bygget sin Hoved Satz paa tre Grunde, 2) paa sande Christnes høye og fortreffelige Jndsigter i de vigtigste Ting, et Menneske bør vide. 2 Paa det herlige Maal og Øyemeed, efter hvilket de stræbe. 3) Paa de fuldkomne og sikkre Veye eller Midler, ved hvilke de søge at opnaae deres Maal. Spotterens taabelige Indfald, paa hvilke dog deres heele Philosophie grunder sig, finder man her afklædte fra deres falske Prydelse, og ligesaa grundig som stet igiendrevne. Religionens vigtigste Sandheder fremskinne i deres fulde Glands, understøttede med tilstrækkelige Beviser. Fordraget er opvækkende, hierteligt, paa mange Steder stærkt og igiennemtrængende, men fordrer en opmærksom Læser formedelst adskillige Perioders Længde. Sproget er ikke opskruet, menziirligt, flydende, naturligt og ædelt. Hvo kunde heller vente andet af en Cramers Tunis den 12. Januar.