Norske Intelligenssedler, 1765-03-13
Nordske JntelligeleNo. No. H. Onsdagen den 13 Martii 1765. To SomOm at gifte sig. Der er nok meget faa Personer til, som ikke har Lyst til at gifte sig, Jeg veed ikke hvordan de vare, eller hvem de skulle være, naar jeg undtager gamle Mænd og bedagede Matroner, som i deres Alderdom begræder: at de har løbet gal i Ungdommen, kalder alleting en Fejl, og vil at unge Mennesker skal være som gamle, det er poenitere for det i deres Ungdom, som de Gamle av sine Aarsager giør Poenitentse for, som de ellers ville maaskee betænke sig paa en Stund endda, om Lyst og Kræfter var hos dem endnu som hos de Unge. den Hense **To SomOm at gifte C. Der er nok meget faa Personer til, som ikke har Lyst til at gifte sig, Jeg veed ikke hvordan de vare, eller hvem de skulle være, naar jeg undtager gamle Mænd og bedagede Matroner, som i deres Alderdom begræder: at de har løbet gal i Ungdommen, kalder alleting en Fejl, og vil at unge Mennesker skal være som gamle, det er poenitere for det i deres Ungdom, som de Gamle av sine Aarsager giør Poenitentse for, som de ellers ville maaskee betænke sig paa en Stund endda, om Lyst og Kræfter var hos dem endnu som hos de Unge. Ellers er det sandt, at mange flyver ret bort i Natten, som man siger, og gifter sig, nogle gaaer over sin Stand paa Frierie, andre under sin Stand, nogle gifter sig for tilig, andre for sildig, nogle løber efter Penge, andre efter en glat Hud, et deligt Ansigt og en stor Familie at komme ind i, gemeenlig skeer det at saadanne: Amplectant umbram pro Junone. Paa Dansk: De løb i Blinde til, og vare alt for trygge; For en Gudinde de i Armen fik en Skygge. Visse av de Gamle har holdt for og sagt: Connubia fiunt fato. Paa Dansk: Vort Giftermaal paa Skjebnen kun beroer. Maaskee den giftes best som ikkun dette troer, Kand saa være. Dette vil jeg overlade til de Herrer Theologi at forsvare; jeg veed at de baade kand og grundig vil undervise alle dem, som spør dem til Raads om saadan Sag; de vil raade dem det samme, som en viss Herremand raadede sin Ridefoged, da denne begiærede hans Datter, Sivis apte nubere, nube pari Paa Dansk: Gaae aldrig uden for din Stand, Men gift dig med din Ligemand; Saa giør du best, og ikke skal Fortryde, maaskee, paa dit Val. Vel sagt; thi det slaaer aldrig Fejl: Optima Amicitia est inter pares. Paa Dansk: Lige Stand og lige Alder, Lige Sind sig rimer mest Uden disse alting falder. Lige Børn leger best. Gemytternes Overeensstemmelse er egentlig det hvorpaa Lyksalighed i Ægteskab beroer: dem velle, & dem nolle, en demum firma est amicitia Paa Dansk: Naar Konen giør, hvad Manden ligger, Og Manden troer, hvad Konen siger, Saa gaaer det snildt og kiærligt til Thi Ægte-Venskab derpaa kiendes: (Og saadant Venskab kand ej endes) At Venner et i Alting vil. Aldrig gaaer der galere til i et Huus, end hvor Hustroen skal være Herre og Hoved i alleting, hvor Huusbonden gaaer med Skiortet og Konen med Buxerne, der maa man nok sige som det heder: Male cum domo agitur, in qva colus imperat gladio Paa Dansk: Da staaer det slet i Huset til Naar Rokken Kaarden føre vil. Eller som Augustinus udlader sig i denne Begivenhed: Qvid est pejus dom, ubi Fæmina habet imperium super virum Paa Dansk: Naar Konen Husbond er, Og Husbond selv er Kone; Saa kand man slutte noget nær At dour, er Mandens Tone. En Mand giør det gandske vel, naar hans Vall falder paa en fornuftig og huusraadig Kone, som baade veed, vil og kand forestaae sit Huus, som hun bør, og holder sig inden for de Grænser, hvor det tilkommer hende at være, befale og regiere, thi saa kand Manden med dobbelt Lyst rygte sit Embede, som Mand, og gaae til sit Bord med største Fornøielse, finde Orden i sit Huus blandt sine Folk, og elske sin Kone, som den der stræber i et Øjemærke med ham som en dydig og dyglig Hustroe. Men ligesaa vel gift og lyksalig som saadan en Mand virkelig er, da han kand kalde sit Huus og sit Ægteskab en Himmel paa Jorden, saa ilde opskiørtet og ulyksalig er derimod den Mands-Person som træffer paa og faaer en egensindig, selv klog og uregierlig Medhielperinde, føier han hende i hendes Urimeligheder, da skal hun være gal og dristig nok til at slaae paa alle de Daarligheder, som geraader baade hendes Mand og hende selv til Skam og Skade, og om Manden ikke betimelig seer at remedere Sagen, kommer han sikkert til at tage Skiltet ind, og bliver en gaaendes Staader, førend han veed selv Ord derav, føjer han hende ikke, men, saasnart han merker sin Kones Hensigter at være stridende imod hans, begynder først i Kiærlighed at overtale hendes Egensindighed, og naar dette ikke hielper, siden alvorlig foreholder hende sine Daarligheder, og formaner hende til at rette dem i Tide, saafremt hun ikke ved sin ud tilbørlige Opførsel vil tvinge ham til at beskiære hende en heel Deel av den Ære, Myndighed og Frihed, som hende retteligen tilkommer, naar hun vil være en dydig og fornuftig Kone, saa bliv al Ulykke løs paa Timen, saa har den stakkels Mand verre for at stagge et saadant oprørt og uregierligt Dyr igien, end han har med at stille et heelt Snees beskiænkede Bønder, som har den ene den anden i Haaret; kort sagt: vil Herren have Dags Fred i sit Huus og Natte=Roe i sin Seng, vil han ikke see et suurt Ansigt i Selskaber, høre trodsige Ord og bidende Talemaader hiemme, saa maa han enten skye sit Huus, eller ogsaa stikke Piben i Sækken, slaae sig paa sin Mund og bede hende om Forladelse for sin begangne Dumdristighed, og love, at han aldrig meer skal komme saa igien, men tie som et godt og smukt Barn stille, og ikke knye naar hans fornuftige og fromme Kone taler. Vinder hun dette Spil, saa tør hun være saa raisonabel at tilsige ham sin Naade, med den Betingelse: at han altid skal holde et med hende, enten hun har Ret eller ikke, naar hun allene med Poeten siger ham: Sie volo, sig jubeo, stat pro catione Voluntas Paa Dansk. Naar jeg saa vil, naar jeg befaler, Sig mig ej mod, men viid: Jeg taler. Fortsættelsen følger næste Uge.