Almuevennen, 1843-05-31
J tusind Skrivter prunker. Selv mangen Prinds den Lærdom troer, At Fyrsten Magt fra Folket faaer, At gavnlig Borger kun er stor Den slemme Vækkers *) Lære, Fordømt er alt det Vækkerie, Fordømt al den Opklaren! O Konger, Konger, sove JO, see J dog ei Faren, Man præker høit og Ret og Pligt, Om Fædreland og andet Digt! Rebeller kun kan gjøre sligt O seer, og seer dog Faren. Forføres ei af Folkets Nøst, Hvor høit det endog skriger! Troer stadigen, at Eders LystEr Lov for Land og Riger! Foragter kun Skribenter, og Udrydder, om J kan, hver Bog! *) Folkevennen var et Blad der udgik for at forsvare det conservative Partie, men som var gaaet ind. *) Vækkeren var hiin Tids frisindede Blad. Thi blev, Gud frie og Mængden klog, Saa faldt jo alle Riger. Lad Troen læres reen og puur! Fiskalen den forsvare! Det røde Hav staae, som en Muur, Mod Alskens Nød og Fare! Og lad til Skræk for Frihedsmænd, Staae, som Fugl Phonix, op igjen Den salige Hr. Folkeven, Saa har det ingen Fare! Hr. Cancelliraaden er vistnok enig med mig i, at dette Riimdigt passer saavel til nærværende Tids Aand, som ogsaa til flere af de Artikler der saa ofte fremkommer imod det liberale og folkeligsindede Parti, men da jeg skjønner, at det ikke kan være Forsvar nok imod de Yttringer, Hr. F. har fremsat saavel imod mig personlig, som ogsaa imod Bondestanden, saa vil jeg dog prøve paa at forsvare hvad jeg har fremsat. Vel negter jeg ikke, at det er dristig nok gjort af mig, naar man betænker: en Fæstehuusmand – tænk engang! – vil forsvare sig imod en Cancelliraad; men det maae nu ikke hjelpe. Sandheden skal frem, Altsaa til Sagen. Hr. Cancellieraaden siger i Begyndelsen af sin Artikel: "at jeg er bekjendt for min Brevvexling under sidste Stænderforsamling med Professor Clausen. Hvad han dermed mener, eller hvad han sigter til hermed, kan jeg ikke vide, thi jeg skjønner ikke at det kan have stor Jndflydelse paa det han vil forsvare; men det er formodentlig en Chicane til mig, fordi jeg aabenhiertig, uden Hykleri og efter min fuldkomneste Overbeviisning, i min Skrivelse til Hr. Professoren udtalte Sandhed. Men hvis Hr. F. ellers har læst eller vil læse Brevvexlingen mellem mig og Hr. Professor Clausen, i dette Blads forrige Aargang Nr. 42, da vil han der finde de Grunde, der bevægede mig til at lade den offentliggjøre, ligesom han ogsaa i Hr. Professorens sidste Skrivelse til mig vil finde, at han ikke er blevet fornærmet formine frisindede Yttringer til ham. Forøvrigt troer jeg, at hvis jeg skulde have fornærmet Hr. Professor Clausen (hvilket aldrig har været min Hensigt), da skulde han neppe behøve Fribert til sit Forsvar i de offentlige Blade. Hr. F. siger ogsaa "at han vil ikke negte, at Selveiendom paa den nemmeste Maade vilde fremmes blandt Bondestanden, naar det kunde være tilladt at skjære en bred Rem af anden Mands Hud, ved uden videre at fastsætte en bestemt og derhos meget lav Priis for Værdien af Fæstestæderne". Man maae af disse saavelsom af alle de øvrige Udtryk Hr. F. har brugt, antage, at enten maa han ikke kjende til Bondestandens og Gods eiernes Stilling og Forhold til hinanden, eller ogsaa, han blot søger at forsvare Godseiernes Privilegier og Anmasselser, uden at tage Hensyn til, om det er overeensstemmende med Retfærdighed og billighed. Jeg saavelsom enhver Mand, der ikke er hildet af fordomsfulde Anskuelser, og vil bruge sin Fornuft, maae antage, at Godseiernes saa meget lovpriste Eiendomsret over de Fæstegaarde og Fæstehuse, der ere paa deres saakaldte Godser, ikke kan være større – ja ikke saa stor – som den Capital en Mand har at udlaane paa Rente, og dog har Regjeringen sat Grændser for Renterne deraf: skulde det da være meere umuligt eller meere uretfærdigt af Regjeringen at sætte Grændser for – ja ganske ophæve – Godseiernes Magt og vilkaarlige Behandling over Bondestanden, at vi dog engang kan faae at vide, enten vi skal vedblive at være som undertrykte og forkuede Slaver, under Godseiernes Despoti, eller vi skal være frie Borgere, for at Enhver efter sine Evner og Kræfter kan virke til Nytte og Gavn for Fædreland og Medborgere, Hvad kan Bonden, Huusmanden eller deres Børn gjøre for, at de ikke ere fødte af Grever, Høivelbaarenheder eller Millionairer, som havde Evne til at kjøbe Eiendomme til dem, Skal vi derfor være Slaver af de formuende, naadige Herrer, Og det skal ene beroe paa deres christelige eller ikkechristelige Sindelag, om vi maae forundes Tilladelse til at opholde os herpaa Jorden, som vi efter det alvise Forsyns Styrelse, ere bestemte til, og hvor vi ogsaa ved Arbeidsomhed og Flid skulle forblive og ernæres, indtil vi efterhaanden, efter Naturens evige og uforanderlige Love, bortkaldes herfra. Alt dette synes Hr. Cancelliegaden ikke at have nogen Betænkning over, eller Følelse for. Men ligesom vi ikke alle kan være Godseiere eller Cancelliraader, saaledes maa der ogsaa være en Bondestand til at forskaffe Næring og Ophold, til alle de mange forskjellige characteriserede Jndbyggere, og mange flere, som findes her i Landet, og jeg skjønner derfor ikke rettere, end skal Bondestanden kunne udrette nogen betydelig Nytte for Statssamfundet, da maa den være fri for al vilkaarlig Behandling og alle Udsugelser! De meere Formuende maae ikke have Frihed til at kunne udpresse af deres mindre formuende Medborgere alt hvad disse kan erhverve, saa de ikke engang kan have det nødtørftige Ophold til dem selv og Familie, hvilket nødvendig maae svække Enhvers Virkekraft. Efter den Magt som Godseierne nu har over Bondestanden – og dersom den skal vedblive – da nytter det ikke om Bondens Agre kunde bære ligesaa mange Skillinger, som de nu bære Straae og Kjerner, da Godseierne har Tilladelse til stedse meere og meere, at udsuge og overbebyrde dem med Afgifter, for enten at opdynge Penge i Hobetal, eller for atgjøre deres Pragt større dermed, og med Klæder, Fraa sen, Spiren, Byggen og deslige, bortøsle Bondestandens Formue, som om det var Avner. Endvidere yttrer Hr. F., at Bondestanden skader sig selv, ved at paatale sin Ret som Borger i Staten; disse bemærkninger er vifor længe siden blevet lagt paa Hjerte, især af den bekjendte Godseierpatriot Pastor Børresen, der under Titel "Den danske Bondeven" redigerer et Blad, der meget meere fortjente Navn af "Bondefjende" eller "Godseierven; men hertil vil jeg blot henvise Hr. F., at læse hvad en Sogneforstander i Øster og Vester Flakkebjerg Herreder i dette Blads forrige Aargang Nr. 52 har tilskrevet Pastor Børresen, og sige med fornævnte Sogneforstander: "Anseer De Bonden saa dum, at han ikke kan tænke over sine egne Anliggender, da maae det være i visse Egne, hvor han har faaet sin Oplysning fra Mænd som helst ønske at have og drive Bonden som Qvæg!" At det 4de Jndstillingspunct i Erklæringen forekommer Cancelliraaden saa besynderlig, er ikke at undres over da han formodentlig ikke kjender til hvor kummerlig Arbeidsclassen maae ernære sig; han veed vist ikke at der blot paa een Herregaard i hver Vinter, er ved disse Tærskemaskiners Oprettelse og Brug, blevet over 20 Mennesker ledige, som forhen har havt Tærskearbeide hele Vinteren, og hvor fuldkommen ligesaa meget Korn, som disse ellers kunde fortjene paa at tærske, bliver i Foderet, og naar saa Gjødningen kjøres ud, da er det ikke meget behageligt at see saa meget Korn nedtraadt i Gjødningen, hvilket kunde have lindret saamange Menneskers Hunger og Nød.