Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-04-01
Tirsdagen den 1 April, 1806. Store Geniers Skjebne. Man har, og maaskee ikke ganske uden Grund allerede længe bebreidet vort Fædreneland, at store Genier sjelden trives i dets Skjød. TychBrahe døde, forfulgt af sin Tidsalders Vældige, i et fremmed Rige, Griffenfeld paa Munkholm, Evald i Usselhed, Wessel i Fattigdom, og endnu i dette Øieblik tvistes der end- og offentlig om, hvorvidt det er grundet, at en af Dannemarks første Læger og Skribenter nyligen har maattet døe nogen og hungrende - Den Bebreidelse, man gjør vort Fædreneland, har imidlertid næsten ingen Tidsalder og inte Land været aldeles fri for, og da dette Æmne nu netop synes at være kommet paa Bane, vil det maaskee ikke være af Veien at betragte det i et nøiere Lys. - Hos de Gamle var Homer den første navnkundige Digter og Tigger; han var blind og maatte synge sine Sange paa offentlige Gader, Plantus, den store comiske Digter, var noget lykkeligere; han havde to Haandteringer; han skrev Vers for sin Fornøielse, og hialp at drive en Mølle, for at faae sit Underhold; Terents var en Træl, og Boethius døde i et Fængsel. - Jtalien havde i sin PaulBurghesa næsten ligesaa god en Poet som Tasso, han forstod fjorten forskjellige Fag, men døde alligevel, fordi ingen af dem kunde føde ham Taffo selv, som blandt alle Digtere besad det elskværdigste Caracteer, maatte ofte laane en Krone af en eller anden Ven, for at betale sit Underhold. Han har efterladt os en nydelig Sonnet, hvori han beder sin Kat om at laane ham sine Øines Lys, da han var for fattig til at kjøbe sig et Tællelys. Den store Skuespildigter Bentivoglio, der offererede sin anseelige Formue paa Ædelmodighedens Altar, skal paa sine gamle Dage have været i saa usle Omstændigheder, at man endog negtede at optage ham i et Hospital, som han selv havde stiftet. J Spanien er det et almindeligt Sagn, at den store Cervantes døde af Sult, og vist er det, at den bekjendte Campens endte sine Dage i et Hospital. - J Frankrige finder man endnu større Exempler paa Publicums Utaknemmelighed, Vaugelas, en af de sindrigeste Forfattere og een af sin Tidsalders bedste Mennesker, havde man givet det Tilnavn Uglen, fordi han, af Frygt for sine Creditorer, maatte holde sig hjemme om Dagen, og kun turde vove sig ud om Natten. Hans Testamente var meget mærkværdigt. Efterat han havde bestemt, at al hans Efterladenskab skulde anvendes til at betale hans Gjeld med, anfører han følgende Clausel: da maaskee endnu nogle af mine Creditorer kunde blive ubetalte, endog, naar alt hvad jeg eier, er solgt, saa er det min sidste Villie, at mit Legeme, i dette Tilfælde, skal sælges til Chirurgerne, og de Penge, der komme ind derfor, anvendes til at betale det, jeg skylder Selskabet; dersom jeg ikke har kunne stifte Gavn medens jeg levede, vil jeg dog stifte Gavn naar jeg er død. - J Engelland har man havt de sørgeligste Exempler paa store Skribenters slette Kaar. Spencer, Otway, Butler, Dryden var alle yderst fattige, og de stolte Monumenter, som Britterne siden opreiste deres Støv i Westminsterkirken, ere fande Skamstøtter over de Tidsaldere, der lode dem lide saa stor Nød Milton maatte sælge sit Mesterværk Paradise lost, som efter hans Død har indbragt mange tusinde Rigsdaler, for fem Pund Sterling, og for ikke længe siden døde der en Mand i Engelland, som endnu havde et Gjeldsbeviis af 60 Pund paa ham. - J Tydskland have store Skribenter ikke havt nogen bedre Skjebne. Lessing var yderst fattig, og i alle hans trykte Breve klages der over, at han er forgieldet, at han maa skrive for Brød. Hans Deeltagelse i Jochers gelehrter Lexicon, et af de utaknemmeligste Arbeider der kan tænkes, vidnede noksom om, at hans Klage var grundet. Endnu ganske nylig døde Schiller, Tydsklands første Genie og Digter, i Fattigdom, hans Enke kunde ikke forsørge hans efterladte umyndige Børn, og hun maatte overlade dem til Fremmedes Ædelmodighed. Vende vi os til vort eget Fædreneland, saa finde vi, foruden de allerede anførte, forholdsviis, ligesaa mange bedrøvelige Exempler, der fordunkte vor Nationalhæder.