Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-01-04
Betragtninger over det hengangne Aar. Det hengangne Aar havde det tilfælles med Naturen, at ligesom denne har undertiden et trist og sørgeligt Udseende, er øde og regnfuld, eller indhyllet i Taage; men derpaa kan pludselig opklares, blive lys og blid og glæderig, saaledes havde det hengangne Aar den samme Beskaffenhed. - Hvilken Sorg blev ikke udbredet over Landets Jndvaanere, da de erfarede at deres elskede Konge, under hvis mangeaarige Regiering de havde følt sig saa lykkelige; hvis Retskaffenhed og faderlige Sindelag de under saa mange Skjebnens Afvexlinger havde lært at høiagte og at elske, blev overfaldet paa en Reise, fiern fra sin Hovedstad, af en farlig Sygdom, som truede hans Liv. Det var en almindelig Folelse af Veemod, blandet med Uroe, Ængstelighed og Haab. Men hvor Glæden ogsaa var stor, da dette gik i Opfyldelse, da den tabte Sundhed, efterhaanden kom tilbage, og da Udsigten til længe at beholde den Elskede, tiltog. Det var som den man føler, naar en regnfuld og meelancholsk Vinter har varet længe og nu endelig Foraaret, livfuldt klart og mildt frembryder i sin Skiønhed. Denne Glædesfølelse gav sig paa det tydeligste tilkiende ved Landsfaderens Tilbagekomst til sin Hovedstad; glæder Faderen sig ved sine Børns Kiærlighed, hvor stor maae da ikke Glæden være naar Børnenes Antal er Millioner, Er det i det Hele taget den store Trøst ved Lidelserne, at de ædle Følelser, de høiere Glæder fremspire af deres mørke Skiød, er det fra denne Synspunkt, at hele Jordlivets Trængsler skulle betragtes med et beroligende Blik, saa kan den trøstende Forestilling ikke heller skilles fra Tanken om en ædel Monarks Lidelser, at de blive et Middel til at opvække saamegen Deeltagelse, at lægge en saa inderlig Kiærlighed for Dagen. - Giennemtrængt af Overbeviisningen om dette sine Undersaatters Sindelag har Landets Fader frabedet sig Aflæggelsen af nye Vidnesbyrd derfor paa den Dag, paa hvilken han foret halvt Seculum siden tog Regieringens Tømme i Hænderne. Helbredelsens Dag stemmer ogsaa bedre Sindet til Glæde end Jubeldagen: thi der forbinder sig altid en Beemod med Mindet om et stort hengangent Tidsrum, hvilket ikke kommer tilbage eller kan blive gientaget. Men hvorfor ville vi paa Aarets første Dag længere fordybe os i vore Følelser, ved alle de om Menneskelivets Betragtning opvækkes hos os, selv ved de gladeste, lister sig saa let en Taare indi Øiet. Træd derfor frem, Du det nye Aars første Dag, med hele Haabets Livfuldhed, stem Sindet til muntre og oplivende Følelser og naar vi have priset vor himmelske Fader for alt det Gode han forundte os i det hengangne Aar, saa lader os overlade os til Glæden. Det Gode, som blev os forundet i dette hengangne Aar var ogsaa stort: Vinteren var ikke streng og Sommeren var ikke brændende; Agerens Høst var rigelig, Træerne bugnede af Frugter og Livets truende Fiende, den frygtelige Cholera, satte sig fast i de sydlige Lande, eller svingede sit truende Riis over det vestlige Oceans fierne Egne, eller forvildede sig imellem de nordlige Landes Klipper; men den skaanede det fredelige og lykkelige Dannemark. – De indvortes Forhold synes at bebude en langvarig Fredens Tilstand i et Land, hvori kun Pennene føre deres moerende, ublodige og snart forglemte Krige. - Det nye Baand, som skal knytte Monarkerne og Folket til hinanden, blev endnu ikke udviklet; thi det er rimeligt og det kan tænkes overeensstemmende med en Regierings Viisdom, at en saa stor Forandring bør i Forveien bringes i Overeensstemmelse med de Grundsætninger, som, nu skulle først fastsættes, og hvorefter Staternes indvortes Forhold skulle ordnes saaledes, at de blive bragte i en Harmonie med det hele store Europæiske Statsystem.