Aalborgs Stifts Adresseavis, 1827-01-25
Gens nua sangvine creta probo Te duce digna sit et domino! sit pace tessera: vive toga Pro patria! Belloqve: mente perire pia Pro patria Nu besteg Skolens Fader, omringet af sin blomstrende Ungdom, Cathedret, og, efter at have takket den tilstedeværende Forsamling, som han for en Deel skyldte de dyrebare Malerier, nævnede han i sin latinske Tales Jndledning de Hædersmænd, som for hundrede Aar siden havde bivaanet Jnaugurationshøjtideligheden (Christine Harboe, Stifterinde af Harboe=Frue= og StøvringgaardsFrøkenkloster, Gabel, Sejerherre ved Colbergheide, den lærde Carsten Worm og Jubellærerne, Terpager, og Seerup). Han antydede dernæst, at Kunstneren havde fremstillet Thuras og Falsters synlige billede; han derimod ønskede at udkaste en Skildring af den Aand, som oplivede disse skjønne Former; men indskrænkede sig nu til Thura, og forbeholdt sig, næst Guds Hjælp, ved nærmeste Skolehøjtid at skildre Falster. Men for at erholde det Standpunkt, fra hvilket den hæderkronede Thufra selv havde ønskeet, at hans Forhold til Ribe=Skole skulde betragtes, anførte Rectoren en egenhændig, i Skolens Archiv bevaret Yttring af Samme, hvor han kalder sig en varm Ven af Lærerne og Disciplene i Ribe=Skole, og hilste ham nu med Horats Ord til Mæconas i første Bogs første Ode, idet han viste, at Thura ved sin lyse Aand, sin Lærdom, sin Humanitet og sit Venskab for den yngre, underordnede, tilbageholdne Falster, hvilket ikke svækkedes ved den djærve Modstand, han stundom mødte hos denne, var en dyrebar Prydelse for Skolen; og at han ved sine utrættelige Bestræbelser for Skolebygningens Opførelse og for at grunde et Skolebibliothek fortjente at hedde dens Værge. Jsær beundrede Anmelderen den livlige, herligen gjennemførte Jronie, med hvilken Jndvendingerne mod Biskoppens Fortjenester anførtes istedetfor disse selv, hvorved Taleren gav et oftere behandlet Æmne en nye, levende Jnteresse. Gjerne inddrømmer Anmelderen, at dette mangelfulde Skelet neppe tydelig fremstiller Jndholdet af denne aandrige, skjønne, diærve Tale; men han tilstaaer villigen under Talen ganske at have hengivet sig til den behagelige Aandsnydelse, uden da at have den Hensigt at nedskrive disse Linier. Desuden er det vel alle Tilhørernes Ønske, at denne herlige Tale snart maa blive trykket, og deres Glæde over den derved tildeels fornyet. Da Rectoren havde ønsket Velsignelse over de salige Aander, sluttedes Festligheden med følgende i versu Sapphico af ham forfattede Digt, som med For= og Efterspil, componeret af Musiklærer Lorenzen, blev afsjunget af Disciplene efter Melodien til Mathisons Adelade: Factum riin periere lustra Terra quod gignit, genuit caducum; Nil habet firmi. Quatiuntur arceCoela petentes! Seculum vertit fugiente curru. Stant tamen clari monumenta Thuræ, Gratia forent; honor atqve mansit Ejus amico. Falstrii quid tu reverere landes, Invidum Tempus, Cumulum quid addis, Expetunt reges simulacra - cujus. - Ludimagistri. seilicet justum potius vocandum Proteris vannas tumuli columas, Cespitem rara pietate notum Usque decorat. Tempori si quis studeat probari, Falstrii, Thuræ monitus coronis, Patria vivat, pius atqve justus, Diguus amore. Invidum vulgus, bone, nil moreris, Sæculo sidas! Tenet ecce vannum; Turbinitradet paleas ferendas, Grana reelinquet. Disse Ord gjenlyde endnu i Anmelderens Jndre, og han føler sig overbeviist om, at, hvis Man om 100 Aar atter holder Skolefest i Ribe, vil Mindet om den for sin Skole utrættelige Thorup ej være uddøet.