Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-03-16
Naar den ærede Forfatter siger, at Gjødning her paa Landet er saa let at faae, da beviser dette atter, at han deri mangler Erfaring, hvilket jeg kortelig her vil bevise, ved at fremsætte Maaden, hvorpaa Natterenovationen bliver henlagt, nemlig i en meget stor og dyb Kulle, hvori man ikke kan komme uden i meget haard Frost, og derfra maa det først af Amagerne med den største Møje optages og henlægges til Tørring, og siden derfra igjenhjemkjøres. Alt dette koster meget Arbejde, som er kostbart, da man maa give Folkene noget extra formedelst Arbeidets Besværlighed og Skidenfærdighed. Dagrenovationen som Amagerne i mangfoldige Aar havde afhentet paa Lossepladsen, som for nogle Aar siden var paa høire Haand strax udenfor Amagerport, er det dem nu formeent at faae, da Lossepladsen nu er henlagt bag Frelsers Kirke paa Christianshavn, hvorvel det synes meget besynderligt, at bruge et Material til Opfyldning, som man kunde bruge som Gjødning. Men, kunde den ærede Forfatter sige, er dette ikke Efterladenhed hos Amagerne, at de ikke, paa vedkommende Steder, have gjort opmærksom derpaa, thi da var der vistnok ved høiere Vedkommende blevet sørget for at rydde de Hindringer afveien, for Amagerne, som forhindre dem i at afbenytte saa meget som muligt saavel af Natterenovationen som Dagrenovationen. Men atter her maa jeg gjøre opmærksom paa, at dette er skeet ved Underskrevne, ved et Andragende til det høikongelige Landhuusholdningsselskab, men endnu efter 10 Aars Forløb, er der Jntet gjort derfor. Vel blev der af Selskabets Præsidenter, nedsat en Commission, der skulle tage denne Sag under Behandling, men uden at fornærme disse ærede Herrer, som vistnok af enhver, som kjender dem, ere agtede, saa maa jeg dog tilstaae, at de i det ringeste vistnok ikke have den Erfaring som vi simple Landmænd have, om hvad Gjødning er værd for en Landmand, som og om hvad Arbeids kraften trykker ham saavel ved Tilvejebringelsen, af Gjødningen, som ved Jordernes øvrige Dyrkning og Behandling; desuden maa vistnok Enhver tilstaae mig, at enhver Mand, i det Fag som han har valgt sig at virke i Verden, føler varmere for Sagen, som vedkommer Faget, end andre der ere udenfor samme. Derfor troer jeg, at de Herrer Præsidenter havde virket mere for Sagen dersom de havde valgt virkelige practiserende Landmænd i denne Commission; thi da havde Sagen vistnok ikke hvilet saalænge som den har, saavel til Skade for Amagerne, som for Kjøbenhavnerne; thi disse sidste kunde, naar Gade- og Nat-Renovationen blev forenet sammen, faaet en Indtægt af Gaderenovationen, som de ej før have faaet, og som ikke ville være saa ubetydelig. Ønskeligt var det vist, og til Gavn saavel for Staten, som for Landmændene, om det kongl. Landhuusholdningsselskab, til dets tvende Landvæsenscommissioner valgte flere Landmænd end de for Tiden have gjort, da Embedsmænd som ingen Jord eje, og andre, som kun eje nogle faa Tønder Land, vistnok ikke kunne være competente Dommere i Sager, Landbruget angaaende, og dog seer man ikke sjelden, at det kongl. Rentekammer ønsker Selskabets Tanker meddeelte om Et og Andet Agerdyrkningen vedkommende. Vor vise og kjærlige Regjering har befalet, at der i ethvert Amt skal udnævnes Landvæsenscommissairer, for at Amtmændene kunde have nogen at raadføre sig med, i Sager vedkommende det egentlige Agerbrug, da Regjeringen har supponeret, at Amtmændene just ikke alle Tider vare kyndige i Agerbruget; men dette Lovbud har vistnok i de senere Aaringer forfeilet sin Hensigt, thi af Aviserne erfarer man, at nuomstunder er det Procuratorer, der udnævnes til Landvæsenscommissairer, og om disse, naar de, vel at mærke, ikke ere practiserende Landmænd, kunne være competente Dommere Agerbruget vedkommende, kan nok neppe antages; desuden kunde man have andre gyldige Grunde, hvorfor man ikke maatte ønske Procuratorer til Landvæsenscommissairer. For flere Aar tilbage, har jeg ladet mig sige, at det høikongelige Rentekammer ikke tillod Procuratorer at være Landvæsenscommissairer; hvorfor det nu er forandret, veed jeg ikke. Men dette er jeg overbeviist om, at naar vor gode og herlige Konge blev gjort opmærksom paa adskillige feilagtige Indretninger, som bebyrder Agerbrugerne meget, især i disse for Agerbrugeren besværlige Tider, saa vilde disse vistnok alt for lang Tid siden været forandrede, og hvem kan vel bedre paatale dem end Landmanden selv, der lider derunder. Vel veed jeg, og føler selv høiligen, at den practiserende Landmand meget sjelden forstaaer sig paa at være Skribent, men saameget forstaaer han dog for det meste, tydelig at fremsætte sine Tanker hans Metier angaaende; ogsaa vilde han være andre megen Tak skyldig, som Gud har givet mere Evne til Skribentfaget, hvis de vidtløftigere og bedre udviklede hans Andragender, og da virkede saadanne oplyste Mænd, meget mere til Gavn saavel for Staten, som formenig Mand, end naar de, som ofte skeer, troer bedre at forstaae at drive Agerbruget, end den virkelige Agerdyrker selv. - Jeg nævnede her ovenfor feilagtige Indretninger; derved har jeg havt for Øje, de saakaldte Kongereisers Svarelse in natura istedetfor at ikke jeg allene, men mange andre har formeent, at Landmanden hellere maatte betale disse med Penge, deels fordi, at da kunde denne Byrde blive ligeligen fordeelt, da nu ikkun de som ligge i Nærheden af store Steder og Hovedlandeveien især maa foretage disse Reiser, som andre længere bortliggende Landmænd fritages for, og deels fordi man, mangen Gang, maa gjøre en længere Reise til Stedet hvorfra Reisen egentlig begynder, end til det Sted hvor den ender, og dette er meget ofte Tilfældet. Jeg vil til Exempel fremsætte tvende Reiser iblandt flere, som her fra Landet er præsteret. For nogle Aar siden blev nemlig tilsagt fra Taarnbye af, tvende Vogne at møde ved Veipiqeurhuset ved den saakaldte Viintappergaard ved Lyngbye, for at befordre Bræder dertil; Vognene mødte, og Vespiqueren kom ud og satte sig paa den ene, og beordrede da begge Vognene at kjøre med sig til Tømmerpladsen paa Vesterbroe, men da de kom dertil var Tømmerpladsen lukket, og altsaa ingen Bræder at faae, hvorfor Vognene af den Aarsag fik Tilladelse derfra at kjøre hjem igjen, thi ellers skulde de have kjørt igjen med Bræderne til Vespigeurhuset. Jstedetfor altsaa at Reisens egentlige Længde havde været fra Tømmerpladsen og til Veipigeurhuset, circa 1 Miil, saa blev den altsaa for hver af disse Vogne circa 5 1/2 Miil. J Tilfælde at denne Reise nu var bleven gjort ved Vognmandsbefordring, saa havde een Vogn taget begge Læssene; thi saa vidt jeg veed, var det sex Tylter Bræder de skulde have havt paa. En anden Gang blev en Vogn ligeledes tilsagt fra Tømmerup, at møde ved samme Vespigeurhuus for at befordre Veimaterialier. Disse bestod i tvende Hjulbøre som skulde befordres derfra og til Damhuset, hvorfra Vognene skulde kjøre hjem. Denne sidste Reise kunde vistnok været besparet, ved at have givet en Huusmand 1 Rbd., thi da havde han kunnet lagt den ene Bør i den anden, og trillet dem saaledes til deres Bestemmelsested. Hvad har ikke Staten og den enkelte Mand tabt ved spildte Arbeids kræfter ved disse tvende Reiser, og hvor mange var der ikke at opgive af den Slags, ej at tale om Reiser som undertiden blive reqvirerede, der ikke ere befalede Friereiser. J Landoeconomiske Tidender har underskrevne engang givet sig den Frihed vidtløftigere at fremsætte sine Tanker, Rei ger angaaende, hvorhen jeg ønsker Læserne heraf henviist, for ikke at blive vidtløftigere her end behøves. Visselig, dersom Mænd, som selv skulde leve allene ved Agerbruget, og især vare Eiere af ufrie Jorder, vare ansatte i Stillinger hvor de kunde virke for deres med dem lidende Laugsbrødre, og af den slige feilagtige Indretninger blev forelagt vores retvise Konge, sandelig saa er jeg af den uforgribelige Mening, at der skeete Forandringer, saavel i ovenstaaende Indretninger, som i mange andre, som Forordningen om Tienestetyender, med flere andre, som høiligen behøve Forandringer, og hvorved Agerdyrkerne meget nedtrykkes. Lotgaard d. 12 Marts 1830. J. L. Christensen.