Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1839-01-29
Der er tilforn skrevet om de natligegudelige Forsamlinger her paa Den, men hidtil ikke om de Helliges Ritual, eller om de Skikke, der formodentlig ere sanctionerede ved deres Moder. Ved en saadan Forsamling i Gaarden O. i Decbr. Maaned, hvor Jndsenderen saae Farten fra Begyndelsen til Enden, bemærkedes Følgende: Kl. omtrent 6 samledes en stor Mængde af begge Kjøn, dog fleest Fruentimre, og snart fyldtes ikke alene Dagligstuen og Sovekammer, men selv Forstuen var fuld og Nogle maatte staae under aaben Himmel. Et høitideligt Stille, blandet med afbrudte Suk forkyndte Aposteten Peders Ankomst. (Hans første Brev til Menigheden i Haasum siges snart at ville udkomme, forlagt af Jens Cordtsen, og være et Mesterværk i Veltalenhed.) Foran 2 Lys satte han sig og oplod Bogen - ikke Jertegns Postil, men saa noget Lignende; men først begyndte en sand Kattemusik, i det en 20 30 Stemmer afvexlende læste og sang nogle Vers af Brorsons Psalmer, saaledes at naar et Par Strofer først vare læste, istemte alle Sangere og Sangerinder disse Stropher, og holdt da op indtil der atter var læst. Præsidenten læste en lang Prædiken, og forklarede af og til hvad der syntes hans aandelige Børn for mørkt. Endelig lukkede han Bogen, sukkede og saae op til Himlen, det vil sige, til Loftet, og nu holdt han en Tale uden ad om Naadens Uddeling, ved hvilket han tillige fortalte sin Omvendelses Historie, med stedse stigende Pathos, hvoraf man fik det Facit: at han til en Tid havde været en gror Synder; jeg bad og bad bestandig, men det hialp ikke, thi Diævelen var endnu ikke udfaren. Da kom den hellig Aand ham til Hjælp, og nu gik det som Fod i Hose;" han var nu en sand Christen – det vilde han blive og ønskede alle de fromme Mænd og Koner samme Maade. Den omtalte opbyggelige Sang endte Handlingen. Endskjøndt det var en Helvedqval at staae en 3 4 Timer sammenstuvet i det snævre Rum, der i et Nu var forvandlet til en sand Grotta det Cane, var derdog Adskilligt, der kunne fængsle Jagttageren og faae ham til at dvæle lidt i dette Selskab. Det skjønneste heraf var en ung smuk Pige, der hele Tiden laae op til Taleren og heldte sine fromme Taarer i hans Barm. Man fortalte, at han sagde til hende vær trøstig min Pige dine Synder ere dig forladne. Dette hørte jeg ikke; men dersom han ikke brugte denne Expression, da burde han have brugt den. Efter at Prædikanten havde endt sin Tale, de Frommes Hulken havde sat sig og de forgrædte Øine aftørrede, syntes han at favne Noget, og lod ængstelig sit Øie speide rundt omkring. Endelig udbrød han: "O Gud hvor er vor fromme Søster N. N. Kone, hvor er hun, hvor er hun!" Hun sidder her uden for og græder, da hun ei kan komme til for Folkets Mængde, raabte Een; Han yttrede da sin høieste Uvillie over, at den som Guds Aand hvilke paa, skulle staae uden for, medens saamange Fremmede" af Nysgierrighed tog Pladsen op. Herpaa reiste Jens Cordtsen sig – en uhyre hellig Mand fra Fjallerslev, der har maattet frasige sig Sognefogderiet, fordi denne verdslige Bestilling, stred mod hans geistlige Hu- og holdt en Oration paa godt Cuddervælsk, hvorved han anstillede en dyb philosor, phisk Undersøgelse over, hvormange Syndere der vare i Forsamlingen, og fik det Resultat ud, at de Fleste vare grove Syndere og kun faa Udvalgte. Slutteligen stedede Apostelen Peder de fromme Qvinder til Haandkys og Omfavnelsen og gav hver sin apostoliske Hilsen, med den bemærkning at samles 14 Dage efter, hvilket dog vedkommende Præst fandt sig beføiet til at forbyde.