Berlingske Tidende, 1768-12-05
Fra Schlesten, paa Grændsen af Pohlen, den 30te Octobr. Følgende Efterretninger ere tilforladelige, om de umenneskelige Grusomheder, som de arme Dissidenter i Pohlen maa lide af de saa kaldede Confordererede, og under Skin af Hellig Jver for Selvs Ære, omstreysende Røverbander. Hele Pohlen er opbragt mod disse Uskyldige, Fra Adelsmand af indtil Bonden, er Ali Bevægelse, og endskiønt Frygt holder Nogle endnu fra at vise sig offentlig som deres Fiende, saa ere de dog deres hemmelige Forrædere. J Woywodskabet Kalisch er de Confordereredes Dristihed allerede stegen saa høyt, at de tvinge Dissidenterne med Magt at frasværge deres Troe; Herpaa haves Exempel i en Hyrde, som deelændig med Hug tilreedde, bandt ham, og lukkede ham inde den Catholske Kirke Natten over, og om Morgenen efter blev har af Stedets Amtmand fort i et Kloster, hvor han af Frygt traadde over til den Romerske Kirke. En anden Dissident, en Skræder, blev med sin Kone offentlig myrdet paa et Marked i en Catholsk Stad, og hans Søn dødelig saaret, da man kom efter at de vare Tydske. Af Frygt for slig Medfart, lære mange Dissidenter, der i Districtet, Catholske Bønner, for derved at redde Livet; (Deter at beklage, at de ikke sætte deres Haab til den sande Gud og levendegiørende Jesus Christus); Thi naar en Flok Røvere treffen nogen dem Ubekiendt, tvinge de ham strax til at knæle ned, og bede, for at høre, om han er Catholsk, eller ikke. Kommer en saa dan Bande i Dissidentiske Herrers Byer, som snart overalt ere besatte med Catholske Bønder, saa jage de disse fra hinanden, sigen de: Understaaer Eder ikke, at tiene Eders Herrer, Vide J ikke, at det alt for længe siden er befalet Eder, ikke herefter at giøre Protestanterne den ringeste Tieneste, J det ganske Woymodskab Kalisch er ikke en Dissident af Adel, som jo er bleven plyndret, og ingen af Borgerstand, som jo i det mindste er bleven sat i Brandskat J Landsbyen Zychlin, Hr. Adam Branikowsky tilhørende, hvilken allerede adskillige Gange er bleven plyndret, have de, da de ikke have fundet mere af Værdie at rove, enten paa Herre Gaarden eller hos den Reformerte Præst, Hr. Majewsky, udovet deres barbariske Raserie paa Præsten, overfaldet denne skrøbelige 700 aarige Mand om Natten, bundet ham, og slæbt ham paa Jorden i Kirken, lagt ham en Strikke om Halsen, og villet hænge ham op i Kirken, men som de intet stærkt Som kunde finde, pidskede de ham indtil Blodet, og skruede hans Tommel Fingre paa Hanerne af deres Flinter, for at faae ham til at bekiende, hvor han havde sine Penge skiulte, saa at denne Elendige selv, for Marter, har bedet dem hellere at tage Livet af ham. Efterat de endelig vare kiede af at vine ham, have de ladet ham ligge bunden i Kirken, denne Tilstand, og lukket til for ham, hvor han laae i største Smerte til om Morgenen, og er endnu ikke helbredet. Jmidlertid vende lede tilbage til hans Huus, og røvede ham det lidet, som endnu var blevem ham tilovers fra de forrige Plyndringer, indtil det allerringeste, saa at han mangler endog det Nødtørftigste. Derpaa gik de paa Herre=Gaarden, og søgte ved Forstillelse at lokke Amt, manden ud, men han mærkede Bedrageriet, og undkom: Hvorpaa de brækkede Dørrene, og toge alt hvad de forefandt af Tøy, og 2 Heste bort. Nogen Tid derefter overfaldt 3 af denne Band Bryggeren i Byen, som var angivet for dem, at have mange Penge; Han skiulte sig vel i en Hast paa Loftet i en Dynge Humle, men de lode ikke af, før de fandt ham, lagde ham derpaa en Strikke om Halsen, sloge ham jammerlig, og førte ham uden for Byen at bænge ham op; Da han endelig lovede at kiøbe sig lys med sine overblevne Eiendeele, førte de ham tilbage, toge Penge, Klæder, og Linned, og kastede Bibelen og Psalme=Bøger i Jlden. J samme Egn blev en Reformert Dame, om Morgenen tilig paa sin Gaard, revet af sin Seng, af saadant Røver=Pak; De reve hendes Øren=Ringe med Magt af, og vilde hugge Fingrene af, da Ringene sadde fast paa dem; Endelig mishandlede de hende med Slag paa det grummeste, uden at spare enten hendes Stand eller Kiøn indtil hun bekiendte, hvor hendes Kostbarheder vare giemte, hvilke de ogsaa røvede saavel af Gaarden, som at den Catholske Kirke, efterat de med Vold havde brækket Dorrene derpaa. J Worwodskabet Posen haves ikke mindre afskyelige Erindringer af et af Gierrighed og Avind udsprungen Religions Hads Raserie. En Dissidentisk Amtmand Busse, havde ladet nogle opsættzige Bønder afstraffe, fordi de havde slaget Vinduerne ind i det Evangeliske Lutherske Bedehuus, og hos nogle Borgere Disse begave sig af Hev til de Conoedererede, komme med dem tilbage, grebe ham, og forte ham uden for Staden, hvor de bunde ham til et Træ, og pryglede ham paa en mere end Bøddelsk Maade fra Hovedet indtil Fødderne, og endelig med mange Hun i Nakken myrdede ham, kastede ham i en Morads og traadde ham ned med fødderne. J en Landsbye Orzestowo, have de søgt efter en Hr. Zmuki, som var en at de Thornske Conoderations Raad, men have ikke kundet finde ham; Hans Frue, som var i Barselseng, have de sat Pistolen for Brystet, at hun skulde skaffe hendes Man frem, og rovede hvad som stod dem an. Derpaa gik de i den Reformerte Præstes Huus men da de hverken fandt ham eller noget af Værdie der, saa øved de deres Raserie mod Bedehuset, huggede Dørrene op, rev Prædike=Stolen og Bordet ned, huggede Bænkene i stykker, med saa Ord, ganske ruinerede det, vendte derpaa tilbage, og i de allerugudeligste og Gudsbespotteligste Talemaader roeste sig af denne HelteGierning mod Fruen, med større Uforkammenhed, som man ikke vil nævne. Rummet tillader ikke at fortælle omstændeligen, hvorledes de Dissidentiske Bender, Møllere a. paa mange Steder ikke allene ere blevne berøvede alt hvad de eyede, og slagne, men endog, paa en hidindtil allene blant de Amerikanske Cariber brugelig Maade, stukne med gloende Spyd, sat paa brændende Teglsteene, faaet Jernbaand med Hammere slagne om Hovedet, for at pine ud af dem, hvor de maatte have noget skiult. Overalt er Pohlens nu værende Tilstand den allerbet ageligste, al Handel og Haandtering ligger stille, da den meest blev dreven af Dissidenterne. Saafremt der ikke i Tide raades Bod paa dette Uheld, og naar der intet mere bliver tilbage hos Dissidenterne at plyndre, saa vil dette Pak, som nu engang er kommen i Vane med at rove, ikke engang skaane fine egne Troes Forvandte. Kommer det til en almindelig Opstand at Bønderne, hvorpaa der meget arbeydes, saa er Landets ganske Ødelæggelse uundgaaelig, og maaskee vil den Polske Nation da efter dets eget Ordsprog, lære med Skade at blive klog.