Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1838-11-30
Fædrelandet. Den her i Bladet tidligere omtalte Dagbog af Pastor Visby over hans Besøg hos Worm er nu udkommen. Den indeholder flere i psychologisk Henseende høist interessante Beretninger om denne mær kelse Forbryder. Om Pastor Visbys sidste Besøg hos ham meddele vi her følgende. Kl. 6 om Morgenen, siger Forfatteren, kom jeg op til ham; der var just nogle Arrestanter hos ham, til hvem han, dennegang dybt bevæget, sagde sit sidste Farvel. Da vi vare blevne ene, begyndte han at gaae hæftig op og ned i Kammeret, uden at tale et Ord. Hænderne vare voldsomt knugede i hinanden og Blikket vendt imod Himmelen. Din Forløsningsstund, slaaer snart, sagde jeg til ham, lad ikke Dit Legens Svaghed faae Magten over Din Siel! Det er nu kun en liden Stund, saa er Du hos Gud, Du har lidt: Din Brøde er sonet, min Smertes Søn, vend tilbage til Din Fader!" ak, svarede han, jeg har ikke lidt. – "Nu vel!" gjentog jeg, hvad der er tilbage for Dig, vil snart være lidt, - Nei," svarede han, jeg vil ikke komme til at lide: Døden er ingen Lidelse for mig: o Gud, hvad skal jeg gjøre for at sone min Synd?" Da fornam jeg, hvad det ene Fornødne var for hans Siel, og mindes aldrig nogensinde saa levende at have føl den christelige Læres Trøst: "Du har Ret!" afbrød jeg ham: "Du kan ikke lide for Din Brøde; men jeg kjender Ham, som har lidt for Din Brøde og for Alles. J Ham er Gud forsonet med Dig. Frygt ikke. Den, der udgjød sit Blod paa Golgatha, udgjød det ogsaa for Dig!" – "Ja!" vedblev han, ja for Christi Skyld vil Gud være mig naadig! – Vil Du ikke, min Gud!" Han gik henved Vinduet og saae efter Stjernerne. De vare allerede blevne blegnede for Dagsskjæret. "Jeg seer ingen mere, sagde han, o min Gud, skal nu Natten virkeligen være forbi, vil Du, at det nu virkelig skal blive Dag i mit Liv, Han havde fast- og roligt sovet fra Kl. 12 til 5, men ikke været istand til at nyde Noget. Jeg hungrer og tørster efter Sarammentet, sagde han, jeg har aldrig før havt rigtig godt deraf, thi jeg har bestandig været hildet i Synden. Jeg har ikke heller i lang Tid kunnet bede Fader Vox. Siden jeg dræbte Tønder. er det ligesom min Strube har været tilsnøret. Jeg har nok kunne bede; men Fader-Vor har jeg ikke været istand til at faae over mine Læber. Men idag vil jeg bede det!" Vi gik derpaa ned i Dom huuscapellet. Flere havde ønsket at være nærværende; men overeensstemmende med Worms Ønske forbleve vi ene. Jkke engang nogen af Betientene vare tilstede. Medens han knælede ved Alterets Fod, bad jeg for ham til Gud, bad om Styrke for ham, om Trøst for hans arme Moder og Sødskende, om Tilgivelse for hans Brøde. Jeg bad, at Troen maatte vise sin Kraft i ham, at han, den Svage, freidigen maatte gaae til sin Død. Da han havde nydt Sacramentet, begyndte Dagningen stærkt at bryde gjennem Vinduerne. Han reiste sig fra Alterfoden og jeg fulgte ham igjennem Kirken. Ved Udgangen standsede han endnu engang og kastede et langt Blik rundt omkring sig. Jeg fulgte ham derpaa ind i Arrestforvarerens Stue, hvor vi endnu vare ene med hinanden omtrent et Qvarteers Tid, thi det var bestemt at Executionen først skulde finde Sted Kl. 7 1/2. Udenfor Vinduerne var en tal los Menneskemængde forsamlet. Han traadte hen til Vinduet og saae, halv skjult bag et Gardin, ud paa dem. O J Daarer og Seendrægtige, sagde han, til at troe, at ingen Synd undgaaer sin Straf, dersom J læste i mit Hjerte, hvad jeg føler ved Tanken om Synden, vilde J hade og afskye den af Eders Jnderste. J vilde aldrig kunne gjøre noget Ondt mere, Men nu gaae J bort i Eders Usselhed, for at kunne leve, sælge J Eders Siel! J tænke kun paa det Nærværende. J beklage mig maaskee, men J burde misunde mig!" Jeg spurgte ham, om han var vis paa, nu aldrig at vilde synde mere, hvis Livet uventet blev ham skjænket? – Nei, Gud bedre det!" svarede han, jeg føler godt, at jeg er saa svag, at jeg vilde synde igjen, derfor er det meget bedre for mig at jeg døer!" Jmidlertid var Øieblikket kommen, og en af de Herrer Assistenter ved Kongens Fogeds Contoir Betraadte ind, for at minde os derom. Med megen Fatning sagde han Farvel til Opsynsbetjentene ved Arresthuset og til dem af Gjældsarrestanterne, som han traf paa Gangen. Han havde bedet Arrestforvareren og Hr. Procurator Lange om at følge med sig i den Kareth, som bragte ham til hans Bestemmelsested; og med den Deeltagelse for ham, hvorpaa de allerede havde givet saamange Beviser, havde de lovet dette. Veien gik over Langebro og omkring af den bedækte Vei, udimod Amager. Da de kjørte over Langebro, sagde han, nu sætter jeg over Lethe!" Siden sagde han engang: "O hvor skjøn er ikke Naturen!" Ellers talede han aldeles Jntet, men sad i en taus Bøn til Gud. Lægen fulgte med nogle Medicamenter, ifald han skulde blive syg underveis. Ligeledes var der i Nærheden af Skafottet opslaaet et Telt, hvor han kunde være bleven bragt ind og behandlet, hvis Krampen skulde have grebet ham paa Retterstedet. Men Jntet af dette behøvedes. Worm sidste Øieblik paa Retterstedet have vi i f. M. omtalt.