Viborger Samler, 1789-06-08
Man har i mange Aar tydelig seet, at ikke allene den Pavelige Magt i Vesten, men og den Tyrkiske Magt i Østen, mærkelig er svækket og aftager. Begge disse stolte Antichristi som har tilføiet den sande Guds Kirke og de Christne fra den første Tid af saa mange Elendigheder, helder (Gud skee Lov, til deres Ødelæggelse og totale Undergang, som dennem forud er sagt baade ved Propheten Daniel, og ved Johannem udi hans Abenbaring, langt fra vi tør bestemme Tiden eller Timen, det staaer i Guds Haand; vist er det, at Tyrkerne har en gl. Tradition iblant dem, at deres Rige engang af Russerne skal blive ødelagt, og at dette i Magt og Vælde daglig tiltagende Rige skal blive den Konge af Norden, der skal komme i deres sydlige befæstninger, men at denne nordiske Magt ikke allene skal udrette det, viser Daniel tydelig i det 44 og 45 Vers i det 11te Kapitel, sigende: men Tidender af Østen og Norden skal forfærde ham, og han skal uddrage med stor Grumhed til at udslette og ødelægge mange, og han skal udslaae sit Palladsis Pauluner imellem Havene, hos det delige hellige Bierg, og komme til sin Ende, og ingen skal hielpe ham. Hvem veed, om ikke Persien er den Magt, der engang i Tiden forenet med Rusland, skal blive Midlet i Guds Haand til at omstyrte dette endnu saa stolte Ottomanniske Rige, Det kan synes rimeligt af den Egn, hvor Krigen skal føres, nemlig imellem begge Havene, der midlandske Hav og det sorte Hav, og endnu en nøiere og nærmere Beskrivelse, Krigen skal føres paa Biergene i det hellige Land, som maae være i endeel af det nu af Tyrkerne nedtraadne Canaan; om Jøderne, hvis Forfædre for saa mange Aar bleve fangne bortførte af deres Land baade til Norden og Østen, ved disse mærkelige Tildragelser skulde blive opvagte, begynde at see ind i den hellige Skriftes mange og herlige Spaadomme om deres forestaaende store Forandring, og komme til Christi Kundskab i de sidste Tider, tillige derved skulle fatte det Forsæt at forsamle dem fra Landene deromkring, hvor de i saa mange Aar har været adspredede, og søge at tage Deel i Krigen, for at hielpe til at uddrive Tyrkerne af det dem saa elskelige Land, som Gud havde skienket deres Fædre, hvorudi deres Folk i saa mange Aar levede i Overflødighed, frygtet og æret af deres Naboer, men hvor fra de siden for deres Synder bleve uddrevne, og adspredde i alle Lande, og hvortil de efter Forsættelserne endnu venter at komme tilbage inden Verdens Ende, naar det i den bestemte Tid har været undertraat af Hedningene; det tør vi ikke paastaae med nogen fuldkommen Vished, rimeligt og mueligt kan det dog være, da saa mange herlige Spaadomme hos Propheterne synes vist at love det. Det som vi mindst kan bestemme med nogen Vished, er Tiden, naar alt dette skal gaae for sig, med mindre vi kunde udregne og forstaae de 3de af Engelens til Daniel omtalte Terminer, nemlig de 1260 Dage eller prophetiske Aar, som skal være Dyrets og den falske Prophetes Vedvarenhed, dernæst de 1290, og endelig de 1335 Dage eller prophetiske Aar, vidste deres egentlige Begydelse, der ene kan vise deres egentlige Enders Tid og Tal, og man derforuden kunde forudsee enhver Termins store og vigtige Tildragelser, men dette er endnu skiult for vore Øine, Tiden vil lære os det. Sandt er det, at ved Skriftens og Propheternes nøie Randsagelse under Bøn og Guds Paakaldelse, kan vor Kundskab voxe mangfoldig, Guds Aand udvider den selv, naar han seer, at Christi Kirkes og hans Æres Udbredelse, Jødernes og Hedningernes Frelse er vore Hierters inderligste Ønske, men den fuldkomme, Forstaaelse deraf skal dog blive H. 182 s. bevaret indtil Endens Tid; thi Engelen har sagt til Daniel, at Ordene skulde være tillukte og beseglede indtil Endens Tid. Dette er det lidet, vi har lovet at meddeele vore Læsere, ydmygst haabende, de Lærde, som veed det alt forud selv, ikke misbillige, hvad vi har skrevet for de Ulærde, der ei før i deres Modersmaal har læst noget U. og af den Otthomanniske Historie om Tyrkernes ringe Herkomst, store Tilvext, nærværende Tilstand, og formodentlige Skjæbne i Fremtiden. Sa Gravskrift, paa salig Frue Majorinde MOLDRPS Ligkiste Et Legeme prydet med en Yndighed, Som hæftige og langvarige Smerter ei formaaede at udslette, En Siæl skjön ved Vid, Forstand, Kundskab og Munterhed, Et Hierte ved Omhed, og Mildhed helliget Venskab, Ejede. CHRISTINEMARIEMOLDRUr. föd WISSING. Indtil den 15de April 1789 da Hun, efter en langvarig sygdom, døde i Kiöbenhavn. Hun var født den 6te Januarii 1752. Givt med HN or MOLDRUP. Major af Cavalleriet og Stamberre til Westervig Kloster, Og efterlod een Datter og een Sön. Hvo Du er, Som mellem disse Grave söge Viisdom, Denne Urne lærer Dig, at Siælens Munterhed, Venners Onsker, Lægernes højeste Konst, forgjæves stræbe at forandre En Tøddel af det Blad, hvorpaa de Dødeliges Skjæbne er antegnet.