Kiøbenhavns Postrytter, 1792-11-26
Paris, den 9 November. J Forgaars mødte i Nationalconventet det vigtige Optrin, at Mailhe i Lovgivnings-Commissionens Navn skulde afgive sin Rapport angaaende den imod den ulykkelige Ludvig den Sextende for de paa Constitutions=Tronen begaaede Forbrydelser anlæggende Proces. En lang Tale, med stærke Grunde, som ingen af de af ham selv gjorte Jndvendinger syntes at kunne kuldkaste, aabnede denne mærkværdige Rapport, der til Overflod var fuld af Declamationer, som den gode Smag altid ønsker borte, men som Retfærdighed og Menneskelighed, i et Tilfælde som dette, maae afskye. Begge Hovedspørgsmaalene: 1) Kan Ludvig den Sextende dømmes for de ham tillagte Forbrydelser, og 2) Hvo skal dømme ham, bleve af Mailhe besvarede; det første med et Ja, som han ikke ansaae nogen Tvivl underkastet; og det sidste med den Paastand, at det tilkom Nationalconventet at dømme ham. - Han sluttede med følgende Forslage: 1) Ludvig den Sextende kan dømmes. 2) Nationalconventet bør dømme ham. 3) Tre ved de fleste Stemmer af Nationalconventets Lemmer valgte Commissarier skulle samle Acterne og alle til Sagen fornødne og oplysende Documenter, for derom at give Conventet Rapport. 4) Disse Commissarier skulle slutte denne Rapport med en Act, som maatte indeholde de Forbrydelser, for hvilke man beskylder Ludvig den Sextende, medens han saa paa Constitutions-Tronen. 5) Saavel Rapporten som Acten maatte trykkes og uddeles. 6) Otte Dage efter at dette er skeet, maatte Discussionen over Forbrydelsernes Natur aabnes, og enten kiendes forgyldige eller forkastes efter de fleste Stem 7) Af alle Actstykker maatte tilstilles Ludvig den mer. Sextende Gienparter. 8) Skulde Ludvig den Sextende og hans Defensor forlange det, maa Originalerne af 12 Commissarier bringes til Temple; men, naar de vare brugte, tages tilbage igien, og afleveres til Nationalarchivet. 9) Nationalconventet maa fastsætte Dagen, paa hvilken Ludvig den Sextende personligen skal indstille sig. 10) Hans Defensor maatte det være tilladt at indlevere sit Forsvar skrivtlig, og med hans egenhændige Underskrivt. 11) Naar de fastsatte Terminer vare forløbne, havde Nationalconventet at afsige Dommen efter de fleste Stemmer. – Næste Mandag begynde Debatterne over disse 11 Decretpuncter. J den første Punct forlangede Billand Ordet kan forandret til skal, men hans Paastand blev som umoralsk og upassende forkastet. Efter endte Rapport forlod Mailhe Talerstolen under et lydeligt, eensstemmigt, og adskillige Gange igientaget bifald; og Rapporten selv blev befalet at trykkes og sendes til Armeerne og Departementerne. - Mailhes sidste Ord vare disse: "Om Marie Antoinette har jeg ikke sagt noget. Hun er ikke nævnet i det Decret, hvori min Rapport blev Lovgivnings-Commissionen affordret. Hun maatte og kunde heller ikke nævnes der. Vare vel de Koners Hoveder, som have ført Navn af Dronninger i Frankerige, helligere og bedre end den store Hob Oprøreres og Conspirantes Hoveder, – Naar de komme til hende, saa ville De undersøge, om og hvorvidt hun er skyldig; og det i saa Fald udfærdigende Decret maa sendes til de sædvanlige Tribunaler. - Om Ludvig Carl (Kronprindsen, har jeg ikke heller talet. Dette Barn er ey endnu skyldigt; det har ey endnu faaet Tid til at tage Deel i Bourbonnernes Forbrydelser. Hans Skjæbne maa altsaa bestemmes i Forhold til Republikens Jnteresse. Dagen for havde den dertil nedsatte Commission givet Nationalconventet et raisonnerende Udtog af alle de den 10 August i Thuillerierne fundne Papirer. Gazette de France siger, at Resultatet af alle disse Papirer bestaaer i følgende tvende Hovedfacta: 1) Ludvig den Sextende har hverken sparet Penge, eller Løvter, eller Troeløsheder, for igien at styrte en Nation i Slaverie, hvis Rettigheder og Souverginitet han fire Gange havde ved Eed forbundet sig til at forsvare. 2) Hans Gemalinde og Hofdamerne havde troeligen understøttet ham i dette Forehavende, hvorved de netop viiste sig som Contraster til de Romerske Fruentimmer, der solgte deres kostbareste Klenodier, for at skaffe deres Mænd Friehed; hiine derimod solgte deres, for at faae nye Lænker smeddet til Franskmændene. Da hele Europa naturligviis maa være opmærksom paa denne Proces, saa blev decreteret, at Rapporten skal oversættes og aftrykkes i de fornemste europæiske Sprog.