Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-04-06
(Jndsendt.) I Anledning af Ribe Amtsraads Forslag til Landhøkerier, hvorved tilsigtes en Lettelse for den fattigere Deel af Arbeids klassen, tillader sig Jndsenderen heraf at fremkomme med nogle bemærkninger, opfordrende Kyndige til nøiere at prøve disse og derefter indlede Sagen til en alsidigere Bedømmelse. Paa en Tid da Brændevinets Skadelighed mere og meere indsees, og Selskaber fjernt og nær oprettes, for at modarbeide Brændevinets skadelige Jndflydelse, synes det forunderligt at ville indgaae med Forslag til dets lettere Anskaffelse Gives der endog dem, som, istedetfor ved Maadeholdsforeninger, hellere ved moralske Forelæsninger ville arbeide paa at indskrænke Brændevinets Brug, saa have dog Alle den samme Tanke, at en stor Deel af den Elendighed, hvorunder Arbeidsklassen nu sukker, hidrører fra Brændevinets umaadelige Brug, og Alle have det samme Maal, at denne fordærvelige Drik burde gjøres saa utilgængelig som muligt. Der maa vel indrømmes, at, fordi en Ting kan misbruges, der for bør Brugen ei forbydes; men det bør ei heller oversees, at, hvor Misbrugen især i den Klasse, som her haves forØie, har viist sig saa fremherskende, der bør, om ikke et udelukkende saa dog et fortrinligt Hensyn tages dertil. Disse Bemærkninger vinde i Vigtighed ved de Stemmer, som nu lade sig høre, og som synes at ville gjøre sig gjeldende, ifølge hvilke Brændevinet endog erklæres absolut skadeligt. Hvilken vigtig og fordærvelig Rolle Brændevinet vilde spille i de foreslaaede Landhøkerier kan skjønnes deraf, at flere have talt med Jndsenderen, og yttret deres Lyst til at ansøge om Bevilling, men udtrykkeligen tilføiet, at dersom Caffe, Cichorie, Sukker og især Brændeviin, de kouranteste og meest indbringende Artikler, bleve forbudne, da ønskede de ei enganBevillingen og meente, at Jngen vilde attraae den. Man kunde heraf næsten friskes til at gjøre den Slutning, at de andre i Forslag bragte og vel valgte Artikler yderligen sjeldent forlanges, endskjøndt de formeentligen allerede nu ere at faae. Thi vel at mærke, der findes Pimpkroer vist i hver Landsby, og derfra udsælges fornemlig Brændeviin og Caffe til de Lysthavende. Dersom disse Pimpkroer ei kunne aflægges, maatte man være enig om heller at tilstaae dem lovlig Bevilling. Men vil man ved den foreslaaede Bevilling hielpe den fattigere Arbeidsklasse, da synes det ei at være den rigtige Begyndelse at lette Adgangen til den Drik, som netop er een af de meestvirkende Aarsager til Dorskhed, Lediggang og Armod. Jndsenderen mener, at Man skulde aldeles nægte Udsalg af Brændeviin og give derimod Tilladelse til at falholde Caffe, Cichorie, The og Sukker, hvilke nu, maaskee især for den arbeidende Classe, ere blevne Nødvendigheds-Artikler, og muligen kunne ansees som temmelig uskyldige Surrageter for Brændeviin. Skulde maaske Nogen mene, at Caffeen vilde sluge mangen Skilling, som ellers kunde spares, da kan dette heller ei nægtes, men Sjæl og Legeme svækkes dog ei saa voldsomt derved. Desuden tor Man vist antage, at Caffe sælges og har længe været solgt paa Landet; ligesom det ogsaa bør bemærkes, at med Caffesalget kan ei saa godt kontrolleres som med Brændeviin, der i sine Virkninger giver sig tydeligere tilkiende. Sogneforstanderskabet burde vel ogsaa alvorligen tilholdes at være opmærksomt paa, om og hvor Brændeviin blev falholdt, dets Angivelse, undertegnet af Forstanderskabet in pleno, skjænkes større Tiltro end enkelt privat Mands, – og den Skyldige strængt mulkteres. Jndsenderens Forslag er da korteligen dette ingen Brænbeviin, men i dets Sted Caffe, Cichorie, The og Sukker; ingen Forpligtelse til at forsyne hver Kjøber med nysmalket Melk, men Tilladelse ligesom forhen for enhver Landmand at overlade af sin Gaards Produkter, hvad han kan undvære, til dem af sine Byfolk, som ville kjøbe. ren.