Den Vest-Sjællandske Avis, 1842-08-02
Frankrig. Den 26de Juli aabnedes Kamrene Kongen steg med Anstrengelse op paa den for han oprettede Estrade og saae meget bedrøvet ud. Ved hans Jndtrædelse støde Pairerne og de Deputerede op og raabte med stor Begeistring: "Kongen leve!" Kongen syntes at ligge under for sine Følelser, han blev et Øieblik staaende vaklende; Raabet fordobledes, og omgiven af sine Sønner, Hertugen af Nemours, Prindsen af Jonville, Hertugerne af Anmale og Montpensier, holdt Kongen fra Thronen med zittrende Stemme følgende Tale: "Mine Herrer Pairer, mine Herrer Deputerede. J den Sorg, som nedbøier mig, over at være berøvet den elskede Søn, som jeg holdt for bestemt til at følge mig paa Thronen, og ham som var mine gamle Dages Ære og Trøst, har jeg følt Nødvendigheden af at paaskynde det Øieblik, hvori jeg seer Dem forenede om mig. Vi have alle en stor Pligt at opfylde. Naar Tiden kommer, da det behager Gud at kalde mig til sig, maa Frankrig, maa det constitutionelle Monarchie ikke noget Øieblik være stillet blot for en Standsning i Udøvelsen af den kongelige Magt. De ville derfor have at raadslaae over de Forholdsregler, som udkræves for at afvende hiin uberegnelige Fare i min elskede Sønnesøns Mindreaarighed. Det Stød, som har truffet mig, gjør mi ikke utaknemmelig imod Forsynet, som endnu lader mig Børn tilbage, der alle ere min Kjærlighed og Frankrigs Tillid værdige. Mine Herrer, lader og denne Gang befæste vort Fædrelands Rolighed og Sikkerhed. Senere vil jeg sammenkalde Dem til at paabegynde Deres sædvanlige, Statsanliggenderne angaaende Arbeider." Denne Tale blev besværet med nye Tilraab. Storseg bevareren erklærede Mødet aabnet i Kongens Navn. Kongen fjernede sig derpaa under gjentagne Acclamationer. - Enkedronningen af Spanien, Marie Christine, har siden Hertugen af Orleans's Død flere Gange været i Neuilly. Hun skal være den eneste Fremmede, der siden den ulykkelige Begivenhed har havt Adgang til Prindsesserne af den kgl. Familie. - Kongen har udstedt en Skrivelse til samtlige Biskopper i Frankrig, hvori han tilkjendegiver sit Ønske, at der i alle Kirker i hele Kongeriget holdes en Sørgehøitid for Hertugen af Orleans, dog uden at derved holdes Taler; denne Sørgehøitid var ansat til den 25de Julii. Paa samme Dag skulde i alle protestantiske og Jsralitiske Kirker holdes en Sørgegudstjeneste i samme Anledning. - Algier. En Skrivelse fra Mostaganem beretter, at Abdel Kader ankom for kort Tid siden ganske pludseligt til Stammen Ouled-Chegara, som for nogen Tid siden havde underkastet sig det Franske Herredømme, Han forlangte Stammens Høvding Ould=Abd-Alladfor sig og erklærede ham at Arbis (Guds) Villie maatte følges, Propheten havde i en Drøm viist sig for ham og befalet ham at unde hans Børn nogen Rolighed, for senere at begynde Kampen igjen med større Kraft, derfor skulde Krigen nu ophøre overalt, og han tillod nu sine troe Stammer at benytte de Understøttelser og Fordele, som de Franske vare saa taabelige at indrømme dem, hvad ham selv angik, da understøttede og beskyttede den Almægtige ham; han kunde uden Følge og uden Fare begive sig, hvorhen han ønskede. Abdel Kader havde derpaa ladet Høvdingens Børn komme til sig, og efter at have kjærteg net dem, vendte han, idet han hilste venligt de Omkringstaaende, sin Hest i Retningen til Cheliff med det Raab: "Derfra skal J høre mit første Krigsskrig, Med den Øvelse, som forskaffer det bedste Rygte for en Rytter i Algier, ved han bort, idet han lod sin Hest gjøre de underligste Spring.