Jyske Efterretninger, 1767-10-02
Ved Kiøbenhavn maaskee og andre Stæder i Danmark, brændes Kalk ved Steenkuld. Om jeg veed ret, bruges til den bekiendte Vorbergske Kalk Lyng; Men i Saxen betiener man sig ogsaa til Kalkovnene af Bregne. Naar Bregne brændes til Aske, og man udluder denne Aske, faaer man en Mængde fast Lud=Salt (Sal alcalt strum, af den, ligesom af mange andre Planter. Det er derfor, at den ligesom Pot-Aske kan bruges til at koge Sæbe af Men da dette udfordrer adskillige Omstændigheder, saa har fattige Folk i Engeland, som Rajus Histor Plantar. p. 149. fortæller, af Sparsommelighed fundet paa en kortere og lettere Maade, eftersom Sæben der er dyr for den store Accises Skyld, som gaaer af den at betiene sig af den paa, og det med samme Nytte, som kan haves af Sæben. Maaden kan man lære af de Swenska Wetensk. Acad. HanlingarAar 1742. Maaned. April Mai. Jun. 2. Stk. af Mart. Nr. 3 FreFriewald, og er denne: Raar man har samlet en tilstrækkelig Mængde Bregne, og tørret den, ligesom Høe, eller Fang, hvoraf Strand=Sidderne i Jylland tilberede deres Salt, brænde de den i stille Veyer (og ved en sagte Jld og uden stærk Lue) over en Grav med en Rist belagt, til Aske. Asken, naar den er vel udbrændt, samles, man slaaer saamegen Lud paa den, at man kan giøre smaae Kugler af den, ikke større end at de kan holdes i Haanden, hvilke da tor res paa et Bræt. Disse Kugler holde sig længe, giøre Linnedet reent og hvidt, give ingen slem Lugt og Stank, som anden Sæbe, og man kan bruge dem med samme Nytte, og i Stedet for Cinner og Potaske, end og naar man bleger. For dette ommældte Salts Skyld er det just at Asken af Bregne bruges i Glas=Pusterierne, hvilke efter PliniBeretning i hans Naturlige Histories 36te Bogs 26. Cap. saaledes ere opkomne: "J den Deel af Syrien, som kaldes Phoenice, der grændser op til Jndia, ved Foden af Carmel=Bierg, er et Kiær, som kaldes Candeboca, af dette, holder man for, udspringer den Aae Belus, som med en Længde af 5000 Skridt falder ved Plolomais ud i Havet: Dens Løb er langsom, dens Vand er usundt, den er hellig formedelst den Guds Dyrkelse, som skeer ved den, den er en fuld af Dynd, dyb midt udi, og Sand sees ikke i den, uden naar Havet er gaaen tilbage, Thi, naar Sandet er veltet omkring af Bølgerne, og Mudderet derved afskyllet, saa bliver den glindsende. Nu troer man og, at det ved Havets Gang sammenføres, og bliver da først nyttigt. Aae=Breden er ikke meere end 5000 Skridt, og denne liden Strækning har i nogle 100 Aar givet en tilstrækkelig Mængde Glas af sig. Der fortælles, at da et Skib med Kiøbmænd, som handlede med Nitrum (vel ikke det nu brugeligt Nitrum eller Salpeter) landede her, og adspredte ved Aae=Brædden vilde tilrede sig et Maaltid, men kunde ikke finde Steene til at giøre et Jldsted af, saa toge de Niter=Stumper ud af Skibet, og satte det Kar, de kogte udi, paa. Da nu disse smæltede og beblandede sig med Sanden, saa blev deraf en ypperlig klar Flus. Saaledes er da Glas opkommen. De Phoenicier, de Tyrer- og og Sidoner ere de første, saavidt Plinius veed, som Glas har været bekiendt for, men Mosis og Jobs Bøger lære, at dets Oprindelse maae være ældre, eftersom i dem tales om det. Man vidste da i lang Tid ikke af andet Sand til at gjøre Glas af, og det var det, som opmuntrede Vennetianerne og Genueserne til (men lang Tid først derefter, at føre dette Sand til Europa, og der at drive en stor Handel med det, indtil man kom efter, at andre Slags Sand, visse Flintesteene og meere vare ligesaa tienlige til at gjøre Glas af, som det omtalte Sand. Veuctionerne ere uden Tvivl de første, som have bragt den Konst at gjøre Glas fra Asien ind i Europa, hvilke i Stedet for det ommeldte Nitrum vid 1ste som det andet Ingrediens til Glas ikke andet end Asken eller det udludede Salt af den Spanske Souda. Men nu omstunder, da man er bleven langt meere oplyst i Glasmaer tienligt til at gjøre Glas af, altsaa bruger man dertil ger=Konsten, og man veed, at næsten et hvert fast Lud Salt. Asken af Brænde, Tidsel, Humle=Ranker, den smalle Tang, gjust den, som i Jylland brændes Salt af og Botanici kalde Alga Vitriariorum) Bregne og saa videre. For den megen Brug af Bregne=Asken i de Franske Glas=Pusterier, hvor den fornemmeligst faaes fra Lothringen, og bruges meest til Bouteiller, som Ped. Pomai i hans aufrichtiger Materialist p. 216. skriver, er det, at deres Porter undertiden betyde Drikke=Glas med det Navn de kongere. Jeg har vel været noget vidtløftig i at tale om Bregnens Nytte i Henseende til at gjøre Glas af den, dette uagtet maae jeg endnu fortælle, at Chineserne i deres Porcelains Fabriqver, hvilke i nogen Maade kan sættes i Classe med Glas Pusterierne, betiene sig ogsaa af Bregne=Aske, hvoraf de tilligemed Kalk brænde en Materie, af hvilken de lave en Fernis, som de overdrage deres Porcelain med. Det vilde maaskee falde kiedsommeligt at læse en omstændelig Maade at tilberede slig Fernis paa, og at bruge den paa, jeg vil derfor begive mig til at vise Bregnens Nytte i Medicinen, saavel indvortes, som udvortes paa Legemet. Jndvortes bruges da dens Rod, tillavet med Vand eller Viin, ligesom den forrige Bregnes, til at aabne Leverens og Mil tens tens Forstoppelser, til at døde og uddrive Orme af Legemet, til at helbrede Vatersoet: Den udfører Grus og Steen men fordi den sætter Blodet i Bevægelse, aabner og driver, maae Fruentimmeret paa sine Tider betiene sig med Varsomhed af den. Udvortes er ogsaa denne Rod tienlig udi adskillige Tilfælde. Matthiol. i sin Urtebog paa. 540 siger, at naar nogen har brændt sig paa en eller anden Maade, med Vand, Olie eller deslige, og man støder den friske Rod, trykker Saften ud af den, eller naar den er tør, gnier og støder den med Rosen=Vand eller med slet og ret Vand, saa at man faaer en slimagtig Saft udaf den, og man kommer af den paa det brændte, da bliver den et Middel, som neppe er at betale. Ligeledes skriver han efter egen Erfarenhed, at dersom man koger en Haandfuld smaaeskaaren, Bregne=Rod i en Pot Viin, toer gamle Skader af dermed, og strøer Pulveret af den i Saarene, da læges de herligen derved. Det destillerede Vand skal ligeledes være tienlig imod brændte Tilfælde. Men hvem skulle vel falde paa, at bruge en bitter, vider lig Rod, saadan en som Bregne har, til at bage Brød af Dog hvad giør ikke dyr Tid og Hunger, Tournefort fortæller, at han Aar 1693, har seet sligt Bred i Paris, som var kommen fra Auvergne; Men samme var og hesligt, af en rødlig Farve, og saae næsten ud som Kager af Ege=Bark, hvilke man bruger til at barke Huder med. Gud skee Lov, at vi ikke have nogen Tid, saavidt man veed, været nødte til her i Danmark at spise saadant Brød, han frie os og fremdeles derfra, Endeligen er Bregne en Urt, som de Gamle have brugt megen Overtroe med, og fornemmeligst St. Hans Nat. J Tydskland, som man læser i Ruppii Flora Jenens. edit. Hallert, p. 342. kalder den overtroiske gemeene Mand iblant de Katholske Roden af Bregne Jesus Christus Rod; Thi de bilde sig ind, at de i den, naar den er overskaaren, kan see de to Bogstaver I. C. eller og et Kors. Af disse approberede Efterretninger udgives ugentlig 1 Stk. fra det Kongel. privilegerede Bogtrykkerie i Aalborg. An Anhang til No. 40.