Ribe Stifts Adresseaviser, 1839-05-17
Af "Dannevirke optage vi efter den ærede Redaktørs Anmodning følgende Tilbageblik "Dannevirke nærmer sig mod Enden af første Aargang og finder ikke Anledning til at fordølge, at denne Gang har været tung. Det kunde være tilladt at standse et Øieblik og skue tilbage paa den Vei, som ikke gik over Roser, at samle Kræfter under Betragtningen af de overvundne Vanskeligheder. Betænker man, at Slesvigs Historie igjennem flere Aarhundreder fortrinlig viser sig som et stort Fortydsknings-Experiment, gjennemført med sjelden Konst, Vedholdenhed og Snildhed, ja indtil vore Dage understøttet af Magten; betænker man, at Slesvigerne selv lidt efter lidt have opgivet al Modstand og foren stor Deel svømme med den rivende Strøm, der menes at føre Oplysningens, Frihedens og alle jordiske Herlig heders Guldstøv i sine Bølger, saa sees det let, at de første Forsøg til at vedligeholde en halv opgivet Nationalitets Ruiner maa være forbundne med utallige Vanskeligheder. Disse ere da ogsaa blevne os til Deel i fuldeste Maal, ja de kom ofte fra Steder, hvor vi mindst ventede dem Vi havde troet, at der med liberale og oplyste Mænd, som vore tydske Journalister ville være, kunde føres en anstændig og sindig Discussion over Landets vigtigste Anliggenheder, at de kunde taale at høre andre Meninger end deres egne, at de vare modtagelige for Grunde og ikke uden Følelse for Ret og billighed. Men vi have gjort sørgelige Erfaringer i saa Henseende; vi have sporet mere til blindt Had end til Fornuft og Billighed. Førend dette Blad endnu havde seet Dagens Lys, havde man sørget for at fremstille det som et Monstrum i Publikums Øine og fremkaldt en Hær af gamle Fordomme og Lidenskaber mod samme. Seenere har man fornemt ignoreret dets Tilværelse for ikke at komme i den Nødvendighed at vise det egne Systems Svaghed. Men hvor der fandtes et skrøbeligt Sted, der har man ikke forsømt at løbe Storm eller sprænge en Mine imod det nye Dannevirke. De Vaaben, hvormed Modpartiet, fægtede, bestode i at gjøre vore Hensigter fordægtige eller forsøge at indlage os Skræk. Trudsler og tomme Beskyldninger skulde træde i Stedet for Grunde og Beviisførelse. Dette Blad har man snart proclameret som den danske Presseforenings, snart som Absolutismens Organ det er fremstillet i de meest læste Blade som et Tidsskrift, der førte Krig mod Holstenernes Sprog, Slesvigernes Frihed og de Danskes Fred. Dets mange Medarbeidere, uagtet indfødte Slesvigere, og i den Formening, at de have en Ret til at elske deres Modersmaal ligesaavel som Modstanderne elske deres, Slesvigere som fra Ungdommen af selv have seet eller følt dette Modersmaals tyranniske Undertrykkelse, ere blevne skildrede med de sorteste Farver. Og at hvem føres en saadan uhædere lig Krig, af de Mænd, som ville være lærde og oplyste og liberale, af de Mænd, som paastaae at arbeide for Slesvigernes Held og Frihed, af de Mænd, som forsikkre ikke at kjende eller læse "Dannevirke!!!! - Vi henvende os nu til vore Landsmænd i indskrænket Betydning, til Slesvigerne, især de dansktalende, og spørge, om de ikke føle Modbydelighed for en Frihed der skal komme over os paa en saadan Maade, om de ikke under Janitschar Musiken hører Lænkernes Rassen, om de troe, at noget Folk i Verden kan vinde ved at opgive Nationalitet og Sprog og antage Herrernes Tungemaal, om de ikke see, at den scandinaviske Stamme, hvortil vi alle høre, forestaae en skjøn og herlig Fremtid. - Vi henvende os til vore Brødre med den Bøn, ikke at ville fæste Lid til alle hine tomme beskyldninger, hvis Hensigt er tydelig not. Vi formode ikke, at man vil fordømme os uden alt Beviis, paa Grund af et fanatisk Skrig Dannevirke fægter hverken for det ene eller det andet Parti, men for Staten, det almindelige Fædreland. Det bekjæmper ikke Folket i denne eller i hiin Deel af Riget, men de Skriven ter som stifte Partier og nære Arsondringsaanden i Folket. Det agter enhver Nationalitet, ethvert Sprog og vil derfor ikke udbrede det Danske, men conservere og forædle det, hvor det tales i Slesvig. Kan denne Bestræbelse kaldes propaaandistiske Er det ikke vore Modstandere som med Vold og List propagere deres Tungemaal. Dannevirke er endelig et aldeles uafhængigt Blad, som ikke staaer under nogen Autoritets, under noget Parties Jndflydelse, hvilket man kan sige om faa indenlandske Blade. Var dette ikke Tilfældet, saa vilde man hverken bemærke hiin opbrusende Hede i Sønden eller hiin Kulde og Ligegyldighed i Norden; ei heller vilde det møde de Hindringer hvorunder det hidtil sukker. De fleste Provindsblade have større Friheder end Dannevirke. Jkke destomindre har dette leveret flere Original Artikler end noget andet af de omtalte begunstigede Blade, Artikler som noksom bevise, at vi hylde liberale Jnstitutioners Udvikling. Men i alle Dele følgende vor Overbeviisning, kunne vi ikke opdage Friheden i Middelalderens aristokratiske Privilegier eller i Rigets Sønderlemmelse; heller ikke kunne vi troe, at den befordres ved lidenskabelige Angreb paa Private eller Autoriteter. Det er netop Lidenskabernes idelige Udbrud som har givet vor Presse meere end eet dødeligt Saar. Den Fremgangsmaade man har fulgt imod dette Blad beviser iblandt mange andre, at vore Politikere ere langt fra politisk Modenhed, at Pennen oftere føres af Fordom end af Fornuft, og doppes i Galde istedetfor Blæk. Det er begribeligt, at et Blad, der modtager saa mange Bidrag af en Deel Mænd, der enten ikke nøie kjende til Forholdene eller ere af meget forskjellig politisk Troe, har ondt ved overalt at conservere sin Farve eller endog at undgaae alle Feilared. Men vore sindige og billigtænkende Landsmænd ville ikke tilregne os, men Omstændighederne saadant. Jntet Blad i Verden er istand til at indestaae for, eller fortægte alle Jndsenderes bemærkninger og Anskuelser. Er Sagen tvivlsom, saa har det gjort sin Pligt, naar det nævner Forfatteren. - Uagtet alle Forsøg til dets Undertrykkelse, lever Dannevirke endnu og, som vi have Grund til at troe, til mange Slesvigeres Glæde. Om det skal voxe og vorde stort, det vil beroe paa, om mange af vore Landsmænd betragte Tingene i deres virkelige og sande Stilling. Vi ere engang Nordboere, og ingen Fremtid vil rive os fra den store Stamme, til hvilken vi høre, i hvis Skjød det Held allerede blomstrer, som hisset neppe spirer. Vi ere ikke Tydskere, ville trods alle Anstrængelser aldrig vorde det, men allermindst da, naar vi behandles som simple Trælle med Haan og Spot, hvergang vi tale om Selvstændighed eller føre Klage over vort ældgamle Fædrenesprogs sørgelige Undertrykkelse."