Berlingske Tidende, 1836-01-28
Det kan man kalde at vise Journalisterne Vinterveien, At forsøge paa at anstille nogen Undersøgelse om Bevæggrundene til hine aldeles uhistoriske Anførsler, kunde have et forhadt Udseende, men aldeles at tie dertil, bør man heller ikke. Tavshed fra de saakaldte Conservatives Side ansees jo (som samme Blad statuerer) for Erkjendelsen af at have en slet Sag at forsvare. Altsaa vakte Journal=Literaturen ingen Jnteresse, da Riegels for omtrent 50 Aar siden udgav Kjøbenhavns Skilderi, – De nuværende Forfattere interessere sig af een meget begribelig Grund vist ikke derfor. – Hans Julemærker fra Landet, en Piece, som udkom i 1786, var vel ikke Stoffet til Underholdning i alle Cireler, P. A. Heibergs Rigsdalersedlens Hændelser (1786), hans Læsning for Publicum (1799) havde vel ingen Jndgang hos Folket, M. C. Bruns Værker og Jerusalems Skomager (1795) bleve vel ikke læste af Borgerclasser, Publicum var ved de Pressefriheds Sager, som dengang hyppigen fandt Sted, vel mindre bevæget end nu omstunder, Hvad kan lignes med den Jnteresse, som Landdesagen (1788-1790) vakte, J hvilken Bevægelse var Folket ikke over Striden imellem Colbiørnsen, og de jydske Jordrotter (1790) Jkke at tale om de mange andre literair politiske Gjæringer. De tre foranførte Forfattere ere fortrinsviis nævnte, fordi de i den Tid, de skreve, vare, som man siger, i Alles Munde; der var dengang Partier ligesom nu, og ster, de Liberale: Democrater. Man vidste dengang tredive til fyrretyve Aar førend Winther, Lørnsen og ligesaa heftige som nu, de Conservative hedte RoyaliDavid traadte frem, at benytte sig af Pressen for at tale den virkelige eller formeentlig Forurettedes Sag."Man vidste dengang, altsaa længe førend Nutidens saa saare paaberaabte Blade lode deres Lys skinne, at den Forurettede havde i Pressen et Middel til at gjenvinde sin tabte Ret, og den Forurettede frygtede dengang ligesaameget som nu den Vægt, som ligger i Folkets almindelige Bevidsthed (?)." Med al Respect for Maanedsskrivt for Literatur og den Virkning, nogle Stykker der have havt, kunde man fra den interessante Periode i det danske Folkelivs Hist orie fra 1784 til 1799 paavise Opsatser i Datidens Tidsskrivter, selv i Efterretninger om lærde Sager, der havde meer end literair Jndflydelse. Maanedsskrivtet Minerva og Ugebladet dansk Tilskuer havde en Jndvirkning paa den almindelige Folkedannelse, som de færreste Rulevende abne. Thi Jngen vil dog vel formaste sig at paastaae, at vi Jntet skylde vore Forfædre, Journalliteraturens Jndflydelse, tre eller fire Decennier tilbage, godtgjøres ved blot at see hen til deres qvantitative Betydelighed. Maanedsskrivter og Ugeblade udgives ikke i sneseviis, naar de ikke finde Kjøbere og Læsere, og dem fandt de dengang ligesaafuldt om ikke meere end nutildags. Man veed ikke hvad man skal antage, om det er plump Uvidenhed eller forsætlig Fordølgelse af Sandhed, naar man i et Blad, som affecterer en vis statsoeconomisk politisk Værdighed, læser, at man først for fire Aar siden lærte at kjende vor Presselovgivning. En saadan Tilsidesættelse af den Agtelse og Tak, der skyldes Mænd som Birkner, Collet og Ørsted, fortjente den skarpeste Revselse, dersom ikke Jndholdet af det hele Nummer 71 maatte være Revselse nok for den eller dem, som det skylder sin Tilværelse.