Viborger Samler, 1796-04-04
Skiverne ere virkeligen blevne mørkebrune ved at tørre dem, og have tabt deres Hovedsmag, som Kogning og Bagning ikke har kundet give dem igien; jeg har ydermeere bemærket, at de havde en akel og vammel Smag, og at ikke engang Kreaturene gad spise dem i denne Tilstand. Følgelig har den fuldkomne Brug af Kartofler lige indtil denne Tid, været indskrænket til Tidsrummer fra deres Høst, indtil den Epoke, i hvilken de begynde at spire: det er at sige, at man endnu ikke har kundet gjøre en sand nyttig Brug af dem, uden blot omtrent et halvt Aar. Med god Grund troede jeg, at der maatte være et kraftigt Middel til at bevare dette Fødemiddel gandske ubedærvet og omendskjønt mange Personer, langt mere oplyste end jeg, have forgjeves søgt dette hidindtil, har jeg betænkt, at den simpleste Ting Undgaaer meget ofte den meest opklarede Mands Undersøgelse, og at jeg altsaa ikke burde forsømme denne Leilighed jeg havde til at beskjæftige mig dermed. J Følge deraf begyndte jeg paa forskjællige Forsøg, og efter at jeg havde fortsat dem med den Jver og Bestandighed, som Kjerlighed til det offentlige Bedste indgyder, har jeg omsider udfundet Middel til at bevare Kartoflernes hele kjødfulde Deele ganske naturligen og i mange Aar, uden nogen Jndsvinding og uden at deres Smag forandres. Jeg anmærker her, at den Fremgangsmaade, som jeg strax vil anføre for at naae dette Øjemeed, ikke medfører nogen Vanskelighed, foraarsager ingen Besværlighed, og da den er meget let at udføre, kan den følgelig benyttes af alle Den Fremgangsmaade man bør følge for at bevare mange Aar i Rad den kjødrige Deel af Kartofler uden Jndsvinding. Man maae strax koge Kartoflerne ved Hielp af Dampen af Vand, fordi de derved beholde ganske deres Smag, og fordi de paa denne Maade koges langt hurtigere end paa nogen anden. For at iværksætte denne Kogning, er det nødvendigt at at komme 3 til 4 Tommer Vand i en stor Kobberkjedel, som man sætter paa en god Lue-Jld, naar Vandet begynder at koge, anbringer man inden i Kiedelen enten en Jernrist eller en Vidiekurv af en passende Størrelse og Form, omtrent som Skaalen til en Vægt, derunder sætter man 3 smaae Fødder, saa høie, at Kurven ikke berører Vandet, og ved Kurven binder man nogle Stykker Reeb for at kunne trække den af Kobber kjedelen, naar man vil. Naar denne Kurv eller Riste er nedsat i Kiedelen, lægger me, Kartoflerne derpaa, uden nogen anden Tilberedning, saaledes som de have været indhøstede indtil at Kjedlen er ganske fuld. Derpaa har man Omsorg for at tildække dem for at concentrere Dampen af Vandet og for at forhindre, at den undslipper det mindste skee kan. Hertil kan man betjene sig af en liden Madras af tæt Lærred, stoppet med Hør eller Hamp omtrent 2 eller 3 Fingre tyk, oven paa hvilken man desuden kan lægge en Træebrikke beklædt paa Kanten med tækket tet Halm, som man kan befugte, førend man dækker Kjedlen til dermed. Det vil være nødvendigt at holde Vandet bestandig i kog omtrent i 30 Minuter, og i den Tid bliver endog de største Kartofler fuldkommen møre man kan da tage dem ud af Kjedlen og lade dem afkjøle et Qvarteers Tid, hvorefter det vil være meget let, at tage Skindet af dem med en spids Kniv eller og med Fingerne. Naar Kartoflerne ere skrællede, maae man knuse dem med en Valse eller Tromle af Træe, og lægge dem til 2 eller 3 Fingre tykt paa Kurvemaatter af Vidie eller andet Træe. Disse Kurvemaatter maae være flade, forsynede rundt om med smaa opstaaende Kanter forholdsmæssige til den indvortes Dybde og Flade af Bagerovnen, hvori de skulle sættes. Man kan meget gjerne sætte 2 eller 3 oven paa hinanden, alt efter Ovnens Høide, naar man kun blot iagttager ei at sætte dem tættere sammen end paa 2 til 3 Tommer nær. Jmedens man er i Færd med at tilberede Kartoflerne, er det nødvendigt at lade Ovnen varme, indtil den har faaet den Grad af Varme, som den almindeligen har, naar man tager de bagte Brød ud, det er at sige, at man ikke maae forbruge meere Brændsel dertil end allene af det Brænde, som man bruger for at varme den fuldkommen. Derpaa indsætter man Kurvemaatterne; men man maae ikke ganske tillukke Ovnen, for at tørre Kartoflerne des snarere, tvertimod maae man give Dampen, som uddunster af dem Lejlighed til at slippe ud. Naar der ikke kommer meer Damp ud af Ovnen og Partiklerne af Kartoflerne lade sig got smulre imellem Fingerne og give, naar man gnider dem, en Lyd, lig den Hasselnødderne give, naar man rører imellem dem, saa ere de tilstrækkeligen tørrede, og maae da tages ud af Ovnen. Man lader dem derpaa askjøles paa Kurvemaatter og derpaa fylder man dem i Sække, som man kan sætte op paa Loftet eller et andet beqvemt Sted, naar det kun ikke er fugtigt. Man maae iagttage, at Kartoflernes Tørring bør iværksættes hurtigen, og at det er nødvendigt at befordre den ved den Grad af Varme, som nylig er angivet; dersom de tørredes langsomt, vilde de tabe deres Smag, deres naturlige Farve og blive sorte. Naar man har en passende Mængde af kogte og tørrede Kartofler, kan man lade dem male til Meel paa en almindelig Mølle, paa samme Maade som Sæd males. Naar Kartofler er malede til Meel, er Transporten af dem lettere og mindre kostbar, fordi de veje mindre end i deres naturlige Tilstand og fordi en liden Plads kan rumme en meget stor Mængde. Dette Meel er ikke underkastet nogen Gjærning, saa længe man bær Omsorg for at bevare det for Fugtighed; det kan gjemmes i mange Aar, uden at det taber noget af sin Smag, og uden at det fordrer nogen Udgift ved at haandtere det.