Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1834-01-02
Af de Udrustninger, der i Falge de offentlige Blade, for Øieblikket foretages i de engelske og franske Havne, skulle man troe at en europæisk Krig stod for Døren; men efter Redacteurens ringe individnelle Formening, er dette ikke for Øieblikket Tilfældet; Staternes Nationalgjæld, de hyppige Laan, som i de sidste to Aar ere gjorte af de fleste Regjeringer, og den indre Gjæring i flere Stater, ville sikkerlig afholde Cabinetterne fra, uden i høieste Nødstilfælde at indvikle sig i en almindelig europæisk Krig; men Læserne ville erindre, at den engelske Nation, altid var fiendtligsindet mod alt hvad der hedder russisk Jndflydelse, og en fiendtlig Demonstration mod Rusland, vil skaffe det engelske Ministerium den Popularitet, som man taler om, at det begyndte at tabe. Det samme er Tilfældet i Frankerig, hvor alene Tanken om Krig, er i Stand til at bringe Gemytterne til Enthusiasme. Føier man hertil, at det tyrkiske Rige synes at nærme, sig sin Undergang, og at det er nødvendigt, i Tilfælde dette skulle skee, for det engelske og franske Cabinet, at sikkre sig selv en Deel af de tyrkiske Besiddelser, da ellers den betydelige le dantiske Handel, ville tildeels komme i Ruslands Hænder, saa har man vist en af de vigtigste Grunde for Udenstningerne i Engelland og Frankerig. Skulle engang Deelingen af de tyrkiske Stater finde Sted, da vil Qvæstionen blive, om ikke denne vil foranledige en europærsk Krig Underhandlingerne om de belgiskebollandske Anlinggender, synes heller ikke at lede til noget Resultat; og mærkeligt er det, at paa samme Tid, som der tales om en saa stor Spænding medlem det engelske og russiske Hof, har H. M. Kongen af Holland afbrudt Underhandlingerne om de belgiske Anliggender, og Prindsen af Oranien er reist til Petersburg; det lader næsten som Kong Wilhelm ventede at kunne drage Fordeel, af en eller anden Forandring i Europas politiske Stilling. Vi komme endelig til en ikke uvigtig Anstødsteen mod Opretholdelsen af den euroræiske Fred, nemlig de italienske Anliggender. Her ønsker naturligviis Østerrig, som der er i Besiddelse af betydelige Lande i Jtalien, at udøde en Slags Suprematie over de øvrige italienske Stater, og der at opretholde det strænge monarkiske Princip, medens derimod Frankerig, som en constitutionel tilgrændsende Stat, ogsaa vil have nogen Jndflydelse paa de utolienske Anliggenders Gang, og det synes næsten som Hs. Maj. Kongen af begge Sicilierne, handler meest i den franske Politiks Aand. Forøvrigt har den Utilfredshed, der yttrer sig paa flere Steder i Jtalien, fornemmelig sin Grund i, at vor mere oplyste Tidsalder, ogsaa har udøvet sin Virkning paa Jtalienerne, de fordre som Mennesker visse Jnstitutioner og Rettigheder, og disse stemme paa flere Steder ikke overeens med Regjeringsprinciperne. Man seer af Alt Foranførte, at Diplomatikernes største Konst, for Øieblikket bestaaer i at bringe de constitutionelle og de monarkiske Regjerings-Principer, saavidt mueligt i Samklongmed hinanden; men dette er et Problem, der ikke er let at opløse, af dette afhænger tildeels Krig eller Fred, ligesom ogsaa de belgiske og tyrkiske Anliggender, i Tiden kunne foranledige en almindelig europæisk Krig, hvis Følger, i Forening med den Gjæring, der for Øieblikker bersker i flere Lande i Europe, sikkerlig ville blive uberegnelige, men just derfor kan men med Grund haabe af Regjeringernes Viisdom, at denne saalænge som mueligt vil blive forebygget, Redacteuren.)