Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-10-13
Doctor Don Jose Gaspar Rodriquez de Francias Fader var af Fødselen Franskmand, men gik i sin Ungdom til Portugal og derfra til Paragua, hvor han ægtede en Creolerinde. Endskiøndt man almindeligen troer i dette Land, at han er af Portugisisk Herkomst, saa vil han dog ikke tilstaae det og siger gierne, at der flyder Fransk Blod i hans Aarer Da han i Begyndelsen var bestemt for den geistlige Stand hvorfor han, som han pleier at udtrykke sig, var fordømt til at studere Theologie, hvilket var dengang den eneste Vei for at komme til nogen Anseelse, saa erholdt han sin første Underviisning paa de elendige Skoler, som Munkene dengang holdt i Asumption, og gik derfra til Universitetet i Cordova i Provindsen Tricuman, hvor Franciscanerne underviiste siden Jesuiternes Fordrivelse i Aaret 1767. Han gjorde der gode Fremskridt, blev Doctor i Theologien, men da Studereringen af den Kononiske Ret havde givet ham Smag for Jurisprudentsen, saa besluttede han sig til ikke at tage Tonsuren og blev Advocat. Efterat Dr. Francia var kommen tilbage, saa udmærkede han sig ved et uforanderligt Mod og Retskaffenhed. Han paatog sig aldrig at føre en uretfærdig Sag og tog aldrig i Betænkning at forsvare den Svage mod den Stærke, den Fattige mod den Rige. Han lod sig godt betale af dem, som lode Sager føre af ham, naar de havde Raad dertil og især naar han vidste at de havde Lyst til at føre Processer; derimod viiste han sig overmaade uegennyttig mod de Uformuende, eller mod dem, som bleve tvungne til at stille sig for Retten formedelst ubillige Fordringer. Endskiøndt han ikke havde arvet megen Formue efter sin Fader, saa bestræbte han sig dog aldrig for at berige sig; Hans heele Formue bestod i Halvdelen af et Huus i Staden og en liden Eiendom paa Landet, og dette tilfredsstillede alle hans Ønsker. Han holdt ikke meget af Selskab, beskiæftigede sig gierne, naar han var hiemme, med at studere, og da han stedse førte et udsvævende Liv, saa har han aldrig været gift eller været Huusfader; desuden mangler han al Tilbøielighed til ømme Følelser og har intet Begreb om Venskab. Megen Menneskekundskab har han ikke kunne forskaffe sig ved Omgangen med sine Landsmænd, og ved en aldeeles Mangel paa litteraire Hielpekilder. Han er underkastet det ulykkelige Tilfælde at blive imellem angrebet af Hypochondrie, som endog gaaer over til et Slags Afsindighed; denne Sygdom er arvelig; thi ogsaa hans Fader var en meget underlig Mand. Hans Broder lider af Sindsvaghed; ogsaa hans Søster har i en lang Tid sværet sindsvag. – Da han havde naaet den mandlige Alder, saa blev han udnævnt til Medlem af Cabilden eller Magistraten i Asumption. Siden var han AlcadeEn Mand af hans Characteer maatte selv blive uafhængig i Embeder. Ogsaa forholdt han sig i sit offentlige Liv, ligesom han havde gjort det i sit private. Han søgte hverken at behage Gouverneuren eller Spanien, forsvarede sit Fædreneland imod Hovedstadens Fordringer, og var ligesaa ubestikkelig Dommer, som han hande været en ubestikkelig Advocat. Dette Forhold forskaffede ham hans Landsmænds Hengivenhed. Siden blev han 1ste Consul og endelig Dictator. Assumption, som er Hovedstaden i Paraguar er bygget i Form af et Amphietheater og ligger paa en temmelig Skraaning paa Bredden af Rio Paraguay. Dens Gader ere krumme, ujævne og for det meste saa snevre, at de hellere fortiente at kaldes Stræder end Gader. Husene havde kun een Etage, laae for det meeste afsondrede fra hinanden og vare adskildte ved Træer, smaae Haver, Buske og aabne Pladser, hvorpaa der voxede Græs saa at Byen meere lignede en Landsbye end en Stad. Næsten allevegne saae man Kilder, som dannede Bække og Sumpe. Regnvandet havde gravet Huller i Jordbunden og udhullet de fleste Gader, som laae skraae. Dictatoren paatog sig nu at inddeele heele Staden i regelmæssige Qvarteere, uden at bryde sig om de skadelige Følger det kunde have for Jndvaanerne. Vistnok var det nødvendigt at Staden blev bedre inddeelt, blev jævnere og især at den fik mindre ureenlige Gadet; men Beliggenheden af Husene og den Vegitation, som omgave dem, var i enhver Henseende saavel fordeelagtig for Sundheden, som passende for det tropiske Klima og for den sandede Jordbund. J Aaret 1821 begyndte Dictatoren i de mindst befolkede Deele af Staden at lade afstikke lange Gader, lige efter Snoren fra Nordost til Sydvest, og Tværgader fra Nordvest til Sydost, som alle erholdt en Bredde af 35 til 40 Fod. Paa denne Maade skulde trækkes Paraleller igiennem heele Byen. De skulde vel staae 100 Skridt fra hinanden, men naar en offentlig Bygning kom iveien, saa gjorde man Qvarterenes Afstand større eller mindre. Men saaledes handlede ikke Dictatorer med Hensyn til private Folkes Huse; han viiste sin Muurmester, som tillige var hans Jngenieur, den Retning hvori han skulde sætte Pælene, og naar han giorde en Spadseretour om Aftenen, saa hialp han ham selv undertiden med dette Arbeide Herpaa udstædte han en Ordre til Eierne af alle de Huse, som stode paa den afstukne Plads, at de skulde rive dem ned, uden at han bekymrede sig om, hvad der blev af dem og deres Familier. Ved disse Foretagender betalte kun Dictatoren Haandværkmesterne, og lod Arbeidet forresten udføre ved nogle hundrede Fanger. Kredsene maatte levere alle Materialer paa deres Bekostning, og naar Arbeidet skulde foretages udenfor Staden, saa maatte de desuden stille Dagleiere. Paa denne Maade bleve alle Fæstninger ved Grændserne, flere Casserner og andre Bygninger i Stæderne Assumption, Neemburn og Villa Real opførte. Ogsaa lod han anlægge flere nye Landeveie igiennem Skovene og reparere andre, som Regnen havde fordærvet. Hvert Øieblik bleve Landbeboerne foruleiligede med Reqvisitioner af deres Personer og deres Arbeidsdyr. Desuden har Dictatoren beholdet den gamle Spanske Skik, som kaldes Leva eller Presningen, hvorved man med Magt anholder Mennesker, Dyr, Vogne og Redskaber og alt, hvad man finder paa Landeveiene og hvad der kan (Fortsættes.) bruges til Arbeide.