Berlingske Tidende, 1752-05-29
No. 42 Danske Kiøbenhavnske Foruder, Post Mandagen den 29 May. verede Niende Fortsættelse paa Efterretningen om Hr. Paul Beck. Præteren blev ved at afmale Bick med de slemmeste For ver ved Hoffet, paastaaende derhos, at han maatte med ydere ste Strenghed tracteres, og nøde forvares. Deg, Genera litetet i Marseille undte ham sin Bevaagenhed, og i den Sted, at Beck skulde skikkes paa Galeierne, blev ham et Kammer udi Hospitalet anviist, paa det han maatte komme sig noget igien af alt det Onde, han havde døyet. Her lerede Beck i 15 Maaneder udi megen Sinds Urolighed og adskillige Modgangs Storme. Efter endeel hans redelig Venners Raad skikkede han Memorialer til Canzleren, til Jntendanterne for Marmen og andre Herrer, der havde me ger ved Hoffet at sige. Prateren fik formedelst sine Vin ner Nys derem. Han skikkede paa Timen sin Søn til Paris. Denne maatte stræbe det beste han kunde, at faae Beckes Commissionaire paa sin Side, for at udforske hans Anslag og Hensigter. J Marstille havde Præteren hværret en Medicum, en Barberer og en Kiøbmand til at holde Øy med Beck, og passe paa hvad han tog sig til. Barbereren, siden han hver Dag bragte Hospitalet, havde frivilligen tilbudet sig at være Beck bedragelig i hans geheime Correstendence. Beckes Breve bleve til ham addresserede, og han bragte ham dem, men de fleeste vare brekkede, førend Beck fik dem, og Barbereren havde taget Copie deraf. Naar det kildtes, saa foregat Barbereren, at han havde mert, de vare til ham selv, og lod derfor brækket dem, han forskide Beck hver Dag meere ud, ja han viiste ham Breve, i Følge hvilke adskillige Stands-Personer skulde tage sig ved Hoffet, for hans Pretesses Remsion; men saadant havde han falske lig opdigtet. Han de til Teck, at han behøvede ikke meere, at søge om sin Frihed, tænkende paa den Maade at Lys se ham i Søen, men virkeligen skeede det for intet andre, end at Backes Fiender maatte saae Aanderum. Og derpasver indies i Augusti Maaned til Marseille Ordre fra Hoffet, at beck skulde nedere forrette, og hans Steen ham formernes, fordi han talede tile om Magistraten i Stractere, Beck fandt Virkningen af denne Ordre, er faldt dererer uder skeede, di derste Desperation. Ved samme Tid, da Beck sakke under Byrden af sin gienvordige Skjebne i Marseille, passerede den nye Hertuginde af Parma igiennem samme Stad, for at tage til sin Gemahl. Beck blev raadet, at forestille Hendes Kongelige Høyhe sin Elendighed formedrist en Memorial. Den fornævnte Barberer fik et Nys derom, oc tankte ved den Leylighed at vinde et nyt Folskheds Præmium hos sin Velynder, Prætoren. Han svurde derfor Beck ud, og overoberede hans Forehavende, tilbydende sig endogsaa for at faae Beckes Memorial det bedre befordret, at ville levere samme med egen Haand til Princessens Arcarcur, og recommendere ham Sagen paa det allerbeste. Bræk Ber skaffet. Hendes Kongel. Hoghed befriede 6 Christne og 6 Tyrke-Slaver fra Galeperne; men Beck maatte blive i sin Elendighed. Den ned han siden nogen meere Frihed, og fik Forlov til at omgaaes med sine Venner. Samme raadede ham atter, formedelst nye Memorialer at søge om sin Protesses Revision. Han hos en Ven i Paris, at giøre sæ o derste for hans Befricise, lovende tilligemed at stille 50000 Livres Caution, med Forpligtelse at møde saa ofte som han maatte blive stærnet. Beckes indsendte Memorialer vare ikke uden af Virkning. Mangfoldige Stands-Personer som tes at ville tage sig hans Sagen. Canteren selv forlangede at see Originalen af Beckes Forbør. Her viste Prætoren et Mesterstykke af sine Kunster. Han og Magistraten i Strasterg indsendte til Rigs Caniseren, som den voverste Dommer i Frankrige, de tilsernemmeldte 14 saa friskelig ud spurdte Artikler. Beck var i Henseende til disse Atte aldeles udskyldig. Dog, Fienderne lengte alle deres Fun ster, at faae Dommen i den henseende af Canieren stadfæster. Det lykkedes dem efter Ønske, at de erholdte et Kon 3 Actet, hvortil Candleren tvende Secreterere, som med store Summer vare dertil underkiøbte, gjorde alt hvad dem meligt var. Derved fik Prætoren Mod igien, og lod defale, at ingen fremdeles skulde tage sin Becket Sag an, di at give Memorialer ind for ham. Paa samme Til skrer en formem Mand fra Strasberg til Beck: Han skulde kan, tage sig vaarligen i agt, at ikke hans Fiender enten i Med eller Drikke gave ham noget skadeligt ind. Formodentlig havde denne ærlige Mand faaet Kundskab om, at man pønsede paa at forgive ham, saasom hans Fiender ikke endda og tede sig sikre saa længe han levede. Da Fienderne troede, at Mad. Beck forstrakte sin Mand med Penge, vare de betænkte paa at stække Vingerne paa hende; hvorom skal meldes udi næstfølgende Fortsættelse.