Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-05-08
Blandinger. Som et Deviis paa Krigslykkens Ustadighed vil det ikke være unteressant, at erindre sig Hovedtrækken at den nu ligge for hundrede Aar siden tilværende store Krigs heelt Carl den Tolvtes krigerske Løbebane, og den stadige Seir og Lykke, der fulgte ethvert af hans Skridt, indtil han af en usynlig Haand med et standsedes paa denne Bane. - Rusland og Polen allierede sig mod Carl, og Dannemark tiltraadte Forbundet. Den polske Konge vilde rive Lisland fra Sverrig igien, og forene det med Polen, for at give sit Rige en ny Støtte. Rusland lod sig dengang blot af Erobringsplaner forlede til Krig. Det vilde have Jngermanland, Eilhland og Lifland, uagtet de allerede længe, efter Traktater, havde tilhørt Sverrig. Carl forlod Sverrig. Med 8,000 Mand gik han 80,000 Russere imøde, og leverede et Hovedslag, hvori han tilintetgjorde den russiske Armee, Uagtet hans Hær nu kun bestod af 7000 Mand, tog han dog 30,000 Russer til Kanger, som bleve sendte til Sverrig, erobrede Krigskassen, 145 Metalkanoner, 28 Mørsere, 151 Faner, 20 Standarter a. Russerne havde 8000 Døde. De dengang saa overtroiske Russere ansaae det hele for Hererie, skrandt det gik meget naturligt til, thi den russiske Armee bestod af uøvede og tvungne Folk; deres Anførere vare udnige &c. Russernes Nederlag maatte være Kongen af Polen høist ubehageligt, thi nu kunde Carl vende sine Vaaben alen mod ham. Begge Regenterne holdt nu en personlig Sammenkomst i Birzen, hvor de indgik et Forbund. Ogsaa i Sachsen vandt Carl Seier; han rykkede ind i Lithauen, og kom til Birzen, hvor August og Peter tilforn havde sluttet et Forbund imod ham. Her fore satte han sig at styrte August fra Tronen, hvormeget end hans kloge Kantaler Oxenstierne fraraadte ham at afstaae fra denne Plan. Den største Deel af den polske Nation var misfornøiet over, at August havde taget Deel i Krigen; Carl behøvede kun at tage Partie, for strax at have mange Tilhængere. Rigsdagen blev til bragt med Trætter og Jntriquer; Peter lod sig imidlertid nøie med Smaatræfninger ved Grændserne. Kongen af Polen som alt mere og mere indfaae sin farlige Stilling vilde nu gjerne slutte Fred. Ved den kloge og indtagende Grevinde Königsmark vilde han bevæge Carl til at forunde ham den, men Carl værdigede ikke engang Grevinden en Samtale. August maatte forlade Warschau, som strax efter toges i Besiddelse af Carl, der behandlede Staden meget lemfældig, men erklærede, at Republiken ikke kunde vente Fred med ham, førend den havde valgt en anden Konge. August, der imidlertid havde samlet sine Sachsere og de ham endnu troe blevne Polakkere, saae sig nu nødt til at levere et Slag udenfor Warschou; begge Regenter kommanderede selv. Ogsaa her beholdt Carl Seieren. Han blev nu endmere urokkelig i sit Forsæt, at styrte August fra Tronen. Om jeg ogsaa skulde blive 50 Aar i Polen" sagde han, saa skal dette Forfæt dog udføres."Men dette var ogsaa Aarsag til alle de Uheld der siden mødte ham. Medens Carl var i Sachsen, beviiste alle Europas Hoffer ham de største Æresbeviisninger. Efter et langt Vinterqvarteer gik han Peter i møde; rykkede som Seierherre, ind i Polen, hvor alt ydmygede sig for ham, og de russiske Tropper trak sig tilbage; selv Peter maatte over Hals og Hoved forlade Grodno. Carl vilde nu og saa ydmyge Caren i hans eget Rige, Han marscherede midt om Vinteren, giennem det skovrige og moradsige Lithauen, satte med sin Armee over Floder, angreb Russerne syv Gange, førend det omsider lykkedes ham at slaae dem med 8000 Mands Tab paa Flugten, og at forsage dem fra alle deres Forskandsninger. Den uventede Seier bevægede Peter til at giøre Fredsforslag, men den hovmodige Carl svarede: at han kun i Moskan vilde underhandle med ham." Enhver, selv den svenske Armee, ventede nu at Carl vilde tage Veien did. Men fra nu af dalede Lykkens Soel for ham, Carl kan fra dette Øieblik tiene til Exempel paa, at selv den frygteligste Erobrer kan ved Omstændigheders evige Kredsløb, falde ligesaa hastig som han er stegen, og at den vise Solons Ord ningen er lykkelig førend han i hviler i sin Grav, er anvendtlig paa enhver Krigshelt. Stolende paa sin Lykke lod Carl sig nu forlede til at drage til Ukraine, hvor han blev foruroliget af Russerene under Menzikoff, og paa de store Omveie han gjorde, ikke fandt andet end Ørkener, Skove og Moradser, i hvilke han mistede den største Deel af sit Artillerie. Hans Armee blev ved Kulde og Strabadser efterhaanden formindsket og gientagne Gange slaaet. Omsider blev den ved det bekiendte Slag ved Pultava aldeles opløst.