Berlingske Tidende, 1834-03-31
Fra Preussen, den 14de Marts. Hører man The Globe og Journal des Debats raisonnere om den i Petersborg sluttede Convention imellem Rusland og Porten, da skulde man troe, at de havde vexlet Roller, og at den Franske ministerielle Presse supplerer den Engelske, for at besætte det af samme forladte Terrain og gjøre Ruslands Hensigter imod Porten mistænkte, endskjøndt disse fremlyse tydeligt nok af den nyeste Overeenskomst, og Achmed Pascha har forladt Petersborg tilfreds. Erfarer man igjen paa den anden Side, at den Engelske Gesandt har den 9de Februar overrakt en meget kraftig Note i Constantinopel, i hvilken han minder om den Tractat, som Porten indgik med Storbritanien i Aaret 1809, for at erklære den under 8de Juli f. A. imellem Porten og Rusland sluttede Overeenskomst for ugyldig, imedens den Franske Ambassadeur blot i Forbigaaende berører disse Transactioner, og angriber samme med mindre Hadefuldhed – saa kan man i Sandhed ikke ret vide, hvad man skal tænke om alle disse Stratagemer og med hvem her egentligen spilles med her. Det Skjulte heri mægter ene Tiden at drage for Dagen; thi efter Skinnet at dømme, ere begge hine Cabinetter enten ikke ganske enige om det Orientalske Spørgsmaal, eller de søge gjensidigen at bringe hinanden ud af Forlegenheden, saasnart det ene eller det andet Partie er gaaet for vidt, og byder at indlede en vis Ansvarlighed imod den parlamentariske Almagt. Denne Gang var det Englands Ministerium, der havde vovet sig for lang ud, og nu, som det synes, gjerne vilde træde tilbage igjen, uden dog at forekomme altfor inconseqvent i Nationens og Parlamentets Øine. Det er mueligt, at man i denne Anledning har sluttet en Overeenskomst med de Franske Collegaer, og at disse nu lade deres halvofficielle Journaler istemme den Tone, der, til Europas Forundring, hidtil valgtes i London, forat tilfløre det utidige Sprog, der blev ført imod Stipulationerne af 8de Juli. Bladet The Globe synes nu at være fyldestgjort i Henseende til den Petersborgske Convention, tvertimod Journal des Debats Anskuelser, paa det at man for begge Parlamentets Huse kan have den Undskyldning, at den inderlige Alliance med Frankrige har fordret at man tilsyneladende skulde kaste Stridshandsken til Rusland, endskjøndt det er bekjendt, hvorliden Tilbøielighed man i Paris nærede for Demonstrationer, der, opløftede imod al Ret, modstrede den sunde Politik. Dette diplomatiske Spilfægterie kan ogsaa komme de Franske Ministre tilgode, eftersom de hermed smigre den Franske National-Forfængelighed, give sig Udseende af Selvstændighed, og kunne coquettere med den Antipathie, der siden den Polske Jnsurrection fremhersker i Frankrige imod Cabinettet i Petersborg. Der kan imidlertid heller ikke omvendt finde nogensomhelst Connivents Sted, i hvilket Tilfælde, den Engelsk Franske Alliance da vilde vorde meget precair, og maaskee have nydt sin længste Varighed. Jmidlertid har man dog erholdt Beviser for, at denne Vaklen i begge Sømagternes Tilbøieligheder leder til intet Resultat, og at alle deres officielle og halv officielle Misbilligelser af en i sig selv retmæssigen gjeldende og uomtvistelig Act have Liighed med et tomt Bouderie. Den udenlandske Politik synes overhovedet at være den Greyske Administrations svageste Side. Misgreb gjøres overalt, men til de største høre maaskee de Angreb, som man forsøgte imod Tractaten af 8de Juli. De have viist ikke allene Norden, hvor Lidet England endnu formaaer, men endog ladet det allierede Frankrige –der ikke altid vil vedblive at være allieret og lettelig igjen kan overtage den gamle Medbeilerindes Rolle – tige sig i Kaartene De sidste Debatter i det Engelske Underhuus over Ophævelsen af Kornbillen have her vakt den største Deeltagelse, da Preussen, mere end ethvert andet Land er interesseret herved. Danzige og Kønigsbergs Havne, hvor der forhen herstede saa stor Rigdom og saa megen Livlighed, ligge øde siden hiin Bill, Værdien af Landeiendommene er sjunken ned til en Fjerdedeel og endnu Meer, og da Landhandelen med Polen ligeledes er tilintetgjort ved den strænge Spærring, kan det ikke være os paafaldende, at Forarmelsen tiltager i en Provinds, der fordum blev saa riig og blomstrende ved den Handel, som nu er berøvet den. Hvor meget end Regjeringen bestræber sig for at erstatte de tabte Velstands-Kilder ved Andre, kunne vi dog lettelig indsee, at, da Beliggenhed og Producter ikke lade sig forandre, vil den gamle blomstrende Tilstand, kun vende tilbage, naar Udførselen til England og den fri Sam færdsel med Polen vorde gjenoprettede. Humes og Thompsons betydende Ord, at der egentligen blot endnu var Spørgsmaal om, hvor længe man vilde opsætte Ophævelsen af Korn billen, bekræfte, hvad man allerede veed, at det maaskee snart ikke meere vil staae i Ministernes Magt, at forhale Ophævelsen, fordi det truer med at blive et Livspørgsmaal, til hvilket Manufacturernes Concurrents er knyttet i en saameget større Grad, som den Tydske Toldforbindelse træder dem mere truende og forstyrrende imøde end nogensinde for. Man kan derfor haabe (og fremfor Alt, bekræfte selve Ministernes Yttringer dette Haab, at Kornbillen vil inden ret lang Tid vorde enten aldeles eller dog tildeels ophævet, og at den Preussiske Handel herved i det Mindste vil erholde en betydelig Tilvært.