Norske Intelligenssedler, 1765-05-01
Alle Forandringer og nye Indretninger, saa fortræffelige, gode og nyttige de endog være kand, ja Landets Velfærd og det almindelige Beste befordrer, ere de dog Jndvaanerne udangeneme og modbydelige; Enhver synes immer best om den gamle, ihvor unyttig og skadelig den i sig selv end er, Men paa saadant maa man intet agte, eller paa Pøbelens Domme giøre nogen Reflexion, thi de blive snart den nye Indretning tilvandt. Alle Ting i Verden haver sin Begyndelse, og engang i Tiden har været nye: derfor ligesom Tilstanden og Landenes Velfærd forandrer sig med Tiden; saa udfordrer Nødvendighed, at Love, Politie og gandske Regierings-Former derefter maa indrettes. Lesbia havde dette tilfælles med alle store Aander, at hun ingen Lige taalte, og i den Post kunde hun trætte om Rangen med Cæsar og Pompejus. Lælig maatte prøve denne Sandhed. Hun var et Fruentimmer, som ingen Aarsag havde til at beklage sig over Naturen, uden det skulde være det, at den havde indplantet hende en større Trætte-Lyst, end de almindelige Siæle af dette Kiøn tilkommer, og saaledes gjort hende forvoven nok til at driste sig mod Lesbin, og forfængelig nok til at haabe et lykkeligt Udfald. Hun var saa hidsig, at hun betalede en staaende Afgift til Lesbia Kiøbmand, for at levere hende strax af samme Tøy, som han skaffede Lesbia, og lønnede Skræderen aarlig for Mynsteret. Denne sidste var saa nedrig, at han, uagtet Kontrakten, ikke kunde nægte sig denne Fordeel, dog var han saa samvittigheds agtig, at han ikke selv syede dem. Saasnart Lesbig havde faaet en nye Klædning, kunde hun være vis paa at møde Lælig; thi omendskiønt denne ikke altid kunde være paa samme Sted som Lesbig, saa søgte hun dog i det mindste at møde hende til Trods. Lesbia blev bestyrtset, forbittret, og som hun var av en fiin Malm, blev hun endog syg. Dog, store Siæle kand svækkes, men aldrig nedslaaes. Hun lignede her Hercules's Hydra, et nyt opvoxende Hoved erstattede strax det afhugnes Forlis, eller om de vil have et ædlere Exempel, der romerske Folk, som ved et tabt Slag allerne bleve farligere for Fienden, hvis Seyer, allerne kunde forvisse ham om en u omgiængelig og fuldkommen Undergang. Saaledes var min Heltinde. Vel kunde det spæde Fruentimmer=Hierte ikke imodstaae den første Følelse; det smertedes, det fortvivlede, men et Øyeblik dæmpede strax disse Følelser, en ædlere Jld ophidsede det heele Blod, Hiertet og Aarene svulnede af Mod, et Mod, større end Alexanders, da han sprang over Muren allerne, midt ind iblant de væbnede Fiender. Det er en Følge af Viisdom at avskiære alle Midler til det Onde, men naar dette ikke er mueligt, da at formindske det saa meget som mueligt, Min Heltinde var Filosof. Først forandrede hun Kiøbmand og Skræder, og dette saa til, at hun ikke beholdt nogen længere, end en Maaned; ikke det allene, hun forskrev selv sine Vare, hun sendte sit Maal, men forgiæves: thi hvem kand overgaae dette Kiøn i Skarpsindighed? Hvad nu? Hvad Middel kunde en Aristoteles fundet paa i saadan en Vanskelighed? Men Lesbra var ikke endnu udtømmet, hun vidste at det var en halv vundet Seyer at dølge for sin Modstander dens Fremgang. Saaledes gjorde hun, hun tvang sig, hun var munter, hun talte med Lælig, roste hendes Omsorg, hendes Valg av Tøyet, hendes Smag i Mynsteret, og alt det med en Mine, som tilligemed sin muntre Mildhed førte noget høyt, noget overvældende, noget som bevidnede hendes Fortrin for andre pynte-lystne af hendes Kiøn. Jmidlertid distingverte hun sig ved de smaa Lapperiers Anordning: Krepiner, Fal bela, Sløyser og Smækkers Indretning og Anlæg, som hun ofte selv forandrede efter Skræderens Haand: hendes Koffyre føyede og hendes Forsæt. Hvad meere kunde den største Filosof gjort, Virkningen svarede og til hendes Ønsker. Lælig var nylig gift med en Mand av den urimelige Tænkemaade, at han ikke lod sig nøye med at indrette sine Udgivter efter Jndkomsterne, men endog stræbede at lægge noget op for Eftertiden til sine Efterlevendes Underholdning, naar han døde. J Begyndelsen var han endnu saa billig, at han føyede Lærlig, men da disse bekostelige Forandringer alt for til efter hans Tanke bleve igientagne, begyndte han at knurre, og siden at indskrænke sin Kone. Denne ubillige Opførsel kunde ikke andet end fortørne et ærekiært Hierte. Hun græmmedes, og Fortrydelse gav hende Middel til at trodse hans Forsigtighed. Jntet er umueligt for en hurtig og utrættet Flid. Lælig triumferede over sin Lykke og sit Huses Velmagt, Lesbia kunde hun ikke overvinde. Hendes Mand maatte rædde sig paa Vraget. Det er ikke nok at overvinde, man maa vide at bruge Seyeren. Lesbig nød sin. De begriber vel, min Herre, at min Dames Kunst ikke blev staaende ved Klædedragten. Ney, hendes største Forstand bestod i at bruge sine Miner, sine Gebærder i rette Tid og til sin Fordeel. Jeg vil ikke opholde mig over hendes Friere og hendes Opførsel mod dem, thi i denne Post er det heele Kiøn saa overeensstemmende, at dersom man kunde bygge noget vist paa et almindeligt Samtykke, saa skulle man antage det for en naturlig Drivt hos dem, at tyrannisere deres Elskere. De ældre Tider har kiendt denne Tilbøyelighed saavelsom vi Du finder ingen, siger Juvenalis, som sparer en Elsker. Ja, hun brænder endog selv av Forlibelse, saa finder hun dog en Vellyst i at pin og plyndre en Elsker (!). Kort: hun blev gift med en Mand, som var fornuftig, det er, som vidste at skiønne paa sin Kones Fuldkommenheder, og sandelig med Grund thi Lesbia var en av de faae, som kunde forene hans Herre Navn med sin Myndighed, hun herskede som en uindskrænket Dronning, under Skin av en fuldkommen Kone-Lydighed; saa vigtig en Sag er det at opoffre det synlige for det virkelige. Blev da Lesbiarikke ydmyget, Ney, min Herre, min Dame var ligesaa lykkelig, som forstandig, og i denne ene Post viger hun fra de store Hoveder. Simple, som De veed, var en Frugt af dette Ægteskab, og tillige den eneste. Men hvad en Dame af den Karakter opdrage en Datter saaledes som Simple Det er ubegribeligt." Forlad mig, min Herre, dette er et nyt og sandelig det stærkeste Beviis paa min Dames Klogskab. En liden Siæl havde anseet det for en Lykke, at danne en Datter efter sit eget Mynster, og dette var rimeligt, men høye Siæle forlade Banen og søge ugemeene Veye. Simples Skiønhed voxte med Aarene, og i hendes tolvte Aar var hun, hvis der ellers gives nogen, en fuldkommen Skiønhed; hun havde Vid og Liv. Hvilket farligt Foster for Lesbia, som endnu ikke, hvilket De læt kand begribe, havde i Sinde at overgive den Valplads, som hun saa længe havde forsvaret. Hvad Raad, Opdragelsen maatte rædde hende. Hun søgte fra spædeste Alder at hemme den fremspillende Munterhed; den uskyldigste Mine, som forraadede det mindste bifald, som hun gav de smaae Herrer, som opvartede hende, paadrog hende en eftertrykkelig Straf. 1) - - - Nullam invenies qve parca amantArdeat ipsa licet tormentis gandet amantis & spoliis. . - - Jorden. Cat. V. 28. Slutn.