Berlingske Tidende, 1790-03-26
Fortsættelse af Rigsraadens Grev Hermansons Tanker om Sverrigs Tilstand ved den opkomne ulykkelige Krig med Rusland. (See Nr. 24 af disse Tidender.) En Armee, selv den tappreste, som den Svenske fortiener at kaldes, udrustet og underholdet paa forommeldte Maade, kan umuelig være i Stand til at forsvare et Land, og endnu mindre giøre Erobringer. Lad os endog forudsætte, at foranførte hindringer ikke havde været til, men at Armeen havde befundet sig i en fuldkommen god Stand, saa opkommer dog endnu et Spørsmaal, hvis Besvarelse jeg overlader til dem, som i Krigskunsten have erhvervet sig saavel Theorie som Erfarenhed, nemlig: hvorledes det vel kunde være mueligt, at erobre og forsvare Frederichsham og Wyborg tilligemed St. Petersborg, paa en Tid, i hvilken Russerne spillede Mester til Søes. At marchere fra et blot tet Land til et andet, ligesaa blottet; (thi Russerne vilde vist nok ikke have levnet mange Levnetsmidler for de Svenske Tropper, naar samme ikke kunde tilbringes dem fra Sverrig, synes mig ikke vel mueligt, og sæt endog, at Armeen havde bemægtiget sig Fæstningerne og trænget frem indtil St. Petersborg, saa havde saadant umuelig kunnet skee, uden at have mistet en Mængde Folk for Frederichsham og Wyborg. Men hvorfra skulde nu Forliset oprettes, og hvor stor var Armeen blevet, naar den ikke kunde blive forstærket, Cronstad, der ligger ved Mundingen af Nevastrømmen, er et ved Søen stærkt befæstet Sted, og saavel ved dette, som ved de Russiske Tropper, hvilke Keiserinden vilde have ladet marchere derhen, skulde al Tilførsel være bleven hindret. Havde vel nogen Mand af Armeen kommet tilbage til Sverrig, og skulde ikke Fæstningerne have været langt lettere at vinde tilbage, end de vare erobrede? Min Dom skulde være utilforladelig, ja frek, dersom jeg intet Brystværn havde. Kongen af Preussen, Frederich den Anden, hvis Jndsigter i Krigskunsten vare fortrinlige, paastod, at enhver Arme le Berling. imod Rusland vilde smelte ind ved Kosakkernes og de lette Troppers idelige Bevægelser, og at der var kun een Udvei til med Fordeel at føre Krig med denne Magt, nemlig: at stræbe efter Overvægten til Søes, for at kunne bemægtige sig Cronsstad og derpaa trænge videre frem mod Petersborg. Et Forsøg, der ikke er passende paa vore Tider, vel i Henseende til den Svenske Tapperhed, men visselig ikke i Betragtning af det Svenske Riges Finantser og Kræfter. Det maatte ved ikke være for sildig, om jeg nu først talede noget om det, som forefaldt ved de Finske Regimenter. Her behøves ikke at igientage Omstændighederne, eller fortælle, at adskillige Officerer ved de Svenske Regimenter betragtede Krigen som stridende imod Regieringsformen, og vare beredte og villige til at forsvare Rigets Grændser med deres Liv, men ikke at marchere over Grændserne ind i Fiendens Land; thi herom er noksom forhen bleven talt og skrevet. Dersom Feldttogets ulykkelige Udfald kunde tilskrives denne Begivenhed, burde jeg vist nok have vendt mig først til denne Gienstand; men det er en al for sørgelig Sanhed, at om endog denne ikke var indtruffet, saa havde man dog, ved en saadan Udrustning og Uorden, som forhen er meldt, ikke kunnet udrette noget. Megen Kummer have disse Omstændigheder foraarsaget Hs. Majestæt, og falde allene dem til Last, som have misbrugt Hans Fortroelighed, ja ofte Høistsammes Navn for at sætte Ting igiennem, der langt overgik deres Jndsigter og Erfaring. Hvor meget er ikke den Konge at beklage, som falder i saadanne Snarer. For at velte Skylden fra sig, vil de nu vel paastaae, at de havde fraraadet Krigen; men dette er nu en elændig Undskyldning, da man allerede har indviklet sig i den, og forhen saa troelig pustet til den opblussende Lue. Langt fra mig være den Hensigt, at ville herved undskylde de ved Armeen begaaede Forseelser. Det skulde være en nye Uorden, om man lod saadanne, og fornemmelig den, at indlade sig i Underhandling med Fienden, blive ustraffede, ja det vilde være fornærmeligt for de Uskyldige, naar man ingen Forskiæl gjorde imellem disse og hine, der have kunnet handle saa pligtforglemmende mod deres Fædreland og Konge. Jmidlertid kan det ikke bevises, at Armeen ikke er gaaet derhen, hvor den har været beordret at gaae, og ikke opfyldt sin Skyldighed. Aldrig har det manglet den paa en god Villie og paa Tapperhed, naar Leiligheden dertil viiste sig. Herpaa gives Exempler nok, saasom: da Obersten Baron Armfeldts svage Corps blev om Nattetid ved Summa angrebet af Russernermed overlegen Magt; da en Deel af Nyelands Dragoner blev ved Bambole afskaaret fra alle Sider og maatte hugge sig igiennem; da Oberstlieutenant Ehrenrott udholdte ved Runsoski tvende Storme imod en langt overlegnere Magt, mistede sine Kanoner og trak sig tilbage, men vendte sig igien, erobrede sine Kanoner tilbage, og vidste at forsvare sin forrige Stilling; ei at tale om General Lieutenant Siegroths Landgang ved den Wyborgske Vei, samt Oberste Preifs og Oberstlieutenant Borns tappre Forhold ved adskillige Leiligheder. (Fortsættelsen følger.)