Viborger Samler, 1835-11-26
Udenlandske Efterretninger. The Times have først i deres No. af 16de d. M. optaget Keiseren af Ruslands af J. des Debats meddeelte Tale, da de ikke tidligere have kunnet overbevise sig om dens Ægthed. Den raisonnerende Artikel, som dette Blad i bemeldte No. meddeler, er tilligemed de Formodninger, som en af dets Pariser-Correspondenter opstiller i en Skrivelse af 14de denne Maaned, af den Beskaffenhed, at de hamborgske Tidender ikke tor tillade sig Udtog deraf ligesaa lidt som at tvende til samme Materie hørende Artikler i J. des Deb. J Times hedder det, at denne Tale just var indtruffen fra Berlin i et Øieblik, da Hertugen af Broglio havde alle Medlemmer af den russiske Ambassade tilbord hos sig. Jfølge dette Brev skal et Sted i Talen, der angik Englands og Frankrigs Regjeringer, allerede i Berlin være udeladt. Denne Tale, hvis Jndrykkelse i J. des Deb. skal have foranlediget en levende Ordvexling mellem Hertugen af Broglio og hiint Blads Hovedredacteur, Statsraaden Hr. Bertinde Vaux, lyder saaledes: "Mine Herrer, Jeg veed, at det er deres Ønske at holde en Tale til mig, og jeg er bekjendt med Jndholdet af deres tilsigtede Foredrag, men ønsker, for at spare dem for at yttre Usandheder, at samme ikke maa blive holdt. Ja, mine Herrer, det skeer for at spare dem en Usandhed; thi jeg veed, at deres Følelser ikke ere saadanne, som De ville overtale mig til at troe. Hvorledes kunde jeg fæste nogen Tillid dertil, da De førte det samme Sprog til mig umiddelbart førend Revolutionen, Ere De ikke de Samme, der for 5 og for 8 Aar siden talede til mig om Troskab og Hengivenhed og gave mig de skjønneste Forsikkringer og Kjærlighed, og dog faa Dage derefter have brudt Deres Eder og begaaet de voldsomste Handlinger. Keiser Alexander, der har gjort mere for Eder, end en Keiser af Rusland burde have gjort, der overlæssede Eder med Velgierninger, der begunstigede Eder fremfor sit eget Folk, og der gjorde Eders Nation til en af de meest blomstrende og lykkeligste – Keiser Alexander lønnedes med den sorteste Utaknemmelighed. J kunde dengang aldrig give Eder tilfreds med Eders fordeelagtige Stilling, og bleve tilsidst Eders egen Velfærds Ødelæggere. Jeg siger Dem saaledes Sandheden, for at kaste et rigtigt Lys paa vor gjensidige Stilling, for at De kunne vide, hvad De have at gjøre Regning paa; thi det er først Gang siden Urolighederne, at jeg seer Dem og taler til Dem. Mine Herrer, Vi forlange Handlinger og ikke blot Ord. Anger maa komme fra Hjertet. Jeg taler til Dem uden Vrede, og De ville bemærke, at jeg er ganske rolig. Jeg bærer intet Nag, og jeg mener det godt med Dem, Dem selv til Trods. Marschallen, som her staaer for Dem, opfylder alle mine Hensigter, understøtter alle mine Bestræbelser, og paa ger ogsaa over Deres Velfærd. (Ved disse Or bukkede Deputationen for Marschallen.) God mine Herrer, Men hvad skulle disse Hilsener betyde, Den første Pligt er, at opfylde sine Pligter og opføre sig som en ærlig Mand. De have Valget, mine Herrer, mellem tvende Alternativer, enten at forblive ved deres bedrageriske Jllusioner om et uafhængigt Kongerige, eller at leve roligt som tro Undersaatter under min Regjering. Blive De ved deres Drømme om en afsondret Nationalitet, om Polens Uafhængighed og alle slige Chimærer, saa ville De derved paabyrde Dem selv endnu større Ulykker. Jeg har oprettet dette Citadelle og erklærer hermed, at jeg ved den mindste Opstand vil lade dets Kanoner, tordne mod Staden. Warschau vil da vorde ødelagt og visseligen ikke i min Livstid atter vorde opbygget. Det er piinligt for mig at tale saaledes til Dem; det er altid piinligt for en Monarch at behandle sin Undersaatter saaledes: men jeg gjør det for Deres eget Bedste. Af Dem er det afhængigt, mine Herrer, at skaffe Dem Forglemmelse af det Forbigangne. Kun ved Deres Lydighed mod min Regjering kunne De opnaae dette. Jeg veed, at der føres en Correspondence med Udlandet, og at fordærvelige Skrifter udbredes her, for at forfore Folkets Gemytter. Det bedste Politie i Verden kan ikke forhindre hemmelig Communication paa en saadan Grændse som Deres. Det er Deres Sag at haandhæve Deres eget Politie, for at forebygge dette Onde. Kun derved, at De behørigt opdrage Deres Born og indpræge dem Religionens Grundsætninger og Troskab mod deres Souverain, kunne De følge den rette Vei. Midt i alle Uroligheder, der oprøre Europa, alle Lærdomme, der ryste den selskabelige Bygning, er Rusland alene forbleven staaende stærkt og uantastet. Troer mig, mine Herrer, det er en sand Velsignelse, at høre til dette Rige og nyde dets Beskyttelse. Fører Dem vel op, opfylder alle Deres Pligter, saa skal min faderlige Omhyggelighed ogsaa strække sig til Dem, og min Regjering skal, uanseet, hvad derer skeet, stedse vaage over Deres Velfærd. Erindrer vel Alt det, hvad jeg nu har sagt Dem!" Journ, des Debs Commentarer over denne Tale ere af den Beskaffenhed, at Le Temps forsikkrer, at Grev Pahlen har klaget derover og truet med, at man i St. Petersburg vil tilbagevise Hr. de Barante, der nu afgaaer derhen som Ambassadeur, hvis hiin Artikel i det halvministerielle Blad, ikke bliver desavoueret af Ministeriet.