Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-11-25
Nyeste. kilderie af Kjøbenhavn. hvo seelsen Fjerde Aargang. No. 13. Udgivet og forlagt af J. Werfel, trykt i Kjøbenhavn, hos P. H. Höeckes Enke. Tirsdagen den 25 November, 1806. Dagens Anliggender. Gives der noget Aarhundrede, der fortjenes at kaldes det daadfulde, saa er det det nitteende, Var der end aldrig skeet meere end hvad der er skeet, saa vilde dette allerede være nok, ja mere end nok, til at man skulde negte det dette Navn. Begivenhederne krydse hinanden; Alting skeer Slag paa Slag; hvad der fordum opvakte Verdens Beundring forbigaaes nu som ubetydelige Hverdags=Begivenheder; en Efterretning, at en Armee paa 30,000 Mand er slaaet - at et Førstendomme er opløst er Ting uden Jnteresse, og Avisen medbringer nu til Dags intet Nyt, naar ikke en Hær paa 180,000 Mand er slaaet eller een af de mægtigste Stater opløst; i et eneste Feldttog tager man flere Mand til Krigsfanger, end der fordum behøvedes til en Armee, der skulde forurolige Europa i syv samfulde Aar. Grandskeren studser her, forgjeves vil han see ind i Skjebnens halvoprullede Bog; det meste er skjult for vore Øine med et nigjennemtrængeligt Slør. Jngen Dødelig bør være saa formastelig, med Bestemthed at paastaae, til hvilke Resultaler alle disse store, frygtelige og blodige Begivenheder ville lede, men i ingen Henseende kan det være ubeskedent, at uddrage Gisninger af dette Chaos af Begivenheder, der, uagtet det synes at være uden Plan, dog saa aabenbar røber den usynlige Haand, der styrer det. Selv den meest haardnakkede Tvivler maa her i det mindste sindse, naar han seer, at Ting, der efter hans Mening skulde en være det blinde Tilfælde Værk, følge paa hinanden i en uafbrudt Kjæbe, lede til store og beundringsværdige Resultater, og føre Verden bestandig videre frem til et Maal, som den maaskee engang, i det mindste for en vis Periode, vil og maa standse ved Gaaer man tilbage til den Franske Revolutions Udbrydelse, følger man dens Gang Skridt for Skridt, saa finder man store, rædsomme, men talende Vink for Nationer og Regenter. De see her, hvad Despotismen Alt kan lede, hvor uberegnelig dens Virkninger ere i Tiden; hvor en i Aarhundreder krænket Frihed, under afkastede Lænker, kan udarte til Tøileløshed. Den Franske Revolutionshistorie er et sandt Førstespeil, som enhver tilkommende Regent burde læse og atter læse. Endnu har den ikke ganske udfoldet sig for os, endnu er det store Skuespil ikke ganske tillende, men om et halvt eller heelt Aarhundrede maae vore Efterkommere med Forbauselse kunne see alle dens Følger i deres hele Modenhed, de ville kunne tilfulde bedømme hvorfor en Orleans maatte forberede Revolutionen, hvorfor Ludvig maatte falde som et uskyldigt Offer, hvorfor Robespierre, der betegnede hvert af sine Fjed med Blodsudgydelse, just paa denne Tid maatte faae saa stor en Jndflydelse paa sin Nation, kort sagt, den vil kunne see i det klareste Lys Alt, hvad der nu er indhyllet i den tykkeste Taage. Men selv igjennem denne mørke Taage skimte vi en Plan, en Vei, som selv i Labyrinthen fører til et vist Maal. Midt i de Borgerkrige, som sønderslede Frankrige, saae man deres Armeer bestandig seire, og de Stater, som ville slukke Jld med Olie, bestandig tabe, bestandig ydmyges. Midt under den Partieaand, som gav Tvedragten stedse ny Næring, som lod Guillotinen være Fanatismens blodige Redskab, midt i en Tidspunkt, hvor man skulde troe, at Frankrige vilde berede sin egen Undergang og opløse sig selv, var det en Skræk for Europa. Og alt dette skulde være det blinde Tilfældes Værk. Men ikke nok med det. Midt under disse evige Omvæltninger, fremstod blandt tredive Millioner Mennesker en ung Mand, der, som Hærfører og Statsmand lige stor, tindrede som en Stjerne blandt disse Myriader, opvakte ved sin Tapperhed Verdens Beundring og udmærkede sig i Udmærkelsens eget Hjem.