JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Skilderie, Nyeste af Kjøbenhavn. Toogtyvende Aargang. No. 98. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 December 1825. Det klare Maaneskin. At Solen og Stiernerne have deres eget Lys, eller, om jeg saa maa sige, ere Himmel Selveier-Lys, det har alle Tiders Astronomer, saavidt mig er bekiendt, været aldeles enige om, hvor modsigende deres Beretninger end ellers have været, selv er jeg af flere Grunde overbeviist og Rigtigheden af denne Paastand, hvilken jeg derfor uden videre, indtil den skulde blive imod sagt, antager for utvivlsom. Hvad derimod angaaer den Paastand, at Maanen og Planeterne ere mørke som Jorden, og kun skinne paa Himmelen som Speile ved det Lys, de faae fra Solen, da har jeg selv en Tidlang troet paa denne for ufeilbarlig udgivne Gjetning; men Eftertanke og Erfaring have lært mig, at den er aldeles urigtig, og at disse Himmellegemer ogsaa, i deres lyse Punkter, have deres eget Lys ligesom Solen, kun af en anden Beskaffenhed, og meget mindre Styrke. Endskjøndt Maanens imod os vendende Side i Nymaane er aldeles unddraget Solens Lys, see vi den desuagtet i klart Veir, naar den er over Horizonten, kun noget bunklere, med et svagt hvidt og graaagtigt Lys, ligesom forbunklet Kobber, og kunne tydeligt skielne dens lyse Punkter, hvoriblandt i Særdeleshed Aristarchus, Manilius og Heralides skinne paa dens graaagtige Bund. Ligeledes paa andre Tider, naar kun en Deel af den mod os vendende Maaneskive er oplyst af Solen, see vi den ikke desto mindre, naar Veiret ellers er fuldkomment klart, i hele sin Runding, dog saaledes, at den af Solen uoplyste Deel naturligviis kun sees, dunkelt, omtrent som i Nymaane.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Bemærkninger ved Recensionen, over Digte af Christian Deichmann. (Litteraturtidenden; Nr. 43.)*) Jdet jeg skrider til et Jntet mindre end behageligt Værk, det, at forsvare mig imod Recensenten, er det naturligviis ikke min Hensigt, at opholde Læseren paa Steder, der ikke have bestemt Hensyn til mine Digte. Saaledes vil jeg ikke lade ham dvæle i Recensentens Pieridelund, da det desuden der maa see slemt ud, siden hans Muser lade den bevoxe med Buske og Tjørn krat (S. 674). Heller ikke vil jeg trætte Læleren med de Steder, hvor Rec., muligen med Hensyn til mine Digte, under endeel Omsvøb, synes at savne een eller anden Bøn om Recenfentnaade. Aldrig have hine Jndledninger smagt mig, i hvilke Digteren selv erkjender sit Værk for slet, men beder om Overbærelse. Enten ere de blot tilsyneladende, og da er en saadan falsk Beskedenhed langt farligere end aaben Ubeskedenhed, eller de ere oprigtige, og da røber det tilvisse saavel Selvforagt som Foragt for Almeenheden, at byde den hvad vi selv finde slet. Jeg antog, at mine Digte vare gode, og at de, efter hiint staffeldtske Udtryk, kunde bidrage ikke blot til Mængden, men ogsaa til Mangfoldigheden i Fædrelandets skjønne Litteratur; ellers vare de aldrig komne for Lyset; og jeg foragter i lige Grad Recensentbarmhiertighed, som jeg kræver Sagkundskab hos ham, og i saa Fald med Glæde vil benytte hvert grundet Vink, han giver mig. *) Man antage ikke, at jeg er falden fra det Retskrivningssystem, vor fortjente Prof. Rask har fremsat, men i mine Digte har jeg, desværre, fulgt et andet, og da jeg flere Gange maa henholde mig til dem, blev det nødvendigt at beholde den Dragt, i hvilken de forekom Rec. dunkle eller uforstaaelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Naar fremdeles Rec. fortæller os, at Begynderen ikke er Mester, da ville vi stundom indrømme ham det; men naar han paastaaer, at Begynderen ikke skulde kunne finde Tilfredsstilling. i Sangen, fordi han ei er Mester, da synes han at være lige saa sjern fra Kiendskab til Menneskets som til Kunstens indre Natur. Der var derfor intet Urimeligt i den Virkning, det frembragte hos mig, hvor Rec. raskt hen vil skildre min Personlighed, og hvorledes Poesiens Væsen, greb mig, i Følgende: Det synes, som ikke blot en ungdommelig, mod Poesiens Maal henvendt Varme, men en virkelig indvortes Trang, der i det mindste er den første betingelse for al Begeistring, har ført Forfatteren ud paa den Vei, hvor han troer at maatte søge en Tilfredsstilling for denne Trang, som han i sit egentlige Studium (Krigsvidenskaben) eller i sine Sysler og Livsforhold ei kan finde." (S. 674.) Og Side 680. J hans Bryst slaaer sikkert et varmt, for det Høie, Hellige og Skiønne aabent Hierte. En vækket Sands har ledet hans Aands Virksomhed fra Tingenes Yderside til en dybere Eftertanke over Livets indre Væsen." Thi, uagtet jeg paa ingen Maade betvivler den fanderske Sætning, at selv den største Digter, ikke kan dølge sin Characteer for den tænkende Læser, faldt mig dog, netop med Hensyn til Rec., den Scene ind, hvor Hamlet rækker Guildenstern en Fløite, som denne Hofmand, der kom for at udgrunde ham, ikke forstaaer at behandle. Men, for at komme til Digten igjen, da mener Rec., at Phantasi vel næppe er det rigeste Element i deres Forfatters Digterevne, og at en Feil er hyppig hos ham, den: at ville lade Tanken med Vægt og Betydning herske overalt. J og for sig selv, indseer jeg virkeligen ikke, at det Sidste kan være en Feil, eller nogen Læser ukjært, der ønsker at tænke ved Læsningen; ligesom jeg, med Hensyn til det Første, henviser til Digtene, hvor en saadan Læser vil finde, at de næsten alle, selv flere af de episk lyriske, ere Aftryk af Phantasien, og skylde den Tilværet. Heller ikke veed jeg, hvad Rec. forstaaer ved Phantasi, naar han siger: Den er vel heller ei saa fattig hos vor nyeste Digter, at han trænger til den sædvanlige Nødhielp, rhetorisk Ordfylde, eller Jagt efter moraliserende Forstandighed, for at dække en saadan Fattigdom". (S. 676.) Og S. 677. Det er selv for den største Digter umuligt, at tænke saa overhaands meget, eller at lægge en usædvanlig og betydende Tanke i ethvert Ord, enhver Verslinie, især naar Phantasien ikke reent skal slaaes i Bolt og Lænker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Om Rec. forvexler det Allegoriske i Fremstillingen med Phantasi i udstrakt Betydning, eller paa hvilke Afveie han er, bliver vanskeligt at bestemme; men Mangel paa Phantasi lader sig lige saa lidt dække ved Ordfylde, som Phantasien selv slaaes i Bolt og Lænker, fordi en Digter lader Tanken udtale sig Skridt for Skridt, med Fremstillingen, og det gjør vistnok altid den største Digter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Efter denne foregaaende Jndledning gaaer Rec. over til min Prolog, og udpeger følgende Linier af den: Det kolde, tunge, sløve Hverdagsliv, hvor Selvsot svinger seirende sit Scepter, er Jntet for den himmellystne Kunst. Kun, hvor sig Livet yttrer glødende af Kraft, om stundom end den ledte vild, *) For at undgaae Bebreidelser for Ukyndighed i Modersmaalet, bemærker jeg, at jeg følger Recensentens Ortographi overalt, hvor jeg anfører hans egne Ord. Mindre samvittighedsfuld har han været imod mig.i høi Bevidsthed af sit Slægtskab med det Aandigste, ved dyb Erkjendelse af Kunsten selv, er det for Kunsten modent. Her standser han, og istedetfor mine følgende Vers: Og er den Slægt, som Kunstneren medfødtes, kun Afgudsdyrkere af Enkeltheden, med Haan i Skjoldet for det Hellige, og derfor toneløs i Liv som Død; indflætter han: Og er den Slægt, blandt hvilken Konstneren voxede op, kun "Afgudsdyrkere af Enkeltheden", og derfor "toneløs i Liv og Død. Da det ikke er for at spare Plads, kan jeg ikke indsee nogen anden Grund end en Lyst til at forandre mit medfødtes til voxede op."Med fuldt Overlæg har jeg imidlertid valgt det almindelige, medfødtes, fordi Meningen var: naar den mod det Bedre stræbende Kunstner, ikke paa noget enkelt Sted især, men overalt traf en Hob Smaae, der satte eens Priis paa Form og Materie, saa kunde de lige saa lidt være Genstande for hans Kunst, som hans Kunst Føde for dem. - Efter ovennævnte Forandring gaaer Rec. videre og vedbliver at anføre af Prologen hvad der lige knytter sig til det Foregaaende: Da skrider freidigt han fra Skranken ud, mod graanet Oldtids manekrandste Gravsteen. (Rec. har maanekrandste.) Hist aabnes Sagas Favntag ham fortroligt, her tumler han sig født i Gaadens Lande, og Synerne, som svæve ham forbi, han trykker sanddru af i Tonens Gips.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Enhver, der ikke læser og anfører med den dybeste Tankeløshed, vil naturligviis føle et Savn ved at komme til den 4de her udskrevne Linie, og Grunden ligger i den 3dies Udeladelse: Gravsteen, og mod et Vente, Phantasien skaber. Hist aabnes o. s. v. Jeg vil ikke tale om det Urigtige i saaledes at sønderlemme en Forfatters Skildringer, under Bedømmelsen af dem, men en Rec., som jeg vistnok ikke kan anklage for Tankerigdom, skulde dog være lidt varsom ved at afskjære, især hos en Digter, som han selv bebreider for at ville lade Tanken med Vægt og Betydning herske overalt. – – Efter saaledes at have raadet Bod paa Recensentens Skjødesløshed, ville vi høre hvad han siger om selve Linierne, eller om Digterens Attraa, at skride ud fra det Nærværende, og opfatte og skildre de Syner, Mindets og Haabets Riger byde ham. "Dette er en hos den unge, af Aandens Trang kaldede Digter temmelig almindelig Synsmaade og Tankegang, som dog, for sig selv betragtet, ikke giver ham meget andet end en negativ Betingelse for Poesien. Altsaa det giver kun en negativ Betingelse for Poesien, at Digteren udmaler de Syner, Erindringen og Forventningen rækker ham. Skulde det da give en positiv, ret trælbunden at dvæle ved sit Nu, og skildre det – Da Rec. (S. 680) siger, at han ikke vil trættes med Nogen om Det, som kan være Genstand for Kunsten, saa vil jeg troe, at han ikke har meent hvad han her har sagt; thi Sætningen, vi have for os, synes virkeligen at røbe negativ Fornuft. (Fortsættes.) Om syv Landsbyer i det russiske Gouvernement Cherson, som beboes og dyrkes alene af Jsraliter. (Meddeelt.)¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
J Anledning af de nylig læste offentlige Efterretninger, angaaende landlig Boesætning af Jsraliter, paa en Øe i en af de nordamerikanske Floder i Provindsen Ny-York, maatte det maaskee ikke være Læserne imod, at see udførligere nogle forhen offentliggjorte korte Efterretninger om syv, siden 1808 af Jsraliter ene beboede og dyrkede, Landsbyer i den russiske Provinds Cherson, af et Brev fra den Ene af to der Sammenreisende, skrevet i Juni Maaned 1823. Hr. Nahum Funkelstein, født i Lithauen, i Sklow, var paa en Reise i Forretninger i Cherson, da han for femten Aar siden hørte, at en skrækkelig Hungersnød truede ganske at tilintetgjøre en Mængde af hans Landsmænd med Familier i de Egne. Han raadte dem derfor, at opdyrke den ubeboede Strækning ikke langt fra Nikolaw. Han henvendte sig broderligen for dem til det russiske Hof, og udvirkede for enhver Familie 200 Rubler i Bankassignationer, samt et Par Stude, en Hest og en Koe. Herved blev Grundvolden lagt til de syv Landsbyer af følgende ebraiske Navne: Jefe Nahr, Nahr taw, Side Menuche (to Byer, hver paa sin Side af Floden), Har Schefer, Kominke, Jaser. Om den Førstnævnte, Jese Nahr, berettes i Særdeleshed: den ligger fem Mile fra Nikolaew, i en meget skjøn Egn ved Jngul, og beboes af omtrent 50 Familier alle uden Undtagelse Jsraliter, som dyrke deres Marker meget flittigt og godt. Deres Koner og Døttre ere ret vakre og flittige i deres landlige Forretninger. Vel have ogsaa de været underkastede den der i Egnen hyppige Misvært, men dog intet Aar savnet Brød. Man finder ikke en eneste Familie, som jo har 5 a 6 Køer, 1 Par Stude, 1 Par Heste, og en god Deel Fierkræe. Deres Smør og Ost behandle de saa godt, at omboende Christne betale det høiere end hvad der bringes fra andre Byer. De have alle Slags duelige Haandværkere selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
En Synagoge er under Bygning, af egne Bygningsfolk alene. Af Brændeviin drikke de langt mindre, end omboende christne Bønder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Foranstaaende er uddraget af et aftrykt Originalbrev fra den Reisende til Hr. Marcus, Auspitz i Brode som, med et eget Brev af Dato: Brodi d. 23de Sept. 1823, har, ved Hr. Banquier Marcus Bernstein, paa hans Reise til Leipzig, sendt det aftrykte Originalbrev til Udgiveren af Sulamith, et Tidsskrift til Culturs og Humanitets Befordring iblandt Jsraliterne,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Hr. Dr. David Frankel, hertugelig anhalt dessauisk Director for de isralitiske Skoler. Efterhaanden tør vel haabes flere og flere Beviser paa, hvor vildfarende deres Mening er, som ansee Jsraliterne uskikkede til selv at lægge Haand paa Landbrugs=Arbeiderne. Hr. Nahuut Funkelstein, skjøndt en formuende og anseet Mand, opdrog selv for Alvor sine egne Sønner og Døttre i Landbrugs Arbeiderne.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
For Paalideligheden af samtlige Efterretninger erklære de tre ovennævnte Mænd sig at indestaae, som Alle skulle være særdeles agtede Mænd i deres Kredse. (Randers Av.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Jndenlandske Efterretninger. Odense, d. 2 December. Sludveiret varede til i Onsdags Eftermiddag, da Vinden gik til Nordost og bragte os den første Vinter=Act med stærk Frost og Sneefog, saa Kanefarten alt i Gaar kunde begynde. Det fryser endnu i Dag og henimod Aften begyndte det atter med Sneefog. Kjøbenhavns Brevpost indtraf allerede i Onsdags Aftes; men Hamborger Brevpost først i Gaar Eftermiddag Kl. 4. - Et Jagtskib her fra Byen, Forellen, ført af Skpr. Jacob Rasmussen, er ogsaa afvigte Søndag Nat indstrandet paa Refsnæs Odde paa Sjælland, Skibet ituslagen og det Meste af Ladningen, der bestod af Smør og Stykgods, udskyllet. Skipperen, en fattig, men stræbsom Mand, og eneste medhavende Matros ere begge druknede og deres Liig fundne paa Strandbredden, hvorimod det lykkedes en anden Søemand, ved Navn Rasmus Nielsen, der var med som Passageer, at redde sig i Land. Efter hans Udsagn havde Skibet, som Fredagen den 25 Novbr. seilede fra Odense, ligget for Anker ved Samsøe Løverdag og Søndag; men Søndag Eftermiddag havde den voldsomme Storm iturevet Ankertouget og det var drevet i Søen. Kort efter tabtes Roret og Seilene bleve sønderrevne, hvorpaa Skibet kantrede, og en voldsom Søestyrtning kastede Skipperen og Matrosen overbord. Bemeldte Søemand frelste sig i Masten, for kort derpaa at springe i Bølgerne og søge at svømme iland, hvilket med megen Anstrængelse og forslaaede Hænder omsider lykkedes ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Frederikshavn, den 27de November. Et paa Dvale-Grunden staaende engelsk Brigskibs Skrog befindes der paa 3 Favne Vand, og tilBedste for de passerende Fartøier er bestemt, at Briggens ene Mast bliver efterladt staaende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Skibet, omtrent 150 Commerce=Læster drægtigt, er ved almindeligt højt Vand aldeles overskyllet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Ribe, d. 29 Novbr. Hvad man her længe havde befrygtet er desværre, gaaet i Opfyldelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Under en svær Storm af N. V., der reiste sig Natten imellem Løverdag og Søndag sidst, gik Floden, som sædvanlig under Storm, over sine Bredder, og da Vinden Søndag Eftermiddag blev mere sydlig, saa steeg den omtrent til samme Høide som ifjor den 14 Novbr. og ødelagde derved det Meste af hvad Man havde faaet istandsat efter Stormfloden mellem 3 og 4 Febr. d. A. Dammen Sønden for Byen, hvis Jstandsættelse efter hiin Flode kostede næsten et halvt Aars Arbeide, er nu atter ødelagt; Stampemøllen med Sluseværk, de andre Møller og Broerne have taget betydelig Skade. Ængstelsen, hvori den truende Fare satte os, forstørredes denne Gang noget over Middag ved det frygtelige Brandraab og Stormklokkens Lyd. Der var nemlig kommet Jld i et Kakkelovnsrør paa anden Etage af Hr. Sadelmager Ehllers Gaard, der beboes af Leiefolk; men uagtet den rasende Storm, saa blev dog Jlden, ved de hurtig tililende Folks Hjelp og Sprøiternes Anvendelse, snart slukket, til stor Lykke for den nordre Deel af Byen fra Meldamsbroen af, der ellers sikkerlig var afbrændt. Blandt de for Faren udsatte Bygninger var og saa den, hvori det Kongel. Postkontoir er. Den konst. Postmester Hr. Sørensen fik imidlertid alle Brevskaber og Pengesager bragte i Sikkerhed. Henimod Aften lagde Stormen sig og Vandet faldt saaledes, at Gaderne kunde passeres, men det staaer endnu i Dag blank over Engene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
I Gaar havde vi stille og diset Veir, i Dag ved Flodtid, Kl. omtrent 7 Morgen, rørte Vinden sig noget af S. V., men lagde sig siden. Desværre vil sikkerlig atter spørges megen Søeskade.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Aarhuus, den 1ste Decbr. Vi har nu Vinter her, Gaderne ligge tilsneede og Vinduesruderne blomstre. J Søndags raste her den hele Dag og Nat en frygtelig Orcanstorm, som tilLykke for Byen var fralands. Man kan tænke sig dens Heftighed, at to Vogne med Reisende blæste om paa Landeveien. En Jagt fra Haderslev kom herind uden Anker og Toug, et andet Skib saae man fra Norsminde af at kappe sine Ankere og sætte ud igjen. Men hvor haard denne Storm end var, havde vi dog i Gaar en endnu langt værre, eftersom den var paalands med overordentligt Høivande, der gjorde megen Skade paa Bolværkerne; Bølgerne sloge over Havnebroen, og gik ind i Husene, som ligge nær derved, saa Tømmer og Brædder, som laae opstablede ved Havnens nordre Side, flød imellem hverandre, samt nedskyllede en Deel af den saakaldte Skolebakke (en Spadseregang ved Havet) saaledes, at den paa nogle Steder neppe kan passeres.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
J Mandags ankom her paa Rheden Briggen Thetis, tilhørende Hr. Agent Meulengracht & Søn hersteds, efter 10 Aars Fraværelse paa Fragtreise. Capitain Hertz, som førte den herfra, døde for endeel Aar siden paa St. Thomas, hvorpaa daværende Styrmand Andersen blev Skibsfører, og nu har bragt det hid. J Stormen sidste Søndag havde den mistet sit ene Anker og Toug, men havde lykkeligviis faaet et nyt ud til sig, førend den sidste Storm kom paaDen 2den Decbr. J Aften har vi atter igjen en frygtelig Storm, og Vandet stiger alt mere og mere. - Fra Ebeltoft meldes, at der paa Else grundene er forliist en Sønderborger Galease, bestemt til Engelland. - Her i Byen afgik i Fjor ved Døden Enken efter forhenværende Toldkasserer Lund, Mad. Elisabeth Lund, efter hvis Testamente, foruden enkelte Summer til private Trængende, nu er uddeelt 33 Rbd. 2 Mk. til Fattige og Huusarme her i Byen, og 16 Rbd. 4 Mk. legeret Vistoft Skole paa Mold til Jndkjøb af nyttige Almueskrifter for Landsbyeungdommen. Et følgeværdigt Exempel for Flere, til Gavmildhed mod det Offentlige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Om den molbechske Tone og uvidenskabelige Feidekunst. Hvad udretter han med den Licens, hvorved han tror sig beføjet til enhver Uartighed imod den, han som Sprogforsker vil modsige? C. Molbech. Uvidenskabeligt kan jeg vel med Rette kalde Prof. Molbechs Angreb i Skilderiet Nr. 97, da han ikke anfører nogen eneste Grund, og aldeles ikke indlader sig i Sagen, som der tvistedes om, n. om vore danske Stedsnavne ere at forklare af det engelske, Han holder sig i det Sted til min Tone i det hele, som han finder upassende ofte endog latterlig!" – til min ringe Person, "som selv endnu (siger han aldrig har kjendt Beskjedenhed, og sjælden forstar at være kort, uden hvor han tillige er plump!" - til min Behandlingsmade, som skal besta i "Smagløshed, lidenskabelig Rahed, og ubegrændset Selvtillid!" Men han anfører ikke noget eneste Bevis *) for alt dette. Forøvrigt taler han bestandig om: "uanstændig Tone, myndig Stolthed, hanlig men oftest ved sin Plumphed sløv Spot, Despoti i Literaturens og Sprogets Rige os. v. og med alle disse Blomster overstrør han mig i en ham uvedkommende Sag, uden allerfjærneste Anledning fra min Side. Se her Robert oder der Mann wie er sein soll! Se saledes bør en ret Professors *) Uden det skulde være, hvor han siger at jeg stikler pa Modstanderens Ubeskjedenhed, og Vidtløftighed. Jeg har ikke anvendt disse Ord, men hvis jeg end havde anvendt dem, sa burde han vel, nar han vilde bevise noget dermed, godtgjöre at Modstanderen ikke havde gjort sig skyldig i disse Feil, ti Ubeskjedenhed klæder virkelig ingen, og Vidtløftighed tjener kun til at forvirre Begreberne og fordunkle Sandheden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Specier solgtes til Den ga. For at lære sadant ma man reise til Paris, London og Rom! Dersom Prof. Larsen, hylder samme Grundsætninger, sa beder jeg ham gunstig undskylde, at jeg ikke har tiltalt ham efter den molbechske Talekunst. Publikum vil visseligen ikke forandre sin Dom om hvad der er sandt og anstændigt, fordi Prof. M. søger at strø det Sand (eller hvad man skal kalde det) i Oinene, - det er jo sa hans Vane! Jeg indskyder mig rolig under dets Kiendelse, og erklærer at jeg aldrig af Prof. Molbechs Uartigheder, skal lade mig afholde fra at sige min Mening om hvad jeg tror at forsta, og paa den Made, som jeg efter bedste Skon anser passende til Æmnet. Jeg med hans Galde ham foragter og beler, jeg Vid og Lærdom ej, men idel Ondskab ser.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Kjøbenhavns Børs, den 6 December 1825. Hamburg 2 M.a vista, 207 Species 211. 12 Rbmk. 10 1/2 s. Bank-Disconto 5 pCt. Norske Speciessedler. pr. 100 Specier. Svenske Sedler. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pC. Kgl. Oblig. (u. R. Dito Dito. . . . . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-06
Nationalbank Obligationer Dito Dito. . . . . . . . 4 pC. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar Hamborger Laan af 1819 Bmk. 3000 Dito Dito Bmk. 4000 6 pC. norsk Laan, ved Hambro & Søn, 4 pC. Dito nye . . . . . Asiatiske Actier. . . . . . 3 pC. nye danske Oblig. N. Rask. 186 1 - Rbd. Sedl. 50 50 1/2 Rbs. Tegn. 83 83 1/2 Rbd. Sedl. 80 180 1/2 i Banco. (af Laanet 4 Febr. 1820) 101 101 1/2 Rbd. r. S. 107 107 1/2 i Sedler. - Rbd. r. S. Banco. - Banco i Banco i Banco. i Sedler. L. Sterling. I L. Sterl. beregnet til 14 Bmk.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-10
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. som Vologityvende Aargang. No. 99. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 10 December 1825.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-10
En Skuemynt i Anledning af Børsens tohundredeaarige
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-10
Jubilæum. Kjøbenhavns Handelstand har, i Anledning af det tohundredeaarige Jubilæum, som 1824 indfaldt for Hovedstadens Børs, som Kong Christian den Fjerde lod opføre og 1624 indvie, ladet præge en Skuemynt. Den blev beskrevet i Dagen f. A. No. 312. - Paa Forsiden fremstilles Kong Christian den Fjerdes Brystbillede i den Stilling og Dragt, som man af Carl v. Manderns Malerier saa vel kjender, med Elephantordenen og den Christian eiendommelige Marlok eller Haarsletning, nedhængende fra venstre Side. - Bagsiden angiver den egentlige Hensigt af Skuemynten, med skjønsom Erindring, om Kong Christians for 200 Aar siden viste Forsorg for sin Hovedstad, ved at give den en Børs. De af Christian ved Indgangen til Børsen anordnede Sindbilleder ansaaes meest passende at betegne dette. Neptun og Merkur fremstilles fremtrædende for at offre hiin en Egekrands og denne en Laurbærkrands paa det til ChristiansMinde opreiste Alter, hvilket er betegnet med hans Navnetræk foroven, og paa Fodstykket ved Afbildningen af Børsens Portal, med Omskrift: Han stod som Helt ved höjen Mact – Af Havets Skjöd min Borg han reiste. Nederst staaer, To Sekler svandt. End staaer Kong Christians Børs 1824. Stemplet er forfærdiget af Hr. Secretair og Bogholder A. C. Muhle.