Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-08-29
Man har, for at standse Tiggeriet, fastsat en Mulct for hver den, som giver en Tigger en Almisse. Dette Bud vilde naturligviis være meget hensigtsmæssigt og virksomt, dersom det kunde overholdes. Men Medlidenhedsfølelsen er alt for dybt indplantet i den menneskelige Natur, til at den, endog urigtig anvendt, lader sig indskrænke ved Forbud, og den store Hob har alt for urigtige Begreber og Gavmildhed, til at man ved saadanne Bud, vil kunne afholde den fra at handle tvertimod Lovgiverens Villie. - Den Maade, hvorpaa man i Almindelighed søger at standse Betleriet, ved at virke paa de Fattige selv, synes heller ikke altid at være den hensigtsmæssigste. At indspærre den Fattige i et Arbeidshuus, og der lade ham ved udant Arbeide fortjene Livets kummerlige Ophold, eller at give en heel Familie en ubetydelig Pengeunderstøttelse ugentligen, kan neppe lede til Maalet: at opmuntre til Arbeidsomhed. Den til ganske andre Sysler vante Fattige finder Arbeidet i et saadant Arbeidshuus alt for kjedsommeligt, og kommer endnu dertil, at Føden er maadelig, saa foretrækker han naturligviis, endog det foragtelige Tiggerhaandværk for et saa kummerfuldt Liv. Den Understøttelse, som i Almindelighed en virkelig fattig Familie faaer, er, hvor betydelig den end kan synes, naar man seer hen til Mængden, der nyde saadan Hjelp, dog for den Enkelte, som faaer den, kun til saare liden sand Nytte. Skal et Fattigvæsen opnaae sin sande Bestemmelse, saa maa det, efter min enslige Mening, saa meget som mueligt simplificeres. Der gives kun et Slags Mennesker, som fortjene Fattigvæsenets særdeles Opmærksomhed, og disse ere alle de, der enten af Alderdomssvaghed, Legems skrøbelighed eller Vanførhed ikke kunne fortjene Livets Ophold. Saadanne Trængende maa man naturligviis forsørge, enten i dertil indrettede Fattighuse, eller ogsaa ved klækkelig Pengeunderstøttelse. Men alle de øvrige bør man paa andre Maader, søge at anbringe. Ethvert Onde bør, som ethvert Ukrud, oprykkes med Roden, naar Hensigten skal opnaaes. Roden til overvettes Fattigdom og Betlerie er den Lethed og Ubefindighed, hvormed Ægteskaber blandt de lavtte Stænder sluttes. Man gifter sig, uden at vide, hvoraf man skal leve, og end mindre hvormed man skal føde de Børn, der avles. Kan end enhver, som vil arbeide, ret godt skaffe sig og sine et tarveligt Udkomme, saa er Sædernes Udartelse, den overhaandtagende Yppighed, den stigende Ulyst til Arbeide og Virksomhed dog Aarsager nok til snart at forvandle en saa letsindig Familie, især i Tider, som de nærværende, hvor Flid og Drivtighed ere saa nødvendige, til en Tiggerrede, mod hvilken endog det virksomste Fattigvæsens ivrigste Anstrængelser maa strande. Hvor tungt det end er for Lovgiveren, at indskrænke Menneskets naturligste Frihed, saa gives der dog Tider og Omstændigheder, hvor saadanne Jndskrænkninger ere høiligen nødvendige. At sørge for en Stats Befolkning er og bliver dog kun en betinget Pligt. . Skal Fattigdom afhielpes og Betlerie udryddes, saa maa man især være betænkt paa den Fattiges Børn; thi deels er det ved disse, at Trangen forøges; deels er det dem, hvori vi see en ny Slægt af Fattige og Tiggeve opvoxe, Fattigvæsenet vilde neppe handle urigtigt i at tage alle Børn af Forældre, som ene maa leve af Almisse, til sig, og fordeele dem, efter foregaaende udvirket Lovbud, omkring paa Landet. Jntet er lettere for Landmanden end at benytte Menneskehænder. Et Drenge eller Pigebarn, om det endog kun er fem Aar gammelt, kan allerede bruges til at vogte Smaa kreaturer, og derved tilstrækkelig fortjene sin Føde. At opføde et Barn er en Bonde til ingen synderlig Besværlighed. Danmark har endnu alt for meget uopdyrket Land, til at Landmændenes Tal kunde ansees for stort. Man tænke sig Jyllands Heder, der maaskee ikkun vente paa Hænder, for at forvandles til Agerland, man kaste et Blik paa de næsten uopskjærelige Tørvemoser, der kunde sysselsætte og føde mange Tusinde, der havde Lyst til at arbeide, og spørge sig selv, om der burde vrimle af Tiggere? Fragment af en Samtale. Som jeg siger Dem – det er et overordentlige godt Hoved -"Deres Excellence tillader – jeg har rigtig nok hørt tale om, at han skal være et godt Hoved, men jeg har endnu aldrig havt eller seet nogen Prøve paa, at han er det."Ja, hvad vil De fee? – hvad vil De fre, mon cher ami, Skal der da altid være Syn for Sagen?""Da Deres Excellence roser saa meget hans eminente Genie, saa gjør det mig meget Ondt, at jeg ikke har havt den Lykke at læse nogen af hans Aandsproducter, der kunne overbevise mig derom. Ja han har vel hidtil ikke publiceret andet ved Trykken end Smaaskrifter, men de ere sande Chef d'oeuvres; hans utrykte Arbeider skulle være særdeles betydelige. Han agter at lade dem trykke udenlands. Jeg beklager meget, at jeg kjender saa lidet til hans utrykte Arbeider; men hvad de trykte angaaer, da Tag, kun Bladet fra Munden, mon cher am. De veed jeg elsker ingen Complimenter. Endskjønt jeg altid har protecteret den unge Mand, fordi han blev mig anbefalet som et godt Hoved, saa ønsker jeg dog at høre Deres Mening om ham. Altsaa - hvad de trykte angaaer?""Da Deres Excellence opfordrer mig dertil, saa vil jeg ogsaa sige Dem min oprigtige Mening. Hans trykte Skrifter ere deels høist ubetydelige thi de kunne godt rummes paa fire Ark, deels uden synderligt Værd." Det var meget. - - Da har han dog almindeligen Navn for et godt Hoved.""Deres Excellence tilgive, at jeg ogsaa oprigtig siger Dem min Mening om denne Punkt. Jntet er i vore Dage almindeligere end gode Hoveder. Naar man ikke veed hvad man skal sige til et Menneskes Roes, som mon vil anbefale, saa siger man det er et godt Hoved. Et godt Snakketøi; Dristighed, for ikke at sige Dumdristighed i at dømme om det man ikke forstaaer og fordømme det, man ikke under; et fornemt Væsen til at see andre over Skuldrene, lade som man forstaaer Alting, nedrive hvad andre have bygt; krybe for de Store og sparke de smaa af Veien; snige sig i tusinde Bugter for endeligen at naae Maalet dette - Deres Excellence – ere Midlerne til i vore Dage at blive bekjendt for et godt Hoved. Men jeg har dog aldrig hørt, at Hr. A. har betjent sig af saadanne mepriaable Midler."At Deres Excellence ikke har høre det, er jeg fuldkommen overtydet om - men, for at høre og see alt hvad der foregaaer i Verden, maae man hverken staae for høit eller for lavt. Manneskenes Digten og Tragten, og det Spil, de drive, lærer man ingensteds Ledre at kiende end naar man staaer midt i Brimlen.