Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-05-20
Landsbyen Cark Ura tæller 170 Vaaninger, hvori over 500 Armenier leve. - J enhver vel organiseret Stat indgyder Nærværelsen af et Overhoved Jndvaanerne Glæde og Haab. Deres Er næringskilde erholde Sikkerhed og Opmuntring; især oplives derved Jndustrie og Handel. Den fattigste Landsbye kan under saadanne Omstændigheder forvandles til en livfuld Stad. J Persien er det anderledes: sædvanligen foraarsager en Chefs Nærværelse det Steds Ruin, hvori han residerer, jo fornemmere og mægtigere han er, desto skadeligere virker den paa alle Folkeclasser, som der ere berøvede Lovens Beskyttelse. Jndvaanerne i Eark-Ura bleve haardere trykkede og plyndrede end Jndvaanerne i de øvrige Persiske Provinser. Russernes mildere Behandling, efterat vort Armeecorps havde taget Provinsen Exivan i Besiddelse, forekom dem derfor i de første Maaneder som en nye for dem opgaaet Lykkes stierne, hvis Virkelighed fyntes for dem at være en Drøm, Følelsen af den nye Friehed opfyldte dem med Glæde. Keiseren havde udnævnet General Krassovski til Chef for Provinsens Administration; ved hans Ankomst gik de ham imøde i en stor Afstand fra deres Bye; de samlede sig om hans Person; En søgte at kysse hans Fødder, en Anden en Flip af hans Uniform; et saadant Syn lader sig ikke ved en Beskrivelse tydeligt fremstille for Jndbildningskraften; man maae selv see det. Jndvaanernes Hengivenhed for Russerne er fast- og uforstilt: Tilforn indgiød Sardarens Ankomst dem en Skræk, hvert Øieblik maatte de befrygte at blive deres Eiendomme berøvede; mange af dem vare ikke sikkre paa deres Liv, men nu vide de, at de staae under Lovenes Beskyttelse, og ikke under en Magt, som handler vilkaarligt. - Selv med Hensyn til deres Religions Skikke og deres Gudstieneste vare de underkastede den største Undertrykkelse. St. Stephanskirken, som staaer i deres Landsbye, var gammel og brøstfældig; men det blev dem paa det strengeste forbudt i mindste Maade at reparere den; de maatte ikke have nogen Klokke i den, nu derimod sørge de offentlige Aucthoriteter for at skaffe dem Midler til Kirkens Jstandsættelse, og Generalen har selv lovet dem at ville lade støbe en Klokke til dem af erobrede Persiske Kanoner. - Nedenfor Colonien er en Mængde Frugthaver, som ansees forde bedste i den Erivanske Provins; de Træers colossale Høide, som findes i dem, vidne om deres Alder. Paa Ararat ligge nogle Klostere, af hvilke enkelte tillægges en overmaade høi Alder. Om eet af dem er følgende Tradition i den Armeniske Kirkehistorie mærkværdig: Den hellige Jacob, fortælles der, ønskede at forskaffe sig nogle Frugttræer, som havde været i Noahs Ark han foretog sig derfor en Reise hen til det Sted, hvor Arken var bleven staaende. Reisens Besværligheder afskrækkede ham ikke, og han naade lykkeligen sit Maal; men da han vil gaae hen til Stedet saa standser en uhyre Klippe pludselig hans videre Gang. Han anstrænger sig af alsin Magt for at rydde den tilside; men den kjæmpemæssige Klippe vakler ikke, og selv Rovfuglene, som bygge Reder i dens Kløfter, tør ikke vove sig ud over Grændserne af et Sted, som den Eviges uendelige Kiærlighed har for bestandigt erklæret for helligt ved en saa underfuld Begivenhed. Nu erkiender den fromme Mand med Anger det Dristige i sit Foretagende, og bygger paa det Sted, hvor Naturen har givet ham et saa tydeligt Vink om hans Afmagt, et Huus, helliget til Andagt, og som et blevet til et Kloster, hvilket endnu bærer hans Navn. Noget fra dette Kloster en en stor Steen, som er altid opfyldt med Vand; dette udtørres aldrig, endskiøndt ingen veed hvorfra Vandet kommer; om Vinteren fryser det. Man betiener sig at dette Vand som et Middel mod Græshopperne, og man paastaaer, at Marker og Haver, som vandes dermed, bliver altid frie for dette Utøi.