Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-11-16
Man kan ikke nægte, at Nonkonformisterne (Dissenterne) bleve fra Begyndelsen af behandlede med megen og ubillig Haardhed; de ere vel ikke saa fuldkomne som deres ivrige Venner ville udgive dem for at være; men vare de saa slette som deres Modstandere udskrige dem for at være, saa vilde man for længe siden have udryddet dem indtil Navnet. Den afvigende Troe er allerede ifølge sin Natur og sit Princip udsat for at mistydes og at paadrage sig Had og Foragt; da man betragter dens Bekiendere, som at ville udvise et Slags Overlegenhed over andre Mennesker og der ligesom ville tilraade alle Andre: Vi ere visere og bedre end J. - Dissenterne synes at give sig det Udseende, som at de foragte det, hvori andre Mennesker finde Glæde, da deres finere aandelige og moralske Følelse ikke kan tillade dem at finde Behag deri, saaledes betragter den store Folkemasse dem som et Slags praktiske Censorer, hvilke i Stilhed fordømme dens Handlinger. Denne Afsøndring er endnu meere krænkende for dem end en aabenbar Modsigelse; thi Menneskene ville hellere være angrebne end undvegne, de ville hellere kjæmpe end lade sig foragte. (Og dog er der intet andet at giøre ved det Umoralske end at vise det Foragt; man bør aldrig lade sig opbringe, aldrig lokke til at indlade sig med det; men hvor man mistvivler om at kunne hæve det ved fornuftige Forestillinger, aldrig tage Notice af det, og betragte det, som aldeles ikke existerende). Nonkonformisterne kunde derfor ikke undgaae, at de fik talrige Modstandere, som badede og dadlede dem. Man kunde ogsaa forvente, at Præsterne og Forstanderne for Menighederne maatte med Jalousie betragte et nyt opstanden Religions Partie, som truede deres Magt med Undergang. Deraf allene kan man forklare, at Jesus Christus og hans Disciple bleve forfulgte i Jerusalem, deraf fremkom de Forfølgelser mod de Christne i Ephesus, som omtales i Apostlernes Gierninger. Den religiøse Jntolerance er maaskee den frygteligste Skikkelse, hvori den menneskelige Egenkiærlighed kan yttre sig, og hvo der udfordrer Bigotterie, kan giøre Regning paa at have paadraget sig en bitter og aldrig slumrende Fiende. Geistlige af enhver Kirke holde fast ved deres Privilegier, og deres Hævn træffer Enhver, som truer dem med Jndgreb (det er vistnok ogsaa Aarsagen til den nye Forfølgelse mod de Christne i Cochinchina). De vide med en særegen Snuhed at giøre enhver Fornærmelse, som truer dem, til en Forbrydelse mod Gud, og saaledes at drage Himlen ind i Striden (dette sees af den Spanske og Portugisiske Geistligheds Forhold i vore Dage). Hvo som vil prøve deres Læresætninger, eller skille sig fra deres Menighed, betragtes som at staae i Forbindelse med Mørkets Fyrster. Dog dette er ikke nok, det er næsten bleven til en præstelig Maxime, at Kirkens Fiende og saa er Statens, og at enhver Afvigelse fra den første ogsaa fører til en Kuldkastelse af den anden. Saaledes bringe Præsterne begge Verdener, i Harnisk mod den, som vover sig ud paa Nonkonformistens forbudte Bane. Vor anglikanske Geistlighed, som ikke antager Coelibatet, er udbredet blandt alle Folkeclasser, næsten enhver Familie staaer i en nærmere eller fiernere Forbindelse med en Geistlig, saa at Klerestets Fordomme og Fiendskaber ere i en vis Henseende udbredte over hele Nationen; og da Nonkonformisterne have igiennem saamange Generationer været et Formaal for dette Fiendskab, saa kan man ikke undre sig over de Forfølgelser, som de fordum have udstaaet, og over de grove Bagtalelser som man endnu udbreder imod dem. En anden Om skændighed har ogsaa skadet dem i Folkemeningen; den, at det mangler dem ganske paa den udvortes Promp, som virker saa mægtigt paa Folkets Jndbildningskraft og Lidenskaber; thi hvad have Nonkonformisterne at stille ved Siden af den herskende Kirkes udvortes Glands, Den Religion, som prædikes i Laderne kan ikke, med Hensyn til det Udvortes, veie op imod den hellige Skumring i Abbedierne og Kathedralerne dens Gudsdyrkelse er lige saa simpel som de første Christnes, som forsamledes under et Tagkammer og at bede for at bryde Brødet med hinanden. Disse Geistliges Dragt er Tømmermandens Søns fra Nazareth; de have arvet hans Fattigdom; deres Ledsagere er Paulus den Teltemager, og Fiskerne fra Genezarith; deres Tienere bære intet Ordenskors; men Korset. Deres Vei til Himmeler er ikke den brede Vei af verdslig Ære, hvor Tu finde hilse paa dem og juble dem imøde; men den er Selvfornægtelsens trange og eensomme Vei. (Det er ogsaa Dissenterne, som have gavnet Christendommen meest som Missionaire.) De smigre ikke Fordommene, bestikke ikke Sandsern eller taale ikke Menneskenes onde Tilbøieligheder (det vil sige, de ere giennemtrængte af Christendommens moralske Grundsætninger), derfor har man falskeligen tilskrevet dem saameget Ondt. En anden Aarsag til Hadet imod dem, er der unægtelige Kiendsgierning, at de under de politiske Storme, som have rystet det borgerlige Selskab, vare det fornemste Giæringsstof. Nonkom formisternes listige og andskabsfulde Fiender, som tillige ere Fiender af deres Fædrelands Constitution og Friehed, have giort sig en uudsigeliMøie for at vælte hele Skylden for Borgerkrigen, som endte med Carl den 1stes Henrettelse paa Puritanerne, de Tiders Nonkonformister Det er een af de skammelige Uandheder i Hist rien, som ingen Skribent i det 19de Seculunkan gientage uden at giøre sig skyldig i falsk Vidnesbyrd mod sin Næste. Nationen, som blef bragt til Fortvivlelse over en hadefuld religiøFactions Angreb, som bedrog Kongen og listige betiente sig af hans Magt til et Redskab for den Hævn mod enhver der tillod sig selv at dømme, og vilde dyrke Gud efter sin egen Samvittighed, reiste sig nu i Masse for at forsvare sine Rettiheder og frelse sin hendøende Friehed. Man be med megen Føie bemærket og den ulykkelige Carl. at han aldrig besad nogen Viisdom, hverken af Naturen eller ved andres Veiledning. Han var først svag, siden blev han fordærvet. Han antog den falske Virak, som et snue og bigot Præsteskab offrede ham, ikke fordi hans Forrettigheder, men fordi deres Herredømme laae dem paa Hiertet, for Loyalitet. Han gjorde Bud paa Constitutionen, fordi han vilde ophøie dem, han opoffrede sin Krone for at forhøie deres Anseelse, og han undertrykkede sine Undersaatter for at vedligeholde sin Krone.