Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1815-06-01
Frankerig havde ingen Grund til at besvære sig over Parisertraktaten. Denne Traktat her udsonet Frankerig med Europa, den har fyldest jort alle dets sande Fornødenheder, sikret det alle væsentlige Goder, alle de Kilder til Velfærd og Hæder, som et til en af de første Pladser i det curopæiske System kaldet Folk fornuftigviis kunde begjere, og kun nægtet hvad der for Frankerig selv, under det skuffende Skin af stor Nationalglands, var en uovervindelig Kilde ) Deklarationen af 31 Marts f. A. til Undertrykkelse Synken og Elendighed. Parisertraktaten var endog en uberegnelig Velgierning for et Land, som ved dets Regents urigtige Fremfærd var styrtet i den hielpeløseste Tilstand. *) De allierede Magter hav aabenbart handlet mod deres Jnteresse og deres Pligt, hvis de for saadan Maadehold og Høimodighed ikke ved Traktatens Undertegnelse havde attraaet en væsentlig Fordeel; men den eneste, hvorefter de stræbte, var Europes Fred og Frankerigs Lykke. Aldrig vilde de i en Underhandling med Bonaparte have indrømmet Betingelser, som de kunde tilstaae en Regjering, der gav Europa et Pant paa Sikkerhed og Fredens Verighed, og desuden befriede Magter ne for den Nødvendighed at forlange af Frankerig en Borgen, som de havde fordret under dets forrige Regjering." Denne Cirusel kan ikke skilles fra Parisertraktaten; at op have hiin er det samme som at bryde denne. Det fransk Folks formelige Jndvilgning i Bonapartes Gjenindsættelse paa Tronen vilde være det samme som en Krigs-Erklæring, imod Frankerig; thi Freden mellem Europa og Frankerig var allene grundet paa Parisertraktaten, og Parisertrakteten kan ikke bestaae med Bonapartes Herredømme. - Skulde dette Arrument endnu trænge til nogen anden Støtte, saa vilde det finde den i selve Bonapartes Tilbud at stadfæste Parisertraktaten. Denne Traktat var samvittigheds fuldt bleven efterlevet og fuldbyrdet; Forhandlingerne paa Wiener=Kongressen havde kun været Forandringer og Udvillinger derat; og uden Bonapartes nye Udaad vilde denne Traktat gjennem en lang Række af Aar have været et at Grundlagene for den europæiske Statsret. Men denne Tingenes Orden har gjort Plads for en ny Revolution og skjønt Stifterne af denne Revolution uafladelig forsikre har Jntet har forandret sigter), indsee og føle de do alt for vel, at Alt omkring dem er bleven anderledes, Spørsmaalet er for nærværende Tid ikke meere, om Traktiten til Paris skal op tholdes; men meget mere om den skal sluttes paa ny. Magterne befinde sig atter i samme Forhold til Frankerig, som den 21 Marts 1814. Jkke for at forebygge Krigen - thi Frankerigher i Gierningen aller de begyndt den - men for at sætte Grændser for den, kin Man for nærværende Tid gjøre Europa det Forslag, at slutte Fred paa Betingelser, som ere aldeles og væsentligen forskjellige fra dem af Aaret 1814. Spørgsmalet har ophørt at være et Rets Spørgsmaal, det er kun endnu et Spørgsmaal af Klogskab og politisk Beregnelse, hvorved overbeviist om den fritiske Stilling, hvori han har ine Frankerig og den Umuelighed, hvori han befinder sig til at redde det, synes Keiseren findet at nedlægge Regjeringen fuldkommen og uden al Jndskrænkning: (Ma skal Nevs Skrivelse til Fyrsten af Benevent, i Monitøren af 7 April 1814.) 45) See Jndledningen til Parisertraktaten. ret) Saaledes bedder det gjentagne Gange i Slutningen af den af Bonapartes Statsraad aflagte Beretning Monitøren af 13 April 1815. Magterne ikke kunne drage andet end deres Undersaatters Jnteresse og Europas almindelige Vel til Raads. Kommissionen holder det ikke nødvendigt her fuldstændigen at udvikle de Grunde, som i denne sidste Henseende have ledet Kadinetternes Forholdsregler. Det maa være nok at bemærke, at den, der nu tilbyder at stadfæste Parisertroktaten, og istedetfor Sikkerhedspant af en Souverain, hvis Lovmæssighed var uden Pletter, hvis Velvillie var uden Grændser - for slaaer sit, er den samme, som i femter Aar heriede Jorden, for at finde Tilfredsstillelse for fin Ær jerrighed, - som med en Million af Slagtofre og en heel Generations Vel vilde sætte et Erobrings-System igjennem, hvilket øieblikkelige Vaabenstilstande, der ikke fortjente Navn af Fredsslutninger, kun gjorde endnu mere trykkende og forhadt.); - som efterat have ved afsindige Foretagender trættet Lykken, væbnet hele Europa imod sig, og udtømt alle Frankerigs Kræfter, saae sig nødt til at opgive elle sine Planer, for at redde nogle Levninger af sin Existence, - som i et Øieb ik da Europas Folkeslag overlode sig til Haabet om en varig Rolighed, udrugede nyeØdelæggelsesplaner, og med dobbelt Troleshed imod de Magter, der alt for høimodigen havde skaanet ham, og imod en Regjering, som han ikkun ved det sorteste Forræderie kunde skabe, igjen reey den Trone til sig, som han havde afstaaet, og som han ingensinde havde beklædt uden til Frankrigs og Verdens Fordærvelse. Han har ikke foreslaaet Europa andet Sikkerhedspant end sit Ord. Men hvo vilde efter en 15 Aars grusom Erfaring endnu fortrøste sig til et antage en saadan Borgen, og hvo vilde, hvis det er sandt, at den fransk Nation har gjort hans Sag til sin, sætte stor Priis paa dennes Forsikring? – Fred med en Regjerine, anbetroet til saadanne Hænder, og sammensat af saadanne Deele, vilde ikke være andet end en Tilstand af vedvarende Uvished, Uro og Forre. Jngen Magt kund skride til en virkelig Afvæbning. Nationerne vilde ingen af den sande Fredstilstands Fordeele nyde, men haardt nedtrykkes af allehaande Byrder; Tilliden vilde ingensteds leve op paa ny, og følgelig Jndustrie og Handel allevegne hvile Jntet vilde være sikkert, Jntet varigt i de politiske For1) Kommissionen troer ikke at torde forbigaae den viettigBen ærkning, at Størstedelen af de voldsomme Erobringer og tvungne Jndlemmelser, hvorved Bonaparte Tid efter anden dannede det, som han kaldte det store Rige, fandt Sted i hine Mellemrum at troles Fred, som for Europa have været fordærveligere end de Krig selv, hvoraf det var hjemsøgt Saaledes bragte han Piemont, Parma, Genua, Aucca det romerske Gebeet, Holland, Landene i den 32te Militærdivision til sig. en lignende Fredsepeche i det mindste med samtlige Kastlandsstater) udførte han sine første foretagender mod Portugal og Spanien, og troede at have faldendt Erovringen af disse rande allene ved eist og Fororvenhed, da Fædrelande kjærlighed og Mod hos den nyrenæiske Hals øes Folkefærd drog ham ind i en uventet blodig Krig der blev Begyndelsen til hans Fald og til Europas Redning. holde; en mørk Misfornøielse vilde fræve over alle Lande, og det ængstede Europa fra Dag til Dag see et nyt Udbrud imøde. Souverainerne have vist ikke miskjendt deres Undersaatters Jnteresse, i det de foretrok en aabenbar Krig, med alle dens Besværligheder og Oire, for en saa piinlig Tilstand, og de Forholdsregler, de have taget, ere allevegne blevet optagne med ubetinget bifald. Den offentlige Mening har ved denne store Leilighed yttret sig paa en bestemt og høitidelig Maade; aldrig kunde Folkeslagenes sande Sindeelag vorde rigtigere erkjendte og troere lagte for Dagen end i et Øieblik, da samtlige Magters Repræsentanter vare forenede for at befæste Verdens Fred.