Jyllandsposten, 1840-04-14
Endnu 7Aaarig Olding brugte han ingen Concept paa Prædikestolen, og selv efter at han maatte tye dertil, vidste han at bevare Frihed og Liv i Holdningen. Ogsaa den stærke, melodisk klangfulde Messe - een af de Forretninger, han aldrig udførte uden Glæde - skulde Jngen spore Oldingsalderen. Med Biskop Munter stod han paa den venskabeligste Fod; i Aaret 1830 talte han med dyb Bevægelse ved hans Baare. Paa den sideordnede Post - Provsteembedet i Holmens Provsti - havde han i de første 12 Aar i Gutfeldt en kjær Frænde; i de derefter følgende i Provst Holm sin ældste, meest prøvede Ven. - De personlige Ubehageligheder, som paaførtes ham i Aarene 1832 og 33, bleve for Seminariets Medlemmer en Opfordring til at foranstalte en Lithographering af hans Portrait, hvilken blev overrakt ham som Høiagtelses= og Hengivenheds Beviis fra theologiske Candidater ved en Tiltale, der udtrykte den almindelige Stemning, og fra hans Side blev besvaret paa en Maade, som viste, med hvilken Følelse han kom denne Hengivenhed imøde. Af den i Aaret 1814 oprettede Direction for det kjøbenhavnske Borger= og Almue=Skolevæsen blev han, paa Embedsvegne, Medlem. J Aaret 1813 blev det, ved kongl. Commissorium, paalagt daværende Etatsraad A. S. Ørsted, tilligemed Stadens Provster, at sammentræde i en Commission, for at revidere Kirkelovene og at indkomme med Forslag desangaaende. - J Aaret 1825 tilkjøbte han sig - eller rettere sine Børn - Landstedet "Søbakken ved Torbek. Til denne Yndlingsplet gille terrarum mini præter omnes anqulus ridet", pleiede han at sige – befordrede han sig endnu i sit 75de Aar selv ud paa sin Ridehest. Med Ungdoms Friskhed hilste han endnu hvert frembrydende Foraar, glædede sig ved Skov og Strand, og følte sig - i den stridende Kirke - saa meget stærkere tiltrukken af Naturens Kjærlighed og Fred. J sit 70de Aar besøgte han, med sin ældste Søn og dennes Familie, Berlin, Dresden, Prag o. fl. St. – J Efteraaret 1833 berørtes han af det første Forbud paa det, fire Aar derefter, indtraadte Sygdoms=Anfald. Skjøndt snart forbigaaende, yttrede det sig paa en foruroligende Maade, især som Svækkelse af Synet. Den 3die September 1837 prædikede han i sin Kirke, og - som han i sit sidste Afskeeds-Ord har vidnet – med Følelsen af en Kraft, der lod ham troe at der endnu kunde være en kort Tid tilbage, hvori han kunde virke." Det var Betragtninger ved Overgangen fra den tilbagelagte Sommer til den tilstundende Vinter, der udgjorde hans Thema. Da Afkræftelsen tiltog og han ei kunde dølge sin Tilstand hos sig selv, indgav han med dyb Veemod, under 11te Marts 1838, sin Ansøgning om Entledigelse: han troede, ikke at kunne forsvare det, hverken for sin Samvittighed eller for sin Menighed, at beholde Embedet længere, end han kunde forrette det. Hvad jeg altid. – føiede han til – "har ønsket mig som en Naade af Gud, haaber jeg at ville blive mig forundt: at han vil lade sin Tjener, naar han ikke længere kan bruge ham herneden, fare i Fred – jo før jo heller." Efter at dette Skridt var gjort, beskjæftigede han sig med at nedskrive sine Afskeeds-Ord til Frue Menighed, der vidne om, at det endnu kun var den legemlige Kraft, der manglede, at han endnu var i lykkelig Besiddelse af det Aandige, som er ophøiet over legemlig Sygdoms Magt: Lys og Klarhed i Forstanden, Varme i Hjertet, Kraft i Villien. - Den 29de April 1838 indledede Pastor Smith, hans ældste Embedsbroder, ved Kirken disse Afskeeds-Ord ved et Foredrag om det Sind, som besjeler den gode Hyrde", og oplæste derefter den fratrædende Lærers, den udlevede Oldings Testament og sidste Tiltale. Den kirkelige Act sluttedes med en af Oehlenschlager forfattet Frue Menigheds Afskedssang til sin mangeaarige Lærer.