Jyske Efterretninger, 1770-12-07
Et mærkvasom Hans Keiserlige Majestæts Skriftefader i Aaret 1628. den 8 April skrev fra Prag til en vis Jesuit, som opholdt sig i Hildes heim, hvori de Romersk=Katholskes listige Anslag mod nogle Tydske Stater, item Dannemark, Sverrig, Engelland, og i visse Maader Holland, legges tydelig forDagen. Oversat af det Latinske. Diæreste Broder i Christol Jeg ønsker Deres Velærværdighed af inderste Hiertets Ydmyghed timelig og ævig Velsignelse. Og, saasom jeg efter givne Løfte er forbunden til jævnlig at meddeele D. V. hvad Nyt her paa Stedet indtreffer, saa bør jeg ikke dølge for Dem, at jeg under Guds Bestyrelse, efter befaling Coc. og og Forholds Regler fra vor hellige Ordens Hr. General Rom, har allerede hos den allerchristeligste og lykkeligste Katholske Romerske Keiser, og hans hemmeligste Raad bragt vor Sag dertil, at Hans Majestæt, i Overværelse af mig, Fyrsten af Fridland, og to andre af vor hellige Orden (hvis Navne M. J. C. som leverer D. V. dette, skal kunne angive, har nu atter, den anden i denne Maaned, aflagt sin mundtlige Eed, og helligen foret, at han ikke vil forunde sit Hoved Hvile, førend han havde bragt alle Kætternes Riger og Lande igien til den gamle og allene saliggiørende Romerske Kirke, under Hans Pavelige Helligheds fuldkomne Lydighed. Hvorfor der og selvsamme Dag paa en særdeles, at Hans Hellighed paabuden, Høytid er skeet offentlig og høy tidelig Taksigelse. Og har jeg ogsaa største Føye til at prise mig lykkelig for denne saa priselig anvendte Flid. Men saasom D. V. meget vel veed, hvor overmaade uvist og farligt dette maatte være, saafremt vi vilde bygge heele Seyeren paa et blindt Anfald, en forvendt Nidkiærhed og en alt for hidsig Voldsomhed, i sær i et Rige, hvis Mag ikke endnu er aldeles svækket og ødelagt (og saadan er, det værre endnu vort Tydsklands Tilstand, da der i dets baade Land= og Søe=Stæder ere endnu befrygtelige og meget betydelige Kræfter tilbage, saa har jeg eftertænkt, hvorledes man fremdeles skulde bære sig ad, for reent at faae Bug med dem. Og dette kan efter mine Tanker best lade sig giøre paa følgende Maade: Land=Stæderne nemlig, saasom Magdeborg, Brunsvig, Hildesheim, Hanover og andre, som i Henseende til deres Beliggenhed ikke kunne faae nogen Undsætning til Søes vil vi ved alle Slags optænkte Forestillinger see til, vi kan formaae til at tage imod Keiserlig Besætning; Og hvis de ey dertil skulde være at formaae, da vil vi beleyre dem, indtage dem det vi let skal komme afsted med), og saa me Magt tvinge dem til at krybe til Korset. Hildes heim skal vore første Bestræbelser gaae ud paa, et terdi den har Ord for at være overmaade riig, og det er rimeligt, at dens Indbyggere, nogle haardføre og ret paa en ubesindig Maade halstarrige Mennesker, ikke skal give sig førend det knager, Byttet vil da vel koste os meget Blodo, 4ti Sveed, men dette vil ikke lidet befordre vore Anslag; Thi den vil i saa Maade blive et Exempel for de andre Steder baade paa vor Mildhed og Strenghed, og disse skulde herefter blive villigere til at ydmyge sig for Magten. De, som i ovenmældte Stad bekiende sig til den hellige Orden, maae da vel see til, at de i Tide sætte deres Gods i Sikkerhed, paa det de ikke skal forøge Asken af den fælleds Jldebrand. Men, andre ville maaskee ansee disse Anslag for alt for hidsige, og ikke listige nok. Dem vil jeg svare: Det behøves ikke heller paa denne Tid, da man eyensynlig har Magten, at svække sig selv ved Fiinheder, og det kan ikke ansees som høymodigt, at ville liste sig til det, som man kan slaae sig til; thi de Foretagender, som man griber til, alleneste i Tillid til sin Styrke, regnes altid blant Helte Gierninger. Vi kunde og vist vente os samme Medfart af vore Fiender, saafremt vi befandt os i samme Omstændigheder: Og hvi giør man ikke strax det, som man dog eengang nødvendig maae giøre, Naar man har sat sig for at dræbe et Menneske, og samme allerede har kast sig ned for vore Fødder, hvi skiller man ham da ikke strax ved Hovedet, Ovenmældte Steder, min Herre i Christol omringes allerede fra alle Kanter af vore Tropper, og kan ikke vente nogen Undsætning fra vore Fiender; thi, efter disse Tiders Urolighed, har enhver af disse Steder nok at drages med for deres egen Deel, og den Ulykke, de alle see vederfares een, frygter hver i sær for. Churfyrsterne endog, og de andre Fyrster, have vi for længst faaet under Pidsken. Jeg undtager ikke engang den Saxiske, skiønt han, i Henseende til hans Rigdom og Landes vidtløftige Strækning, er en mægtig Herre. Men disse se hans, saavelsom de andre Fyrsters, Lande ere udtømmede ved hans egne Paalæg, han selv er en stor Slave af sine Penge, og det, som meest fornøyer os, han har Ondt i Hiertet, Øynene, Hænderne og Fødderne, og ligger næsten i sidste Aandedræt, jeg meener hans Raad er bestukket med Spanske Penge. At han dog ikke skal fatte nogen Mistanke, ved vore Anstalter, da vi holde saadant Huus med Stederne, saa ville vi imidlertid tilstaae ham alt, hvad han maatte forlange, og 20 Rd. siden skille ham derved igien. Thi at holde Kiættere, hvad man lover dem, er det samme, som at overtræde den Katholske Troe, og styrte Sielene, som virkeligen blive bedragne, med et lige ned i Helvede. Og visselig have vi Katholiker hidindtil brugt liden Forstand, i det vi have gjort os saa stor Samvittighed af at holde de Lofter, vi have gjort Lutheraner og Kalvinianer. Thi mig synes, vi Tosser have baaret os ligesaadant ad, som den, der, da han kunde lokket et mordisk Sværd fra et forvirret Menneske, da enten ikke vilde, eller gav ham et langt skadeligere Middel til at giøre Skade med i Hænder: Saadan en kan da efter mine Tanker med Rette ansees for at være meget galnere, end den anden, og Skyld i al den Skade, som deraf kan reyse sig. Og have vi Katholiker vel baaret os anderledes ad, da vi fra disse aandelige Galne eller Rasende ikke har vristet den verdslige Magts Sverd, da vi dog ved gudelig List, med smigrende Ord og tvetydige Løfter, kunde have listet det fra dem til deres egen salige Omvendelse. Men Hr. Broder, jeg svæver alt for vidt ud, dog ingenlunde for deres Skyld, men for hans, som i eders Egn fører øverst Kommando, Krigen, paa det at han og kan faae Grundene til disse AnSlag at vide, og efter Deres Tilskyndelse indrette sine Handlinger derefter. Men med de saa kaldte Søe=Steder maae man grib Sagen an paa en langt anden Maade; thi baade kan de indbyrdes undsætte hverandre og faae Hielpetropper fra Danmark, Sverrig, Engeland og Holland. De 3 Steder, Hamborg, Lybeck og Bremen regne vi iblant dem som i Henseende til ovenmældte Vanskelighed foraarsage os nogen Bekymring, eftersom de hverken til Lands eller Vands ligge saa langt fra hverandre, at de jo kan undsætte hverandre. Men Bremen er allerede paa alle Kanter saaledes indsluttet, at den ikke uden vor Tilladelse kan have Han deels og Farts Friehed, og, saa snart samme bliver det aldeles nægtet, saa maae den nødvendig give sig tabt, og indgaae endog de haardeste Vilkaar. Tilly tvivler ikke heller det mindste derom, og kan det gaae an, saa maae Hamborgerne miste al Tilførsel fra Bremen. Men heri maae man gaae lemfældigt til Verks og i al Stilhed, ligesom og saa Bremen ikke endnu mærker til de Lænker, den slæber paa. (Fortsættelsen følger.