Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-11-01
Vi erkjende Alle, hvor omhyggelig og utrættelig der virkes til, at formindske Statens nødvendige Udgifter, og til at ligne disses Udredelse i det retfærdigste og billigste Forhold, og vi vide Alle, at hvad til disse Udgifters Bestridelse udfordres, kun ved Skatter kan tilveiebringes, hvorhos dog enhver af os dagligen seer, hvilket ogsaa er Regjeringen tilfulde bekjendt, at Bonden kun vanskeligen kan udrede sin Deel af disse Skatter, og, at hans Kaar, nu ere trangere end forhen. Da imidlertid Statens nødvendige Udgifter, maae kunne bestrides, hvis Staten skal kunne bestaae, og da disse Udgifters Beløb er Maalestokken, hvorefter Skatterne bestemmes, saa er Drøftelsen af det Spørgsmaal, i hvilket Forhold Skatterne, i forskjellige Perioder, staae til hinanden, ei allene unyttig, men i en Tidspunkt, som den nærværende, endog skadelig, fordi den, der lever i Kummer og Trang, sædvanligen end mere ned høies, ved at gienkaldes Mindet om bedre henlevede Dage, og, dersom Undersøgelsen skulde give det Resultat, at Byrden nu ikke var større end forhen, maa blive dobbelt modløs, ved nu end ikke, at kunne bære den lettere Byrde. Gavnligt er det derimod vist, ikke at lade Rentenerernes saa høist ubeføiede Klager hengaae upaatalte, deels for at revse Uskjønsomhed, og deels for dog at unde Besidderne af med Gield behæftede Eiendomme den Trøst, at vide, at det erkjendes, hvilket uhyre Tab disse have lidt, og at man medlidende ynker dem, som formedelst forandrede Rets Principer ødelægges. Det bør da først bemærkes, at ingen Renteenerer, førend Forordningen af 5te Januari udkom, havde lovlig erhvervet Ret til, af sin Debitor, at fordre andet, end at den laante Capital skulle betales ham tilbage i danske Courant-Sedler, ikke efter Dagens Cours, men efter disses paalydende Summa, og at Værdien af saadanne Banko=Sedler, som ikke paa Anfordring kunne raaliseres af Udstederen, væsentligst beroer paa deres større eller ringere Mængde. Nu er ved Forordningen af 5te Januari 1813, Seddelmassen, ved befaling, pludselig formindsket til 2/3 af dens forrige Beløb, og altsaa er det upaatvivleligt, at een Rigsbankdalerseddel, for Tiden er sex Gange saa meget værd, som en Conrant-Bankseddel, i dette Øieblik vilde have været værd, hvis hiin Reduction ei var skeet. - Den Rentenerer, der har udlaant 1000 Rdlr. Dansk Courant i Aaret 1807, som endnu ei ere opsagte, vilde altsaa, ved at erholde disse nu tilbagebetalte med 1000 Rigsbankdaler Navne Værdie, allerede oppebære 6 Gange saa meget i reel Valuta, som han havde havt lovlig Ret til at fordre, hvis bemeldte Forordning ei var udkommen; men Forordningens Bestemmelser, om saadanne Capitalers Tilbagebetaling i Sølv=Værdie, forøger denne Rentenererens Fordeel atter til omtrent det Dobbelte, saaledes, at Rentenereren nu oppebærer omtrent 12 Gange saa meget, som det han i Aaret 1812 kunde gjøre Regning paa, at vilde erholde, og, selv i den Periode, da han maatte lade sig nøie med de lavest nedsatte Renter, nemlig 2 PC., erholdt han, disse kun til Navneværdie, beregnede, to Trediedeele mere i Renter, end han forhen havde Ret til at fordre; thi i Stedet for 40 ConrantBanko=Sedler, hvoraf hver kun var en Sjettedeel værd af en Rigsbankdaler=Seddel, og altsaa 1 istedet for, at han ellers kun havde faaet 2/5, ligesom han, i det indeværende Aar, istedet for 40 Rigsdaler Dansk Courant i Rente, har oppebaaret 30 Rbdlr. S. V., eller 56 Rigsbankdaler, 24 s. Navneværdie, hvis Værdie er liig den, som 377 1/2 Rigsdaler Dansk Courant for Tiden ville have havt. Ja endog den Rentenerer, hvis Capital er omskreven i det laveste Forhold, nemlig til 20 for 100, har gjort en betydelig Gevinst, da, efter det foranførte, 20 Rigsbankdaler Navne=Værdie, allerede ere af lige virkelig Værdie, som den, 120 Rigsdaler Dansk Courant, nu ville have havt, og da han, siden disse 20 Rigsbankdaler, skal betales i Sølv=Værdie, efter den nærværende Bankcours, erholder 37 1/2 Rigsbankdaler Navne Værdie, der ere liig Værdien af 225 Rigsdaler Dansk Courant. Hvad Rentenererne saaledes vinde ved Forordningen, har naturligviis deres Debitorer derved tabt, og ikke faa virksomme Huus- og Gaardeiere, torde over denne saa uventede og uforudseete Forandring i lovlig paadragne Forpligtelser og havende Rettigheder, gaae til Grunde, og de Herrer, Rentenerere torde derfor handle klogest, ved i at Stilhed at takke for god Bekomst, og ved af at Magt at søge at forebygge, at denne Materie aldrig nøie drøftes.