Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1848-10-31
Fædrelandet. Blandinger. Den Adresse, som de i Kbhvn. værende Slesvigere have tilstillet Rigsforsamlingen, er saalydende: "Danske Rigsdagsmænd, Den Tid, i hvilken J efter Kongens Bud ere sammentraadte, er vistnok er af de forefuldeste for det danske Rige. Vi undertegnede Slesvigere bringe Eder vor broderlige Hilsen, vi see i Eder vor og Landets Frelse. Vaabenstilstanden i Malmø, hvis Bestemmelser, hvor ugunstige de endogsaa vare, ikke have fundet Fuldbyrdelse, har bevirket, at alle tro danske Undersatter i Hertugdømmet Slesvig ere underkastede Oprørernes Vold og Haan. Enhver ny Efterretning fra Slesvig bringer nye Forhaanelser, og enhver Morgen seer nye Flygtninge, som have maattet forlade Familie og Arne for at undgaae Uret og Overlast. Forgiæves have de undertrykte Slesvigere haabet paa Frelse fra den danske Regjering, Diplomatikens hemmelighedsfulde Væv har saaledes indsnøret den, at den kun kan formaae Slesvigerne til at taale og lide, taale blodig Forhaanelse i Danmarks Land, medens den danske kamplystne Armee rolig maae staae i Nærheden, uden at hjælpe. Den danske Regjering har ikke ydet Slesvigs tro Beboere den Beskyttelse, den er dem som Statens Undersaatter skyldig, den er Skyld i at kun der tydsksindede Deel af Befolkningen har kunne udtale sig og bringe Verden til at troe, at Slesvig ønsker Forbund med Tydskland, og den bærer Skylden for at en Udtalelse fra dansk-slesvigsk Side ogsaa i den nuværende Tilstand er umulig. Ligesaa umulig er det for de dansksindede Undersaatter i Slesvig at gjøre Modstand, det vilde kun bringe deres Person og Familie i Fare og have deres Undergang til Følge, thi Sværdet svæver over deres Hoveder og ingen Hjælp have de at vente. Altsaa rolig taale og lide skulde blive Løssnet i de forestaaende Vintermaaneder. Vi see op til Eder efter Frelse. - Men vi øne ogsaa i Fremtiden ingen Frelse, naar J, danske Rigsdagsmænd, ikke fatte en kraftig Beslutning, thi vi befrygte, at atter ved Vaabenstilstandens Udløb Krigen vil blive ført ved diplomatiske Noter, og ikke ved Sværdet; vi frygte at Man ligesom i Aar vil tælle Fjenderne i vort eget Land, og ikke benytte den Enthustasme Folket og Hæren viser til at befrie deres slesvigske Brødre, vi frygte at Man vil holde Fjendens Styrke for overlegen, om den danske Armee nok saa let kan forjage den; vi frygte at Man atter vil søge at undgaae Sammenstød med Fjenden og føre Krigen med Pennen og da vilde Slesvigerne opgive det sidste Haab om Frelse; da vilde de see sig opgivne af Danmark. - Derfor, danske Rigsdagsmænd, vende vi os tillidsfuldt til Eder, og haabe, at J ikke ville taale, at Vaabenstilstanden i de for de danskeslesvigske Undersaatters Rettigheders Beskyttelse væsentlige Bestemmelser bliver tilintetgjort, eller at Vaabenstilstanden kun varer en Dag længere end dens konventionelle Termin, den 26 Marts, naar ikke forinden en Fred opnaaes hvorved hele Slesvig bliver i Forening med de oprigtige Dele af Kongeriget Danmark, vi haabe, at J ville formaae Regjeringen til at føre Krigen til Lands som til Vands med den Energi, den kræver overfor en saa mægtig Fjende, og den danske Armee vil ved sin Jndmarsch i Slesvig blive modtaget med Jubel og understøttet af Slesvigs tro Befolkning med Alt hvad der staaer til dens Raadighed. J det Haab ville vi formaae vore slesvigske Brødre til Udholdenhed i denne svare Kamp. - Danske Rigsdagsmænd, J ville indsee, at Slesvigs fremtidige Forbindelse med Danmark er et Livspørgsmaal for Danmark, at en Opgivelse af den gamle Grændse kun er Begyndelsen til nye vedvarende Forvillinger, og at en Opgivelse af Slesvig er en Opgivelse af Jylland, thi Fortydskningen respekterer ingen Grændse. J ville indsee, at en Opgivelse af en Deel af Slesvig vilde være en Opgivelse af hele Slesvig, dette Slesvig, som i Aartusinder har staaet som Danmarks Grændsevogter og afholdt det første Stød i enhver Kamp med Tydskland, dette Slesvig, hvortil Jylland ved utallige Jnteresser stedse har været knyttet. J ville indsee at dette vilde være en himmelskrigende Uret imod de tro Undersaatter i Slesvig og J ville ikke taale en saadan Opgivelse, hvortil den danske Regjering ingen Ret har, J ville ikke lade Eders tro Brødre i Slesvig komme til at fortvivle, og i deres Fortvivlelse at forbande Danmark. Det slesvigske tro Folk og det danske Folk være eet, det staae eller falde tilhobe. Bliver denne Beslutning, som vist vil finde Gjenklang i det danske Folks Hjerter, tagen, da vil Seiren og Æren blive Danmark, da kan Danmark vente en lys Morgen efter denne mørke Nat. Og dertil give Gud sin Velsignelse!"