Aarhuus Stifts-Tidende, 1840-01-30
Hs. Maj. Kongen har ogsaa modtaget en Lykønskningsskrivelse fra den bekjendte gamle Provst Beyer, der har levet fra Begyndelsen af Frederik den Femtes Regjering. (Md.)(Af Fædrelandet.) Med stille Alvor saae Folket det sidste jordiske Pant paa den Konge, som det gjennem flere Menneskealdere har været vant til at tænke sig som sammensmeltet med Fædrelandets Skjebne, løsrive sig fra den gamle Skueplads for hans Arbeid og for hans Liden, og det var et rørt Hjertes Følelse der bragte ham det sidste Farvel, da den sidste Traad brast, der ligesom endnu knyttede ham til den nærværende Tid. Nu indeslutter Følelsen sig i Hjertets inderste Lønkammer, nu tilhører Frederik den Sjette Historien. - Kongen og Folket have nu beviist den Afdøde deres sidste Hylding. Med al den Pragt og Pomp, der muligen, kunde tilhylle den Sandhed, at Døden idetmindste gjør alle Mennesker lige og udjevner alle de Forskjelligheder, der, hvor vigtige de end synes her paa Jorden, dog intet veie for den almægtige Dommers Øie, med al den Glands, hvortil man i Archiverne kunde finde noget Forbillede, er Frederik den Sjette bisat i Roeskilde, og hvad der har en virkelig og smuk Betydning fordi deri er Frihed og Sandhed – Bondestanden har paa mange Maader lagt for Dagen hvorledes den paaskjønner den virksomme Deel, den Afdøde har havt i deres Opkomst. Og hele Landet over har Folket; hvillet paa hiin Dag, og har i Kirkerne helliget fine Tanker til den Afdødes Minde. Nu vende Kongen og Folket tilbage til den Gierning, de have at fuldføre; de have givet Graven hvad Gravens er; de ville nu give Livet, hvad der tilkommer dette. - Kan man paa en Maade sige, at Frederik den Sjette først igaar er tilfulde død, saa er det først idag, at Christian den Ottende i Ordets videste og fuldeste Betydning har besteget Danmarks Throne. Foruden at de Forberedelser, enhver vigtig Foranstaltning kræver, selv hos en saa aandsmoden, saa verdenserfaren Mand, som Kong Christian, medtage Tid, er det en vedtagen Skik, at Efterfølgeren opsætter Udførelsen af de Forandringer, han maatte ansee for nødvendige, indtil han har ledsaget sin Forgjænger til det sidste Hvilested. Dette har Folket vidst, og det har æret den fine Takt og beundringsværdige Delicatesse, vor Konge i mangfoldige Træk har lagt for Dagen i sit Forhold mod Alt, hvad der stod i nærmeste Forbindelse med den Afdøde. Det er ei heller bleven ubemærket, paa en hvor værdig og smuk Maade Kongen i Alt, hvad dermed staaer i Berøring, har æret Nationens Følelse. Derfor har Folket heller ikke fundet det paafaldende, at der endnu Jntet er skeet; det har opsat sine Forventninger og det har opsat sin Dom, indtil det Jnterregnum var tilende, som nu er udløbet. Nu er der skeet Pieteten fyldest, nu have vi givet Graven hvad Gravens er, og med fornyet Vægt vende Livets, det nærværende, levende Livs Fordringer tilbage. og kræve deres Fyldestgjørelse. (Fædrel.) Nu maa det vise sig, og vise sig snart, hvad Kongen vil, om han blot vil fortsætte sin Forgjængers Regjering, eller om han besidder Kraft, og Mod, som han besidder Klogskab og Jndsigt, til at reise den dybt bøiede Nationalaand og Nationalvelstand. Hvad der hidtil er skeet, berettiger til de bedste Forhaabninger. Folket har i talrige Adresser udtalt sin dybtrodfæstede Trang til gjennemgribende Forbedringer i Statsforfatningen og Statsforvaltningen; hvad det Første angaaer, har Kongen henvist det til Stænderne, hvad det Sidste angaaer, har han erklæret selv at ville tage Jnitiativet. Med ligesaa stor Iver som Udholdenhed har han arbeidet i disse Forberedelsens Dage, og det vil sikkert ikke vare længe, inden han fremtræder med sit Reformværk. Folket har ikke misforstaaet det, at der hidtil ikke er skeet mere; og Kongen har sikkert heller ikke misforstaaet Folkets beskedne og tillidsfulde Forventning. Vi kunne altsaa om føie Tid imødesee vigtige Foranstaltninger!" Fædrel.) "Sognepræst til Fredensborg, Asminderød og Grønholdt Menigheder, Provst for Liunge Kronborg Herred, Brøndsted, er efter Ansøgning entlediget fra sit Embede. Det er en Selvfølge, at dette staaer i Forbindelse med det Forhold, der er en værdig Slutning paa denne Mands hele Embedsførelse, men ligesaa indlysende er det, at Sagen ikke dermed kan være forbi, men at det kun er en aldeles foreløbig Foranstaltning, indtil de fornødne Undersøgelser kunne være tilendebragte. Jdet vi forbeholde os, at bringe det hele Anliggende fuldstændigen til offentlig Kundskab, saasnart vi have alle Beviislighederne fuldstændigen samlede, skulle vi for Øieblikket indskrænke os til at citere et Par Ord af en for nylig i Fædrelandet aftrykt Skrivelse af Frederik den Sjette: "Saavidt muligt at bringe det derhen, at enhver Undersaat uden Undtagelse staaer under Lovenes Beskyttelse, som under Lovenes Straf, og at bortfjerne al vilkaarlig Behandling af Enkelte, er det Maal jeg har havt og vil beholde for Øie." Saa vist som det er Kongens Alvor, at han vil bringe Orden i vort Finantsvæsen, og hans Overbeviisning, at et Folks Moralitet er Grundvolden for dets Lykke, saa vist have vi det faste Haab, at Lotteriets Uvæsen snart vil ophøre, og da nu Tallotterie Collecteuren i Fredericia i disse Dage er afgaaet ved Døden, er der blandt denne Stads meere oplyste Jndvaanere kun en Mening om, at det vilde være høist sørgeligt, ifald man ikke benyttede denne Leilighed til strax at lade dette Contoir gaae ind, og saaledes befrie Byen for en Anstalt, der netop i denne Byes Historie har spillet saa sørgelig en Rolle, (Fædrl.) Commandeuren for Kronens (forhen Kongens) Regiment, Kammerherre Bülow, er paa Grund af Svagelighed efter Ansøgning i Naade entlediget fra sin Post. Blandt Liebhaverne til dette Regiment skal ogsaa være en Officeer, som tidligere har staaet i dansk Tjeneste, men som forlod samme, da Krigen brød, (Fædrel.)¬