Almuevennen, 1844-07-03
Af samtlige Sdr. Alsløvs Sognebeboere. Svar til Hr. Secretair Wolff. det vi omhandle offentlig mellem hinanden Beskaffenheden af en af Dem udstædt Leiecontract paa et Huus, er det meget langt fra, at denne Forhandlings Betydning indskrænker sig alene eller fornemmelig til den enkelte Gjenstand hvorom Debatten dreier sig, og var det ikke saa da maatte vi vistnok frygte for at trætte Læserne", ved vore Gjentagelser. Denne Forhandling har en almindelig Betydning i den hele Huusmandssags Debattering, thi, som den Leiecontract hvorom Talen er, findes der vel flere tusinde her i Landet, hvorpaa altsaa vore gjensidige Bemærkninger og Oplysninger kunne finde Anvendelse; heri er De enig med os, thi De bad jo selv, i Deres første Skrivelse, Læserne om at anvende Resultatet af Deres Oplysninger paa andre Besværinger af samme Slags, og denne Bøn til Læserne gjentage vi her, idet ogsaa vi anmode dem om at betragte vor Debat fra et saadant meere almindeligt Synspunkt, da ville de ikke trættes ved vort Tilsvar. Hvad nu først angaaer de tvende af P. Hansen, fremsatte Anker som vi i vort Forrige have ladet uberørt, da have vi kun betragtet dem som mindre væsentlige og derfor ikke videre omtalt dem; det kan være muligt at P. Hansen har gjort Dem Uret naar han siger Contracten er udstædt paa slet Papiir, derimod kan vi ikke, naar vi skal udtale os om den Clausul i Contracten, at Jntet maa bortføres fra Stedet i Tilfælde af Fraflyttelse, billige den, eller finde at Leieren her er sikkret mod ubilligt og uretfærdigt Tab, thi ifølge denne Clausul kan han, efter at have anvendt en i hans Stilling saare betydelig Bekostning af Tid og Penge paa Huus og Have, efter et Fjerdingaars Forløb fratages det Hele uden mindste Godtgjørelse. Er dette vel retfærdigt, Vi paastaae, Nei! De har sørget for, som Ret er, at Deres Huus skal afleveres uden Mangler, men om Leieren nu anvender endeel Mere paa dets Forskjøn*) Denne Tale læses i "Almuevennen, Nr. 19 for forrige Aar. Red. nelse eller bedre Indretning, var det da ikke ogsaa Ret at dette, naar han efter Deres Opsigelse maatte flytte, godtgjordes ham, Vi paastaae, Jo. De kan her ikke sige at begge Parters Ret er lige betrygget, og er den ikke det, er da Contracten som den burde være? P. Hansen paaklagede i Nr. 19, at Leieren havde betalt Afgiften af Huset for et Aar meere end han efter Contracten var pligtig til, og dette er saa klart og beviisligt, at det ikke kan nægtes; De har heller ikke nægtet det, men anfører i Nr. 22, at Leieren efter en mundtlig Akkord skulde svare Leien fra den Tid han flyttede ind i Huset, og at Aarsagen hvorfor Contracten bestemmer 1ste Mai 1843, var fordi Leien forden foregaaende Tid, (fra 1ste Mai 1842. til 1ste Mai 1843) allerede da var afgjort Dette beviste vi i samme Nr. ikke at være Tilfældet, idet Leien for 15 af det omhandlede Aar ikke blev betalt for over et halvt Aar efter at Contracten var skrevet. Deres eneste Grund for den Forskiel i Tiden hvorfra Leien skal svares, som efter Deres Paastand finder Sted i den skriftlige og mundtlige Akkord, kunde saaledes ikke staae sin Prøve, og De har derfor i Nr. 26 taget Deres Tilflugt til undvigende og intetsigende Tale. At han virkelig indflyttede i Huset i Mai 1842, og betalte Leien for de første 8 Maaneder den 7de Marts 1843, det er jo viist og beviist, og er ikke nægtet af Nogen, men det er jo Talen slet ikke om, ligesaalidt er Talen om nogen Sikkerhed for Dem, men hvad der paaligger Dem, dersom De vil gaae med Ære ud af Striden, er, at opgive en forsvarlig Grund til at Contracten ikke stemmer med hvad De opgiver at have været mundtlig Aftale. At Leieren betalte for det omhandlede Aar, beviser Jntet, thi Frygt for at blive opsagt til Udflytning af Huset, strax efter at have anvendt Betydeligt paa at istandsætte det, kunde være Aarsagen dertil. Naar De gjør Fordring paa, at der skal stoles paa Deres Ord i det ene Tilfælde som i det andet, saa kunne vi dertil bemærke, at der dog i Contractsforhold er stor Forskjelpaa hvad den ene Contrahent beretter om en stedfunden mundtlig Samtale og hvad han har tilstaaet skriftlig paa et i Medcontrahentens Værge værende Document; dernæst, naar De først paastaaer at Leie contracten er udfærdiget aldeles i Overeensstemmelse med den mundtlige Aftale, at Alt hvad der i Contracten er foreskrevet følger af denne Aftale, og De derpaa siger, at De ved den samme Aftale var forenet med Leieren om at han skulde svare Leien fra den Tid han indflyttede i Huset, da kan der ikke i dette Tilfælde stoles paa Deres Ord, thi begge disse Paastande kan ikke være Sandhed, naar De skriver i Nr. 22 at Leien for den den 1ste Mai 1843 foregaaende Tid allerede var afgjort den 13de Juli 1843, og der derimod paa Leiecontracten findes en Paategning om at Leien fra den 1ste Januar 1843 først er betalt den 19de Januar 1844, da kan der ikke stoles herpaa, thi begge Deele kan ikke være Sandhed. Vi spørge hvad Devel vilde svare en Mand, som, efter at være kommet til Dem med saadan selvmodsigende Tale, vilde forlange at De skulde ubetinget stole paa hans Ord J Henseende til Aftægtsbyrden tilstaaer De nu saa rigtigt, at Alt hvad De har med den at bestille, er at tillade Leieren at paatage sig den, men herved indrømmer De jo i Eet og Alt Rigtigheden af vore bemærkninger herom. J Leiecontractens 5te Post staaer at Leieren skal underskrive en Aftægtscontract, det er dog lidt mere end at tillade det i Nr. 26 skriver De at Aftræderen kan, hvis han vil, sikkre sig ved en speciel Contract, men hvad berettiger da Dem til i Leie contracten at udsætte en saadan Contracts Underskrift, til Aftræderen har betalt sine gamle Restancer til Herskabet, og derpaa endda kun dersom De forlanger det? Har De da ikke her opstillet betingelser hvortil De ikke var berettiget, Naar det ikke vedkommer Dem at foranstalte et saadant Document udfærdiget, behøves der da kun deres egen Villie for at berettige Dem dertil, J Nr. 22 skrev De at denne Clausul i Contracten var til Aftræderens Sikkerhed, men vi kunne ikke forstaae hvorledes det kan være til hans Sikkerhed at udsætte til den uvisse Fremtid Udfærdigelsen af et Document som han har Ret til at forlange udfærdiget strax. See, saadanne Selvmodsigelser indvikler man sig lettelig i, Hr. Wolff, naar man vil forsvare det Uforsvarlige. Vi have udtrykkelig indrømmet i vort Forrige, at Lovgivningen ikke paabyder Leiehuses Overdragelse til Leieren ved Synsforretning, men vi have paastaaet, at det samme der taler for Fæstehuses Overdragelse ved Synsforretning, taler i ligesaa høi Grad for en saadan med Hensyn til Leiehuse. Vi have anført hvad Landbocommissionen yttrede, at naar der ved Tiltrædelsen, ingen Besigtelse er holdt over Bygninger og Besætning, da er en banet Vei aaben til Fornærmelse mod Beboerne, og det skal ikke kunne nægtes. De mener vel at Udgifterne ved en Synsforretning uden Skade kunde spares, da det der ellers indføres i disse her er indført i Contracten, men Sagen er, at en lille Omstændighed er undgaaet Deres behagelige Opmærksomhed, den nemlig, at hvad der indføres i en Synsforretning, det indføres af tvende af Retten udmeldte upartiske eller uvillige Mænd, og hvad der er indført i Contracten er skeet af en af de interesserede Parter, af en Foresat: mod den Undergivne, af Herskabet mod Hovbonden", og det gjor en betydelig Forandring i Sagen.