Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-04-04
J Nr. 13 og 14 af Politivennen for 1816. findes: "Nogle Bemærkninger over Statspapirer, Aager, Sølvværdigjæld og Overdaadighed; af Literatus Blok Tøxen med følgende Motto af J. J. Rousseau. Sitot que Lon dit des affaires de l'etat: Que Mimporte?" – on pent compter, que l'etat et perdn. Naar der siges om Statens Anliggender: Hvad angaaer det mig." - da kan man regne paa, at Staten er tabt). Hvad der i bemældte bemærkninger siges og Betaling af Sølvværdiggjæld, til høicours, synes Jndsenderen ei udeeltageligt under nuværende Tiidsomstændigheder, og det saa meget meer, som disse ere nøiagtigen forudsagte i hele den anførte Afhandling, hvoraf følgende herved meddeles: "Jeg kan ikke slutte disse blandede bemærkninger, uden med faa Ord, at berøre et Anliggende, paa hvis Afgjørelse mange af Danmarks nyttigste og agtværdigste Borgeres Vel og Vee beroe, jeg mener den forordningsmæssige Udbetaling af Sølvværdigjæld, til høi Cours. De Grunde, som Adskillige, blandt Andre den erfarne Land- og Forretnings Mand Jnspecteur Troyel, have anført for Udsættelse med bemældte Gjælds Betaling, synes mig indlysende og afgjørende for enhver sund Forstand og Villie. Kun troer jeg, at burde tilføie følgende, efter min Mening høist vigtige, gierningssaglige Grund. For et Par Aars Tiid siden vilde Debitorerne, af Frygt for den allerede slette Courses Forverrelse, strax udbetale deres Gjæld i Sølvværdi, hvortil de, ifølge Forordningen af 5te Januar, 1813, vare berettigede. For at redde Creditorerne fra et da ikke usandsynligt Tab, udkom en kongelig Resolution, som paalagde enhver Debitor, der da vilde betale sin Sølvværdigjæld, at erlægge samme med en Sølvspecie for hver to Rbdlr. S. V.; og derved afholdtes naturligviis Debitorerne fra Udbetalingen. Da dette (som dog var forbundet med megen Vanskelighed, formedelst de af offentlige Casser og Stiftelser allerede givne Løvter om Udlaan) skete, for at forebygge Tab for Creditorerne, hvilke dog unegteligen ere begunstigede ved Pengevæsensforordningen og desuden i Almindelighed de Stærkere, tør man da ikke, uforgribeligen, haabe, at der skeer en landsfaderlig Bestemmelse for at afværge Debitorernes Undergang, og det saa meget meer, som de nuværende Besiddere af Gjeldsbreve for Sølvværdi sjeldent ere de oprindelige Eiere, men, som oftest, rige Aag rere, der have vidst at forskaffe sig dem, for det Meste under - stundom langt under - Navneværdi, Den Jndvending: "At det blot er sandsynlagt, ikke vist, at vor Cours skulde være bedre, naar Udsættelsen maatte være udløben, kan nok fuldeligen gjendrives ved det Spørgsmaal: Er Forordningens Betalingsudsættelse indtil 2 Aar, efter Freden (som overhoved de fleste menneskelige Bestemmelser til en bedre Tiid) grundet paa Sandsynlighed, eller Vished, – Den Paastand: "Af det kan være Staten temmeligen ligegyldigt, om de nuværende Grundeiere, ved Udbetaling af Sølvværdie efter vor nutidige høie Cours, gaae fra Huus og Hjem, da De, som, for, eller underGrundpantbehæftelserne (Prioritæterne), overtage de hjemløse, huusvilde Fordrevnes Eiendomme, nok ville kunne svare Skatterne, denne Paastander ligesaa dum (Hvorledes kan man glemme, at Elendighed er Moder til de fleste Tiggere, Tyve og Røvere?), som umenneske ligen lumpen, og Fortjener derfor intet Svar J en mig for nogle Aar siden tilhørende Landeiendom eier jeg en ualmindeligen sikker Grundpantbehæftelse i Sølvværdi, som jeg kan fordre udbetalt i Aar, og jeg taler altsaa her imod min egen Fordeel, men jeg foragter dybt hver Den, Høi eller Lav, der bygger sin Lykke paa sine Medmeuneskers ved ham afværgelige Ulykker, og disse ville, efter mit uforgribelige, men fra udbredt Kiendtskab til Grundeiernes nærværende Forfatning hidledte Skjønnende, næsten allevegne indtræffe, ved Udbetaling i Sølvværd til den over ordentligen høie Cours.