Kiøbenhavns Postrytter, 1795-07-06
J parisiske offentlige Blade har man, som en meddeelt, officialiter bekiendtgjort Artikel indrykket, at der fra Basel skrives, Ridderen Yriarte, forhenværende spansk Charge d'Affaires i Paris, der ved sin Ankomst i Schweitz blot sagde, han gjorde en Lystreise did forlænger sit Ophold der. Man troer at vide lægges der til –at Hoffet i Madrid ubestemt om det Partie, der skulde tage paa en Tid, da de fleste af de krigførende Magter ere i Underhandling med Frankrig, har sendt denne meget kyndige Minister at vogte paa, hvad der foregaaer, og maaskee oplyse Spaniens Ministerium med sine Raad. Jkke usandsynligt lader det i øvrigt, at Exdauphinens Død noget kan have jævnet Vanskelighederne i Underhandlingen mellem Frankrig og Spanien, ogsaa har den hollandske Gesandt, der meldte det spanske Hof de forefaldne Forandringer, faaet et meget venskabeligt og fredeligt Svar. Paris. Hovedmændene for den farlige Opstand den 20de Mai, og følgende Dage, have nu ikke blot faaet deres Dom, men og deels liidt, deels forekommet deres Straf. De sex jacobinske Deputerte, Romme, Duqvesnoy, Duroy, Soubrany, Bourbotte, og Gouseon, der, deels ved at vælges, de tre første til den overordentlige Commission, der skulde afsætte Sikkerheds-Committeen, den fierde til General for Parises væbnede Magt, deels ved at foreslaae, understøtte, og giennemdrive de tumultuariske Decreter, medens Conventen var under Sansculotternes Morderhaand, havde kiendelig viist sig Sammenrottelsens Høvdinger, bleve den 17de i denne Maaned af den nedsatte militaire Commission dømte til Døde. Denne Dom modtoge de med yderste Forbittrelse, og udlode sig med haarde Bebreidelser og Beskyldninger mod det herskende Partie, der lod dem uddrikke den Skaal, de havde beredet det. "Jeg overgiver Dem dette Brev, sagde Duqvesnoy til Præsidenten i Retten; det indeholder mit Farvel til min Hustrue og mine Venner; jeg ønsker, mit Blod maatte være det sidste uskyldige Blod, der randt Gid det maatte befæste Republiken, Republiken leve!" – Friehedens Fiender have ene æsket mit Blod, sagde Bourbotte: Mit sidste Ønske, mit sidste Suk skulle være for mit Fædreland. Da de nu havde med deres Afskedsbreve afgivet deres Kort, som Deputeret, deres Tegnebøger, og hvad de ellers havde, de vilde have tilstillet deres Familie, bragdes de tilbage i Fængsel. Kort efter bragte en Officeer en blodig Kniv, hvormed han sagde, Bourbotte havde prøvet at aflive sig. Næst efter meldtes, at fem havde stødt sig Knive i Brystet. Man bragte endnu en Kniv og en Sax, der syntes at have gjort denne sørgelige Tieneste – hvorvel man siden paastod, alle sex havde nyttet een og samme Kniv. Da der havde været befalet at randsage dem, og tage alle skarpe Redskaber fra dem, har man foregivet, at de havde havt disse Knive skiulte i Foderet af deres Klæder. Tre af dem, Romme – Forf. til den nye franske Calender – Duqvesnoy, og Gouseon, døde af deres Saar. Duroy, Bourbotte, og Soubrany bleve en halv Time efter satte paa Karren, og kiørte ud paa Revolutionspladsen, at rettes. Duroy, som kun havde et let Saar, skiældte, medens de i Gaarden ventede paa at komme bort, paa de Omstaaende, og sagde med en klagende Stemme. Der ere Morderne, og nyde deres Værk, hvor jeg er ulykkelig, at jeg ikke ramte mig ret, ere disse Hænder skabte, at bindes af en Bøddel!" nyder, mine Herrer Aristokrater, Soubrary, som syntes haardeligen saaret, var mere roelig. Lad mig døe, sagde han med en svækket Røst, og en giennemtrængt Tone, da han ikke kunde holde sig oppe, blev han baaret paa Skafottet. Bourbotte, der ogsaa havde saaret sig for let, viiste meest Mod. Da han kom op paa Skafottet, saae han Strikken gaae itu, som Bøddeljernet hang i, roelig oppebier han, at man faaer det opbundet igien, seer uforfærdet derpaa, og bliver ved at tale med de Nærværende, for at forsikkre dem om sine Hensigters Reenhed, og paastaae sin Uskyldighed. Dette uforfærdede Mod, denne Standhaftighed, alle disse, og nogle flere af deres Medsammensvorne, blant andre den navnkundige Bergmand Ruhl, der hellere vilde falde for deres egen Haand, end for Bøddelens, i deres Dødstime have viist, pleyer ikke at være Forbrydelsens Deel, men hvo troer vel i borgerlige især saa langvarige – Uroeligheder, at være Forbryder, hvo anseer ikke sit Partie for det rette, dets Tarv for Fædrelandets, sig selv – efter som det falder for den gode Sags Helt eller Martyr, Den 13de Junii, til hvilken Dag en nye Opstand i Paris var bebudet, er gaaet roelig forbi; imidlertid har dog de Elleves Committee deraf taget Anledning at udsætte deres Jndberetning eller Forslag til den endelige Constitution; dog ventede man, at Boissy d'Anglas den 26de f. M. skulde foredrage det. Mange Rygter løbe allerede derom, hvortil de parisiske Blade for en Deel give Anledning, saasom: at den lovgivende Forsamling skulde være deelt i tvende Afdelinger, hvoraf de yngre skulde foreslaae, og de Ældre bedømme og antage Lovene; at der skulde være en aarlig Præsident, hvortil man i Forveyen bestemmer Steyes eller Cambaceres første Aar, o. s. v. Konge, synes Emigranterne, Præsterne, og maaskee Engelland, forgieves at drømme om.