Politivennen, 1807-01-01
Enhver Sit. J No. 452 af Politivennen har Hr. Landsdommer Dr. Gust. Lud. Baden, under Overskrivt: Retten gier os alle Nok - meddelt et Forslag til en lettere Retspleje for Smaasummers Jnddrivelse hos modtvillige Debitorer, for hvilket Emnes Undersøgelse vist Enhver, der sidder i borgerlig Drivt, vil yde ham fortjent Tak. Undertegnede kunde derfor saa meget mindre ansee sig beføjet, i mindste Maade at tage til Gjenmæle imod ovenmeldte Stykke, da jeg baade af Erfaringen tilstrækkelig veed, hvor lidet der udrettes ved alle deslige Ordvexlinger for Publikum, og det paa Grund af den Agtelse, jeg skylder den hæderlige Forfatter vilde smerte mig inderlig, om jeg maatte fremføre noget eneste Ord, der paa mindste Maade kunde afstedkomme den fjerneste Misklang i den mellem Os (som jeg smigrer mig med) herskende gode Forstaaelse. Fra denne Synspunkt vilde derfor saavel Publikum, som Hr. Landsdommeren i Særdeleshed, betragte følgende aftvungne Erindringer: Hr. Landsdommeren nævner mig ligefrem som Anledningen til sit Forslag paa den Grund: at jeg skulde have optaget en her i Danmark ukjendt og med den danske godlidende Karakter maaskee kontrasterende Maade at mane mine Debitorer paa, ved at indkalde dem i Avisen, som - vel at mærke: - alle Paamindelser uagtet, ikke ville indfinde sig med Betaling, og spørger dernæst: om det var ønskeligt, at denne Maade at søge sine Debitorer paa, der maae ansees som Selvtægt, blev almindelig? m. m. Hertil svarer jeg: 1) Er neppe jeg den første, som, efter at have forsøgt alle mindeligere Midler, maae i Aviserne opfordre slette Betalere til at rede for sig. Hvor ofte læser man ikke slige truende Advarsler i de offentlige Tidender, endnu for et Par Aar siden af en Kjøbenhavnsk Haandværksmand. At Trudselen de fleste Gange, selv hvor den bliver uændset, ej alligevel opfyldes, skeer af saa mange andre Grunde; men svækker i Sandhed meget den tilsigtede Virkning. Desuden er det under 16 Januar 1806 udtrykkelig bekjendtgjort, saavel af Hr. Jversen som mig, i begge Fyenske Aviser, at vi havde forenet os om, for Eftertiden ved hvert Kvartals Udløb at indføre Restance Lister over haardnakkede Betalere i vore Aviser. 2) Saa Ont det skulde gjøre mig, at svække den danske Godmodighed det mindste Gran (en Egenskab det tvertimod er hver Danskmands helligste Pligt at frede om) saa meget ærer jeg paa den anden Side gammel dansk Ærlighed; hvor denne fattes, er det efter mit Begreb ude med alle øvrige Borgerdyder. Stræng Redelighed i Ord som i Vandel, er Sjelen i alle Samfundets gjensidige Forhold. Heel igjennemtrængt af denne Følelse, er det blevet mig en Vane, at betragte den Uredelige med samme Øjne som enhver Anden, der tilmasser sig fremmed Gods. Men Uredelig i Handel er baade den, der forskaffer sig Andres Vare, i det Forsæt ikke at ville betale dem, og den, der forskaffer sig dem, uden at vide Midler til at kunne betale dem. Og er det da ikke langt værre at sikre sig for den Uredelige end for Tyven. Denne kan man dog bruge Lags og Lukke imod, men den Nedrige, som i et smigrende Sprog veed at fralokke Handels- eller Haandværksmanden de Vare, hvorfor de selv maae trælle og gjøre store Bekostninger, uden Hensigt til nogensinde at gjøre Vederlag - begaaer denne ikke et subtilt Tyverie, som jo farligere det er, jo mindre Lovene her kunne gjengjelde, qvalificerer sig i saa meget større Grad til den offentlige Foragt. Fortjener vel den at agtes af Andre, som ikke agter sig selv? Naar man nu, som i det paaankede Tilfælde netop var skeet, har offentlig advaret Vedkommende, naar man flere, ja mange Gange har manet den skrivtlig, naar man tilsidst har givet dem tydelig og bestemt at forstaae, hvilket Tvangsmiddel man endnu agter at betjene sig af, da skjønner jeg ikke, at der gjøres Brud paa en Nationaldyd, ved at sige Vedkommende det samme offentlig. Slige Uefterrettelige have jo selv Valget; thi det forstaaer sig, jeg forudsætter, at blot Vran villighed, og ikke egen uforskyldt Trang er Aarsag i Betalingens Udeblivelse. Hvad Skade skulde det nu vel medføre, om denne Mening blev almindelig? Jeg for min Deel seer ingen. Tvertimod vilde Manden i borgerlig Næring herved ofte sikre sig sin lovlige Ejendom, thi enhver Ærekjær vil - det indsees lettelig - nødig være bekjendt for en slet Betaler, som Jngen tor betroe Noget. Overalt, skulde dette Slags Bekjendtgjørelser ansees for ulovlige, da vare i mine Tanker ogsaa mange andre det, hvorved man søger at sikre enhver anden Ejendeel. Det er jo f. Ex. en almindelig, aldrig paatalt Praxis, at Haandværksmestere offentlig indkalde deres Svenne, Husbonder deres Tyender og Værter deres Jndlogerede, naar disse forlade dem uden Rigtigheds Aflæggelse. 3) Min sidste Betænkning er imod Anvendelsen af Ordet Selvtægt i det her omhandlede Tilfælde. For samme paastaaer jeg mig aldeles frifunden. Er det nemlig at tage sig selv til Rette at forlange sin Ret. Just i det Avertissem hvorom her er Talen, har jeg forbeholdt min lovlige Ret, altsaa aldrig tænkt paa at tage den, som jo ej heller abselut opnaaedes ved en Publikation. Fordi denne Maade at skaffe sig Sit paa, er - som Hr. Landsdommeren siger - udenfor Lovenes Forskrivt, er den ikke imod dem. Overalt vilde det være sørgeligt, om Lovene skulde træde imellem ved ethvert af det daglige Livs Foretagender, hvor Vanskeligheder indløbe. Den fredelige Borger søger ved tilladelige Midler at undgaae Domstolene. Frue Justitia Forgaarde staae derfor ikke tomme. Derfor skal Tidernes Aand nok sørge. At Retten gier Os alle Nok kan nok desuden medtage en dobbelt Mening. Hvor Ordsproget forekommer i daglig Tale, tænkes her ved Retten vist oftere paa det Rette (erum) end paa Ret og Lov (ins). Sæt, at to Personer skulle dele en uvis Jndtægt. De kunne ikke enes om Maaden. Retten gier os alle nokbliver Slutningen, eller med andre Ord: Vi bie til Alt er indkommet, og derefter foretage Delingen. Allermindst tænkes her paa nogen Rettergang. Jeg slutter mid det ønske, at Hr. Landsdommerens eller noget lignende Forslag maatte vorde iværksat, hvorved jeg, med enhver af nogen Handel og borgerlig Næring Levende kunde fritages for den virkelig altid højst udelikete Nødvendighed, at opfordre mislige Betalere i Aviserne for slige ubetydelige Summer, som ikke kunne tilstæde noget Søgsmaal ved Lovene, men dog, hvor næ en Eens hele Jndkomster bestaaer af disse, lade os tilfulde sande Ordsproget: Mange Bække smaae Blive til en Aae. Odense d. 19 Jan. 1607. S. Hempel.