Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1804-04-30
Der kan ogsaa gives andre af Forlæggeren afhængige Aarsager til Subskriptionens Forfald, saasom uefterrettelige Samlere, eller enkelte Paategninger paa en Plan fra langt bortliggende Steder, hvortil Transporten vilde opsluge hele Jndtægten; udkommer Bogen, frasiger og mangen En, som havde subskriberet, sig den ved allehaande Udflugter, skjønt Forlæggeren har gjort sin Regning paa det hele Antal, og ofte betalt Forfatteren i Forhold til dette. Men vist er det, at Boghandlerne ved mindre Pral, mere Ordholdenhed og Orden vilde selv kunne forbedre Subskriptionen meget. Det er altid latterligt at udgive Smaapiecer af nogle Skillings Værdi paa Subskription. Den som ikke kan udsætte sig for saa liden Hazard, maatte heller lade alt Forlag fare. 2. Bog=Leie og Laan. At udleie et Huus eller et Stykke Bohave er naturligt, thi Betalingen kan proportioneres efter den Nytte og Brug Leieren gjør deraf. Fordi en Reisende i Dag betjener sig af Foermandens Heste og Vogn, hjelper denne Befordring ham ikke videre i Morgen. Men anderledes forholder det sig med Bøgers Udleie. Her medtager Leieren, hvad han ikke formaaer at tilbagegive. Den Bog, som saaledes engang er læst, er læst for stedse, og saa Exemplarer kan paa denne Maade skille en Forlægger ved Lønnen for hans hele Oplag, og hvorfra skal han da hente Erstatning for sig ne Udgivter eller Noget for sin Hazard, sin Tidspilde og sin Uleilighed? J sig selv burde det derfor aldrig tilstædes Nogen offentlig at udleie andre Forlagsskrivter, end sine egne, thi derved skeer et virkeligt Jndgreb i en Andens lovlige Næring. Oplysningen taber ogsaa fra en vis Side ved dette Aandshøkerie, thi da Leieren ofte hindres fra at benytte sig af sit Laan før sidste Øjeblik, saa nødes han til at affinde sig i Korthed. Maaskee man herfra kan udlede den nyere Betydning af at have læst et Skrivt, der som oftest ikke vil sige mere eller mindre end at have gjennembladet det J Tider da man læste i mindre Portioner, men gjennemtænkte det Læste, var Nytten sikkert større. Udgiveren har afviist mange Anmodninger om et Laanebibliotheks Oprettelse, fordi han indseer at den desuden ringe Afsætning af Bøger derved vilde nedsyn. ke til et Jntet. En anden Beskaffenhed har det med frie Læsebibliotheker for Almuen, eller hvori blot fremmede vidtløftige Journaler circulere. Hine sigte til at udbrede Oplysning og derved større Læsning blant de mindre Formuende, som dog ikke kunne kjøbe mange Bøger, og det kan ikke formenes nogen at bortikiænke sin Eiendom; disse vilde uden en saadan Forening aldrig finde enkelte Kiøbere, og indeholde dog mange læseværdige Ting. Men en Boghandler eller Litteratus, som opretter og understøtter de almindelige Laanebibliotheker i sin Kreds, virker selv til Boghandelens Undergang og Videnskabernes Tab i det Hele, thi Boghandelens Aftagelse i den senere Tid er udentvivSkyld i, at nyttige Værker ofte have ont ved at finde en Forlægger, som kan betale dem nogenledes. 3. Forlæggerjagt. En Fremmed, som kommer herind og blot seer paa den brogede Vrimmel af Bøger, Presserne daglig undfange og føde, kunde let troe at hver Jndvaaner læste og at hver Stue var et Bibliothek. Men Erfaringen viser det Modsatte. Man kunde endog drage mange Bøgers virkelige Tilværelse uden for Avertissementet i Tvivl. Aarsagen er let begribelig : Her udkommer for meget. Den ene Forlægger kan ikke taale at see den anden gjøre en nogenledes heldig Spekulation, før han strax skal jage paa hans Enemærker. Han opsøger da en Person, som kan giøre Forskjelpaa der, die, das, og lader ham omtrække Løst og Fast af tydske Bøger i danske Klæder, uden mindste Smag eller Valg, og uden at ændse, at vi ofte have det Samme langt rigtigere og fuldstændigere af vore egne Landsmænd. Paa denne Maade ruinerer en Forlægger af bare Misundelse sig selv og Andre, forøger Aar fra Aar Maculaturdyngen og den Yngel af Oversættere, som kunde gjøre bedre Nytte i andre Fag, der nu ere under deres indbildte Forfatterværdighed. Mange Manuskripter antager man for dyrt endog uden noget Honorar, og saa ubehageligt det end ofte er, kan dogen fornuftig Forlægger ikke afgive sig nær med Alt, som tilbydes ham, især i disse oversættelsesrige Tider. Hvi kan man dog ikke her, som i alle andre Tilfælde, gjøre en rigtig Caltal. Sæt, at af en Entreprise, som koster 300 Rd., indkommer 400 Rd., da er Gevinsten 100 Rd. Men gjør nu en lignende Entreprise. Udgivten paa dem begge er saaledes 600 Rd. Men Afsætningen af den første maae nødvendig lide ved den sidste. Man antage at der nu sælges for 300 Rd. af hvert Slags, hvilket dog 1) Man finder ofte i Katalogerne over honette Folks Efterterladenskab Tallet paa Bøger ikke over 10 og af disse 10 ikke en fra den sidste Halvdeel af det attende Sækulum. er 3 Deel forøget Debit, da er jo Fordelen - og af den ne skal Enhver i sin Næring leve - reent fløiten. Jeg har talt saa sattelig, fordi det er Ubegribeligt hvorledes man daglig seer Forlæggerne giøre sig selv Afbræk. Naar de ville handle som ærlige Mænd, ere Udgivterne paa Tryk Honorar, Forhandling o. s. v. visse men deres Fortieneste kan de som oftest ikke vide før hele Aar efter. Derfor kan man vel ikke altid sikre sig for Tab, skiøndt man ved en fornuftig Speculation dog lærer at træffe den rette Maade. Men saalænge en Forlægger raser imod sig selv, bliver det kuns for en Deel hans egen Sag; anderledes har det sig med den nederdrægtige. J. Eftertryk. Aabenbar Eftertryk har man nu vel ikke nødig at befrygte i Danmark. Foruden at det er et lovstridigt Tyverie, vilde det ei heller i de fleste Tilfælde lønne sig eller kunne holdes skjult. Men et subtilt Eftertryk der for Resten har de selvsamme Følger, er i de senere Aar temmelig tiltaget. Dog, til Ære for vore Boghandlere i det Hele være det sagt. Det er kuns Fa som afgive sig med disse æreløse Kunstgreb. Neppe mærkes der, at en Forlægger staaer sig nogenlunde got ved en enkelt Artikel - skulde der tabes paa Alle, hvo kunde da bestaae, - for en tienstfærdig Aand er tilrede med at tilbyde Publikum et Skrift, hvis Jndhold allene er forskjelligt paa Titelen og Sidetallene. Mod dette Onde, det Værste i vor hele Litteratur, fattes endnu sikre Midler. For den som ikke vil misforstaae disse Vink, ere de tydelige nok. Langt fra at tænke saa barbarisk, ikke at tro at en Materie lader sig bearbeide fra flere interessante Sider, indseer jeg dog slet ikke, hvorfor vi til en og samme Tid behøve flere end høit 2 a 3 Gramatiker og L sebøger i et Sprog, flere Naturhistorier for Ungdom. men, 7 a 8 Geografier af en og samme Jndretning, eenslydende Formularbøger, Aborrer, Læsebøger &c. &c. Skolebøger ere især udsatte for denne Forflerelse, og kunne derfor sielden leveres for saa lav en Priis som ellers var ønskeligt og mueligt. Udtog af en anden Forlæggers Skrivter er i de fleste Tilfælde lige saa utilgiveligt. At omtrykke tydske Bøger i Danmark er her jo Jngen til at paatale. 5. Titel-Forfalstninger og andre Hokuspokus. Hvad der svækker et Selskabs Agtelse, kan vel blive til Fordeel for en enkelt Egoist; men det hele maae altid lide derunder. Jeg seer derfor aldrig uden Harme, at man tyer til slige usle Puds, for at bringe sine forældede Varer til Torvs. Findes en nye Titel til en Bog fornøden, hvi behøver man da at fortie det, Men naar slig en Titelmager nu anmelder et omdøbt Skrivt som et ganske nyt Produkt, søger han ikke da aabenbare at bedrage Kiøber n, som paa denne Maade let kunne faae samme Skrive in Duplo. Endnu ganske nylig har denne Titelbytning været Tilfældet med en vis Beg. Den uskyldige Kommissionair kan ogsaa have stor Fortræd af saadant Beskupperie. Æren maae aldrig sættes paa Spil og en Boghandler maae ikke forskiærtse Publikums Tillid til hans i Forlags=Artikler for nogle Dalers Penge, siger en fremmed Forfatter om denne Sag.).