JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Almuevennen, 1842-11-16
Kjøbenhavns Torvepriser. Løverdagen d. 12te November. Hvede, . . . pr. Td. 5278 s. Rug, Byg, 2radet, . . . 3 – 2 - 8 - a 3 – 3 – 8 - Gradet . . . 3 – - 8 - 3 – – 8 - Havre. . . . . . 2 – 3 – 8 - 3 – – 8 - Ærter, gule 3 – 5 - 8 - a 4 –2 - 8 - graae 4 – 3 a 4 – 5 – Kartofler, . . . . . 13 – . - a 2 –2 - - - Smør. . . . Fag. 15 – – . - 161 - 8 -. . pr. - - 1 – 9 - 1 – 12 – Flesk, røget, . . pr. Lü 21 - 12 a 2–2 - 8 - grønsaltet . pr. Snees 1 – 12 - a 22 – - Æg. Bøgebrænde, et Bondelæs 3 – 3 – a 4 – 3 – Tørv. . . . dito Talg. . . . . pr. Lü 15 – - a 15 – 8 - Af dette Blad udgaaer eet Nummer om Ugen, som betales med 2, 4 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-11-23
Nr. 47.
Almuevennen, 1842-11-23
Ligesom det nu i Enkeltmands egen Sag hedder: hvadkandet hjælpe," saaledes hedder det endnu meget mere i det almindelige Vels Anliggender Er det f. Ex. i Sogne-Sager, der skal paatales og udføres til Alles almindelige Bedste i Sognet, da hed der det: "hvad kan det hjælpe, at min Røst hæver sig imod den eller den Forsømmelse, Misbrug o. s. v., i Fattigvæsenet, Skolevæsenet, Veivæsenet, eller andet, naar de fleste staae derimod – eller, om og de fleste staae med, naar saa de, der skulle udføre det Sande og Rette, alligevel ikke gjøre det Eller er det f. Ex. i Stænderforsamlingen, at een eller flere ville forebringe og stemme for saadanne Lovforbedringer og Jndretninger, som kunne føre til sand Nytte for den almene Mand, hvad kan det hjælpe, hedder det, naar alle de øvrige Stænderdeputerede ville ligge derimod – eller om de fleste ville med til det Sande og Rette, som kunde tjene til hele Folkets Tarv, hvad kan det hjælpe, naar Regjeringen saa sagde Nei hertil. – Ja, saaledes hedder det, og saaledes gaaer det, at det Mundheld: "hvad kan det hjælpe, er, som oftest, istand til ikke alene at bortkyse alle fra at deeltage i den Sags Udøvelse, som de selv kalde den gode, men ogsaa istand til at gjøre den Enkelte, der opoffrer sig selv for Sandhedens og Rettens Skyld, det umueligt, at udrette Noget, som kan gjøre Falskheden og Uretten Afbræk for andre end for ham selv. Og nu spørge vi med Daarerne: "Hvad kan det saa hjælpe, at den Enkelte, ved at tale Sandhedens og gjøre Rettens Sag, kun erlanger Afklædelse og Hudflettelse til Løn, uden derved at udrette andet for det almene Bedste, end gjøre dets Modstand haardere?"Men derpaa svare vi med ham, der opoffrede sig selv ikke alene for at redde Sandhedens og Rettens Sag, men ogsaa for at frelse alle dem, der bekjende Sandheden og gjøre Ret: "Frygter ikke for dem, der slaae Legemet ihiel, thi de kunne ikke ihjelslaae Sjælen! Og hans Efterfølgere ville vi være; thi det kan bjælpe, og ikke andet kan hjælpe. – Jsraels Børn i Ægypten sagde ogsaa til Moses, da han kom forat udfrie dem af Trældommen: "hvad kan det hjælpe? – ja de sagde end videre: "Siden du kom til Pharav, for at udfrie os, ere vore Plager blevne haardere, lad være med din Tale om denne vor Udfrielse. – Men nu spørge vi, Bleve de ikke alligevel udfriede? – Blev ikke ogsaa det Sandheds Or til Frelse og Salighed, som Christus forkyndte, alligevel udbredt paa Jorden, endskjøndt de korsfæstede ham, Og mon den samme Sandheds og Retfærdigheds Gud, der udførte dette og har udført sin Sag med alt hvad der kan hjælpe Menneskene indtil denne Dag, nu skulde være bleven afmægtig, saa at han ikke længere kan hjælpe os, saa eller mange, som ville troe paa ham og vidne Sandhed og gjøre Ret? – Saamange som nu hertil troende ville svare: Jo Haan, den evige Sandheds og Retfærdigheds Gud, er visselig stærk og almægtig nok hertil, de ville da ikke heller sige hvad kan det hjælpe?" men tvertimod sige: "det kan hjælde, at vi hver for sig og alle i Forening vidne Sandhed og gjøre Ret, det skal hjælpe, og slet Jntet uden dette kan hjælpe!"
Almuevennen, 1842-11-23
Stænder-Forhandlinger. 8. Om Forbedring i Huusmandsklassens Kaar.
Almuevennen, 1842-11-23
Fra dette høiere Standpunkt seer jeg Trældom i Alt, hvad der nedkuer Aanden eller hindrer dens Udvikling til det Vedre i Mennesket - og de Forhold synes mig farlige, som binde Villien, ikke under Lov, men under Medborgeres Vilkaarlighed; og enhver Stilling, der træder hindrende iveien for Børneopdragelsen og den yngre Slægts Underviisning og Dannelse, er i mine Øine en Stilling, der fører til Trældom, og som er farlig for Staten; thi just den saaledes opdragne Ungdom afgiver en Hær, der villig overgiver sig i Agitatorers (Ophidseres Hænder, og truer Samfundets Fred. Der gives allerede nok af dette farlige Element, lader os ikke forøge det, ved at nedstøde Huusmændene i de ulykkelige Proletariers (de elendigste Fattiges) Kaste, der have Jntet at tabe uden et ringeagtet Liv, som de ikke frygte for at vove, hvor et lidet Haab vinker. - Men jeg maatte erklære mig selv foren slet Borger og den mig betroede Stilling uværdig, dersom jeg saae Forholdene udvikle sig i den anførte farlige Retning og tang dertil, og tilbageholdt mit Ord, fordi jeg frygtede for at udtale Ordet Trældom, trælbaaren Slægt, som en Ulykke, der og kan trænge ind hos os, eller tildeels er allerede tilstede; thi er det vist, at der gives Stillinger af den anførte Natur, hvorfor da ikke udsige det, Jeg troer iøvrigt, at det var saa almindelig bekjendt, at der kan gives Trælle, og Trældom, hvor det egentlige Slaveri er afskaffet, hvor man ikke kan sælge Mennesker som Ting, at jeg maa føle mig underlig overrasket ved at erfare, at en Deputeret her i Salen kan ansee det for en Fornærmelse mod Konge og Nation, at tale derom. Naar jeg i anførte Forbindelse brugte Ordet "Trældom, da har jeg en meget almindelig Sprogbrug for mig. J min Egn og paa mange Steder i Jylland og paa Øerne bruges det Udtryk at trælle tilhove, ideligen, ligesom og den hoverigjørende Bonde kaldes en Træl bonde det er gangbare – og desværre sande Ord, jeg har brugt. Prof. Bang havde sagt, at Provsten havde gjort sig skyldig i en uhyre Overdrivelse, og at det var en Daarlighed at opgive Regjeringen, at sikkre den hele Arbeidsklasse mod en uheldig Stilling; hertil svarede Plesner: "Jeg har udtrykkelig sagt, at Culturen kræver sine Offere, og at ikke al Nød kan afhielpes. Det er kun en Deel, men en stor Deel af den laveste Stand, som jeg troer, nu kan sikkres en ret taalelig Tilværelse. Men skulde det endog være en Daarlighed, som sagt er, at ville rette paa Forholdene, ved at tage sig af Arbeidsklassen, da vil jeg hellere være en Daare, end snæverhjertet forlade den Ringe og Nedtrykte i hans Nød. At den Haand, som styrer Tingene, er mægtigere, og ledes af en høiere Viisdom end den menneskelige, bifalder jeg, men antager dog tillige, at det er det fornuftige Mennestes Pligt, at rette paa de udvortes. Hvorfor var der ellers et borgerligt Samfund, hvorfor Regjering og Embedsmænd, hvorfor vare vi ellers her i Jeg anseer det for min Pligt at rette paa Forholdene efter Evne og i den borgerlige Orden, i den mig anviiste Kreds, og skal jeg derfor hedde en Daare, da vil jeg bære det."
Almuevennen, 1842-11-23
Foruden Provst Plesners Foredrag, der udtalte sig fra det christelige og menneskekjærlige Standpunkt, skal vi endnu give et Uddrag af Proprietair Hansens Yttringer, der tog Sagen fra en anden Side. Først bemærker han, at Pressen, siden den sidst afholdte Stænderforsamling, har bemægtiget sig denne Sag, og at hvad der af denne Vei er fremført til dens Fordeel har foranlediget, at de samme Deputerede, der dengang saa stærkt udtalte sig imod den, nu havde beqvemmet sig til at lade den komme under Behandling, for ikke at udsætte sig for vidtløftigere Debatter af Pressen i den Anledning. Committeen havde i sin Betænkning yttret, at Livsfæste ikke skulde være til nogen sand Nytte for Huusmændene; dertil siger han, at denne Mening har ikke undret ham, naar han seer hen til, at Comiteen bestaaer af Mænd, der allerede iforveien havde erklæret sig mod Livsfæste, og fra det Øieblik han vidste, af hvilke Medlemmer Comiteen var bleven sammensat, gjettede han sig strax til den uheldige Skjebne Sagen vilde faae. Kunde Forsamlingen ikke bringe meere ud af Sagen end Comiteen har gjort, da spilder den sandelig megen kostbar Tid. Et herligt Motiv til at modsætte sig Fæstesystemet har Comiteen fundet, naar den siger at det ikke kan anvendes paa jordløse Huusmænd, Fordi det ikke kan komme alle Huusmænd tilgode, troer man at burde unddrage dem dette Gode, paa hvilke det kan anvendes; "jeg har i Sandhed ikke kunne lade være at trække paa Smilebaandet ved at læse denne fine Passus." – Comiteen siger, Rettigheden til Fæste maatte knyttes til et vist Qvantum Hartkorn eller et vist Areal Jord, og hvis f. Ex. 1 1/2 Tde. Land gjordes til Grændsen, vilde man, for at Bestemmelsen ikke skulde omgaaes, see sig nødsaget til at forbyde Delingen af saadanne Huse. Hansen siger hertil: "Det forekommer mig sandelig besynderligt, at høre Godseiere komme frem med saadanne Anskuelser, da de ellers saa ofte have sat sig mod Udstykninger, men nu synes at være af en anden Mening; det er dog mærkeligt, hvorledes man kan vende Principer (Grundsætninger) frem og tilbage, eftersom det bedst convenerer En (er En beleiligt. Men bagefter kommer, at det paa ingen Maade kan skee, at det umueligt kan bestemmes saaledes, fordi det vilde lægge en Hindring, iveien for et af de meest velgjørende Foretagender for Huusmændene, en Godseier kan foretage sig, nemlig Husenes Udflytning paa deres Lodder, hvorved de vilde blive skilt fra en Have eller Vænge, hvorved Lodden hyppigst vilde synke ned under 1 1/2 Td. Land. Jeg kan dog i Sandhed ikke indsee, hvorledes man kan fremkomme med en saa urimelig Paastand, da Huusmanden jo meget vel kan beholde sin Have eller Vænge i Byen, og han maa vel langt bedre kunne drive denne lille Plet fra sin Lod, end han for drev Lodden fra hiint Sted. Men Knuden stikker egentlig i, at i saa Fald kan Godseieren ikke faae 2 Huse etablerede, nemlig, foruden det paa Huuslodden, et paa det udflyttede Huses Grund. Man seer heraf, hvorledes man vel maa vogte sig for slige smidige Talemaader.
Almuevennen, 1842-11-23
Proprietair Hansen gjør dernæst opmærksom paa, at Castenskjold paa eet Sted har yttret, at Huusmændene vare udsatte for, at de ikke kunne faae Arbeide, hvisaarsag de ei kunne betale Pengeafgifter, og paa et andet Sted havde han sagt, at der var Fare, for Mangel paa Arbeidere, paa Grund af Hoveriets Afskaffelse; det faldt ham vanskeligt at begribe, hvorledes der kunde tales om Mangel paa Arbeidere, naar man paa samme Tid paastaaer, at der er stor Mangel paa Beskjæftigelse i Landet, thi disse to Ting kunne ikke bestaae ved Siden af hinanden. Desuden gaaer Huusmanden jo ikke bort, fordi han ei trælbindes til Godseierens Tjeneste, vil denne betale som Andre, kan han faae Arbeidsfolk nok. Han havde selv 17 Huusmandsfamilier paa sin Eiendom, uden at have betinget sig een eneste Dags Arbeide, og dog mangler han aldrig Arbeidere, thi han giver dem 3 Mk. daglig i Høstens Tid, og for samme Betaling vil Godseieren altid kunne finde Arbeidere nok. Men det er nemlig denne Betaling man vil unddrage sig fordi Bondekarlen ikke kan kjøbe sig selv en Plet Jord, vil man have en udstrakt Ret til at forlange af ham, hvad man finder for godt, naar han vil have Huus og Hjem.
Almuevennen, 1842-11-23
Professor Ussing gav smildeligen det Raad, til at lindre Huusmandsklassens Stilling, at Gaardmændene skulde komme dem til Hjelp ved at pløie deres Jord; men Sognefoged Petersen lod sig ikke skræmme af den lærde og talentfulde Professor, men yttrede reent ud, at han maatte næsten troe denne havde Noget bag Øret med dette Forslag, thi Resultater deraf vilde ikke blive Andet end en Forbedring i Gods eiernes Kaar, istedetfor en Forbedring i Huusmændenes; hvis det derimod havde været hans Hensigt, at tillægge Proponenterne eller Gaardmandsklassen i det Hele nogen Bihensigt, da maatte han tilbagevise Beskyldningen som ufortjent, og erklære ham uberettiget til at gjøre den. Professoren indsaae ikke hvad det skulde være for en Skjelm, han skulde have havt bag Øret; den Tanke der findes udtrykt i hans Ord har været hans alvorlige Mening.
Almuevennen, 1842-11-23
Den kongelige Commissarius holdt et meget udførligt Foredrag, for at vise, at Godseierne ikke ere, eller have været forpligtede til at bortfæste deres Huse for Livstid. Han henviiste saaledes til Lovens 3 Bog 13de Cap. 1 Art., der kun nævner Gaarde, Frang. 18 Marts 1790, der udelukkende har Hensyn til Gaarde. J Cane. Skrivelse af 31 Juli 1790 siges, at der ikke ved nogen Lov er paa lagt Proprietairer Forbindtlighed til at bortfæste Huse paa Livstid; disse bestemte og tydelige Ord vare udtalte paa en Tid, da den store Reform til Bondestandens Vedste var i fuld Gang, da Bondesagen ved Tronens Side havde sin varmeste Talsmand i Kronprindsen, da Reventlov stod i Spidsen for Rentekammeret, og da Colbiørnsen havde Jndflydelse i Cancelliet som nogen Præsident. (Fortsættes.)
Almuevennen, 1842-11-23
Kjøbenhavns Torvepriser. Løverdagen d. 19de November. Hvede, . . . pr. Td. 5. 3 - 72 s. Rug, Byg, 2radet. . . . 3—2 - 12 a 3 – 3 – 12 Gradet . . 3 – 1 – . - 3 – 2 - - Havre. . . . . . . 2 – 3 – 8 - 3 – - 12 - Ærter, gule 3 – 5 - 8 - a 4 – 3 graae 4 – 3 a 4 – 5 – - Kartofler, . . . . . 1 – 3 – . - a 2 – 2 - - Smør, . . . Fag. 14 – 4 – 8 a 16 1 - 8 -. . . pr. - - 1 – 9 – – – 1 – 12 - Flesk, røget, pr. La 21 - - - a 21 – 4 grønsaltet . . Æg. . . pr. Snees 1 - 12 - i – – 2 - Bøgebrænde, et Bondelæs 3 – 3 – a 4 – 3 – Torv. . . . dito Talg, . . . . pr. La 15 – - a 1 –5 – 8 Af dette Blad udgaaer et Nummer om Ugen, som betales med 2, 4 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-11-30
Nr. 48. imedennen, eller Belysning at Fortid og Uutid for den danne Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 30te Uovember. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe, Misbrug af Bondens Tid og Kraft. (Meddelt fra Landmænd paa Frederiksborg Amt.)¬
Almuevennen, 1842-11-30
Vi kunne ved denne Leilighed ikke undlade at fortælle, at Amtsforvalteren for Kronborg Amtstue district, lige fra den Tid Krongodserne ere overdragne til Eiendom, indtil for kort Tid siden, ogsaa har benyttet Beboerne af Krogerups Gods til Befordring, uden at hertil hjemles denne Embedsmand mindste Ret; under en Sag, som Amtsforvalteren havde anlagt imod en af Krogerup Godses Beboere, er denne Feil først i indeværende Aar bleven oplyst. Hvorfra tage vi nu Godtgjørelse eller Erstatning, fordi vi 36 Aar have kjørt for Amtsforvalteren, uden dertil at være forpligtede, og hvem skulde nærmere værne om Bøndernes Rettigheder end Regimentsskriveren, Naar vi ikke møde præcise blive vi mulcterede, og der leies paa vor Regning, men naar vi kjøre i 36 Aar efter Reqvisition af en uberettiget Person, og derfor fordre Godtgjørelse og Vedkommende dragne til Ansvar, saa svarer man sandsynligviis, at derved er intet at gjøre – ville vi nu til Gjengjæld reqvirere Amtsforvalteren til at pløie, saae og harve for os, saa skulle man blot høre en Skraalen. Vi ere imidlertid ikke af de halsterrige Bønder, og kan derfor meget godt tilgive de Forurettelser, der ere udviiste imod os, som en Følge af gammel Vane og gammel Uskik, naar blot vor gode Konge allernaadigst vil befale, at det os retlig paahvilende Hoveri i Fremtiden, skal ophøre, imod at vi derfor erlægge en passende Betaling.
Almuevennen, 1842-11-30
En jydsk Bonde kom for nylig til Kjøbstaden med Smør, som han solgte til en Madamme, der sædvanlig pleiede at kjøbe hans Smør. Jeg giver Dig jo rigtig nok lidt meere end jeg giver andre, men Din Kone tillaver ogsaa sit Smør bedre end de fleste, sagde Madammen. Min Kone er død, gode Madame, svarede Manden, min Søster holder nu Huus for mig; men jeg maa sige, at jeg jo ogsaa har lært Huusholdnings Exempler. Hvad for noget, har Han lært at kige Konen i Potten, i Kjernen, i Ostkarret o. s. v., saa maa jeg sige ham, at det Slags Mænd gjør jeg ikke meget af, sagde Madammen. Nei, jeg har lært Huusholdnings Exempler, sagde han, jeg mener, at jeg og mine Qvindfolk skulde være lidt klogere end dem, der ikke har lært at regne. – J det samme kom Madammens Mand ind. Nu, sagde Bonden til ham, De veed dog hvad Huusholdnings-Exempler er, det veed Madammen ikke. Dersom hun ikke veed det lidt bedre end Han og jeg, saae det nok galt ud for mit Huus, sagde Manden. Har hun da lært Regnebogen til Huusholdnings-Exempler, spurgte Bonden. Naa, det er Regnebogens Huusholdnings Exempler, Du taler om, saa har Du i Dine unge Dage vel lært at regne, sagde Manden. Ja, sagde Bonden, jeg maatte i min Skoletid regne og zifre ind hver Dag hele Vinteren, og jeg naaede til midt i Huusholdnings-Exempler; men nu synes jeg, at efter vort nye Skolevæsen bliver Regningen kun til en Forestilling, og ikke til en Zifferbog. – Har Han da ingen Forestilling havt ved sin Ziffer bogs Regnestykker, kan Han f. Ex. regne et Stykke som jeg strax her skal give ham af HuusholdningsExempler? – Det kommer an paa, sagde Bonden, om jeg kan finde dette Stykke i min gamle Ziffer bog, naar jeg kommer hjem. – Naa, kan Han ellers ikke, sagde Manden, ja saa er dog det nye Skolevæsens Regning, som han kalder en Forestilling, bedre end Hans Huusholdnings Exempler i Hans Zifferbog: thi med Forestillingen kan vi regne hvad for nye Exempler der forekomme, men med Ziffer bogen kan Han jo kun regne de Stykker, som staae i den.
Almuevennen, 1842-11-30
Kjøbenhavns Torvepriser. Løverdagen d. 26de November. Hvede, . . . pr. Td. 53 8sass. Rug, . . . . . 5 – 3 – 8 - a 6 – 1 - 8 - Byg, 2radet . . . 3 – 2 - 12 a 3 – 4 – . - Gradet . . 3 – – . - 3 – 2 - - - Havre. . . . . . . 2 – 3 - 8 - 3 – - 12 - Ærter, gule 3 – 5 - 8 - a 4 – 3 – graae 4 – 3 - - - 4 – 5 – Kartofler, . . . . 1 –3. - - a 2 –2 - - - Smør, . . . Fag. 14 – 3 – . . 16 – . . . -. . . pr. - - 1 - 9 - 1 – 12 Flesk, røget, . . pr. Lü 2 – . . - a 21 – - - grønsaltet . . 1 – 3 - 4 - a 14 – 4 –. . . pr. Snees 1 - 12 - i – 2 – - - Bøgebrænde, et Bondelæs 3 – – - a 43. Torv, . . . dito . 4 – a 4 – – Talg, . . . . pr. Lü 15 – . - a 1 –5 – 8 – Af dette Blad udgaaer et Nummer og Ugen, som betales med 24 s. hvert Qvartal. Ligeledes udgaaer i Forbindelse hermed: "Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", der leveres Amtets Landbeboere uden nogen forhøiet Betaling, hvorimod de af Bladets øvrige Abonnentere, som ogsaa ønske at erholde denne Tidende, betaler samme med qvartaliter. Man tegner sig for Bladet, hos samtlige Boghandlere i Provindserne, og i Kjøbenhavn hos Redacteuren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal over Gaarden, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes.
Almuevennen, 1842-12-07
Nr. 49. Almuevennen. eller Belysning at Fortid og Uutid for den danne Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen.
Almuevennen, 1842-12-07
Onsdagen den 7de December. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J C. F. Græbe.
Almuevennen, 1842-12-07
Hvad der tildrog sig ved et Sognebibliotheks Oprettelse i Jylland.
Almuevennen, 1842-12-07
(Frederiksborg Amtstidende" og "Kjøbenhavnsposten have for nylig leveret et Par Artikler om denne Gjenstand, af hvilke vi have uddraget følgende Betragtninger.)At en kraftig og ædel Selvfølelse skulde gjennemtrænge et heelt Folk, det kan man vel neppe vente, men at dog den større, den bedre Deel af en Nation, gjorde, ikke blot i Erkjendelsen men ogsaa i den borgerlige Virksomhed, Digterens Ord til sine, naar han sang: "Enhver giver sig selv sit Værd, saa høit staaer Jngen her paa Jorden, at jeg skulde foragte mig selv ved Siden af ham, det kan man neppe kalde en altfor dristig Forhaabning. Hvormeget vi Danske endnu staae tilbage heri er klart for hver den, der har seet sig lidt om iblandt os, som yderligere Belysning heraf skulle vi blot omtale den her grasserende Rang- og Titel-Syge. Dog først følgende almindelige Betragtninger af en tydsk Forfatter, ved Navn Ludvig Walesrode: "Fyrsterne ere Folkenes Hyrder, følgelig ere Folkene Fyrsternes Faar. Til disse Faar nære Fyrsterne en stor Kjerlighed, og føre dem derfor ved en broget Ledesnor af Silke, for at de ei skulle slippe bort fra dem; Faarene glæde sig paa den anden Side over det smukke i alle Regnbuens Farver spillende Baand, men at denne Prydelse tillige er en Lænke, mærke de ikke – fordi de ere Faar. Det er forbausende med hvilke simple Midler en god Fyrste kan gjøre sine barnagtige Undersaatter lykkelige; der behøves kun et lille, neppe en Tomme langt farvet Baand, der som en udspringende Knop nysgierrig titter frem af Knaphullet og tilraaber de Forbigaaende og de saluterende Skildvagter: "Lægge J ogsaa Mærke til mig?" – Den der først kom paa den des at affærdige Menneskenes umættelige Ærgjerrighed med en værdiløs Stump Baand, var en stor Menneskekjender, som havde kastet et skadefro, dybt Blik paa den menneskelige Sjæls Skyggesider. Dersom Ordenerne blot vare til for at skaffe udmarvede Kammerjunkere en slig Udmærkelse som Erstatning for et tomt Hoved og et snevert Hjerte, da var der Jntet at indvende derimod, thi hvorfor skulde man ikke ligesaa gjerne unde disse Ulykkelige et broget Legetøi, som hiin Vilde det Ludvigskors, han saa omhyggeligt bar til Skue paa en Ring i Næsen, Men førgeligt er det, at ogsaa den sande Fortjeneste, at Tapperhed, at Genie, ja selv det i Ære graanede Hoved ikke undgaaer det brogede Baand, og at denne Orden saaledes erholder en Udmærkelse, hvorved Dyden, compromitteres."
Almuevennen, 1842-12-07
Vi have ikke Lyst til at anstille Undersøgelse om den med Ordener og Rang hædrede Folkemængdes Tiltagelse i vort lille Land, andre Blade have tidlige gere udhævet den overordentlige Udvidelse af Fortegnelsen herover i vor store Hof- og Stats-Kalender.