Berlingske Tidende, 1787-02-01
Udtog af et Brev fra Rom af 11te November f. A. der fornemmelig handler og Vesups nyeste Udbrud. Et Tillæg til næst foregaaende Brev. J Forgaars kom jeg igien lykkelig tilbage fra Neapolis hertil. Min Reise derhen har været over min Forventning behagelig og nyttig. Jeg har besøgt dette herlige Land, dette Jordens Paradiis, paa den beste Aarets Tiid, som jeg kunde vælge dertil; jeg har lært at kiende mange fortreffelige Mennesker i Neapolis; jeg har i det tordnende Vesun seet Naturen i dens hele Storhed paa vor Jordklode; jeg har, som slutteligt er, betragtet Naturens, Kunstens og Oldtidens øvrige Mærkværdigheder i disse Egne, saavidt Tiid og Omstændigheder tillode det; jeg har besøgt Stæder, som i Aarhundrede have været ødelagte, og nu igien ere bragte for Dagens Lys, de elyselske Marker, Søen Averne, den cuman ske Sybilles Grotte, de indtagende Egne af Baja og Puzuoli, og fra Kart=Huset i Neapolis fornøiet mig i den smukke Udsigt over Staden, Havet, det ryggende Vesup, samt Øerne og Forbierget i Skinnet af den dalende Sol; ei at tal om mange Ting, som jeg i Korthed ikke kan fortælle, og endnu mindre beskrive. Det sidste Maal for min Reise vare Ruinerne af Pæstum, 2 Dages Reise bag Neapolis, paa Grændserne af Calabrien. Ved denne Leilighed saae jeg og Salerno, der ligger ved en af de smukkeste Havbugter. - TreGange har jeg besteget Vesup, foruden en Reise, som jeg gjorde omkring Foden af Bierget. Det havde allerede raset i nogen Tiid for min Ankomst til Neapolis, og rasede saalænge jeg opholdt mig der. Den første Gang besteeg jeg det om Natten, for at see dette frygtelige Skuespil i sin hele Storhed. Jeg kom indtil det nye Udbrud, i hvis Midte Monticello, en middelmaadig Høi, hæver sig op. Paa Toppen af samme er det nye Udbrud. Det hele gamle Udbrud, der er omtrent 1/4 Tydsk Miil i Omkreds, formeerer nu, om man saa vil kalde det, næsten en Slette, hvis Bund bestaaer af sorte Lavastykker, og er allevegne fuld af Sprækker, af hvilke en Svoveldamp fremtrænger. Originalen af det billede, som Mitton har givet os paa Helvede, syntes ved denne Leilighed at svæve mig for Øinene. Monticello er af gulgrøn Svovelfarve. Hvert 3die eller 4de Minut opkaster det med tordnende Bulder en Ladning gloende Stene og Aske, ligesom Fiærholde, til en Høide af i det mindste 40 til 50 Favne. Den 2den Gang besteeg jeg det om Dagen, og gjorde, i Selskab med en Franskmand, er Forsøg paa at komme hen til det nye Udbrud. Men vi vare neppe komne til Halvdelen af Monticelle, førend det paa eengang modtog os med 2de Lag af gloende Stene, saa vi i største Has maatte flygte tilbage. Det fornemste Syn var imidlertid forbeholdet mig til Aftenen før min Afreise fra Neapolis. Henimod Solens Nedgang sad jeg ganske roelig paa mit Kammer tilligemed nogle af mine Venner, da man pludselig bragte mig Efterretning om, at en stor Lavastrøm var brudt frem af Vesup. Viilede strax op paa det flade Tag af vort Huus, som der er brugeligt, og saae en skrækkelig Jld strøm, som i en Times Tiid var næsten flydt ned over hele Bierget. Just i dette Øieblik kom min Ven B. tilbage fra Sicilien, og omendskiøndt jeg allerede den følgende Dag maatte tiltræde min Reise til Rom, saa gik jeg dog strax ud med ham til Portici, hvorfra vi efter Sædvane rede paa Æsler til Bierget. Et større Skuespil kan vel neppe gives Naturen. Den øverste halve Deel af Bierget var indhyllet i en Dampskye, som til begge Sider tabte sig i de svageste Skat. Skatteringer, hvori det lynede rundt om. Fra Midten af samme flød en uopholdelig Jldstrøm med en skrækkelig Susen. ned af Bierget. Paa den ene Side saae vi altsaa Havet ganske roeligt, som en Dam i Maaneskinn, og lige over en Tordenskye, der lynte uophørlig. Jngen af os kunde desværre komme til Kilden, og anstille nogen nærmere Undersøgelse. Man saae nu, at Revolutionen paa Biergets Top havde været saa stor, at den halve Monticello var nedstyrtet. Mere kan jeg nu ikke fortælle. Om faa Dage maae jeg forlade det mig stedse uforglæmmelige Rom, der i en Tiid af 17 Maaneder har i mange Henseender, men fornemmelige mit Fag af Videnskaberne, været mig langt lærerigere, end jeg nogensinde havde forestillet mig. A. H. L. Heeren. Efterretning for dem, som ville reise til Nord=Amerika, for der at boesætte sig. (Hamb. Adr. Commt. Nachrichten No. 15. 16. 17. - 1786.) Pange Personer i Europa have deels personlig, deels Øl skriftlig henvendt sig til Forfatteren af denne Efterretning, der meget vel kiender Nordamerika, og yttret deres Attraae til at reise derhen, for der at nedsætte sig. Men da han har mærket, at de fleste have fattet en saadan Beslutning af Uvidenhed, vrange Begreber og ugrundede Forventninger om det, som man der kan bekomme; saa, for at forebygge kostbare og unyttige Udvandringer af mange ubeqvemme og udygtige Personer, holder han det for nyttigt, at give tydeligere og rigtigere Begreber om hin Verdens Deel, end de, man hidindtil synes at have havt. Han har lagt Mærke til, at mange bilde sig ind, at Jndbyggerne af Nordamerika vare rige, og derfor i Stand, samt villige og berede til at belønne alle Slags Talenter og Flid. De holde for, at de tillige vare uvidende og ukyndige i alle Videnskaber; at følgelig alle i smukke Kunster og Videnskaber bevandrede Fremmede vare i stor Agt hos dem, og bleve saa vel aflagte, at det var dem en let Sag, ligeledes at berig g. De tænke, at der i hin nye Verden vare mange ypperlige Embeder at bortgive, til hvilke Jndbyggerne ingenlunde vare dygtige. De troe, at da der iblandt dem gives kunfaa Personer af høi Fødsel, saa maae de vel sætte stor Prii paa Fremmede af Adel, vise dem en særdeles Høiagtelse, og afstaae de mest indbringende og fornemste Æresposter til dem hvorved de alle maae giøre Lykke. Ja, de tvivle ikke paa at de Amerikanske Regieringer, for at trække Udvandrere fra Europa til sig, vare ei allene betænkte paa at lokke dem til sig at opmuntre dem, og betale Omkostningerne for deres personlige Henreise, men endog at give disse Fremmede Land for intet, samt Negre, Verktøi, Creaturer og andre Huusholdnings-Fornødenheder, for at dyrke og bearbeide samme, Lutter falske Jndbildninger. De, som besøge Amerika i saadanne Forventninger, ville visselig finde sig bedragne. Vel er det sandt, at der i de der værende Egne findes kunfaa Mennesker saa usle, som de Fattige i Europa ere i Almindelighed; der gives og kun faa, som man i Europa vilde ansee for Rige. Der hersker meget mere en lykkelig Middelstand. Man finder ei mange store Landeiendoms=Herrer, og kun faa Forpagtere. De fleste dyrke deres egen Grund og Jord, og drive deres Haandverk eller Handel. Meget saa ere rige nok til at kunne leve i Ørkesløshed af deres Renter og Jndkomster, eller at udsætte store Priser for Malerier, Statuer, Tegninger, Architectur, Kobberstikning eller andre mere curieuse end nyttige Kunststykker, der dyrt betales i Europa. Deraf kommer det, at Folk af et naturligt og lykkeligt Genie til saadanne Kunster, hvilke Amerika undertiden frembringer, altid forlade deres Fædreneland og søge deres Lykke i Europa, hvor de i Forhold til deres Duelighed kunne blive belønnede. Sandt er det, at literariske og Mathematiske Kundskaber ere der i stor Agt; men de ere langt almindeligere, end man formoder; thi Amerikanerne have allerede oprettet nye Universiteter under Navn af Collegier, ja endog 4 i Nye Engeland, og 1 i enhver af Provindserne og Staterne af Nye=Pork, Nye-Jersey, Pensylvanien, Maryland og Virginien, der alle ere besatte med lærde Professorer, ei at tale om de mange mindre Academier. Disse undervise og oplære mange unge Mennesker i adskillige Sprog og Videnskaber, som kunne danne og giøre en Mand dygtig til Professor i Theologien, Lovkyndigheden eller Lægevidenskaben. Fremmede ere ingenlunde udelukte fra disse Professioner, som de frit kunne udøve. Alle Stæders hastige Tilvext befordrer meget mere Leiligheden til at blive ansat, hvortil de nyde samme Ret, som de Jndfødte. Afcivile Betieninger og Embeder gives der kun faa, og aldeles ingen overflødige, som i Europa. Hos adskillige Nordamerikanske Stater er det en antagen Regel: At intet Embede maae være saa fordeelagtigt, at det kunde opvække Attraae efter Besiddelse af samme. Den 36te Artikel i den Pensylvaniske Statsforfatning lyder saaledes: "Da enhver "frie Mand, der ingen klækkelig Formue eier, maae, for at bevare sin Uafhængighed, have et vist Kald, Profession "Handel, Forpagtning eller anden Næringsvei, hvoraf han kan bestride sin ærlige Udkomme; saa er det hverken nyttigt eller nødvendigt, at oprette fordeelagtige Embedsposter, hvis Virkninger og Følger er et afhængende Slaverie, der Vilde anstaaer saavel de Besiddende som Exspectanehavende frie Mænd; thi deraf reise Tvistigheder sig iblandt Folket, "Strid, Misundelse, Had, Bestikkelse, Misgunst, SammenProttelser, og Gud veed, hvor mangfoldige Misbrug af Magt"og Uordener. Saasnart derfore en Betiening bliver ved sine Fordeles Tilvext eller paa nogen anden Maade saa indbringende, at mange giøre sig Umage for den, da skal den lovgivende Magt indskrænke og formindske dens Fordeele. Da nu disse Begreber ere meere eller mindre herskende og antagne i de forenede Stater, saa lønner det ingen Umagen, der kan ernære sig hiemme, at forlade sin Fødebye i Haab om at faae en fordeelagtig civil Betiening i Amerika. Hvad Krigstienesten angaaer, da har samme taget Ende med Krigen, og Armeen er afskediget. Endnu mindre er Overgangen til Amerika raadelig for en Person, der ikke anbefaler sig ved noget andet Fortrin, end ved Fødselen. J Europa har denne vist nok sin Værdie, men den kan aldrig bringes til noget slettere Marked end til Nordamerika, hvor Folket ved en Fremmeds Ankomst aldrig erkyndiger sig og hvem han er, men hvad han kan. For staaer han en nyttig Kunst, saa er han velkommen. Udøver han samme og fører sig godt op, saa er han vis paa alles Høiagtelse, der kiende ham. Men en blot fornem Herre, som alene fordi han er af Adel, forlanger at leve paa det Almindeliges Bekostning ved et Embede eller en Befoldning, han bliver kun foragtet og uanseet. Landhuusholdningen er der i Ære, ja endog Haandarbeidet selv, fordi det er nyttigt, og dets Udøvelse bringer Fordeel. Folket der pleier at sige: "Gud selv er en Arbeidsmand og Phele Verdens store Mechanicus. Vi ære og beundre ham meget mere for hans Verkers Mangfoldighed, Kunstighed, Nytte og Fuldkommenhed, end for hans Alderdoms "Skyld. Følgende Anmærkning af en Sort behager dem meget, hvorfore de ofte pleie at igientage den. Han siger: "BokaFrora (hvorunder han forstaaer de Hvide) de Sorte, Hesten, "Oxen og alt er betynget med Arbeide, undtagen Svine, allene. Dette forretter intet Arbeide; det æder, drikker, "spadserer omkring, sover og efter Behag forplanter sig Kort: det lever som en Ædelmand." J Følge denne i Am rika antagne Tænkemaade vilde man være en Genealog langt større Tak skyldig, naar han iblandt en lang Rekke af Ahner og Beslægtede kunde opvise ret mange Bønder eller Agerdyrkere, Smede, Tømmerfolk, Snedkere, Dreiere, Vævere, Garvere og Skoemagere, som havde været det menneskelige Selskab nyttige, end naar han af ældgamle Adelsbreve beviste en eller andens Herkomst og Nedstammen fra lutten Adelsmænd, som intet priseligt havde gjort; men kun levet i Ørkesløshed af andre Menneskers Arbeide, og for Resten ikke have tient til videre, end at deres Formue er efter deres Død bleven ligesom et slagtet Sviin fortæret af deres Arvinger. Hvad den Hielp og Understøttelse angaaer, som de Amrikanske Regieringer giøre den fremmede Ankomne, da bestaaer samme virkelig i saadanne, som flyde af deres gode Love og af Friheden. Fremmede ere dem vetkomne, fordi den er Plads nok for dem alle. Af den Aarsag bære ei heller de gamle Jndbyggere noget Had eller Misundelse til de ny Boesatte. Lovene beskytte dem fuldkommen, uden at de behøve at bekymre sig om de Stores Bevaagenhed, hviSkydts de kunne aldeles undvære. Enhver kan i Sikkerhed, nyde Frugterne af sin Fliid og Vindskibelighed. Bringer han ingen Rigdomme med sig, saa maae han arbeide, og ved Fliid fortiene sit Udkomme. Naar han har været der i 2 eller 3 Aar nyder han Deel i alle borgerlige Rettigheder. Regieringen har nu ikke meere den Maade, som i forrige Tider, at anhverve Folk til at nedsætte sig hos dem, at betale deres Reise, og give dem Land, Negre, Værktøi, Qvæg og andre Fornødenheder. Kort, Amerika er Arbeidsomhedens lykkelige Fædreneland, og ingenlunde det formeentlig herlige Land, hvor man brolægger Gaderne med Hvedebrød, tækker Husene med Pandekager, og hvor stegte Capuner flyve omkring og raabe til de Forbigaaende: Kom og spiis mig! Hvilke ere de Personer, som en Udvandring til Amerika kan være nyttig, og hvori bestaae vel de Fordeele, som de med Grund kunne love og vente sig? I Amerika faaer man Land for en let Priis. Det er endnu fuldt af store og ubeboede Skovegne, som efter al Rimelig hed endnu i 100 Aar ikke blive tagne i Besiddelse, saa at man paa mange Stæder ved Grændserne kan tilkiøbe sig en Eiendom af 100 Dages" frugtbart Pløielland, fuldt af Skov for 8 eller 10 Guineer. Muntre unge Bønderfolk, som forstaae sig paa Qvægavlen og Agerdyrkning, der drives næsten som i Europa, kunne der let boesætte sig. En liden Sum Penge, som de i saa Tienesteaar svare sammen af deres gode Løn, sætter dem i Stand til at forsyne sig med EiendomsLand, og at anlægge sine Plantestæder, hvortil de understøttes ved deres Naboers gode Hielp og nogen Credit. En Mængde fattige Folk fra Engeland, Jrland, Skotland og Tydskland ere ved dette Middel inden faa Aar blevne rige, Bønder, som paa deres Fødestæd i Europa, hvor alt Land er allerede ganske borttaget, og hvor Dag= og Tienestelønnen er meget ringe, aldrig skulde kunne have arbeidet sig ud af deres medfødte Armod. Den sunde Luft, det tempererede gode Clima, Overflødigheden af Næringsmidler, Opmuntringen til tidlige Egteskaber, og Visheden om Underholdning af Agerdyrkningen og Qvægavlen giøre, at Folkeformerelsen skeer, endog ved den naturlige Forplantelse selv, meget hurtig i Nordamerika, og bliver endnu meere befordret ved den bestandige Ankomst af Fremmede. Derfore blive Kunstnere af de nødvendige og nyttige Slags alt mere og meere søgte, for at kunn forsyne disse Jorddyrkere med Vaaningshuse, samt grove Huus og Markredskaber, hvilke man ikke saa let kan forskrive140000 Qvadrat Fod. fra Europa. Sande gode Arbeidere i saadanne mechaniske Kunster ere visse paa at blive ansatte, og nyde god Betaling for deres Arbeide. Jngen Laugstvang eller andre Jndskrænkninger eller Ansøgning om Tilladelse hindre de fremmede Ankomne fra at udøve den Kunst, som de forstaae. Ere de ubemidlede, saa begynde de at arbeide som Svenne eller Daglønnere. Leve de tarvelig og ordentlig, blive de snart Mestere, etablere og givte sig, frembringe en Familie og blive agtværdige Borgere i Staten. Ligeledes kunne Folk at maadelige Midler og Capitaler, der have mange Børn af forsørge, og gierne ville opdrage dem til Jndustrie og erhverve Velstand for alle deres Efterkommere, iverksætte dette i Amerika, og finde dertil de Midler og Leiligheder, som de forgieves søge i Europa. Der kunne de lade deres Børn lære og udøve allehaande nyttige mechaniske Kunster, uden derved at fornedre sig, og endnu mindre paadrage sig Foragt, men kunne tvertimod glæde sig ved en med deres Duelighed og Opførsel passende Høiagtelse. Deres i Jordegods anvendte smaa Capitaler, som med Folkemængdens Tilvæxt ogsaa bestandig stige i deres Værdie give dem en velgrundet Udsigt i Fremtiden til store Rigdom, me for deres Børn og Efterkommere. Forfatteren af denne Efterretning kunde anføre mange Exempler paa store Land Districter ved de pensylvaniske Grændser, hvor en Dags pløieland af 40 til 50000 Qvadratfor er bleven solgt for 1 Gyld. og 100 saadanne for 10 Pd. Sterl., og at 20 Aar derefter, da Provindsens Grændser ere blevne meere og meer udvidede, uden dog at blive bebygte, har hver Dagspløie, land kostet 3 Pd. Sterl., altsaa en reen Gevinst af 2900 Procent.