Københavns Adresseavis, 1785-06-14
Fundne og opdagede Sager. Hvem der har mistet en kalkunsk Hane kan afhente den hos Portneren paa det meltkiske Palais. Her sover Menneskevennen, Hvo kiender ikke under dette ædle Navn den i Livet Høyædle og Velbaarne Hr. Johan Peter Suhr, Kongelig Majestæts Etatsraad, Borgemester i Kiøbenhavn og Grosserer, Til Verden kom Han 1712 den 12 August i Kiøbeløf i Lolland; men var af Forsynet bestemt til, fra Ungdom af at henleve sin Tid her i Staden; hvor Han i Aaret 1748 blev lykkelig ved det beste Ægteskab med sin allerede, før Han selv, salige og altid her inderlig elskte Aun Dorothea Aagaard, som ved Ham blev der til 8 Børn, og 17 Børneborn, hvoraf 10 for Ham ere tilgangne i Evigheden; Hans 4 efterlevende Børn, som Han for sin Død tage alle vel forsørgede, og 11 Barnebørn, begræde den beste Faders Død. Dette maatte de føle den 28 Mai 1785, da den Afdødes gode og gudfrygtige Siel forlod et skrøbelige og ved langvarig, dog taalelig, Sygdom svækket Legeme, for at overklædes med sin inderlig forønskte himmelske Boelig. Gud kiendte Ham som sin Ven. Guds Ord var altid i Hans Hierte. Guds Huus var hans Lyststed. Menneskeer kiendte Ham som den ærligste og frommeste Mand Skarer af Fattige, hvilke Han helst i Skiul gjorde vel imod, sukke ved at have mistet denne Vildædige, som altid antede det saligere at give end at tage. Skoler og Borgere takke Ham i Hans Grav for den redelige Omhyggelighed, med hvilken Han sørgede for deres Velgaaende. Her paa Jorden havde Han sit Borgerskab, i Himmelen, hvor Han nu evig glædes. Du, og Christen, som en gaaer paa Veyen til Evigheden, stænk paa Hans Vander, og stræb at ligne Ham! Det beste Ønske, du kan giøre over dig selv, er dette: Gid jeg maa leve denne Retfærdiges Liv, at mit Endeligt maa blive som Hans! Ved sal. Hr. Etatsraad og Borgemester Suhrs Død den 28 May. Hvad er vel Dødens Strid for Dydens ægte Kiemper, Naar Troe til Jesu Død selv Dødens Vælde dæmper. O Sallige! saa stred og saa i Troe Du vandt, Og Løn for velført Liv i Evigheden fandt. Men hvilket Tab for mig, en redelig Velgiører, Hvis Vandel jeg mig til Exempel stedse fører. Jeg græder ved mit Tab, men ey misunder Dig; Ney glad jeg øyner Dig i Himlen Engle liig. T. T.) Her staaer Urnen - der Copressen. Helligt være dette Minde, en retskaffen Lærer, en sielden Ægtefælle, en sand Menneskeven, Hr. Jørgen Wederkinch, forhen Sognepræst for Græse og Stersløv Vester Menigheder i Sielland. Født den 16 Junii 1754. 3 pand Forenet i Ægteskab med Marie Elisabet Hvid den 23 Mai 1783, som Moder til et Barn, der tidlig blev kaldet fra dem, stod hun ene ved Graven, da Han forlod hende den 19 Mai 1785. Er det Jndtryk, en eneste god Handling efterlader, allerede Anlæg til et heelt dydigt Liv Og er Lyset af enhver Sandhed, der opdages, som Morgenrøden for den, der ligger næst ved skiult? Hvor klar, hvor skiøn maa dens Siæl da være, og som stedse handlede, stedse tænkte vel! hvor nær dette fuldkomne Mønster var ikke Din Vandel; Sallige! yndig, som Du selv, er derfor din Erindring for dem, Du underviste, for hende, Du elskede, for mig, Din Ungdoms Ven. Ædelt var Dit Hierte, tofast Dit Venskab. Sød være Din Hvile! Og, naar en stor Mands Navn smukker hen med hans Støv fordi han var ond, saa skal Menneskevenners stille Taarer hædre Dig.