Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-12-10
(Forlangt Jndrykkelse) Allerede i mange Maaneder har en litterair Feide ret ført, saavel i offentlige Blade, som ved udkomne Brochurer, angaaende det statsoccomiske militaire Spørgsmaal, om Danmark i paakommende Tilfælde, burde søge sit sikkreste Forsvar i en landmilitair, eller naval Armering? Med gyldig Grund havde man haabet, at denne, til aldeles intet Resultat førende Strid, omsider som saa mangen lignende, maatte have naaet sin Ende, efterat Materien ved de Stridendes pro et contra Grunde, saa omtrent kunde synes at være udtømt. Jkke desiomindre er dette Haab skuffet, i det stedse nye Stridsmænd fremtræde paa Kamppladsen. Jndsenderen troer derfor ikke at feile, naar han herved, saavel i Eget, som sikkert ogsaa i Mangen en upartisk-dømmende Kammerats og Medborgers Navn, opkaster følgende Spørgsmaale. 1. Hvad god og gyldig Grund, kunne vedkommende Skribenter, f. Ex. Dhrr. Capitainer: Blom, Garde, H. Dahlerup, Zahrtmann o. Fl. have eller angive, til at fremsætte og discutere et Emne, der i mange Henseender maa ansees at være over deres Horizont, og med hvad Competence, troe disse Herrer at kunne fremtræde som Dommere, ja - endog blot som Proponenter af Regieringsmaximer, der dog unægteligen udfordrede et paa dybt Statsoeconomie grundet Studium, nøiagtig Kundskab til Danmarks Resourceer, samt til Landets ind- og udvortes Forhold, saavel i occonomisk som politisk Henseende, 2 Haar Nogen af ovennævnte Herrer, enten alsom Land- og Søekrigere (Ved færdeles udviist Mod; ved sieldne militaire Erfaringer, eller ved andre fortrinlige Egenskaber i deres Stand; b. Sou Statsborgere) ved almeen gavnlig Virksomhed; ædle eller egennyttig Opoffrelse for Land og Stat, giort sig værdige til, uopfordrede og ucommitterede at fremstaae som Talsmænd eller Champions for de respective Etater, hvori De som Subalterne have den Ære at tiene, da dog sikkert, Mangt et oplyst Medlem af begge disse hæderlige Stænder, med billig Harme, maae see Jdeer og Paastande offentligen fremsatte som Hans Egne, uagtet han maaskee ingenlunde deeler eller endog billiger de Herrers individuelle Anskuelser og Bedømmelser, Saafremt det eneste Resultat af denne ærgerlige Strid kunde antages, blot at indskrænke sig til: "Tilfredsstillelsen af en maaskee tilgivelAuthorforfængelighed, eller til en Triumphi over deres Modstandere, i denne Sag, saa vilde et fromt Ønske, fra deres velmenende Kammerater, og Medborgere maaskee være tilstrækkeligt. At nemlig: Deres Selvfølelse (de være nu enten fremavlede ved mere eller mindre ædle Bevæggrunde, overdreven eller maaskee endog - prang esprit de corps) – ei maatte udarte til alt for fire Jdeer om deres Eget personlige Værd."Men, da det er sandsynligt - ja maaskee uundgaaeligt, at Striden, hos den mindre oplyste og mere lidenskabelige Deel af begge Etater, kunde foraarsage en Spænding, endog maaskee igienføde en høist skadelig gammel Animositet, som fordum desværre fandt Sted imellem disse lige agtbare Stænder; og som (takket være Oplysningen og den Omhue hvormed den unge Søe- og Landkriger, for Tiden, dannes til sit tilkommende Kald) næsten sporløs var forsvunden - saa bliver den i enhver Henseende: høist uforsigtig og uforsvarlig - Ja maaskee endog i sine Følger høist fordærvelig!! Den eneste Nytte, som denne Kamp har afstedkommet, er, efter Jndsenderens Mening, den: At de stridende Herrer have (rigtig nok dem Selv uafvidende) afgivet den skiønneste og anskueligste Commentar over en, skiønt i mange Former og Jnstitutioner, absolut Regierings ædle Loyalitet og sande Liberalisme; i det Samme, uden nogensomhelst Jndblandelse, har tilladt den offentlige Afhandling om - og - over Principer og Jndretninger, der, i Følge deres Natur, ene og allene henhøre Under Regieringen og med Tillid kunde og burde overlades til Regenten og sagkyndige Mænd, som han har valgt, til sit høieste Raad, At Jndsenderen ei ønsker, eller agter at indlade sig i nogensomhelst Strid denne Sag videre betræffende, er en Selvfølge.