Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-19
J Kraft af Hans Majestæt Kongens dertil givne bemyndigelse erklærer jeg herved Østifternes Provindsialstænders sjette Forsamling for aabnet." Efter at Talen var sluttet udbragtes: Kongen leve! Den kgl. Commissarius anmeldte derefter, at den 3die af Hs. Maj. Kongen udnævnte Grundeier, Etatsraad Borgemester Stenfeldt, havde underrettet ham om, at han ved Forretninger var for et Par Dage forhindret fra at møde i Forsamlingen. Fremdeles var den 1ste Deputerede for Geistligheden, Biskop Mynster, den Deputerede for det 9de Kjøbstaddistrict, Kjøbmand K. Sidenius ved Sygdom hindrede i for Tiden at give Møde; begge disse Deputerede ventede imidlertid at kunne om kort Tid indfinde sig. Endvidere havde den Deputerede fordet 1ste Kjøbstaddistrict, Skibsclarerer Kirck, anmeldt, at han ved pludselige Forretninger, som krævede hans per synlige Nærværelse, var for Tiden hindret i at møde, og at han nærmere skulde indberette, om han maatte see sig istand til senere at give Møde. Endelig manglede det 8de District for de mindre Landeiendomsbesiddere for Tiden saavel Deputeret som Suppleant, og det nye Valg, som i den Anledning var beordret, var endnu ikke skeet, men antoges imidlertid at ville finde Sted om kort Tid. Udfaldet af Præsident- og Vicepræsidentvalget a. have vi alt meddeelt. Da Prof. Clausen havde indtaget Præsidentstolen, yttrede han: Idet jeg for tredie Gang betræder denne Plads, kan det ikke være min Tanke først at ville anbefale mig til Forsamlingen, eller at udbede mig dens Overbærenhed og dens velvillige Medvirken. Forsamlingens Medlemmer vide, hvormeget jeg trænger dertil, og naar de desuagtet have paany stillet mig paa denne Plads, maa jeg forudsætte, at de nu ikke ville unddrage mig, hvad jeg taknemmelig erkjender, at de tidligere have skiænket mig. Men derimod – ligesom den høitagtede kongelige Commissarius sikkerlig er kommen Forsamlingens Stemning imøde, naar han fra dette Sted har sendt et erkjendende JhukommelsesOrd til sin Forgænger, hvis Fortjenester vi Alle vide at vurdere, saaledes vil jeg vist ikke komme denne Stemning mindre imøde, naar jeg henvender mit første Ord til den Mand, der her for første Gang træder frem som Regjeringens Organ til de danske Stænder, som Den, der er stillet imellem Kongen og Folket. Vi kjende Alle det Betydningsfulde i denne Stilling; vi vide, at paa en Tid, der maa erkjendes, saaledes som vi nylig have hørt det, som en Besøgelses Tid for det danske Folk – da store Opgaver, der blive bestemmende for Danmarks Fremtid, foreligge Regieringen, og paatrængende fordre deres Løsning, da Ønsker og Begjæringer, der gribe ind i alle Statslivets Forhold, bevæge sig i Folket, og vente og fordre Tilfredsstillelse, medens endnu den fornødne Samvirken imellem Regjeringens og Folkets Kræfter ikkun er ordnet paa ufuldstændig Maade –, at paa en saadan Tid Vanskelighederne, der stille sig i Veien, ere saa store, og Ansvaret, der følger med, saa svært, at selv den bedste Villie og den bedste Evne maa erkjende sin Svaghed. Derfor kan det Ord, hvormed jeg her, paa Forsamlingens Vegne, vender mig til Dem, hæderværdige og høitagtede Mand, ikke være et simpelt Hilsens- og Lykønskningsord, heller ikke en blot Yttring af Tilfredsstillelse derved, at den Kundskabs= og Dygtigheds-Fylde, som denne Forsamling, fra Stænderinstitutionens Stiftelse af, har lært at kjende, skal fra nu af komme den tilgode fra et andet Punct og under en anden Form, at Veien til denne Plads har ført igjennem denne Sal, det Sted, hvor der er Leilighed til at kjende Folkets Trang og Folkets Kræfter; men det bliver et Bønnens Ord: at Haan, fra hvem al Velsignelse kommer, til hvis Velsignelse vort Fædreland trænger, og det i Mere end Regn og frugtbare Tider, maa styrke Dem til at staae fast paa den rette Maade, at en erkjendtlig Samtid og Eftertid maa kunne nævne Dem som et velsignet Redskab i Hans Haand, til at føre Fædrelandet den Udvikling imøde, hvortil ethvert Folk stunder og stræber hen, naar det vaagner til Bevidstheden om sig selv og sit Livs Kald. Af de af Hs. Maj. Kongen fastsatte Regler for Bortarvefæstningen af Fæstegaardene paa de kongelige Domainer hidsættes følgende: "Naar en Gaard ikke i Fæsterens eller hans Enkes Levetid er bleven bortarvefæstet til Besidderen, skal Vort Rentekammer lade forlægge den af den afdøde Fæsters Børn, som at denne maatte være anbefalet til at erholde Gaarden, eller, hvis Jntet herom er tilkjendegivet, den, som de øvrige Livsarvinger ønske Gaarden overdragen, at udrede i Kjøbesum for Arvefæste Eiendommen to Trediedele af Gaardens Gaardens Salgsværdt i Handel og Vandel, efter Collegiets Bestemmelse; men, hvis der ei er nogen Livs arving eller ingen Saadan kan eller vil overtage Gaarden paa saadanne Vilkaar, bliver den ved offentlig Auction at afhænde til Arvefæste-Eiendom. - For selv i dette Tilfælde at lette den afdøde Fæsters eller Enkes Livsarvinger at kjøbe Gaarden, skjænkes dem en Trediedeel af Kjøbesummen, saaledes at den, der paa deres Vegne bliver Høistbydende, kun har at udrede to Trediedele af det høieste Bud. Og bliver Gaarden endeligen saa høit opbuden, at den forrige Fæsters Livsarvinger ikke kunne eller ville overtage den til saa høi Priis, ville Vi af særdeles kgl. Naade have fastsat, at den ene Trediedeel af Kjøbesummen vil være at tillægge de uforsørgede Livsarvinger, til Fordeling mellem dem efter nærmere allerh. Bestemmelse.