Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-02-18
For Valgene forsøgte vi at henlede Opmærksomheden paa denne for Tiden vigtigste Sag, for hvilken alle andre maatte træde i Baggrunden, vi anstillede nogle enkelte Betragtninger, som skulde anspore Alle til dog nu at vise nogen Almeenaand og Jnteresse herfor, tillige tillode vi os at stille de Candidater for Stiftet, som forekom os de bedste Valgene ere nu tilendebragte, og Resultatet Folket bekjendt Man kan ei uden Undisomhed og Ubillighed være tilfreds med det Liv, som Valgene hav fremkaldt her i Stiftet. Det oversteg langt vore dristigste Forventninger. Beboerne, saavel i Kjøbstæderne som paa Landet, have lagt for Dagen, at de ere vaagnede, at der boer i dem en Aand og en Dygtighed, som, naar den bliver oplyst, renset og provet, vil bære de skjønneste Frugter for Fædrelandet; og uagtet de i flere Henseender ugunstige Forhold, hvori denne Provinds er stillet fremfor flere af Rigets andre, saa troe vi, efter hvad vi have kunne erfare, at kunne sige, at ingensteds har der viist sig et meere sand politisk Liv. Valgene have til Evidents godtgjort, at den første Begyndelse til Frihed og Selvstændighed er tilstede, nemlig en, at Stiftets Beboere have en Mening. J vore Forhold og med et Blik paa Fortiden er allerede dette noget uendeligt Meget. Efter et tohundredaarigt Oligarchi og en efterfølgende tohundredaarig Absolutisme er det maaskee meere forunderligt, at der nu kan spores en Mening, end at vi ei have noget Andet og Mere, end en Mening. Husker man endnu, da Valgene skete de to forrige Gange, vil man indrømme, at de næsten skete i Blinde, at selv anden Gang Deeltagelsen for Valgene var liden eller ingen, at man kun havde Haab og Ønsker for de Deputerede, som valgtes, medens vi nu have fuld Vished. Og hvilken almindelig Bevægelse, hvilken Spænding og Anstrængelse har man ei seet denne Gang; Meninger, Partier ere traadte op mod hinanden. Om Valgene faae, det Udfald, som man anseer for det Rigtige og Bedste, det Udfald, som den Enkelte strider for, eller ikke, kan ei udelukkende komme i Betragtning paa det Standpunct, hvorpaa vi endnu befinde os, at en Mening, en Stræben, et Liv har afløst Meningsløsheden, Ligegyldigheden og Døden, er Aarsag til Glæde for enhver god Borger uden Hensyn til hans individnelle Anskuelse. Naar blot en Bevægelse er indtraadt, skal Sandheden og Friheden nok seire; det lærer Historien i alle Lande og til alle Tider; det vil ogsaa skee hos os. Hvilken behagelig og livlig Tid har man ei havt under disse Valg i vort ellers saa stillestaaende og eensformige Provindsliv, At Lidenskaberne ere komne til Udbrud, at lidt Raahed har viist sig, kan kun et mørkt Sind dadle. Det er godt netop, at man mærker, at der dog er varmt Blod i os kolde Nordboer. Men selv afseet fra al Politik, hvilket moralsk Gode, hvilken borgerlig Jndsigt bevirker ikke selv en ringere politisk Røre, og saaledes ogsaa den, som man nu har havt i Anledning af Valgene. Man kan omgaaes sine Medborgere ti Aar og længere, og man lærer dem ei saa godt at kjende, som paa een Dag, hvorpaa de maae herud med deres Mening, maae rydde op i dem selv, maae kaste det gamle dagligdags Menneske bort, hvorpaa deres Tilbøieligheder, Ønsker, Jdeer føres bort fra Ploven, Tærskerladen, Værkstedet, Kramboden, Penge skuffen, Skriverbordet, Studeerkamret o. s. v. og skulle prøves paa en ganske anden Maade, veies paa en anden Vægtskaal, end den vante. Her aabenbares mange skjulte Tanker. Og dog hvad formaae vi at udrette for os selv og det Almindelige, dersom vi ei kjende os selv og vore Landsmænd, ei vide, hvad de og hvad vi ville og ønske for sig selv og for det Almindelige. Men hvorledes Menneskene see ud, og hvad der boer i dem, erfarer man aldrig bedre, end naar det politiske Liv er ret i Bevægelse. Den, som fast i sin Overbeviisning og Characteer bliver det ogsaa her, er Hædersmanden. Hvormangen, som ellers var stor, har ei viist sig som en bitte En, naar han blot i denne Henseende stilledes paa en liden og let Prøve, Har man saaledes paa den ene Side al Grund til Glæde over den Jnteresse, som er lagt for Dagen, over at den almindelige Bevidsthed er vakt her, at det gjælder om noget Vigtigt og maaskee Afgjørende for Land og Rige, saa har Stemmegivningen dog ogsaa viist, hvorlangt man endnu er tilbage, hvormeget man har at lære og lide, førend nogen ret politisk Jndsigt, Myndighed og Sædelighed udbreder sig til Pluraliteten endsige til Massen. Valgene have nemlig paa den anden Side godtgjort, at ei ret Mange have en Overbeviisning. Hele det politiske Liv er, ei blot hos Mængden, men selv hos Flere af dem, der have givet sig af med at være Ledere, uselvstændigt og uklart. Vi sigte ei her til den taabelige Paastand, at det er urigtigt og uretfærdigt, at Nogle søge at stemme Vælgerne for deres Anskuelser, skaffe sig Jndflydelse paa Vælgerne ved at forandre deres Meninger og Jndfald - om disses Overbeviisning eller Tro kan der naturligviis ei være Tale –, thi dette er Noget, som maa og bør skee, og kan aldrig være eller blive anderledes. Dersom ei de meere politisk Dannede, de Livfuldeste og Virksomste, de Energiske og Fædrelandssindede vilde lede og styre Vælgernes Masse, ordne og organisere deres Stemmer o. s. v., saa vilde Alt skee iblinde, og der vilde ved Valgene komme et bagvendt Resultat ud. Vi ansee det for overordentlig fortjenstfuldt, at Enhver med Jver arbeider for sin Plan og Hensigt, og Jntet viser meere vor politiske Barndom, end at høre Anke over, at dette skeer. J vort bureaueratiske Land, dersom Jngen vilde samle og lede Vælgerne, vilde der kun blive valgt efter de Miner, som Amtmændene, Borgmestrene eller Herredsfogderne satte op, eller ogsaa Enhver vilde stemme paa sin Nabo, som han antog havde ret gode Evner, og som han gjerne vilde leve i god Ro og Fred med, især naar denne var en stor Skryder eller mægtig Mand. Hvor vanskeligt er det ei selv for de politisk Oplyste at afgjøre, hvo der skal vælges og hvo ikke, At en politisk, Overbeviisning endnu findes hos saare Faa, maa Enhver, som med nogen Agtpaagivenhed har fulgt de sidste Valg her i Stiftet, tilstaae. Beviset herfor var let; men vi ansee det ei for tilladeligt, da vi derved maatte berøre mange Personligheder, angive ganske specielle Tilfælde o. s. v.;men saalænge de enkelte Personer ei træde offentlig frem ved deres Tale eller Handling, har vel en Anden neppe Lov til at fremdrage dem. Dog maae et Par Exempler være nok: det er bekjendt, at i Nykjøbing og i Nakskov stemte Mange baade paa Pontoppidan og Sidenius, paa Bonnezen og Hage; disse Personer ere hinanden diametraliter modsatte i Anskuelser, saaledes derfor at give Stemme, viser det fuldendte Virvar i Tanker og Hensigter. Her kan ei være Gran af Overbeviisning. Fremdeles, fjorten Dage førend Valgene vidste meget Faa, hvo de vilde stemme paa, og hvorfor de vilde det, naar undtages Proc. Christensen og Jsaak Sidenius; dog den Første var endogsaa ved et Prøvevalg falden igjennem, Jnteresse og Meninger erfarede vi allevegne, men ingen fast Dom og Overbeviisning. Ja, Nogle, og det endda af de Opvakteste, erklærede og endogsaa, at de vilde stemme paa En, skjøndt de selv indsaae og følte, det var galt og uforsvarligt, og de gjorde det virkelig ogsaa Vi vide ikke, hvad man vil forlange meer, til Beviis for vor Paastand end denne ubegrændsede Naivitet og Rullitet.