Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-10-15
Naar jeg da nu saaledes for Publicum har fremlagt mit aabenhiertige Svar paa den af den offentlige Vei til mig gjorte Tiltale, saa har jeg nu ogsaa een Forhaabning, der vist ikke kan kaldes ubillig, at Publicum nemlig med upartisk Velvillie og Retfærdighed vil bedømme Sagernes og navnlig ogsaa min Stilling fra begge Sider. Tier man, da forbauses Mange, som var Tavsheden selv en ikke ringe Brøde og et Bevns for, at man enten ikke kan tale eller ikke vil tale, hvilket atter tolkes enten som en fornem Overseen, der i vor Tid ikke meere bifaldes, eller som en Frygtagtighed, der ikke fortjener Agtelse, eller som en Mangel paa freidig Aand til at varetage og forsvare de Interesser, i hvis Spidse man nu eengang er sat, hvorfor da den Beskyldning ikke sjeldent høres mod Mænd i en overordnet Stilling, at de undlade at træde frem paa de Steder og paa den Maade, som just de især burde, at herover den Stand, de Jnteresser, i hvis Spidse de staae, føle sig forladte, krænkede, nedtrykte, tilsidesatte. Taler man, saa forhavses paa den anden Side de, der prise Tavshed som en Cardinaldyd, som et Beviis paa ægte Sindighed og Verdensklogskab, som en priselig Viisdom i at trække sig tilbage fra det bevægede Liv og paa en saakaldet god Maade slippe for at berøres af de Anfald, som true Livets ydre og indre Fred. Under disse Omstændigheder er det umuligt at gjøre Alle tilpas, hvad enten man tier eller taler. Her finder altsaa en Strid, en Collision Sted, og Spørgsmaalet bliver nu, efter hvilken Regel en retskaffen Mand skal løse samme, om han skal hefte sit Øie paa de mulige Følger for ham selv eller hefte Øiet paa Grundsætninger, der hente deres Gyldighed af noget ganske Andet og Høiere end Hensyn til Følgerne. Moralen og navnligen den christelige forkaster aldeles den Regel, som her hentes af de timelige Følger, fordi enhver Moral, som bygges paa disse, bliver egennyttig og derved ophæver og tilintetgjør sig selv. Jeg formener derfor, at den retskafne Mand, erkjendende Umuligheden af at undgaae Miskjendelse, til hvilken af Siderne han end vender sig, bør ansee denne som en Lidelse, der med christelig Taalmod og Standhaftighed maa bæres som enhver anden uundgaaelig Lidelse, men at denne ikke paa nogen Maade bør gjøre ham tvivlraadig i at vælge den Vei, han ifølge sin redelige Overbeviisning og efter den Kraft og Aand, der er ham givet herovenfra, erkjender at være den rette, og hvilken han efter Pligt og Samvittighed føler at skylde Gud, Konge, Fødeland, Kald og stilling. Fra dette Synspunct ønsker og beder jeg ogsaa, at Publicum vil bedømme saavel mit Tilsvar paa den skeete Tiltale, som ogsaa den af mig indgivne Petition, hvad Udfald den saa end forresten maatte erholde. Skulde da end Miskjendelsens Røst alligevel hæve sig imod mig paa Maader, jeg hverken bør eller vil besvare, saa skal dog det trostefulde Haab oplive mig, at danske Hjerter i det Hele taget slaae saa ædelt og varmt for Retfærd og billighed, at de ikke ville undlade at nære Agtelsens Følelse mod hver den Mand, som vedkjender sig og handler efter den Tro, at han eengang hisset skal gjøre Regnskab, ikke blot for det Ord, han har talet, men ogsaa for det Ord, han, ifølge den ham afGud og Kongen betroede Stilling, burde have talet, men ikke har talet. Odense Bispegaard, den 24de September 1838. N. Faber. Forlangte Jndrykkelser. Og hvorfor tie Præsterne? En Indsender har i dette Blads Nr. 151 indrykket, en Artikel med Overskrivt "Og dertil tie Præsterne, hvilken indeholder et Slags Bebreidelse imod Præsterne, for di de i den senere Tid have ladet Adskilligt gaae upaatalt hen, som efter Jndsenderens Formening maatte paa det Stærkeste opfordre Geistligheden til at tale, og Indsenderen erklærer, at ikke blot han, men ogsaa flere Lægfolk have baade med Forundring og Bekymring bemærket denne Præsternes Taushed. Det forekommer mig, at en Retfærdiggjørelse her er paa sit rette Sted, og Redenstaaende skal vise, hvorfor og hvorvidt jeg har tiet i de af Jnds. fremstillede Tilfælde. Men da jeg netop for Øieblikket ingen af Sagens originale Acter har ved Haanden, maa jeg i det nedenstaaende holde mig blot til Indsenderens Inserat, stolende paa dettes Paalidelighed i Sitationerne.