Aalborg Stiftstidende, 1837-03-30
Da Thorvaldsen atter var kommen til Ro, var det ham kjært, at ombytte al den Gjæstereren og Gratuleren, som han nu i et Aarstid havde levet i med det stille, tarvelige og virksomme Liv, som han var vant til at føre i Rom. Thi den, som ikke har besøgt ham der, vil neppe kunne gjøre sig en rigtig, Forestillig om, hvor simpel hans Levemaade er, og hvor lidt han under Bram og Vellevnet. Dette er vel en Følge af, at han i sin Ungdom ikke har været vant til Sligt, og at han senere ikke har hav Tid til at falde i saadanne Fristelser, eftersom han altid har havt nok med at tage vare paa sin Kunst De mange, unge Mennesker, som han jevnligen har til at gaae sig tilhaande, og som efter hans Anviisning betroes saameget af Arbeidet, som de, efter deres forskjellige Evner, formaae, flokkedes nu om kring ham, for at høre ham fortælle om de mang Bestillinger paa nye Værker, som de nu skulde ifærdi med. Og da han havde nævnet det Alt tilhobe, var det saameget, at man hartad skulde mene, at dermed blev han ikke færdig i sin hele Levetid. Men det er utroligt, hvad en dygtig Mand kan virke, naar hans benytter al sin Tid og dertil har flinke Medarbeidere, Det, som er det Vanskeligste i Kunsten, nemlig, at bestemme, hvorledes Tingene skulle være, det overtog naturligviis Mesteren selv, men iøvrigt undlod han ikke at prøve sine Medhjælperes Kræfter, hvorved ogsaa disse fik Tillid til sig selv og vandt Aar for Aar i D. agtighed. Paa denne Maade tog han strax fat, saavel paa de Arbeider, han skulde udføre for Polen, som paa dem, han havde at udføre for sit Fædreneland. Der manglede nu heller ikke dennegang paa Nid og Jversyge hos hans Misundere. De lode sig forlyde med, at han neppe vilde slippe vel fra, hvad han havde paataget sig for Danmark, efterdi han ikke var en christelig Kunstner, hvormed de meente, at han ikke kunde fremstille Personer og Begivenheder af Christendommen; thi deri havde han hidtil kun forsøgt sig i mindre Værker. Men ogsaa dennegang bleve de beskæmmede, thi det var næsten ket Under at see, hvorlunde billederne af Christus og hans Apostle, samt Johannes den Døber og hans Tilhørere, stege frem imellem hans kunstforstandige Hænder, og i hvor kort Tid de stod der som nogle af de ypperste Værker, han har frembragt. Disse Arbeider bleve først, som forhen er forklaret, udførte, saaledes som de skulde være, i blødt Leer; derefter bleve de afstøbte i Gips, og disse Gipsafstøbninger er det, der for nærværende Tid ere opstillede i VorFrue Kirke. Derimod bleve de samme billedstøtter i Marmor først sildigere færdige og afsendte til Danmark. Men det maa vel høiligen beklages, at disse skjønne Arbeider, som tilligemed mange andre, have været i Kjøbenhavn i mere end et Aar, endnu maa henligge i de Kasser, hvori de ere hidsendte, uden at Nogen hidtil har faaet dem at see. Efterat Thorvaldsen var bleven færdig med disse Statuer, udførte han den forhen nævnte Fremstilling af Johannes den Døber, som prædiker i Ørken. Dette Værk er ikke - hvad man paa Grund af det Sædvanlige - let kunde fristes til at troe, et saakaldt Basrelief, eller halvt ophøiet billede, men en Samling af 16 fritstaaende Statuer, alle i Legemsstørrelse, hvilke, naar de opstilles paa den rigtige Maade, vise i et skjønt billede Johannes og hans Tilhørere af forskjelligt Kiøn, Stand og Alder. Dette Værk, som, for at undgaae større Bekostning, er udført i brændt Leer, er bestemt til at smykke Gavlen lover Hovedindgangen til Vor Frue Kirke, for derved ligesom at tilkjendegive, at her er en Jndgang til Christi Rige. Men, omendskjøndt det kan siges med Sandhed, at ingen Kirke i den hele Christenhed kan opvise Mage til Værk, af saadan Storhed og Skjønhed, saa staae dog ogsaa disse Statuer nu allerede i flere Aar i en afsides Gang i Kirken, istedetfor at de ved Danmarks Reformationsfest kunde have smykket Kirkens Indgang.