Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-11-02
Den tilforladeligste og sikkerste Maade og de tienligste Midler til at opnaae den Styrke i Sindet, og den independente Tilstand af Lyksalighed her forestilles, er da et dydigt Sind tilstrækkelig forsynet med Begreb at underholde Solitude og en fornøyelig Omgang, med sig selv. Lærdom er en stor Hielp i dette Tilfælde, eftersom den giør Oplag af Begreb og Kundskab i vores J hukommelse, færdige at uddrages og at sættes i Orden ved forefaldende Leyligheder, thi Sindet tager ofte den samme Fornøyelse i at oversee sin Rigdom, samt at formeere og paa tilborlig Maade at disponere samme, som en Konge giør ved at lade sin Armee passere Rebyen. Ligesaa maae det tilstaaes, at et Sind saaledes begabet, føler en skiult Fornøyelse i Overbeviisningen om sin egen Fuldkommenhed og glædes ved saadanne Leyligheder, som giver det Anledning at prøve dets Kraft; dog kan en levende Jndbildning hos Personer af svagere Sind og Hoved tilveyebringe en saare lidet ringere Fornøyelse, end ovenmeldte; Ligesom den første derfor ikke ubegbemt kan kaldes en viis Mands=Himmerige, saa kan den sidste kaldes en Daares Paradiis. Der er alligevel denne Forskiælimelimellem dem, at ligesom den første naturlig underholder eller tilveyebringer den Høyhed og Styrke i Sindet, som her er beskreven, saa nødvendig til Lyksalighed, saa er den sidste foruroliget og formindsket ved hver Hændelse, og endelig lider Skibbrud under en almindelig Ulykke. Det er derimod denne Sindets Styrke, som ikke er at overbinde ved Lykkens Forandring, thi den ophøyes ved at see eller beskue en Fare, og foraarsagede hos Alexander (efter den Deel af hans Livs Beskrivelse) da hans Armee rebellerede, at han bad sine Soldater gaae tilbage til Macedonien, og at sige deres Brødre: at de havde forladt sin Konge, da han var i Begreb med at indtage Verden. eftersom han ikke tvivlede paa, at han jo kunde oprette en Armee, hvorsomheldst han lod sig see; Denne Trøst, er det, som fornemmelig viser i det omtalte Slags Sind, naar Mennesket er mest beklemt og bekymret, og glæder ham altid i Proportion med hvad Mallice og Uretfærdighed vil berøve ham; Kort sagt: Det er dette, som foraarsager og giver et dydigt Menneske Ræt til at sætte en uformærkt Værdie paa sig selv, og lægger ligesom en gylden Fernis over hans Ord og Gierninger, som tilsidst vil krone ham med Høyagtelse, og forere hos de Foraarsage ham større, nuftige, end Fødsel og Lykke kan nogen Tiid tilveiebringe. Den er lyksalig, som sin Tiid J Nøysomhed fremdrager, Som lægge vil paa Dyden Fliid Og giør hvad Gud behager; Ved Lidet kan den blive feed, Og taale Modgangs Smerte; Den lide kan Gienvordighed. Med et fornøyet Hierte. Naar Hovmod søger Lykkens Kreds Og Høyheds Ære=Tinding, Da Nøysomhed er veltilfreds Med Dydens sande Vinding; Naar mindste Tab kan dræbe den, Som ventet Rigdoms Bytte, Modtar den ægte Dydens Ven Stor Modgang i sin Hytte; Og endda blegner ey derved, Skiønt Fattelse den plager; Den venter og Lyksalighed, Naar endt er Livets Dager. Lad Verdens Flok umage sig Den Dydige at snærte, At giøre ham ulykkelig, Og ham med Angest smerte; De kan dog ey den skiulte Fred Udaf hans Hierte tage, Som han midt i Gienvordighed Jndvortes faaer at smage. Neyl Himlen sine Elskere, Dog aldrig vil undfalde, Skiønt Verden dem tildeelede Ondskab og bitter Galde. Velan! lad os da stræbe paa, Lyksalige at blive, Og med fornøyet Sind attraae, Hvad Skiæbnen os vil give; Da kan vi med et stadigt Haab Lyksalighed her vente; Og naar vi endt har Livets LaabDen bæste Lykke hente. Fabel. Engang opkom en Trætte imellem Guderne, om hvilken af dem der mest regierte i Verden, Cupido syntes som Seyer-Herre at fremkomme, raabende. med en høymodig Stemme: "Jeg fortiener nok det øverste Sted, thi ved mig udrettes det beste: jeg fængsler og forener Hierterne. Hvad, Hvad, raabte Mars, end jeg, bilægger jeg ikke Sager imellem Konger og Fyrster, ja giør ved mine Sønner Forskiæl i Rigernes Styr- Andre Guder bille og ke. fremkomme; men Bachus tog Modet fra dem, i det han sagde: "jeg fordriver ved min Druekraft Sorger og Bekymringer, og giør Alderdommen glade, naar J andre ey meere formaae dertil.