Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1787-02-09
Slutning af det sidst afbrudte Stykke omCorturens Afskyelighed. (see Nr. 11.)(uddraget af Mercure de France.) Paa given Tran slap Bødlerne nu Maskinen, og med Fierens clastiske Kraft fore igjen alle Lemmer og Ledemode sammen. Kraftesløs formedelst denne græsselige Execution sank Don Juan i At magt. Ved dette Syn raabte den Geistlige med en skrækkelig Stemme."Elendige, hvad have J. gjort, Bereder Jere Qvaler for den Skyldige. Zittrer, Jere grusomme Hænder farvede sig i uskyldigt Blod." Saa talte han, og slog Kappen til Side, der skiulte hans Ansigt. See her for Jeres Fødder Josephas Fader og Morder. Den hele Forsamling foer forskrækket tilbage. De bestyrtede Dommere sadde maalløse og forvirrede; selv Bødlerne betragtede Munken med Gylen. Vil J, sagde han til Dommerne, høre mit Udsagn, saa er Torturen unyttig; hvis ikke, saa lader mig udstaae den; for første Gang skal J da have anbragt den retmessig. Den øverste Dommer befalede ham at blive ved. "Den Ulykkelige, der ligger der uden Følelse, er en Søn af en fortreffelig Fader, en Søn af min beste Ven. Da han reiste til Brasilien, for der at giøre sin Lykke, betroede han mig sit Barn, der endnu laae i Vuggen. Beriget ved 20 Aars Arbeide, har han i den Tid tilsendt mig anseelige Summer for sin Søn. Mine, den Gang i Uorden værende Omstændigheder, og en lastværdig Havesyge indskiød mig Begierlighed efter at bemægtige mig de Eiendomme, jeg havde under Hænder. Jeg meddeelte min ulykkelige Kone, der allerede har aflagt den Evige Regnskab for sine Handlinger, denne min Beslutning. Længe satte hun sig imod mine Bønner. Jmidlertid saae jeg daglig min Credit forsvinde, og kun denne skammelige Udvei til at redde mig fra Undergang blev mig tilbage. Overtalelser, Trusler, Skilderiet af vor tilkommende Elendighed underkuede endelig min Kones Villie. Vi besluttede at udgive min Vens Barn for een af vores langt fra værende Slægtnings Søn. Paa den Maade vedligeholdt jeg en bestandig Brevvexling med hans Fader, og ved de Remisser, jeg modtog fra Brasilien, fortsatte jeg min overmaade prægtige Huusholdning. Endelig døde Den Juans Fader, og testamenterede mig sin Formue, ifald hans Søn, og nærmere Arving ikke skulde være mere i Øse. Allerede var jeg saa fortrolig med Lasterne, at mit Hierte ikke kunde modstaae den Fristelse, som denne Testamentsclausul fremstillede for mig. Medens jeg var betænkt paa Middel til at skaffe Arvingen af Veien, kom hans Faders Agent til Lissabon, denne var underrettet om vor Brevverling, og vedhans Nærværelse maatte Don Juan nødvendig komme i Erfaring om sine Omstændigheder og sin Lykke. Frygt og Gierrighed afvexlede sig i min Barm, men denne beholdt Overhaand. Jeg drog min Kone med mig i mit Forehavende, og vi forgiftede en Drik, der var bestemt for Don Juan; men Himlen straffede vor Ondskab, vor eneste Datter tog Drikken, vi saae hende blegne i den smerteligste Dødskamp. Dobbelte Qvaler for sig selv og det Barn, der laae under hendes Hierte, martrede hende. Jmidlertid talte Naturen til Josephas Bedste hos os. Hendes Taarer flød over vor Fortvivlelse; hun trøstede og tilgav os, i dette skrækkelige Øieblik, da vi aabenbarede Don Juan vores Forbrydelse, søgte vor Datter at bevæge ham til Medlidenhed. Han lovede sin døende Josepha, aldrig at aabenbare, hvad der var skeet, og saaledes udsette hendes Forældre for Retfærdighedens Behandling. Ak! kun alt for nøiagtig holdt han sit Løvte, han døer som et Offer for sit Æres Ord. Jeres Torturer have endt hans Liv. - Neppe havde Munken udtalt, saa hørte man Don Juan sukke første, men ogsaa sidste Gang. Himmelen forbarmede sig over denne Ulykkeliges Lidelser, og forkortede hans Dødskamp. Jmidlertid heftede Munken sine Blikke paa ham, betragtede ham med Forskrækkelse, og endelig, da den Ulykkelige sidste Gang strakte sine Lemmer, raabte han: "Grusomme Dommere. Himmelens Hevn ramme Jere Siele paa Dommens Dag. Jeg, ifald mine Samvittighedsnag endnu ikke har tilfredsstillet Guds Vrede, jeg skal endnu midt i Flammerne føle Trøst, naar jeg seer, at J maa deele mine Lidelser." – Saaledes raabte han med en rasende Stemme, og giennemborede i samme Øieblik sit Hierte med en Kniv. Strømmeviis flød Blodet hen af Gulvet, og uden engang at give et Suk, styrtede han død ned paa Døn Juans Liig.