Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-08-26
J Vinteren, den imod Nektarskaalen. Hebe staaer for ham, og med højt opløftet Haand gyder hun Nektar i Skaalen. Dette er Jndholdet af denne yndefulde Fremstilling. Men hvo kan beskrive den hulde gemytlige Karakteer i det Hele, denne harmfrie Rolighed, denne Tilfredshed hos begge i og med hinanden. - Han seer hende i Ansigtet med en saa haabfuld Tillid, Kierlighed og Tro, at man synes at læse de Ord i hans Blik Du er min evige Glæde, og min Møjes Løn, Hun en huld Ungdomsblomst, let som en Morgenvind og frisk som Rosenduggen, den reeneste jomfruelige Uskyldighed i Stilling, Bevægelse og Omrids, skjænker ham Nektaren højt i Skaalen, at Udødelighedens Drik kan skumme for ham, og hendes Blik, der møder hans synes at sige: "Jeg vil være dig Alt, du gode Menneskers Befrier, Jeg skal ikke lade dig spinde, og fra min Haand skal ingen giftsvanger Kjortel indhylle dig! Man bliver ret egentlig saa vel tilmode, man glæder sig saa hjertelig ved, at de To der i Medaillonens trange Rum nu ere uadskillelig forenede. Han sidder paa Løvehuden; hun er paaklædt. 52. Æskulap og Hygæa. Hun forer hans Slange, staaende for ham; han sidder. Begge beklædte. Her er, ligesom hos Herkules, den ved Ælde og Herkomst bestemte Skikkelse og Familielighed med den guddommelige Farfader Jupiter respecteret. Dog er Æskulap endnu strængere end sædvanligt, muskelfast og noget undersætsig, som han altid pleier at være, og eftertænksom Alvor hviler paa hans Pande. Meget fiin udført er Contrasten imellem den let svævende Ungdomsgudinde paa det første Basrelief, og den noget fyldigere Hygæn, som er bestemt til at give hvad Andre fattes. En høi Velvillie og Godhed taler af hendes ædle Ansigt. 3. Prometheus og Minerva, som besjæler det ved Prometheus nys fuldendte Leer billed af det første Menneske. Den gamle Titan sidder ret gemytlig, og seer paa Fuldendelsen af hans Værk. Det er en yderst original Kraft skikkelse, fuld af Trodsighed, og Godmodighed tillige. Minerva staaer høi, rank, ædel og stille, og sætter Sommerfuglen (Psyche) paa Leermenneskets Hoved, der allerede under den beaandende ker. Indflydelse synes at hæve sig; man seer det, Geisten svulmer alt gjennem alle hans Lemme." 4. Jupiter, og Themis, den gar ærværdige Skjæbnens Fortrolige. GudeKonge sidder alvorlig, mild og majestætisk, sin evige Trone. Themis staaer for ham; med den ene Fod paa et Klippestykke, og støttet pa Armen, læser hun for ham af Skjæbnens aar Rulle. Begge Figurer ere beklædte; Gudinder Skikkelse og holdning er i en meget høi, intressant og ædel Stiil. Ogsaa Jupiters nernaaelige Skabning er betegnet ved dyb Sjaleadel; og en hellig Taushed synes at svæve omkring de to, over Menneskets Skjebne i evig Retfærdighed raadslaaende Guder. Disse Bedømmelser ere efter Modellerne, førend de i Marmoret bleve udførte. Forfatterinden tilføier. Dette er det moralskæsthetiske Udtryk i disse høje Konstværker, som vi see i Modellen. Men disse Leermodeller ere udarbeidede og befielede med en Aand, en Finhed i Fuldendelsen, der overgaae Alt af den Art hvad jeg hidtil har seet. Den fuldendte Blødhed i alle Delene, den Lethed Bevægelserne, den herlige Stiil i DragterniFoldekast, (forenet med den høieste Ynde i de qvindelige, Hændernes, Fingrenes, FødderniØrernes zirlige Udarbeidelse i Forening med den meest tvangfrie Gratie - alt dette vilde har bragt en Polyklet og Lysip til uden Rødme ef erkjende disse Guddomsbilleder som deres Vær- Kort disse Basreliefs ere sande Gemmer, og Gudernes Skikkelser gaae med en Liv aandende Sandhed og Skjønhed frem af denne Pysmalions Hænder. I April 1826 vare disse Basrelless, iblandt flere Thorvaldsenske Værker, en herlig Prydelived Konstakademiets Udstilling. Nu ere de for sagt komne paa deres bestemte Steder.