Københavns Adresseavis, 1762-10-25
Forklaring over Navnene i Almanakken. Octobr. V. Kranciseus. Han opløftes til Skyerne af PaO visterne, i Særdeleshed af hans Ordens Brødre. Omendskiønt man ikke bør tvivle om, at han jo har været en from Mand, som har ladet see en besynderlig Nidkierhed, saa finder man dog alligevel i hans Liv og Levnet, at han har omgaaedes med mange afgudiske og overtroiske Ting, og opmuntret mange at træde ind i Selskab, med ham. - Denne Orden, som man kalder Franciscaner Tigger=Ordenen, er opkommen under Honorio den Tredie A. C. 1222, som siden har forøget sig med de saa kaldede Minores og Majores Franciscaner=Brødre. V. Placidus. En troe Bekiender, som blev en Martyr for Christi Navns Skyld. Andre Phoca, som maatte lide megen Forhaanelse og stor Forfølgelse for den Christne Troes Skyld, men dog paa en forunderlig Maade triumpherede over den gamle Slanges Stik, hvorover Baronius i hans Romerske Martyr=Register ogsaa fortæller, at naar en var bleven bidt af en Slange, og rørte ved Døren til Dom=Kirken, hvorudi denne Martyr laae begraven, saa blev han strax frisk, og Forgiften gjorde ham ingen Skade, men mistede sin Kraft. V. Broderus. Andre Fridelius, en Jrlandsk Prinds, der bliver kaldet en Vandringsmand formedelst de mange Reyser, som han gjorde for den Christne Religions Skyld. J Forfølgelsen under Keyser Decio blev slaget Søm igiennem hans Fødder, og han blev tvungen til at løbe foran for Keyserens Vogn, da han faldt paa Knæ, og opgav sin Aand under Bønnen. VII. Amalia. Dronning i Dannemark. - Dorothea. Andre Sergius Primicerins og Bacchus, Romerske Adelmænd, som paa denne Dag skal have lidt under Keyser Maximimano; og blev den første af dem pidsket ihiel, og den sidste halshuggen. VIIl. Jngeborg. Andre Pelagia med Tilhavn den Bodfærdige; thi da hun var den rigeste Kone i Antiochia, og en Tidlang havde ført et uchristeligt Levnet, gik hun tilsidst ind i sig selv, og gjorde en Pillegrims Reyse til Jern salem, og blev sammesteds indtil hun døde, som skede A. C. 280, og blev først efter hendes Død kiendt for at have været et Fruentimmer. I. Dionsius. Er uden Tvivl den samme, hvorom bliver meldet Giern. 17, 34, og som i Almindelighed kaldes Dionpsius Areopagita. Denne Dionpsius sad med i Raadet i Athenen, for hvilket Raad de vigtigste og vanskeligste Sager skulde afgiøres. Man siger, at da den meget store Solens Formørkelse skede i Christi Lidelses Tid, som varede i nogle Timer over hele Landet, skal denne Dionysius have sagt til en anden, i sit Sprog: Enten lider Gud selv, eller han har Medlidenhed med en Liden. de. Da Paulus kom til Athenen og prædikede og Jesu den Korslæste, og hvorledes han var opstanden igien, og derover af nogle blev bespottet: saa gav Dionysius samme Pauli Prædiken bifald, og blev troende. Derpaa blev han Præst, som Eusebius melder, for den troende Menighed i Athenen, og endelig skal han og være bleven en Martyr for Christi Navns Bekiendelses Skyld. Gamle fortæller, at da han var bleven halshuggen, skal han have baaret sit Hoved i sine Hænder til Graven. Foruden denne er der ogsaa en Dionpsius, som har været Biskop i Alexandria, som i Forfølgelsen under Decio og Valeriano skal ved et særdeles Syn være bleven advaret derom, saa at han en Tidlang undvigede, og altsaa undgik Faren. A. Gereon. En Martyr, som tillige med tre hundre. de og atten Soldater i Forfølgelsen under Keyser Marimiano blev ynkelig myrdet, den 10 October ved den Stad Cøln ved Rhin, for den Christne Troes Skyld. Al. Burchardus. En Engellænder af Fødsel, som blev kaldet til Tydskland af biskop Bonifacio. Han blev siden biskop i Würsburg. Han arbeydede meget flittig paa Menneskenes Omvendelse, og bragte i sær Turingerne og Hesserne fra Hedenskabet til Christi Saliggiørende, Kundskab. Han blev biskop A. C. 746, og med Berømmelse forestod samme Embede i 43 Aar. Da han endelig var bleven meget gammel, nedlagde han sit Embede, og forføyede sig til Slottet Hohenburg, hvor han døde A. .