Adresseavis for Børn, 1780-02-16
Fra denne Tid af var hun til stor Bedrøvelse for hendes Forældre, og der var ikke noget Menfor Børn. neske i Huset, som ret kunde lide hende mere. Thi hvo kan lide Børn, som har saadanne slemme Vaner og Udyder ved sig. Vel angrede hun mestendeels stedse sine Feyl, naar de vare begaaete, og fældte undertiden bittre Taare derover. Men hun faldt dog stedse paa nye igjen i samme Feyl En Aften (det var just Jule-Aften) vilde hun løbe efter hendes Moder, som gik ud ined en til decket Korv i Sovekammeret. Moderen befalede hende, at hun skulde blive tilbage. Strax satte den lille Mette sit arrige bidske Ansigt op, og da hun gik ind i Stuen igien, slog hun Døren saa haardt i efter sig, at det klingrede i Vinduerne. En halv Time derefter blev hun kaldet ind til sin Moder i Sovekammeret. Men hvor forhavset blev hun, da hun saae, at hele Kammeret var illumineret, og der stod et Bord fyldt med det deyligste Dukketøi. Hun kunde ikke tale et Ord. Kom nærmere, lille Mette, sagde Mode deren, og læs paa dette Papir, hvem der skal have alt dettelrette gik hen til Bordet, og lædde paa en Seddel, som laae ovenpaa det deylige Tøy, følgende Ord: "Alt dette er bestemt for et venligt Barn, til Belønning for dets Villighed og Lydighed. Hun slog derpaa Øynene ned, og sagde ikke et Ord. Nu Mette, spurgde Moderen, for hvem er dette bestemt. – Det er ikke for mig, svarede Mette, og Taarerne trillede hende ned af Øynene. "Her er endnu en anden Seddel, sagde Moderen videre lad os dog see, om Du ikke er nævnet derudi." Mottelæsde: Dette er bestemt for et tvenligt og arrigt Barn, som erkjender sine Feyl, og fra nu af vil forbedre sig. – Det er til mig, raabde hun, løb hen og faldt i Favnen paa sin Moder, og græd meget heftig. - Moderen kunde selv ikke bare sig for at græde ved denne Leylighed, da hun tænkde paa sin Datters Udyd, og saae nu hendes Angergivenhed derover. - Nu saa tag det da, sagde hun efter et lidet Ophold og beed Gud at give Dig sin Naade og Hielp til at gjøre og opfylde det, som du nu har foresat Dig i Dit Hjerte. Ney, min hjerte Moder, svarede den lille Mette, jeg vil ikke tage det, førend jeg er saale Avis des, som den første Seddel mældte, at jeg skulde være. Vil min hjerte Moder gjemme det saalænge, og sige mig, naar jeg skal tage det. Over dette Svar blev Moderen hjertelig glad. Hun lagde alle Sagerne hen i en Kommode, levede Barnet Nøgelen dertil, og sagde: See her, min kjere lille Mette, der har Du Nøgelen, nu kan du selv lukke op, saa snart Du troer, at Du maae bruge den. Der var nu allerede forløbet sex Uger, uden at den lille Mette havde endog i mindste Maade, gjort sig skyldig paa nye i hendes forrige Feyl. Derpaa kom hun en Dag forleden hen til sin Moder, faldt om hendes Hals, og sagde med en hulkende Stemme: "Maae jeg nu, min søde Moder 2 – "Ja, Du maae, mit Barn," svarede Moderen, og omfavnede hende paa det kierligste. Men slig mig dog, hvorledes Du har baaret dig ad, at Du er blevet den slemme Feyl qvit, som Du havde vænne Dig til 27. Jeg har stedse tænkt derpaa, svarede Mette; og saa har jeg og hver Morgen og hver Aften bedet den kjere Gud, at han vilde være mig saa naadig og hielpe mig. Og det er da stedse blevet lettere for mig. Glædens Taarer strømmede Moderen ned at Kinderne, og den lille Mette tog nu de hende tiltænkte Sager i Besiddelse, og hun har stedse siden den Tid seet sig elsket af alle Mennesker. Seer Børn, Saaledes kan et alvorligt Forsæt og en hjertelig Bøn til Gud ogsaa helbrede Børn fra deres Feyl. Moderen fortælde denne lykkelige Forandring engang forleden Dag i et Barns Nærværelse, der havde den samme slemme Vane og Udyd ved sig; og dette Barn blev saa rørt derover, at det strax paa Stedet fattede det Forsæt, at ville følge den lille Mettes Exempel, for og at blive ligesaa god og ligesaa elskværdig som hun var bleven. Dette lykkedes ogsaa for dette Barn, som hidindtil ikke mere har ladet den Feyl merkes hos sig. Er dette ikke en behagelig Nyehed, at den lille Mette ey allene for sig selv er bleven bedre og lykkeligere, men har endog desuden allerede været Aarsag i, at et andet Barn ligeledes har forbedret, sig. Hvad for et Barn skulde nu ikke ogsaa gjerne ville gjøre sig og Andre den samme Glæde. for Børn.