Aalborg Stiftstidende, 1829-09-19
Efter Træfningen ved Sliwno satte Hæren sig i Bevægelse imod Adrianopel ad den Vei som fører over Buy Derbent og Alcbuuar. Den forefandt Desileer og Veie, hvis Passage i Besværlighed ikke gav Overgangen over Balkanen noget efter. Da man imidlertid vidste, at Tyrkerne ved Adrianopel organiserede et Forsvar, hvis videre Udvikling maatte forekommes, nødtes Armeen til at gjøre forcerede Marscher af 45 Miil om Dagen. Deres Udholdenhed lønnedes, da de den 19de August steeg ned fra Høidene i den skjønne Dal, i hvilken Adrianopel udbreder sig ved Marias Bredder. Dens Beliggenhed er skikket til et haardnakket Forsvar. Af dens 80000 Jndvaanere (dette Antal antager General Diebitsch) af hvilke 40000 ere Musselmænd, havde 10000 grebet til Vaaben og med disse vare endnu forenede 10000 Mand regulairt Jnfanterie, omtrent 1000 Mand Cavallerie og flere Tusinde Mand Milits fra de omliggende Districter. Ved den Recognoscering, som Generalen, i Forening med Chefen for sin Stab, Generallieutenant Toll strax foretog, fandt han de halvfærdige Batterier opkastede paa passende Puncter og gjorde sine Dispositioner til Angreb til næste Dag. Den Hurtighed, med hvilken han havde tilbagelagt sin vanskelige Marsch, havde imidlertid imponeret saavel de commanderende Paschaer, som deres Tropper og Byens Jndvaanere. Desuden var man i denne Egn, hvor man i saamange Aarhundreder ingen Fjende havde seet, neddysset i den Tryghed, som pleier at være en følge deraf og Russernes pludselige Nærværelse overbeviste de forhausede Jndvaanere om, at Kampen om denne Tyrkiets gamle Hovedstad allerede forestod næste Dag. Ved sin Tilbagekomst til sine Forposter overraskedes Generalen derfor af en Deputation fra Stadens civile og miltaire Authoriteter, som forlangte at capitulere. Ved Statsraad Fonton blev dem erklæret, at Udleveringen af samtlige Vaaben, Artillerie, Faner, Proviant og Munition, samt al Regjeringens Eiendom var den eneste Betingelse, hvorpaa Generalen kunde indlade sig, og blev den antaget, vilde Paschaerne og deres Tropper erholde Tilladelse til at søge deres Hjem, forudsat, at de ikke toge Veien til Constantinopel, og de regulaire Tropper til at gaae tilbage til deres borgerlige Sysler, men til at antage eller forkaste disse Forslag, kunde han kun tilstede en Frist af 14 Timer, efter hvilken han vilde storme Staden. Nye Anmodninger, som han næste Morgen modtog i Spidsen for sin fremrykkende Hær, hvis Colonner nærmede sig Stadens Udenværker og Mure, og ved hvilke man anholdt om billigere Vilkaar, besvaredes kun ved at fortsætte Marschen, og dette havde en almindelig Opløsning af alle Forsvars Anstalterne til følge da Tropperne deels bortkastede deres Vaaben, deels overleverede dem frivillig til Seierherren, endnu førend Capitulationen formelig var sluttet. Russerne besatte nu uden Kamp de Puncter som de faa Øieblikke før vare beredte til at storme. Cavalleriet besatte først Veien til Constantinopel; denne Bevægelse fulgtes af et andet Armeecorps, som tog Stilling uden for Constantinopel-Porten, medens det 6te besatte Landeveiene til Kirklisa og det 77de tog Stilling i Dalen ved Tundscha og tildeels indqvarteredes i den skjønne af Sultan Mahmud opbyggede Caserne. Resten af Hæren leirede sig i Tyrkernes endnu opslagne Telte, og Overgeneralen opslog sit Hovedqvarteer i Sultanernes Pallads, som nyelig var bleven indrettet til at modtage Sultan Mahmud selv. Saaledes lignede Adrianopels Erobring mere et Jndtog ved en Folkefest, end Besættelsen af en stor Stad med væbnet Magt. Saavel den tyrkiske som christelige Befolkning fortsætter sine sædvanlige Beskjæftigelser; Boutiqver og Kaffehuse ere aabne og Øvrighederne og Domstolene have aldeles ikke afbrudt deres Forretninger. Denne mærkværdige Dags Trophæer bestaae i 56 Kanoner, 25 Faner, 5 Hestehaler, og flere tusinde Flinter, som ved Rapportens Afgang endnu ikke vare talte. De velforsynede Magasiner af Levnetsmidler og Munition ere af stor Vigtighed for den russiske Hær. Efter en Forpost-Fægtning, i hvilken Husar-Regimentet Erkehertug Ferdinand fortrinligt udmærkede sig, har Generallieutenant Baron Budberg samme Dag besatKirklissa og er den 21de rykket frem paa Landeveien til Constantinopel imod Lulle Burgas. Saavidt gaaer General Diebitsches Rapport. Man vidste endvidere i Odessa den 28de August, at Generalen, strax efter at have besat Adrianopel, havde detascheret General Roth med hans Armeecorps, for at besætte den vigtige Stad Rodosto ved Kysten af Marmorahavet, for saaledes at afskjære al Communication imellem Constantinopel og det øvrige Europa til Lands.