Berlingske Tidende, 1835-10-22
Under samme Dato ere Valgene af Diaconus Nicolaus Diedrik, Schwartz i Worden i Landskabet Sydditmarsken til Sognepræst sammesteds, ligesom ogsaa Diaconus Jasper Bliesmann i Heide til Præst i Guissau i Provstiet Pløen allerhøiest bekræftede. Det Kongelige Nordiske Oldskrivt-Selskab afholder Fjerdingaarsmøde paa sædvanligt Sted Løverdagen den 24de October, Kl. 7 1/2 Eftermiddag. Et Foredrag holdtes. Svar til Herr Fr. paa hans formeentlige Gjendrivelse, indført i den Berlingske Tidende No. 234, angaaende Forholdet imellem Godsejer og Fæstebonde. (Paa Forlangende indrykket, (Slutning, f. Gaars Nr.)J dette Tilfælde altsaa, da han ej kan faae Godserne udparcellerede, tillader han dog at Godsejeren maa beholde nogen Hjelp, ja indrømmer endog Nødvendigheden deraf. Vilkaarligheden, som han omtaler er Hoveriets Følgesvend, og som han selv hylder, da han giver Staden Ret til, ganske at disponere over al privat Eiendoms Fordeling, er han netop paa Bondens Side, der kan chicanere Godsejeren uendelig, imedens denne ikke kan tillade sig den mindste Vilkaarlighed. Endvidere siges: at naar Bonden skulde have ret Nytte af Hoveri-Frihed skulde dette Extraarbejde bestemmes til nogle faa Spanddage, fordeelte paa flere Aarstider (Han veed ej, eller lader som han ikke veed, at Hoveriet er bestemt. Skal da Godsejeren ei have godtgjort de Spand- og Gang-Dage m. m., han nu vil have ham frataget, da han lod Bonden faae sin Gaard saameget lettere i Jndfæstning, Landgilde o. s. v. fordi han fik disse? Hvad han siger om at Godseieren, aldrig maa savne Arbejdskraft, da han har Huusmænd, saa er dette jo indlysende ej nok i Høsten og til Gjødnings Udkjørsel, samt til Korn og Fedevares Bortkjørsel. Den anden Hr. Reformator, der fremkaldte Gjensvaret, som denne Herre angriber, vilde ej engang tillade, at der maatte være Huusmænd, men kaldte disse Trælle. Den Skygge, han søger at kaste over Godsernes Bestyrelse, fordi Bonden ej kan give Sikkerhed, viser at han ei forstaaer hvad han taler om, eller vil tale Sandhed, thi Godsejeren har, som viist, ej engang Sikkerhed for det Bonden allerede Betroede, hvorledes skulde han nu faae denne for det mere Betroede, Hoveripenge, som det tydeligen er viist, vilde være høist byrdefuldt for Bonden at præstere, hvorfor ogsaa mange Bønder ej vilde være hoverifrie, naar de skulde give virkeligt Eqvivalent derfor, det vil sige, saa meget som de selv vilde have for at gjøre Arbejdet for Godseieren. Til at gjøre mere for Fæstegodset end høist nødvendigt, har der forhen kun været liden Opmuntring, og Hr. Fr.s Yttring om Godsejernes Eiendoms Sikkerhed, skulde endnu mindre opmuntre dertil. Jeg troer nu her at have sagt nok, idet jeg henviser til hvad herom er skrevet i det Hele, men især til det i Dagen og flere Blade indrykkede Stykke om Forslag til Stænderne og det ligeledes i forskjellige Blade indførte Stykke betillet, ere om Forholdet imellem Godsejer og Bonde og navnlig om Hoveriets Afskaffelse; for at gjendrive denne Forfatters eensidige Anskuelser, der tildeels allerede ere gjendrevne i det om denne Sag forhen Skrevne, som i Danmark ej kan see andet end Bønder og deres personlige Fordeel, og for at vise for dem, som lethen bedømme Tingen, det Vrange og Eensidige i hans Anskuelser og Rulliteten af de Beviser, hvormed han mener at have slaaet os af Marken, for at forsvare sin Sætning: "at Hoveriet til enhver Priis bør betages Godseieren, ja han vilde endog derved have fremtvungen at alle samlede Godser skulde udparcelleres. Gud skee Lov at vi have en retfærdig, viis og god Konge og Souverain, der er Fader for sit hele Folk og vist har sine øvrige Undersaatter ligsaa kjær som Bonden, og ei vil taale saadanne Krænkelser imod nogen Stand, da vi alle, lige for Loven, og bidragende til Statens Vedligeholdelse, ogsaa lige kraftigt maa beskyttes af denne. Vi antage at den for Tiden ere saa vigtige fædrelandske Anliggender, hvortil alle Statens Borgere kunde og burde virke med Samdrægtighed, forat hielpe Fædrenelandet og opfylde Landsfaderens Ønsker, at der nu ej skulde spildes Kraft ved at vække Misfornøielse, fordi den ene Stand vil luerere paa den andens Bekostning. Enhver Godsejer giver vist med Glæde mere end hans Hoveri er værd, naar han kan undvære det, til Afdrag paa Statsgielden eller Sligt, til hele Statens eller Kongens sande Vel; men ei fordi Hr. Fr. ej kan taale samlede Godser, eller fordi at en Sognefoged, Niels Mortensen, (der beviser ved sine Sager, hvor vanskeligt og kostbart det er at faae Ret over Bonden), eller Morten Hansen og Hans Larsen og Consorter, kunne berige sig ved at bryde, en frivillig indgangen Accord, hvilke tvende sidstnævnte Lolleker begyndte med den nu omhandlede Hoverifrihed i deres Annonce i Lollands og Falsters Stiftstidende forrige Aar, ophidsede af en af de Mange, der føre patriotisk Tale, medens de kun tænke paa at snyde baade Bonde og Godsejer til deres egen Fordeel. At nu flere hundrede Fæstebønder i Lolland have henvendt sig til den Deputerede, Gaardmand Niels Nielsen, der med megen Velvillie har lovet venligst at anvende sin Jndflydelse", kan vel ej bevise Noget for Hoveriets Afskaffelse, ligesaalidt som den Yttring til bemeldte Deputerede af Udsendinge, at Hs. Majestæt Kongen selv erkjendte at Hoveriets Ophævelse udbredte Velstand i hans Rige; thi havde Kongen virkelig erkjendt dette og fundet det rigtigt, var det forlænge siden skeet; men at det ej er skeet viser at Kongen finder det bør tages under Overveielse, og følgelig maa Hr. Fr. taale at andre Meninger ogsaa blive fremsatte, og vi indsee ej, at vor Mening kan skade Nogen, hvorfor han viser at han er saa bange, idet han udbryder: Det vil Gud skee Lov ingen Nød have at det vil skee, da derimod hans og Fleres Propositioner gaae ud paa at angribe Andres Eiendom, som man i flere Henseender, end for de Paagieldendes (Godsejernes) Skyld, maa bede Gud bevare os for skulde begynde at skee i Danmark. Vi kunne endnu nøiere gjennemgaae Hr. Fr's, formeentlige Gjendrivelse, men det var at trætte Læserne, da de, som interessere sig for Sagen, vist allerede have fundet det af ham Anførte giendrevet i det forhen Anførte og i den sunde Forstand og i Begrebet og Eiendom, samt Ret og billighed. De, som ei interessere sig derfor, ligesom de, der ej ville modtage Grunde, ville vi ej skrive for eller indlade os med. Jøvrigt gjør Hr. Fr. ret vel i, ej at indlade sig paa mere af Gjensvarets Gjendrivelse, naar de anførte, som vi maa formode, vare de kraftigste og bedste Argumenter, han havde, men vi anbefale ham, som Enhver, der interesserer sig for Sandheden i denne Sag, at læse Hr. P. A. Tuteins Forslag til et forandret Retsforhold imellem Godsejer og Bonde, og man vil finde, at det er overeensstemmende med hvad Forfatteren i Gjensvaret har sagt om det hidtil bestaaende Forhold imellem Godsejer og Fæstebonde. Hvad Beregningen over Hoveriet angaaer, da bemærkes kun, at naar jeg skal afhænde min Eiendom (som Hoveriet, ifølge den indgaaede Contract er en intererende Deel af, saa maa det overlades til mig at tage for den, hvad jeg finder at være Eqvivalent, og for Hoveriets Værd kan ej gives generelle Bestemmelser, ligesom Hjælp i Høsten ej kan vurderes.