Ribe Stifts Adresseaviser, 1827-02-13
Da de begjærte Bestemmelser efter Sagens Natur maatte beroe paa Forstaaelse og Anvendelse af Lovbud, som igjennem det kongelige Danske Cancelleie ere emaneret, indsendte Directionen Hr. Professorens Andragende til bemeldte Collegium, og overlod til Sammes Bedømmelse og Afgiørelse, hvad i denne Henseende maatte findes fornødent eller passende Det kongelige Danske Cancellie har nu i denne Anledning i Skrivelse til Directionen af 9de d. Myttret sig derhen, at, uagtet der i det ovenmeldte Skrift af Adjunct Lindberg er fremsat adskillige Beskyldninger som Hr. Professoren kunde have Grund til at paatale, saa har det dog fundet, at der, med Hensyn til, at de i det Væsentlige ere Gientagelser af hvad Pastor Grundtvig. har fremført tidligere og da De har erhværvet en Dom, hvorved Sidstnævntes Beskyldninger ere mortificerede, ikke er nogen Anledning for det Offentlige til at fordre, at De anlægger Sag imod Lindberg; hvilket Cancelliet da ogsaa eendmere finder at giælde med Hensyn til Assessor Spandets Erklæring: men at det iøvrigt synes at kunne overlades til Deres egen Beslutning, om De vil paatale det omhandlede Skrifts Jndhold eller er Ved tienstlig at meddele Hr. Professoren denne det kongelige Danske Cancellies Meningsyttring, undlader Directionen ikke er tilføie, at den heri maa være aldeles enig. J det jeg bringer Forestaaende til det Offentliges Kundskab, de høver jeg efter mine ovenfor anførte Yttringer ikke yderligere at udvikle Grundene, hvorfor det ikke for Tiden og uden no Anledning kan være min Hensigt, at anvende juridiske Repræsalier imod min Modstander, naar ingen juridisk Forpligtelse i denne Henseende paaligger mig som Embedsmand. Jmidlertid ere disse de eneste, som i dette Tilfælde synes mig anvendelige; den videnskabelige Besvarelse, som kunde tilkomme den begrundede, rolig anstændige Modsigelse, vilde her være paa urette Sted, og til at give Bidrag til vore Dages theologisk-juridiske Almueslæsning, mangler jeg baade Villie, Evne og Tid. Jeg overlader derfor Sagen til mine Medborgeres Dom, og til denne Dom overlader jeg den med fuldkommen Rolighed; Lavaters Ord, som ofte ere rundne mig ihu, ville heller ikke her svigte: "Friher oder spater fand ieder Misikannte Gerechtigkeit, ieder Verlaumdete seine Chre, ver das nicht erwartet, der kennt entweder die Menschheit nicht, over er empfindet, das er keine Chre zu finden har Naar jeg har maattet see min Bog, som efter sit Jndhold og sin Form kun er bestemt for videnskabeligt dannede, grundigt tænkende Læsere, gives til Priis for Almuens Bedømmelse, maatte see min Bog, der, som ethvert videnskabeligt Værk, maa læses som et Heelt, for at forstaaes og fattes i sine enkelte Dele, mishandles ved vilkaarlig Nedrivelse og Mistydning af enkelte Sætninger og enkelte Ord, naar jeg har maattet see Beskyldninger, hvis Fornærmelighed kun opveiedes af deres Urimelighed. uophørligt gientages under forskiellige Vendinger, og sættes i Forbindelse med politiske Jnsinuationer, naar jeg har feet disse Beskyldninger ikke forelægges Regieringen til lovmæssig Undersøgelse, ikke fremsættes i videnskabelige Tidsskrifter til grundig Drøftelse, men udspredes i Flyveskrifter, der ikke kunde forfeile Adgangen til de talrige Classer af den blandede Mængde, som ved enhver Anklage, der er beregnet paa dens Fattevne, medens Gienstanden, for samme overgaaer dens Jndsigt, let vækkes til Mistanke og gjærende Bevægelse, uden at nogen Retfærdiggjørelse fra min Side var muelig, og naar jeg, i denne ulige Kamp, overvældet af Manges forenede Angreb, har tiet fra Dag til Dag, og overladt Ordet til Dem, der ikke lode Leiligheden til at fortsætte Monologen unyttet: da var det vist ikke, fordi jeg smigrede mig med det daarlige Haab, at denne Tale overalt og for Øieblikket skulde forfeile den tilsigtede Virkning, endnu mindre fordi jeg skulde være ligegyldig ved denne Virkning; thi vel har jeg formaaet, som Christen, Svagheds Øieblikke fraregnede, at hæve mig over Forsmædelsen, der falder magtesløs tilbage, hvor Haanden hviler rolig paa Hjørtet; men Stoiker er jeg ikke, og mindst kan den unge Mand som endnu ikke kan overlade det til sit Rygte, at afslaae fiendtligt Angreb, med Kulde og Ligegyldighed see sig mishandles og forhaanet, sine Ord fordreiede, sine Hensigter mistydede sin Tro og Redelighed, sin Virksomhed som Lærer og Embedsmand gjort mistænkt. Men jeg tang - fordi jeg ikke kunde overvinde mig til at tale, hvor de første Betingelser fattedes for en værdig Strid i Sandhedens Tjeneste, giensidig Tiltro til hinandens Retsindighed, og udvortes Velanstændighed, som Udtryk for indvortes Humanitet: jeg tang - fordi jog ansaa det for unyttigt at tale, hvor Begreberne om Christendommens og Protestantismens Væsen, om Fornuftens Værd og Videnskabens Ret, om Humanitetens og billighedens Pligter ere grundforskjellige, jeg tang endelig - fordi jeg ansaae det for overfindigt, at retfærdiggiøre mig for den Deel af mine Medborgere, hvis Agtelse har sand Værd i mine Øine. En enkelt Scene af Mørkets Aarhundrede kan blive gientaget i vor Dage; men dens Virkning bliver ikke den samme, som den fordum var, selv i katholske Lande seer Forklettrelsens og Forfølgelsens Dæmon sig ved ethvert Skridt, hvorved den søger at tilbagevinde sin fordums Jndflydelse, i Kamp med Lysets mægtigere Aander, og hvor tre Aarhundreder have kiæmpet for Lyset, der arbeider den religiense UnderknelsesMand visselig forgiæves.