Berlingske Tidende, 1800-05-26
Da Kongen i Gaar Formiddags mynstrede Fodgardens Grenadeerbataillon i Hydepark løsnedes et Skud fra Bataillonen og traf Søeofficeren Ongley, som stod i lige Linne med Kongen, men 20 Skridt fra ham. Den Saarede faldt strax til Jorden, da Skuddet havde truffet det Tykke af Benet. Kongen steeg af Hesten og ilede med de tilstdreværende Generaler hen til den Saarede, som han bevidnede sin Deeltagelse. Alle Patrontasker bleve strax visiterte, men man fandt intet, som kunde opvække Mistanke mod nogen. De tilstedeværende Chirurger erklærede, at Saaret ikke var farligt, og maner næsten overbeviist om, at den hele Begivenhed har været et blot Tilfælde. Grenadeerbataillonen har ladet officiel bekiendtgiøre, at dette Uheld blot er opstaaet ved Tilfælde og at Bataillonen i Hensynes den Ængstlighed, som enhver følte ved samme, troede sig pligtig at maatte giøre Publikum denne Erklæring. Optrinet i Skuespilhuset var derimod intet mindre end Tilfælde. Kongen var neppe traadt ind i sin Loge og havde hilse Publikum, for en veltlædt Mand, som saa midt i Parterret, sprang pludselig fra sit Sæde op paa Bænken, sigtede med en Pistol mod den kongelige Loge og strax fyrede den af. Alt dette skeete saa hurtigt, at ingen af de Omstaaende kunde hindre det. Dog havde en Gentleman ved Navn Holvoyd, som sad ved Siden af Morderen, den Aands Nærværelse, at han i rette Tid slog Pistolen i Veiret, hvorved Skuddet lykkeligviis fik en høiere Direction. Efter Skuddet, der virkede som et eletrisk Stød over hel Huset, blev Kongen staaende fuldkommen rolig foran i Logen og hviskede blot nogle Ord til een af sine Ledsagere; dog heftede han ufravendt sit Blik paa Morderen, som meget tydelig kunde sees, da Røgen af Skuddet trak i Veiret. Publikum blev nogle Øieblik som forstenet, men med eet hørte man fra alle Sider det Skrig, Griber det Afskum, alle Døre til Da han blev greben, lod han Pistolen falde, som siden blev funden og foreviist Publikum. J Øieblikket blev Forhænger, optrukket og hele Theatret var opfyldt med Nysgierrige, Publikum forlangte med lydeligt Raab, at man skulde føre Morderen paa Theatret og vise ham for alles Øine; men Skuespilleren Kelly traadde frem og forsikkrede, at han allerede var bragt i sikker Forvaring. Dronningen og Princesserne vare imidlertid komme i Logen. De vare meget rørte og alle i Taarer. Een af Princesserne besvimede. Prindsen af Wallis, Hertugerne af York Clarence og Cumberland indfandt sig strax efter Skuddet i Skuespilhuset og bivaante strax derpaa Forhøret over Morderen, i Nærværelse af Politidommeren Addingron, Dommeren Wigsterad og Hr. Scheridan. Hans Navn er James Had field, en Søn af en Kudsk i London, Guldsmed af Profession, men har staaet i Tieneste som Dragon og gjort Feldttogenmed i Flandern i Aarene 1794 og 95, hvorfra han havde 2 stærke Blessyrer, een over Øiet og een over Kinden. Han viiste Hertugen af York sine Saar, og erindrede ham om nogle Omstændigheder i Flandern, som denne erklærede for rigtige. Hans øvrige Udsagn angiver man som meget modsigende. Han skal nemlig have sagt: "at han var kied af Livet, men har ikke villet aflive sig selv og derfor gjort denne Larm, at Tilskuerne skulle anfalde ham og han derved tilsætte Livet. Han havde ikke villet dræbe Kongen, men blot sigtet hen over den kongelige Loge; han vilde paa et andet Sted have skudt efter Kongen; men han havde frygtet for, at Garderne strax skulde have hugget ham i Stykker; han erklærede, at han hverken leed Nød eller manglede Penge, at han havde 2 Koner, den ene var den bedste Kone af Verden, men den anden en sand Dievelinde, som han dog elskede meest? Han svarede Nei til det Spørgsmaal, om han hørte til nogen politisk Klub, men sagde, at han hørte til en Klub naragtige Karle, og gjorde Eed paa, at han ikke havde Medskyldige. Adskillige fremkaldte Personer, som kiendte ham, gar ham det bedste Vidnesbyrd, dog med den Tilsætning, at han var ligesom en Afsindig, naar han fik formeget at drikke, hvori hans Saar i Hovedet nok var Skyld. Virkelig kom han i en Slags Afsindighed ved sine sidste Udsagn; han talte omhemmelighedskulde Drømme, som martrede ham, om en vigtig Commission, som han havde faaet i Drømme, der skulde giøre ham til Martyr og til en anden Christus. Han sagde til Politidommeren Addington, at han burde betænke at Christus havde ligeledes været i Forhør, førend han blev korsfæstet. Efter dette Forhør blev han bragt til Fængselet Cold Bath Fields, hvorhen Hertugerne af Clarence og Cumberland ledsagede ham, og strax derefter lod Cabinetsministeren ham bringe til Hertugen af Portlands Contoir, hvor han atter kom i Forhør.