Berlingske Tidende, 1751-11-29
Petersborg, den 6 Nov. Den 28 Oct. om Formiddagen havde den hidtil værende Kongel. Danske fuldmægtige Minister, Geheime Conferenz Raad, Cammer-Herre, Canzler, Amtmand og Ridder, Hr. Græve af Lynar, saavelsom hans for nylig ankomne Eftermand, Envoye Extraordinaire, Hr. Cammer-Herre, von Molzahn, først hos Hendes Keyserl. Majestet, og dernæst hos Begge Deres Kongel. Høyheder, Store-Fyrsten og Store-Fyrstinden, deres Privat=Audienzer, hvorudi den første præsenterede Hendes Majestet sin Rappel, og tog Afskeed; den sidste derimod indgav sin Creditiv, og derved legitimerede sig til at subsistere herefter ved dette Hof. De udi bemeldte Audienzer holdne Taler, og derpaa givne Svar, ere følgende: Tale til Hendes Majestet, Keyserinden, holden af den Kongel. Danske fuldmægtige Minister, Hr. Græve af Lynar. Allernaadigste Keyserinde. De Forsikringer, som Kongen, min Herre, lader give Deres Keyserlige Majestet paa Sin besynderlige Estime og Venskab, ere, hvor ofte de endogsaa blive igientagne, dog altid lige overeensstemmende med Sandheden. Ligesom Hans Høyagtelse har til Grundvold de ypperlige høye Egenskaber, der findes udi Deres Keyserl. Majestets høye Person; saa grunder Hans Venskab sig paa begge Kronernes fælles Jnteresse, der gjør deres Forenings Baand lige naturlig og uopløselig. Nærværende Skrivelse, som jeg har den Ære at prasentere Deres Keyserl. Majestet, indeholder nye Kiendetegn paa disse Sentimens, hvis mundtlige J gientagelse Kongen udtrykkeligen har befalet mig, og deres Oprigtighed skal allerider ved alle Leyligheder stadfæstes. Det, som hidindtil min Pen har occuperet sig med, skal nu snart forrettes mundtligen af mig, nemlig at berømme den besynderlige Omhyggelighed, Deres Keyserlige Majestet bruger, for at holde en nøyagtig Forstaaelse med Kongen, min Herre, og at foreenes med ham om alle de Midler, hvorved Rolighedens Stadfæstelse og Vedligeholdelse i Norden, der lige saa saare ønskes som værd er at ønske, kand opnaaes. Den Fornøyelse, der under saa lykkelige Omstændigheder har geleydet mit hidtil førte Ministerium, bliver nu, da jeg skal forlade dette Hof, en billig Aarsag til Bedrøvelse for mig. Jeg tager herfra, Allernaadigste Keyserinde, fuld af Forundring over de Egenskaber hos en Princesse, hvis rette Berømmelse levnes til Efterkommerne, der, som upartiske Dommere om de Stores Bedrifter i Verden, skal eengang visselig stadfæste min Dom, som jeg har tilfælles med heele Europa. Jeg gaaer ogsaa herfra, inderlig rørt ved den dybeste Erkiendtlighed for alle de Naades-Tegn, som Deres Keyserl. Majestet i Hobetall har beteet mig, og hvis Amindelse skal aldrig forgaae af mit Hierte. Himmelen give, at, saa stor som Deres priisværdigste Regierings Berømmelse er, saa langvarige maa ogsaa Deres dyrebare LivsAar være, paa det at den værdigste og største Herskerinde, som dette store Rige nogen Tid har havt, maa endnu i lang Tid være Sit Folks Forlystelse, Sit Kiøns Ære, og Sin Krones Prydelse. Dersom den dybe og ubrødelige Respect, jeg i all min Livs-Tid skal bære for Deres Keyserlige Majestets hellige Person, kand være et Argument til at meritere den Ære af Deres Allernaadigste bifald, saa tør jeg ikke frygte for at bede forgiæves, naar jeg endnu tilsidst allerunderdanigst beder, at værdige mig fremdeeles Deres Naade og allerhøyeste Bevaagenhed. Svar paa Hendes Keyserl. Majestets vegne givet ved Canzieren, Hans Excellence, Græven af Bestuschef Rumin.