Corsaren, 1844-10-25
De Folk, der have paataget sig at rose Holst's "Gioacchino", ere i en mærkelig Forlegenhed. Man troer undertiden at have den kongelige Commissarius for sig. Vi leverede i sidste Nr. Uddrag af "Berlingske" og "Kjøbenhavnsposten". Om "Aftenbladets" Kritiker Hr. 1 (Chilian?) er bleven færdig med sin Anmeldelse vide vi ikke; men vi formode, at han endnu er beskjæftiget med en indledende Afhandling om Grækernes Dands og Romernes Musik. "Fædrelandet" derimod er færdigt, har overstaaet Besværligheden. Det kneb. Til det første Nr. efter Opførselsen kunde Anmeldelsen ikke blive færdig, og blev derfor lovet til det næste Nr. Men Anmelderen havde overvurderet sine Kræfter, forgjæves tyggede han sin Pen og bandede baade Holst og "Gioacchino" i sit Hjerte - han kunde ikke. Tilsidst maatte han dog bide i det sure Æble, og Anmeldelsen kom, efter hele otte Dages Forløb. Men endnu i selve Anmeldelsen gik han nødig til Lovtalen, han har søgt alle mulige Paaskud til at udsætte den. Først kommer en Spalte med Undskyldninger for Opsættelsen; dernæst en Spalte om Kong Joachim Murats Liv og Levnet. Der standser Anmelderen et Øieblik, nu har han ingen Undskyldning meer, han tænker da: "Man kan ligesaa godt springe i det, som krybe i dett, han raaber: "Det er et "smukt" Drama, der er een "ypperlig" og een "smuk" Act, og det Hele er et "harmonisk Hele". Men man skal dog sige noget Mere, man skal give sig et videnskabeligt og critisk Anstrog. Derfor vedbliver Anmelderen: Det er et ypperligt Sujet, Digteren har valgt: Murats Herredømme og Forjagelse. Hvilken Fortjeneste af Hr. Holst at have fundet Murats Navn i Historien! Men Murat er dog ikke Stykkets dramatiske Hovedperson, eftersom han ikke "driver Handlingens Hjul", det er Giovannina. Men hun er dog heller ikke Dramaets Hovedperson, thi "hun tildrager sig meget mindre Jnteresse end den, der hviler paa Givacchino (Murat) selv." Carlotta er heller ikke dramatisk, thi hun kommer slet ikke frem paa Scenen, og det, som ikke sees i et Drama, er ikke dramatisk; alle de andre Personer ere blot skizgerede. Stykket taber endvidere i Jnteresse, fordi vi ikke see Murat i det vigtigste Øieblik (i dette Øieblik, Revolutionens, er nemlig hele Scenen - tom). - Desuagtet er Stykket et "harmonisk Hele". Som sagt, det kneb; men det lykkedes dog. - Striden om den Bieringske Magisterdisputats er nu kommen til et Punct, hvor den minder om Ciceros Fortælling om de to Advocater, som begge bade om, at deres Clienter maatte tabe Sagen. Hr. Biering havde i "Berlingske Tidende" fortalt, at han under Disputatsen havde en "Clique" imod sig, at Hr. Steen ved sin Adfærd fremkaldte Larm og Støi, og at Hr. Rudolph Møller paa en mindre honnet Maade var optraadt imod ham. Alt dette er sandt; men hvad nytter det Hr. Biering i Hovedsagen, mod Bestyldningen for Plagiat? - Paa den anden Side taber Hr. Steen Sagens Pointe af Syne, indlader sig paa Hr. Bierings Beskyldninger, som Alverden veed ere sande, og kalder dem Logn.- Biering vil formodenlig igjen tage til Orde og forsvare sin tabte Magistergrad med, at Hr. Steen ogsaa har havt et Uheld, idet hans Disputats nylig er bleven kasseret. Det vil være et godt Argument for Hr. Berings egen Dygtighed! Saaledes ville formodenlig disse store Mathematici vedblive at give Forestillinger i den experimentale Physik, navnlig over det Spørgsmaal: Hvor reen hver af Dhrr. bliver ved at sværte sin Modstander.