Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1833-07-12
(Jndsendt til Kjøbenhavnsposten, med Underskrivt: n.) Næsten enhver Avis er nu opfyldt med Anmeldelser af Jldsvaader, og som oftest med det Tillæg, at Jlden er paasat. Jmidlertid seer Man dog ikke nogen offentlig eller officiel Anmeldelse om at denne sidste Formodning har sin Rigtighed. Tværtimod hører Man, hvad Man da og maa formode, siden, at Uforsigtighed er som oftest Aarsagen, hvortil Man ogsaa kan regne aabenbar Skjødesløshed med et saa farligt Element. Det kan imidlertid ikke undre den Erfarne, at Jldsvaade paa Landet saa hyppigt indtræffer. Betænker Man vore Landsbybygningers Beskaffenhed, deres i Foraaret og Sommeren tørre Straatage, deres Omgivelse af straa bedækte Møddinger og Straahæsse, samt løst Foder, der ligger allevegne omkring og ved dem, mindes Man, at der i hver Gaard blusses og bages og det som oftest med Straa og Halm hver fjortende Dag, at Man laaner Jld hos Naboerne i aabne Træskoer, gaaer i Lo, Lade og Stalde med Lygter uden Glas, paa samme kommer med rygende Tobakspiber, slaaer Jld i Svamp til at tænde disse Piber med, og at enhver Karl og for det meste ogsaa hver Dreng, naar han har naaet 18 Aars Alder, har nu Pibetøi, Svamp, Staal og Steen, og ei kan vise sig med Ære blandt sine Jævnlige uden disse Tobaksapparater, saa formener jeg, at Man har langt mere Aarsag til at undre sig over, at der ei skeer hyppigere Jldsvaader, end der nu anmeldes; thi tager Man det Ovennævnte i Overveielse, saa maatte Man snarere formode, at hveranden Gaard paa Landet vilde brænde af. Lægger Man hertil, at Cigarer, som nu ere blevne almindelige iblandt vore Modeherrer i Kjøbstæderne, efterhaanden ogsaa, som alt Øvrigt, vil forplante sig ud paa Landet til Karle og Drenge i de straatakte og straaomgivne Hytter, tør Man med Tiden formode, at ikke faa Gaarde paa ny ville blive opbyggede ved den ædle Urt, Tobakkens Hjælp. Jmidlertid torde det dog maaskee være raadeligt, at tænke paa Midler mod de hyppige Jldsvaader. Jeg troer ikke at Lovgivningen derved vil kunne udrette Noget. Meere vilde jeg tro, det vilde advare, om Man gav en kort, men dog tilstrækkelig Underretning i de offentlige Tidender og Jldens Opkomst ved enhver Jldebrand, og de Uforsigtigheder eller aabenbare Skjødesløs heder, der havde forvoldet samme. Paasættelser i egentlig Forstand, som Man dog allevegne ved hver Jldsvaade ymter om, finde nok i Virkeligheden sjældent Sted. Naar det fandt Sted, maatte det, efter tilveiebragt Beviis, officielt af hvert Steds Øvrighed i de offentlige Tidender anmeldes, hvorledes og af Hvem. Hine Kundgjørelser, troer jeg, vilde advare og virke mere i dette Stykke, end alle Anordninger desangaaende, thi det vilde minde hver Huusbond, og han igjen vilde minde sig selv og sit Huusfolk om den Forsigtighed, de skylde sig selv og Bymænd eller Naboer. Kunde der for hver By eller for flere nærliggende Gaarde og Huse komme saa megen Enighed iblandt Beboerne, at de for fælleds Regning opbygte sig et Bagerse paa et fjernt Sted, hvori der tillige kunde foretages saadanne Huusgierninger, der kræve Omgang med megen Jld og letfængende Materialier, vilde det vist være gavnligt. At Taget her skulde være Steentag og ei Straatag i nogen Maade tillades, forudsættes som en Nødvendighed. Kunde Væggene tillige blive af Muur, var det desto bedre. Kunde et saadant Huus tillige indrettes til Bryggers og til Lysestøberi, hvilket let kunde skee, vilde Faren med disse Huusgierninger være for største Deelen afvendt, og Vindingen ved de stedse varme Kjedler og Ovne ei heller være at foragte. (Fortsættes.)