Ribe Stifts Adresseaviser, 1833-04-26
Udenlandske Efterretninger. Tyrkiske Anliggender. Fra Odessa mældes, at en russisk Eskadre under Admiral Rumanis Commando gik under Seil d. 29de Marts, efterat have en Tidlang ligget der i Havnen for Modvind, og var siden seet i rum Sø, paa Veien til Bosporus, hvor den skulde forene sig med Admiral Lasareffs Flaade. Jligemaade haves fra Odessa den Efterretning, at 10 Batailloner Infanteri havde faaet Ordre til at bryde op, for at støde til det Hjælpecorps, som allerede var afsendt til Constantinopel, samt at 8 andre Batailloner ufortøvet skulde følge efter. Dersom de russiske Tropper kom tidlig nok til at besætte Constantinopel, vilde Jbrahims Spil blive meget voveligt; i alt Fald ventede man, at en langvarig Krig forestaaer ham i Tyrkiet, hvor Sultanen skal have mange troe Undersaatter i det Jndre af Provindserne. Medens saaledes Rusland bliver sine Beslutninger tro, synes det derimod, som om Frankerig er blevet bange for sig selv og for sine storladne Ord. J det Mindste læser man i Temps Følgende: "Det synes afgjort, at den franske Regiering, givende efter for Ruslands gjentagne Forestillinger, har med udtrykkelige Ord desvoueret Admiral Roussins Fremfærd. Man føier til, at de til Archipelagus afsendte Skibe ere bestemte til at understøtte de russiske Troppers Bevægelser. Saa skulle vi da stride for Rusland, vor naturlige Fjende, imod Paschaen af Ægypten, een af vore nyttigste Allierede. Saaledes vil vort Ministeriums Politik, overalt stiller det sig paa den Stærkeres Side imod den Svagere, uden at see, at det derved giør sin egen Stilling farligere. Vi ere langt fra at tænke eller sige, at Doctrinærerne ville forraade Frankerig og sælge os til Udlandet; men imidlertid maa man tilstaae, at dersom de Mænd, der lede vore Anliggender, havde besluttet Frankerigs Undergang, kunde de ikke bære sig bedre ad. Hvorledes kan man tænke, at Udlandet vil holde Maade med sine Fordringer, naar vi tilstaae Alt, hvad der bliver forlangt; osv. - Fra Alexandria forsikkres, at Mehemed Alis Beslutning, ikke at nedlægge Vaabnene, før alle hans Fordringer fuldkomment ere tilfredsstillede, der fandt almindeligt bifald. Ægypternes Hengivenhed for ham voxede daglig: Kjøbmandsstanden indgik nye Forpligteller og var beredt til de største Opoffrelse, forat bringe Krigen til en ærefuld Ende. Hvad der især hæver Mehemed Ali i de orientalske Folks Øine, skal være dette, at han lader, som om han alene attraaer at forene Ægyptens og Spriens Troner, for at blive beklædt med en Emir Hadschis (Overhoved for Caravanerne til Mekka) Værdighed, for i denne Egenskab at kunne beskytte de Rettroende paa deres Valfarter. Denne Fromhed har forskaffet ham en saadan Popularitet, at man finder det ubegrideligt, at Sultanen ikke skynder sig at slutte Fred med ham. - Ægypteren Sakakini har udgivet et Skrift, for at vise, hvor rigtigt og billigt det er, at Mehemmed faaer, hvad han forlanger, og anfører blandt Andet, at hans Fordringer ere byggede netop paa den Grund, der hævede det franske Dynasti paa Tronen, nemlig Nationens Villie, samt at det vilde være høist urimeligt, at Kraften skulde betale Svagheden Tribut, og at det friske Liv skulde opoffres for det gamle og hendende. Tyrkiet, siger han ogsaa, er virkelig blevet Ruslands Vasal og kan ikke selv have Vasaller under sig; Ægypten, emanciperet, mere ved Aanden, end ved Seiren, maa blive uafhængigt.