Ribe Stifts Adresseaviser, 1840-10-06
Om statsretlige Garantier har Stænderpræsidenten, Prof. Schouw, blandt Andet udtalt sig saaledes i den roesk. Forsamling: "Spørgsmaalet er engang kommet for, og Kongen har tilladt dets frie Discussion; det er da Enhvers Pligt at udtale sig efter Overbeviisning. Jeg skal da ikke nægte, at jeg hører til dem, som troe, at det vilde være en stor Lykke for Danmark Nutid og en endnu større for dets Fremtid om det maatte behage Kongen at skjænke sit Folk en Forfatning, der gav det Deel i den lovgivende Magt. Mine Grunde ere disse. Ligesom Jndividets Kræfter voxe med Selvstændigheden, saaledes er det Sam ne ogsaa Tilfældet med Statens. Erfaringen godtgjør denne i sig naturlige Sætning; hos de Nationer, der have kunnet glæde sig ved en friere Forfatning, have alle gode Kræfter mere og hurtigere udviklet sig; de have sluttet sig nærmere til det Heles Vel, interesseret sig i en større Grad for de fælles Anliggender, været stærkere i Fred og stærke re i Krig. Men der møder endnu en anden Betragtning, den næmlig, at uagtet det absolute Monarchie maa indrømmes at have visse Fordele, især naar Nationen staaer paa et lavere Trin af Cultur, saa har det ogsaa sine store Mangler, og disse blive fornemmeligen fremtrædende, naar Fyrsten ikke besidder de fornødne Evner til at styre Statens Roer. Vi maae ikke glemme at efter Kongeloven er Kongen myndig, naar han er 13 Aar gammel; ikke glemme at Kongeloven ingen Bestemmelse indeholder for det Tilfælde, at Kongen er sindsvag. Det er i denne Henseende just ikke nødvendigt at gaae langt tilbage i Danmarks Historie, for at see, at en Konges Livlæge, altsaa en enkelt Undersaat, kunde tilrive sig den absolute Enevoldmagt. Historien vidner om, hvorledes Herredømmet derefter gik over til Forskjellige, indtil en ung Fyrste, som stod Kongen nær, til Danmarks Held med Kraft greb Roret og omgav sig med Kundskabsrige Mænd. Men det er ikke altid at en saadan Fyrste staaer Thronen nær, det er ikke altid, at der er en Reventlow, en Collbjørnsen, en Bernstorff, en Ørsted ved Haanden. Saadanne Mænd fødes ikke hver Dag, og om de endog vare der, saa er det ikke vist, de kom til at virke. Man siger vel - og det hører jeg ikke sjeldent – at Folket ikke er modent endnu til en Constitution. Men skulde da det danske Folk ikke være ligesaa vidt rykket frem i Cultur, som de aandsbeslægtede tydske Stammer og de nærbeslægtede Normænd, der have en constitutionel Forfatning? Jeg troer ikke, at nogen Upartisk vil kunne nægte det. Eller erindrer man sig da ikke, at Stænderforsamlingerne have viist en langt større Dygtighed, end man fra Begyndelsen af havde ventet, og det uagtet de Hindringer, Valgloven lægger i Veien, for at alle Kræfter kunne benyttes. Vel veed jeg, at det har sine store Vanskeligheder, at indføre en constitutionel Forfatning; vel veed jeg, at der behøves Garantier mod de forskjellige Statsdeles, mod de enkelte Borger=Klassers mod Partiernes Herredømme. Men jeg veed ogsaa, naar jeg seer hen til Historien, at der kan skaffes saadanne Garantier, for saavidt de efter menneskelige Vilkaar kunne faaes, ved en god Valglov og en hensigtmæssig Fordeling af Magten. Jeg veed, at Danmarks Forhold til Hertugdømmene lægger store Hindringer i Veien; men jeg veed ogsaa, at Historien lærer, at saadanne Hindringer kunne overvindes i sammensatte Stater." - Den ærede Præsident bemærkede derhos: at han var saa langt fra at ansee Ønsket om en Forandring i vor Statsforfatning for nu at være ubetimmeligt, at han meget mere netop maatte antage det for meget betimmeligt. Det er i de rolige Dage" sagde han i hvilke vi skulle sørge for de urolige; det er medens Skibet er i Havn at vi skulle bevare det mod Skiær og Storme. Fri og uforbeholden vil jeg derfor udtale: at jeg inderlig vilde ønske, at Tanken om en Forandring i Statsforfatningen maatte staae ret klar og levende for vor Konge, og at han, der er den eneste Bygherre, snart med Kraft vilde gribe fat paa Værket."