Viborger Samler, 1849-05-29
Sachserne ere ganske unge Mennesker, meest henhørende til Haandværkstanden, og meere dannede end Hanoveranerne. De fleste af dem ere ivrige Demokrater og yttre jevnlig, at de ere førte herop, for ikke at understøtte Demokraterne hjemme. Deres Jnteresse for Schleswigholsteinerne er meget ringe eller snarere ingen. De Menige vide slet ingen Besked om den Sag, de stride for, og Officiererne erkjende næsten alle, at vi skee stor Uret. Hanoveranerne, der boe Schleswigholstein nærmere, synes at være noget mere inde i Sagen og yttre i Almindelighed mere Sympathi for Oprørerne, dog gives der ogsaa mange blandt dem, der erkiende vor Ret. Alle, baade Hanoveranere og Sachsere, ere enige i at længes efter at komme hjem. En høiere Officier kom forleden Dag ud paa Landet til en tørninglehnsk Præst og yttrede, at her kunde han vel vente at blive modtagen som Ven, hvortil Præsten svarede, at han vel var slesvigsk Præst, men dansk med Liv og Sjæl, hvilket imidlertid ikke forhindrede ham i at vise en Fjende almindelig Gjæstfrihed. Officieren svarede: "Det kan jeg lide af Dem, Hr. Pastor, at De bliver Deres Konge tro." Enkelte Schleswigholsteinere besøge os i denne Tid, for at see, hvorledes vi see ud, naar vi ere i Tydskernes Vold; men de kunne bestemt ikke see synderlig Forskjel paa os. - Varde er endnu ikke besat af Fjenden, men Patrouiller vise sig der hver (Fædrl.) Dag. Fædrel." finder at det er et betænkeligt Exempel Borgerne i Ribe have givet, idet de have efterkommet den fjendtlige Generals Fordring af en Penge-Contribution. Det forekommer os, – tilføies der – som vore kjære Landsmænd i Jylland maae kunne sige sig selv, at de ved at føie sig efter Fjendens Fordringer i saa Henseende, kun bevirke, at disse endmere stige. De behøve neppe at frygte for en almindelig Plyndring, og vil man endelig plyndre, saa gjør man det alligevel, hvad enten Contributionen erlægges eller ikke. Uddrag af et Privatbrev fra en Embedsmand i det sydøstlige Jylland, dat d. 19de Mai. Siden jeg forlod Kjøbenhavn har jeg ikke hørt et Ord fra Eder og længes meget efter at erfare hvorledes J have det. Ogsaa om Rigsdagen, Krigen og Politikken er jeg uvidende; thi vi faae ingen Aviser og høre fra Udlandet ei andet end hvad Tydskerne fortælle os. Efter deres Sigende seer det galt ud i Tydskland. Vi vide ei Andet end hvad vi kunne see og høre, det er Jldebrand henad Fredericia og daglig Kanontorden; men hvad der egentlig passerer faae vi ei at vide. Jgaar saae vi 15 af vore Dragoner blive indbragte som Fanger til Horsens og en Deel tydske Saarede bringes til Veile. En 5 a 600 Mand preussisk Landeværn gik til deres Hjem igaar og vare nok saa glade. Bairerne fortælle iforgaars, at Slesvig=Holstenerne havde faaet dygtig Prygl ved Fredericia og derover vare de meget glade. Fienden opfører sig overalt godt, undtagen de stiæle som Ravne i deres Qvarterer alle Slags Fødevare: Æg, Høns og Ænder ere især Priisgods. I Hedensted og Engom Sogne er der ikke en Høne mere. Jeg har en delig Gaaseflok, som svæver i Fare, naar Fjenden skulde komme her. Reqvisitionerne ere i Aar langt større end ifjor, thi vi skulle daglig udrede 40,000 Rationer. Dertil behøves blot af Brød 10 Pd. hver 4de Dag pr. Td. Hartkorn, 5 Tdr. Gryn og 20 Stude, daglig af Jurisdictionen. Nu ere snart alle vore Stude fortærede og saa gaaer det løs paa Flesket, hvoraf Enhver kun har til Huusbehov. Hvad som kniber os værst erHøleverancen; thi vi have næsten Jntet deraf, da vore Dragoner hialp os saa godt at fortære det i April; men jeg trøster mig med, at jo galere det seer ud, jo snarere faaer det Ende, og naar vi ere udædte, maa Fjenden føde os. Dette er alt Tilfældet med Præsten i C. Han spiser nu af Bairernes Mad. Gid blot vor Regjering, ikke lader sig bevæge af Agent N. N. og Consorters Klager til at slutte en ufordeelagtig Fred, Vi pine ham med Blokaden mere end han kan pine os, og Tydskerne ere lede og kjede af Krigen. De hade Slesvig=Holstenerne tilbunds og ønske at de maatte blive skudte ihiel alle sammen under Fredericias Volde, thi, sige de, saa var Krigen endt. Hold ud til det Yderste, saa kan endnu Slesvig og Holsten som tilbageerobrede Provindser, tilfalde os, og det var det Ønskeligste. Hils alle vore Venner fra os og siig, at de ikke skulle ængste dem for(Flopst.) os, vi klare nok den Læger. Fra Horsens har „Nyeste Postefterretninger modtaget følgende Brev: " - Den 16de marscherede 1000 Mand atter ind i Byen. Officiererne troe, at de skulle gaae til Aarhuus, for derfra at indskibes til Stettin, da de paastaae, at Freden er sluttet. Paa Raadstuen have de den 17de oprettet en stor Vagt, da de igaar havde seet nogle og tyve Skibe seile nordpaa. 2 Sachsere ere blevne skudte ingt af deres Egne. De havde glemt Feltraabet. Preusserne kalde de slesvig-holstenske Sedler "rebellische Papiren." J det Hele have vi nu 3100 Mand, deriblandt 140 Officierer. J Veile ligge Bairere, der ogsaa skulle opføre sig anstændige. Capt. Göttsche, der blev saa haardt saaret den 8de, at han maatte efterlades her paa Lazarethet, er død, og skal imorgen eller paa Løverdag begraves. Borgerne bære ham; ellers faaer han militair Honneurs. Den 18de ankom 200 Md. Pionerer og Chasseurer. Den 19de rykkede Besætningen ud og afløste de nordfor staaende Afdelinger. 16 fangne Dragoner ere indbragte. De bleve lokkede i et Baghold og omringede af fjendtlige Husarer. Ridtmesteren, som førte dem hertil, yttrede: "Karlene ere gode, men Hestene due Jntet - det skulde da være Skam for Danmark. – "Aalb. Av. vil vide, at de her i Jylland optrukne posenske Landeværns mænd formelig revoltere mod Preusserne, saa at man i Horsens har maattet tage Fænghætterne af deres Geværer og forbyde dem at bære danske Cocarder. (!)