Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-02-03
Da der nu saaledes ikke var Tale om flere eller andre Petitioner, end den her vedtagne, kunde der fornuftigviis heller ikke, ifølge det Passerede, fra Repræsentant skabets Side være Spørgsmaal om at fremlægge til Medborgeres Underskrift andre end den af den Saxkjøbingske Repræsentantforsamling billigede Petition; men dette synes Hr. Bonnezen nu slet ikke at ville forstaae, uagtet disse Forhold ere ham fuldtvel bekjendte af ovennævnte ham foreviste Protocol over hine Forhandlinger. Da endelig Petitionen var forfattet, blev den forinden Fremlæggelsen for Borgerskabet, refereret i Repræsentanternes Møde, af hvilke Enkelte ikke fandt Behag i den, men meente, at man hellere skulde forfatte et andet Andragende, og til Grund herfor lægge det omtalte i Saxkjøbing medhavte Materiale, hvilken Meningsforskjellighed gav Anledning til den af Hr. Bonnezen omtalte Vægring, som ved Raadstuesamlingen opstod imod at underskrive den fremlagte Petition, paa den ene, og min Vægring paa den anden Side imod at følge de Opfordringer, som fra flere Sider gjordes mig til at fremkomme med tidtnævnte Udkast, og, som bekjendt, endtes med at Forsamlingen ei vilde underskrive Petitionen, men udnævnte en Comitee til at forfatte en anden, alene for Nakskov By, hvortil man ogsaa beærede mig med Valg. At jeg, som sagt, ved at modsætte mig foranberørte Opfordringer, handlede efter Overbeviisning og Pligt, siger min egen Følelse mig, og jeg skal heller ligesaa lidt dvæle ved den af Hr. Bonnezen berørte, mig ved nævnte Leilighed tilføiede, Krænkelse, som forøvrigt det Forhold, jeg glæder mig ved at staae i til mine Medborgere, ikke kan lade mig antage, at det uhyggelige Optrin. – for at bruge Hr. Bonezens egne Ord – skulde være planmæssig fremkaldt alene for at tilføie mig en personlig Fornærmelse; tvertimod havde det snarere og egentligst sin Rod i en misforstaaet og vrang Anskuelse om den Sags Behandling, hvorom Talen var. At jeg dernæst udmeldte mig af den nye Comitee, vil vist enhver Upartisk, med Hensyn til hvad der var passeret, finde at være i sin Orden, og lod det ogsaa til, at Hr. Bonnezen, saavelsom Hr. Reis, da jeg i sin Tid for dem fremsatte Grundene til min Udtrædelse, fuldkommen anerkjendte og billigede disse. Paa en Maade, som var overeensstemmende hermed, havde Hr. Bonnezen derfor ogsaa som Forfatter til den af en eligeret Borger til Avisen indsendte Beretning om den tidtnævnte Værnepligts sag, udhævet min Udmeldelse af Comiteen, medens han derimod nu søger at stille den i et ganske andet Lys. Forinden jeg forlader dette Punct i Hr. Bonnezens Jnserat maa jeg bemærke, at det omtvistede, af Hr. Bonnezen paaberaabte Udkast, fandt jeg mig foranlediget til, paa Grund af flere Opfordringer, at udlevere til Hr. Reiss den Dag Committeens Møde skulde holdes, uden at jeg senere erholdt det tilbage. Naar endelig Hr. Bonnezen vover at fremføre, at jeg, eller Andre paa mine Vegne, have cabaleret imod ham, eller, som han udtrykker sig, insisteret paa en saakaldet skammelig Pamphlet), som den Stiftstidenden Nr. 160 s. A. indeholder, – saa er dette, mildest talt, en colossal Usandhed, og det skulde smerte mig meget om nogen af mine Venner skulde have gjort sig skyldig i noget Saadant; – jeg tor i Sandhedens Navn paastaae, at Hr. Bonnezen vil blive Beviset skyldig for slige nædle Jnsinuationer, idet jeg tillige dristig appellerer til hans bedre Følelse, der maa sige ham, at jeg i alle Forhold, saavel imod ham som Enhver, har givet ham Beviser paa en Tænkemaade, der langtfra harmonerer med de Tendentser, han i dette enkelte Tilfælde vil tillægge mig. Jeg har tvertimod, under Forberedelserne til Stændervalgene, holdt mig fjern fra alle Partier, og mindst af Alle har jeg tænkt eller ønsket selv at blive Gjenstand for Medborgeres Opmærksomhed, eller gjort mig Umage herfor, medens det derimod, hvad Hr. Bonnezen angaaer, maa synes, at han har anstrengt sig for at komme i Betragtning; thi ellers kunde han strax, da han erfarede at Nogle vilde stemme paa ham, offentlig have erklæret, hvad han til mig tidligere havde yttret, at han hverken vilde eller kunde modtage noget Valg, uden dog i fjerneste Maade at anføre sine politiske Anskuelser som Hindring for at modtage Valg; hvorved han da havde forskaanet, baade sig selv og Publicum for de mange senere paafulgte ubehagelige Skriverier. Skulde Hr. Bounezen fremdeles finde sig foranlediget til at gribe Pennen, da under jeg ham gjerne, formit Vedkommende, den Fornøielse at have det sidste Ord thi jeg agter ikke at indlade mig videre, end nødtvungen skeet er, i en Sag, hvormed Publicum længe nok er bleven trættet. Thierry. Nakskov, den 30te Januar 1847.