Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1810-10-05
Sverrig. Stockholm den 18de Sept. Jblandt alle Breve og Jndberetninger til det kgl. medicinske Collegium, den uforglemmelige Kronprindses Sygdom og Død angaaende, fortjener især 2de fra Hr. Professor Lodin i Linkjøbing den største Opmærksomhed. Den offentlige Stemme er, at Hs. K. H. har faaet Gift, skiøndt denne Mening er almindelig, kan den dog i Grunden være falsk, men da Hs. K. H. selv har forsikret mig, at han næsten aldrig for hans Ankomst til Sverrig har været syg, og at en maadelig Madlyst, smaae Mindelser af Kolik-Smerter og Diartheer begyndte først der af og til at indfinde sig, saa synes paa Grund heraf den offentlige Stemme, allerede at fortjene nogen Opmærksomhed; og naar man nu tillige overveje Maaden han døde paa og den Tilstand hvorudi hans Jndvolde bleve befundne, saa erholder denne Stemme en vis Grad af Sandsynlighed. Havde Hs. K. H. været i flere Aar sygelig, havde han afvexlende været plaget af Forstopvelse og Durchløb, af den blinde og flydende gyldne Aare; da kunde den usædvanlig store og mørke Lever, den sorte og løse Milt have været en Følge af selve Naturens Virkninger, og især om Hs. K. H. havde været en Slave af Vellevnet, af Umaadelighed i Mad og Drikke, af et ørkesløst og uvirksomt Liv, men da det modsatte er os fuldkommen bekjendt, saa vilde det være en Urimelighed at antage, at denne sygelige Tilstand var grundet i selve Naturen og det saa meget mindre, da der udfordres mange Aar til at tilveiebringe slige chronske Tilfælde. Naar vi i Overeensstemmelse hermed antage som sandsynligt, at Een eller Anden har været saa samvittighedsløs og som Menneske og Undersaat forglemt sine Pligter i den Grad, at han har vovet at anvende en Giftblanding, saa er det nødvendigt at undersøge Giftens Natur og Virkning, som dertil har været brugt. – Den mineralske Gift virker hurtigt og med skrækkelige Smerter, dræber snart og efterlader tydelige Spoer i Maven og Tarmene. Plantegiften taget i en større Qvantitæt, kan dræbe ligesaa hurtig men den virker forskjelligt efter sin forskjellige Natur, og kommer i det Hele deri overeens, at den ikke angriber Maven og Tarmene, at den let kan bringes ind i Blodet som stiger til Hovedet og dræber som ved Slagflod. – Den mineralske Gift kan let opdages ved Kunsten, men Plantegiften lader sig ikke saa let opdage. – Den Jtalienske Plantegift – Aqva tophana er kun bekjendt for de svenske Læger af Navn; men ifølge troværdige Efterretninger, dræber en større eller mindre Dosis deraf sikkert inden kort eller lang Dersom altsaa en Ridding har været i Besiddelse af en saadan Gift og fordristet sig til at anvende den, saa er det meget troeligt at denne og ingen anden har været brugt. Da man veed at denne Gift i smaa Qvantitæter fremvirker en lange varig sygelig Tilstand, saa er det let at forklare, hvorfor Hs. K. H. kun har havt en maadelig Madlyst, ja undertiden Durchløb; hvorfor de kolde Po steier, som bleve fortærede i Gjæstgivergaarden i Lille-Aby foraarsagede hos Hs. K. H. Mavesmerter, og voldsomme Brækninger, da derimod de øvrige Herrer som ogsaa spilde detaf, befandt dem meget godt derefter. Skulde det paalægges mig, paa Samvittighed at opgive, hvorledes et Legeme seer ud, der er død af en langsom fortærende Gift, saa er det vist, at jeg desangaaende kan paa Embedseed ingen bestemt Mening yttre, da jeg aldrig har seet et Saadant, Men da vi veed, hvorledes en saadan Gift virker, saa maa rimeligviis saadant et Legeme see ud, som Hs. K. H. blev ved Obdurtionen befunden o. s. v. J. G. Lodin. Min Mening er, at, dersom en Forgiftning har havt Sted, saa er denne enten skeet paa engang eller endnu rimeligere lidt efter lidt i smaae Qvantitæter. – Som et Beviis herpaa, anfører jeg ikke den almindelige Meening, der kan være for overilet, men fornemmelig Hs. K. H. Sygelighed i nogen Tid, Maaden paa hvilken han døde, og hans Jndvoldes Tilstand efter hans Død. Uden at yttre mine Tanker om den lovstridige og overilte Obduction og den Skjødesløshed hvormed det der fandtes i hans Mave blev behandlet, som endnu meer forøger Mistanken, er det allerede nok, naar man veed at han døde af et Slagflod, at intestinum jejundm var blyefarvet, at Appendix vermiformis var sort, at Leveren var usædvanlig stor og mørk, at Milten var sort, meget slattet, næsten opløst og omgivet med en sort Væske, som indeholdtes i det samme omliggende Cellulola. J. G. Lodin.