Berlingske Tidende, 1775-02-10
Madrit, den 3die Januarii. Da Kongen af Marocco forbliver ved sit første Forsæt, allene at bekrige de Spanske Fæstninger i Africa, saa har han under 22de Novbr. svaret paa vor Konges Krigs=Erklæring, ved et Manifest, som hans Stats=Secretair Jøden SammelSumbel har sendt til vor Kongel. Charge d'Affaires i de Maroccanske Stater, Don Jscodorus Romero, og geleidet med en Skrivelse fra ham, som er dateret den 18de Novbr. Vor Konge har derpaa givet Ordre til Paul Bremond, som tilbagebringer de af Hs. M. frigivne Maroccanske Slaver, at levere et skriftlig Svar, saavel paa den Mohriske Konges Manifest, som paa hans Stats=Secretair Sumbels Skrivelse. Hr. Sumbel siger i sin Skrivelse: at i den sluttede Fred er ikke meldt om de i Africa liggende Spanske Pladser, og ey heller havde nogen Communication haft Sted imellem dem og de Maroccanske Stater. Til Slutning melder han, at hans Herre i egen Person marcherer mod de Spanske Fæstninger, og beder tillige Gud, at han vil give ham god Lykke Den 10de Jan. Den Maroccanske Konges Manifes lyder saaledes: Aarsagen til den Krig, som er erklæret imellem os og Kongen af Spanien, kan ey tilskrives nogen af begge Parters egne vigtige Affairer, saaledes som det gemeenlig skeer iblant de Christne Magter. Dersom min Krigs=Erklæring havde havt en Fordring af nogle Millioner til Grund, saa skulle jeg før have afstaaet derfra, end erklæret denne Krig af saadanne bevægende Aarsager. Det er ikke min Hensigt, at drage Fordeel af denne Krig, men at beskytte min Religion, ligesom det er Kongens af Spanien Hensigt, at beskytte sin! Jmidlertid, omendskiønt Hs. Catholske Majest. har paadraget sig Krigen til Søes, saa befaler jeg dog alle mine Officerer, ey at forhindre noget Spansk Skib, at indtage Mund- og anden Provision i alle mine Staters Havne; at ethvert Spansk Skib, som vil komme til mine Havne, skal i al Sikkerhed for mine Corsarer kunde giøre det, saa længe samme befinder sig i saadan Distance fra mine Stater, at det kan see sammes Kyster, baade naar det kommer og naar det igjen afseyler, og om eet af bemeldte Skibe nogen Tid maatte frygte for, ved haardt Veyrlig at blive kastet paa Kysterne, saa skal det have Frihed til, at indløbe i den nærmeste Havn af mit Rige, naar det fra Forstavnen udstikker sit Flag og det maae der i al Sikkerhed lade sig reparere, og igien udløbe. Hvad de paa Kysterne af mine Stater liggende Fæstninger angaaer, om hvilke Kongen af Spanien paastaaer, at de tilhøre ham, da ere de hverken mine, eller hans; de til høre den almægtige Gud; og den, som han giver samme, skal være Herre af dem. - De Musselmænners Lov forbyder Mohrerne, i Krig mod de Christne at vende Ryggen, i hvor stort og deres Antal maatte være. De maae fægte, indtil de vinde Seyr eller døe, og de maae løsgive de Slaver, som de giøre, enten for Penge eller frit. Det sidste forskaffer dem meest Ære, men saafremt de beholde dem i deres Vold, ere de forbundne til, ikke at tvinge dem til at arbeyde over deres Kræfter, og at give dem de Levnetsmidler, som de selv leve af. Den som handler anderledes, iagttager ikke de Musselmanniske Love. Efter mine Tanker ere de Christne, i Kraft af deres Lov, forbundne til samme Forhold mod de Mohriske Slaver. Saa ofte Spanske Slaver tilsendes mig fra Algier, skal de strax uden Penge blive satte i Frihed. Th. saadant er min Villie. Givet i den Keiserlige Fetiske Leyden 17de i den Maaned Ramadan, i Aaret af Hegira 1188 (den 22de November 1774).