Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-02-23
Endnu 1804 og 5 prædikede Missionairerne uden synderligt Haab. J 1805 skreve de en otahetisk Grammatik og Ordbog. J 1806 fortsatte de deres Underviisning især med Ungdommen; men vare nær ved at tabe Modet, fordi de, som de selv mældte, udrettede næsten Intet. Jmidlertid havde Pomorre den 2den lært at skrive og skrev i 180, sit første Brev til Missions-Selskabet, hvoraf det sees, at Christendommen endnu ikke ret laae ham paa Hjerte. J 1808 vilde nogle Oprørere afsætte ham fra Regjeringen og da de ansaae Missionairerne for hans Venner, stak de Jld paa Disses Boliger og plyndrede hvad der ikke blev bragt ombord paa et derværende Skib. Miss. Nott blev hos Kongen. De Øvrige flygtede til Naboe-Øen Huaheine, hvor Jndbyggerne modtoge dem med Kjærlighed. 1810 reiste de til Nye-Syd-Wallis, fordi det ikke saae ud til at Pomarre, uden blodig Krig, kunde blive i Besiddelse af sin Trone. Alligevel tøvede Nott og Hayward paa Huaheine, hvor Kongen nu formodentlig var. Dog blev Freden sluttet, og Missionairerne vendte, efter Kongens indstændige Begjæring tilbage. Han var nu og selv tilbøieligere for Christendommen. J 1812 erklærede han sig overbeviist om Evangeliets Sandhed og forlangte at døbes. – dog holdte Missionairerne det for raadeligst at opsætte hans Daab, indtil Christendommens Frugter endnu mere havde aabenbart sig i hans Liv. Paa samme Tid fandt ogsaa en Sindsforandring Sted hos Adskillige af Eimed's Indvaanere. J 1813 og 14 tiltog disses Tal. J 1815 havde 300 afsvoret Afguderne. Skolerne besøgtes flittigere. Noget lignende fandt Sted paa Otaheiti, Huaheine og flere Øer. De Vantroende begyndte nu at spotte. (Et godt Tegn!)Der kom flere Missionairer, saa at Tallet steeg til 17. De fik christelige Bøger i det otahetiske Sprog. En hedensk Præst paa Eimeo kastede selv sine Afguder i Jlden, flere fulgte hans Exempel og ødelagde selv deres saakaldte Helligdomme. Dagon faldt for Pagtens Ark. Mørkets Fyrste fik Uroe. Hans Tienere paa Otahaiti besluttede, i een Nat, neml. d. 7 Juli 1815, at dræbe alle de Christligsindede. Forræderiet røbedes. Kongen og de Øvrige flygtede til Eimeo. Christendommens Fiender bleve indbyrdes uenige og bekrigede hinanden. Et af Partierne maatte flygte til Bjergene. De Christeligsindede bleve derpaa indbudne til at komme hjem igjen. Kongen ledsagede dem. Modstanderne gave Jld. Han forbød sine at gjøre Giengield og sendte et Fredsbud i Land. Fred blev sluttet men Ufred ulmede i Oprørernes Hjerter. Man bemærkede dette og holdte sig væbnet endog ved Gudstjenesten. - D. 14 Novbr. 1815 overfaldt Oprørerne Kongen og det til Bøn forsamlede øvrige Folk. - De Christeligsindede og adskillige af de Hedninger, som endnu vare Pomarre troe, forsvarede deres Konges og deres eget Liv. Et frygteligt Nederlag fandt Sted. Christendommen triumpherede endnu herligere i Pomarres Siel end Tapperheden paa Valpladsen; thi han tilgav alle sine oprørske Undersaatter paa det eneste Vilkaar, at de herefter skulde bevise ham Lydighed, og afværgede enhver Vold imod de Overvundne. Saaledes seirede Jesu Evangelium og Hedningerne erklærede nu frivilligt, at bortkaste deres Afguder. Og dette kalder Hr. Kotzebue: "at hvo der ei vilde troe, blev myrdet, at et sandt Blod-Raserie bemægtigede sig de for ham bløde Gemytter, og at hele Stammer bleve udryddede. Jeg opfordrer herved ham og alle hans Tilhængere, til at bevise det, han har sagt, eller blot at datere Tildragelserne, som jeg her har dateret min Beretning. Efter hine glædelige Tildragelser ødelagdes nu de Pladser, paa hvilke man hidtil havde ofret Mennesker, de øvrige saa kaldte Helligdomme, forstyrredes, Kirker og Skoler opførtes. Kongen og Folket sendte deres Afguder til Hr. Marsden. paa Nye Syd-Wallis, for derfra at sendes til Europa. Bogtrykkerier anlagdes, christelige Skrivter solgtes tusindviis, Menneske-Ofringer, Børnemord og utallige Laster afskaffedes, og udødelige Siele fandt Vei til Guds Naade og Sallighed. Alt dette og Mere, som ei er nævnet, anseer Hr. v. Kotebue for Jntet!