Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-07-01
Nordlandenes og Finmarkens Amter. derne Af Folketallet vare: og LadestæJ alt Tronhjems 73304 83732 163036 Mk. Ovdk. J alt (Af Dr. og Prof. F. Holsts Skrift om de Sindssvage i Norge.) Letters from Greece by Ed. Blaquieere, etc. London 1828. *) - Dette Værk er en Samling af Breve, skrevne af Blaquiere under hans sidste Ophold i Grækenland, og som efterhaanden ere leverede i forskjellige engelske Journaler, især i Morning Herald. - Man finder i disse Breve, som i alle denne engelske Philhellens Værker, et levende Udtryk af ædle Følelser, mærkelige og ofte caracteristiske Jagttagelser over det græske Folks Genie, og interessante Efterretninger om dets Sæder, Hielpekilder og Forventninger. Man føler hvert Øjeblik, ved at gjennemløbe denne Samling, at Grækenlands Befrielse er Forfatteren en Gjenstand for Hengivenhed og Nødvendighed. Da jeg, siger han, ligesaa meget af Grundsætning, som af Følelse, har paataget mig Grækernes Forsvar, og betragter det som et væsentligt brittisk Spørgsmaal, saa har jeg standhaftigen helliget mig det, midt iblandt de grusomme Afvexlinger, som Snese Gange truede at tilintetgjøre Nationen. *) Haves ogsaa paa Fransk. Jntet har kunne svække mine Anstrængelser, fordi de altid have været i mine Øine en Pligtsopfyldelse. Jkke Begivenhederne, ikke Menneskene have kunne forringe i mit Hjerte Vigtigheden. af den græske Sag eller gjøre mig de Forpligtelser, den paalægger, mindre hellige. Jeg har altid betragtet de store Jnteresser, der knytte sig til Grækenlands Gjenfødsel for alt for vigtig til at nogle Enkeltes forbryderske Fremfærd eller et stort Antals Uerfarenhed skulde kunne være et Paaskud til at retfærdiggjøre Forsagelsen af en saa hellig Sag. - Forfatteren er ingen overspændt Enthusiast af dette Anliggende. Han seer Tingene og Menneskene, saaledes som de ere, og han har alt for god Forstand og formegen Agtelse for Sandheden til at fremstille Grækerne med de digterske Farver, som nogle Forfattere have betjent sig af, som vare forud indtagne af Oldtidens store Skygger. Han har seet dem saaledes som de ere, saaledes som Tyrkernes vilde Despotisme har virket paa dem; men midt i deres Feil, ja endog Laster, har han vidst at gjensinde nogle skjønne Levninger, nogle levende Rester af det største Folk, der nogensinde har været til. Og hvis dette ulykkelige Folk var endnu foragteligere, endnu strafværdigere end man paastaaer, er da den Omstændighed at det vil være frit, at det vil bryde det utaalelige Aag, man paalægger det, at det endeligen vil opsvinge sig til Nationernes Rang, ikke allerede nok, til at lade et saa ædelt Forehavende vække den dybeste Jnteresse i alle ædle Hjerter, Anstaaer det desuden Frankrig, anstaaer det Sønner af den franske Revolution, der har aabenbaret Folkeslægterne deres Rettigheder, og som har lært dem at afbøde Vold, anstaaer det dette, at forlade Grækernes Sag, fordi nogle Enkelte have viist sig strafværdige, og ikkun at see Forbrydere der, hvor man finder saa mange Helte, Lader os, der, som Frihedens Sønner, ere saa store Mønstre, være retfærdige, og lader os tilstaae, at der i Europa ikke kan gives eneste Nation, der, i den Stilling det græske Folk befandt sig, i det Øjeblik, Opstanden udbrød, havde vovet at begynde den, og havde udholdt med saa megen Standhaftighed de talløse Gjenvordigheder, der, i fem Aar i Rad, have hjemsøgt det. Vi ville ikke være værdige til at være en fri Nation, dersom ei saadant Heltemod ikke bragte os til at glemme alle begaaede Feil. - Forfatterens Brevvexling begynder fra December 1826 til Slaget vil Navarin. - Vi ende denne Artikel med til Træk, der beundringsværdigen skildrer det græske Genie og Characteren af den Kamp, hvori det befinder sig. Ved Missolongis Fald søgle Sophia Condulino, Enke efter en brav græsk Officeer, dræbt under Beleiringen, at undkomme med sine to Børn, gjennem den Skare af Qvinder og Børn, der ogsaa strakte at undflye Seirvindernes Vildhed. Fulgt afsin Søn og sin sextenaarige Datter, skjøn som en Oldtidens Mø, havde hun neppe forladt hiin Heltestad, da hun blev vaer, at en Trop Tyrker forfulgte dem. Ved Tanken om den skjændige Lod, der ventede hendes Datter, vendte denne fortvivlede Moder sig mod sin Søn og befalede ham, at befrie hendes ulykkelige Barn fra Muselmændenes vilde Dyriskhed. Denne Begjering blev efterkommet, og det unge Menneske greb strax efter en med fire Kugler ladt Pistol i hans Belte og affyrede den paa sin ulykkelige Søster, der styrtede død ned for hans Fødder. Moderen, gjennemtrængt af Smerte, ilede med at forlade dette ulykkelige Sted og søgte at flygte med sin Søn ind i en Hule; men i det Øjeblik, de traadte derind blev Sønnen saaret i Foden af et Kartetscheskud. Han faldt og Moderen havde neppe trukket ham med sig, førend en Piquet tyrkisk Cavallerie omringede dem, og een af Soldaterne rettede sin Pistol mod den ulykkelige Sophias Hoved, og vilde dræbe hende, da den Følelse af Moderpligter, der end var hende levnet at opfylde mod hendes eneste Søn, som svømmede i Blod for hendes Fødder, opflammede paa ny den græske Qvindes Heltesjel, i det hun udraabte: "Barbar, seer Du ei, jeg er en Qvinde?" Denne Opfordring til Menneskeligheden blev hørt; Moderens og Sønnens Liv blev sparet og begge førtes i Slaverie. Tak skee Directeurerne i den Pariser- og Genever-Græker-Committe for den Virksomhed, de viste; de to Ulykkelige bleve snart løskjøbte, med 200 andre og bragte til Corfu, hvor den Gang et stort Antal løskjøbte græske Familier befandt sig. Hvor stor var hendes Forbauselse og Glæde, da hun gienkiendte blandt udløste Fanger sin Cressula, sin tilbedte, Datter, som hun havde seet falde død ned for sine Fødder! Da den første Henrykkelse, som ingen Pen kan skildre, var over, underrettede Cressula sin Fader om, at de tyrkiske Soldater, da de mærkede, at hun var et Fruentimmer og endnu aandede, førte hende til Missolonghi. Der blev han overdragen til Lægens Omsorg; hun kom sig snart, og blev nogen Tid derefter løskjøbt ved samme Comites Omsorg, som ogsaa havde befriet hendes Moder og Broder. Vi leve, hører man hver Dag, i Biografi ernes og Memoirernes Tidsalder. Enhver som har gjort eller seet Noget, vil fortælle Efterverden det. Enhver som har seet sit Navn nogelsteds anbragt vil see det i en Ordbog. Dog - da Misbrug ei er Beviis imod Brug (abu tus non tollit usum) saa lad os holde os til Brugen, der er en Kiendssag. Der er Søgning. efter Biografier. De 4 til 5000 Exemplarer som man har afsat af "Biographie des contemporains" af Arnault, Jouy, Jay o. fl. have ikke været nok til at fyldestgiøre Publicums Længsel. Et andet Værk har lige Afsætning. 24 Hæfter ere udkomne, og de sidste kun komne til Navnene Chateaubriand, Chaptal, Benjamin Constant, Cobbet, Cochrane o. fl. J England i ogsaa Søgningen af Biografier ligesaa stor, 3 Tyskland viser den sig ogsaa i Spanien og Malien er man ei heller tilbage; som den biogisiske Literatur i første Hæfte af det blografiske Magazin viser. Bl. f. Lit. Unt. 101.