Berlingske Tidende, 1750-01-02
Sverrige færdig holdt sin Krigs-Hær og sin Flode, Dog ey at yppe Krig, ey for at gribe an: Og Magten blive skal til Vands og Lands paa Fode, For, naar det gielder paa, at være i sin Stand. Min Læser, hvad jeg dig om hver en Stat kand sige, Det i et kort Begreb her foreskrevet staaer: Nu nærmer Touren sig til Nordens Tvilling=Rige, Hvis Lykke intet Land i Verden overgaaer. Naar andre Rigers Folk vil deres Lykke prise, Og reyse Altare for deres Prinzer op, Saa eye vi en Skat i FRIDRICH og LOUISE, Hvis Roes sig svinger hen til Pol og Stierne=Top. Stormægtigste Monark, du Nordens Soel og Lykke! Her falder Pennen hen, din Glands forblinder mig, En nogen Skialdre=Pen er god for at udtrykke Den Lykke, som dit Folk ved dig tilregner sig. J dig har Folk og Land en Konge og en Fader, Ja meer, et sikkert Pant, at Gud dem naadig er: Du viser Majestet i alle Dine Lader, Og Faders Kierlighed i Dine Gierninger. Den Bøn, vi bare frem, da for Din Konge-Stamme, Vi helligholdt en høy og herlig Jubel=Fest, Den ogsaa dagtig Dags forblive skal den samme: Din Stamme maa bestaae, til Verden faaer sin Rest! Alt hvad vi bringe kand Dig til en Nyt-Aars Gave, Er daglig Bøn til Gud, og Ønsket: Længe lev, Thi du vort Hierte jo med alt det, som vi have, Til evig Eye fik, da Du vor Konge blev. Du vores Dannebod, Livsaligste LOUISE, Som bragte os den Skat, du under Hiertet bar, For Dig vi Himmelen med hellig Andagt prise, Og Du Prioritet i vore Hierter har Lev længe, FRIDERICHS udvalte Engle=Mage! Giør Konge=Stammen snart paa fleere Greene riig. Skal Ønsket ey slaae Feil, skal Haabet ey bedrage, Saa glædes vi med een, som er den sidste liig. Dig, Himmelsindede SOIIIE MACDALENE, Gud skienke Glædens Viin udi Din Sørge=Stand, Gud daglig sig med Dig, og Du med ham forene, Han give Dig, hvad sig Dit Hierte ønske kand. Du Nordens store Haab, udi hvis gyldne Vugge, Vi Danmarks Velfærds Pant for Eftertiden see, Prinz CHRISTIAN, som vi med Bønner og med Sukke J Fior ved denne Tid fra Himlen hentede, Vox i det ny Aar til paa Sinds og Legems Kræfter, Din spæde Alder staae i Herrens Varetægt, Tag til i Aar, tag til i Viisdom, at herefter Forstand og Konge=Dyd kand holde Ligevægt, De trende Kongers Børn, Høybaarne Princessinder, Jeg meener Hende med, som Saxens Under er), Hver ærlig Patriot paa Siel og Hierte binder, Og sin retsindig Bøn for dem til Gud frembær, De Pillere, som staae om Danner=Kongens Throne, Monarkens Høye Raad, som Kongen gaae til Haand, Til dem Astræa selv maa flette Ære=Kroner, At deres vise Raad kand gavne Stat og Land. Guds Almagt sætte selv omkring hans Zion Giærde, Paa det hans Viingaard ey maa nogen Skade faae, At Ordets Tienere maa være uforfærde, Naar de som Vægtere paa Taarn og Muure staae. Dem, som til Vands og Lands anføre Kongens Hære, Gud ruste ud med Mod, naar de skal gaae i Strid: Gid de tilligemed maa Herren Stridsmænd være, Og tiene baade Gud og Kongen, naar er Tid. Enhver, hvis Embede til Landets Tarv hensigter, Maa med det ny Aar og ny Held og Kræfter faae, At de tilbørligen fuldkomme deres Pligter, Og deres Embede retsindig forestaae. Gud signe Handelen, og selv Seyladsen fremme J Øster, Vester, Nord, til hver en Handels=Havn, Paa det man riigelig maa Frugterne fornemme, Saa vel til Publici som hver Privat-Mands Gavn. Min Læser, hvo du er, dig ønskes Held og Lykke, Et Legem uden Meen, og et fornøyet Sind, At ingen Modgang dig i dette Aar maa trykke, Og at dit Ønske maa, om godt er, træffe ind, Læs med Fornøyelse fremdeles mine Blade, Dit bifald allerbest min Pen opmuntre kand. Jeg haster, for nu strax dig Nyt at vide lade; Her slipper Rim og Vers, thi Posten kommer an St. PaSt. Petersborg, den 12 Dec.