Viborger Samler, 1796-05-30
Mile. De Kongelige privilegerede. VIBORGER SAM. L. E R. No. 22. Mandagen den 30te Maji. Kan en Stat have for mange Penge? Det kan ikke feile, at jo mærkværdige Syner og høistvigtige Begivenheder maae undertiden forekomme den grandseende Statistiker og den store Kjøbmand, som begge ere vante til at iagttage Penge Circulationens Jndflydelse paa Staternes og deres offentlige Forvaltnings forskjellige Forhold. Et af disse Tilfælde synes os virkelig at være nær, og at indtræde med den nu (1795) forhaabede Fred, at nemlig Tydskland har for mange Penge. Sætningen, hvor parador den endog klinger, er derfor ikke mindre sand, og den fører mig ganske naturlig til Undersøgelsen af det Spørgsmaal: Kan en Stat vel have for mange Penge? Det er bekjendt, at det, at have mange Penge, og at være rig ere ikke altid Synonymer, men aller*) Journal des Luxus und der Moden. Maji 1795. mindst hos Nationer. Spanien, som aarligen faaer de største Summer i Sølv-Barrer og Guldstænger fra sine Miner i Peru og Mexico, skulde ellers sikkert være det rigeste Land i Europa, da det nu, uden Lands=Jndustrie og levende Circulation af sine Penge, er maaskee et af de fattigste, og saa at sige, kun Regnebrettet, hvorpaa andre flittigere europæiske Nationer lade sig contant optælle deres Gevinst, og strax slætter den ud. Penge alerne gjør altsaa ingen Nation rig, og alt for mange Penge kan endog letteligen blive et Statslegeme ligesaa skadelig og farlig, som Overflødighed af Blod eller Næringssafter er det menneskelige Legeme. Hint foraarsager det en hidsig Feber, og det sidste maaskee en dødelig Repletion. Trangen til en almindelig Maalestok for Tingenes Værdie, og til et let Lignings Middel i Handelen om Livets Fornødenheder ledte vel allerede meget tidlig Menneskene paa Penges Opfindelse; men man lagde i lang Tid ikke Mærke til den vigtige Forskjel imellem den dobbelte Skikkelse, hvorunder Pengene optræde i Verden, nemlig først som Tegn paa Tingenes Værdie, og dernæst igien som Handelsvare. Det synes kun at være vore Dage forbeholdt, at bemerke den vigtige Rolle, de spille under denne dobbelte Skikkelse i de offentlige Statsforvaltninger, ligesom den mægtige Jndflydelse, de have paa de enkelte Societets=Forhold i Staterne, og disse igien imellem hverandre. Ved Pengenes Antagelse som almindelig Maalestok for Tingenes Værdie har man vel fra fordum af, især i denne Maalestoks Anvendelse paa enkelte Tilfælde, begaaet hyppige Feil, og begaaer endnu daglig mange; men sikkert var ingen af dem større, og for os og vore Efterkommere skadeligere og smerteligere, end den, at man for nogle Aarhundrede siden forglemte, eller vidste ikke, at Penge kunne ikke være nogen faststaaende og uforanderlig Maalestok for Tingenes Værdie, just derfor, fordi de ere tillige en Handelsartikel, og som saadan har en ganske utroelig Jndflydelse paa andre Tings Værdies Stigen og Falden; og at man just af denne uhyre Vildfarelse foretog i Tydskland en Mængde Stats-Operationer, i hvilke man aabenbar antog den daværende høie Pengeværdie som fast Maalestok for Efterverdenen og som Grundlæg til Jndretninger, der skulde virke Aarhundrede igiennem med lige Kræfter og til lige Øiemed. Saaledes forandrede man f. Ex. Natural-Grund-Skatter, Lauge= og Tiender hyppigen til Penge-Skatter, for at undgaae Uvisheden af Høsten og Jndtægten, satte alle nye Udgivter og Paalæg til Statsfornødenhederne paa rede Penge; funderede offentlige Jnstituter og Pias Causas med Penge; udkastede alle Statsbetjenternes Besoldinger i Penge, og tænkte ved alt det ikke paa, at i Fremtiden maatte de reede Penge nødvendig meget formeere sig i Tydskland, deres Værd falde, Værdien af andre Livsfornødenheder herimod meget stige, og at der følgelig formedelst den som Basis antagne falske Maalestok maatte reise sig de heftigste Frictioner og endelig endog Standsninger i Statsforvaltnings Maskinerne. De slemme Følger deraf og Sandheden i min Paastand have vi alt hyppigen erfaret i den sidste Halvdeel af dette Aarhundrede, og jeg veed ei, om ikke de Palliativ Midler, hvormed man har søgt at hielpe sig i disse Forlegenheder, deels fra Statsforvaltningernes Side, deels privat, have været Statslegemerne i Europa ligesaa skadelige, som unaturlige Næringsmidler for den menneskelige Sundhed, ved indfaldende Brødmangel. Alt nogle, som jeg strax kunde opregne, skulle tydeligen bevise min Sætning. (Resten følger) Under Dato 20de Maji 1796. er allernaadigst udgivet en Placat, hvorved Forbudet af 4 November 1795 aldeeles ophæves, og Kornvarers Udførsel fra Danmark og Norge til fremmede Steder tillades. Lydende saaledes: