Viborger Samler, 1776-01-15
Ægteskaberne bør være i velfortient Agt, som det fikkerste Middel til Folkeformeerelsen; Saaledes burde der, ved Embeders Bortgivelse, sees paa samme, at afto lige dygtige den Gifte, og som har Børn, bør have Fortrinet; hvor herligt at læse, at i Rom den Borgemester havde Fortrinet, som havde fleest Børn, og i Bern kan ingen blive Landfoged, uden han har været gift. J andre Lande forbydes heele Stænder, at gifte sig, og det er i de despotiske Østerlande, hvor Gildingerne have nærmest Adgang til Embeder. Kan Lovgiveren skaffe sit Folk mange Næringsveie, da naaer han sin Hensigt, thi saa seer man i Holland, næsten af hver 23 Mennesker aarlig fødes et Barn, men i det dovne Rom kuns af 31. Men ligesom han vil paa den ene Side befordre Ægteskaber, bør han og rydde deres Hindringer af Veien. Her bør Yppighed at staae øverst den gjor Folket sky for de Udgifter, som kan følge Giftermaal, og lokker dem til heller at leve got som ugift end tarvelig i Ægteskab; saa at Forordninger mod Pragt, vare meget ønskelige, men de ere nok umuelige, saa længe Opdragelsen, i sær Fruentimmerets, ei forbedres. dres. Det liderlige Levnet, som daglig tiltager Ungdommens Udsvævelser, og de Giftes Ukydskhed, giør Giftermaalene baade unødvendige og latterlige, og fortærer de Unges Helbred, som derved døe for tilig eller blive ubeqvemme til Folkeformeerelsen. Man hører ofte, at Horehuse ere nødvendige i store Stæder, men foruden at slige Sætninger stride lige mod sand Kristendom, saa er nok intet saadant umueligt for en utrættelig Regiering, thi Lykurg og andre Gamle, iverksatte langt vanskeligere Ting. Lad dem kuns vedblive at udmerke de sædelige, og foragte, samt udelukke fra Embeder alle, som hænge til denne Feil, de skal nok forbedre sig. At have mange Koner er jo en Art af Hoer i kristne Lande, følgelig forbuden, men det er og Folkemængden skadeligt, som man tydeligt seer i de Mahomedanske Lande. Det samme som disse to, Ypperligheden og Liderlighed, gjør i de andre Stænder, det gjør Betlerie i den ringeste; thi det er jo mageligt at leve af andres Barmhiertighed. Armoden, som findes i alle Stænder, er og en stor Hindring for Ægteskaberne, derfor bør Landsherren, søge at holde de nødvendigste Levnetsmidler i en ringe Priis, formindske Paalæggene, og bruge milde Midler til deres Jnddrivelse; indskrænke Lediggang og Brændeviinets Brug, sætte de ødsele Formyndere; anlægge Arbeidshuse, og skaffe dem Arbeide, som intet have, men forlange det; men de, som ei kan arbeide, skal have Underholdning paa Statens Bekostning. Rige Hospitaler synes nok at afhielpe det Onde, men de styrke det meere, besynderlig naar Jndretningen er den, at den Fattige faaer sin Almisse omsonst, oftest fordi han er i Slægt med een eller anden, som raader for Almissens Uddeelelse. Var det derfor ikke at ønske, at alle Fattige, som ville nyde Got af en Stiftelse, vare forbundne til at arbeide, med mindre høi Alder, Vanforhed, eller nogen betydelig Svaghed forhindrede dem at arbeide. At uddeele Korn i Hungers Nød, er ofte nødvendigt, undertiden got, men altid underkastet Vanskeligheder, thi Forstanderne ere altid Mennesker, og næsten alle Mennesker partiske. (Meere følger.) Nyeheder.