Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-03-22
Langfredags Betragtninger. Velsignede Dag, paa hvilken ikke alene Landets, men endog hele Verdens Misgierning er borttagen; du ypperste og mærkværdigste iblant alle Aarets Dage, med hvor store, høye og hellige Tanker bør ikke hvert Hierte være opfyldt, der andægtig og alvorlig erindrer sig, at du især er bestemt til den lidende Frelsers Jhukommelse. Ville vi en berøve os hans Lidelsers store Velgierninger, da man vi opofre samme vores opmærksomme og ydmyge Betragtning. Viger da J Jordens Sysler og ængstende Bekymringer, paa det vi med Andagt kan tilbede den lidende Frelser; Han, som igiennem alle Livets Scener, prøvede den menneskelige Ondskab i høyeste Grad; Han, som lod sig føde i Uselhed, lod sig forfølge og foragte, bespotte og forhaane, dømme og korfæste; Han, som under de forsmædeligste Smerter, bad i Døden for sine Fiender; Han, som paa det allerfuldkomneste opfyldte de evige Raads Beslutninger, udførte den Æviges Plan til Menneskets Forløsning, og ved sin Seier over Døden og heele Helvedes Magt, krafteligen beviiste sig at være Guds Søn den forjættede Messias. - Er Kundskaben om hans Lidelser blot en Hukommelses Gierning, saa bliver ogsaa Lærdommen, om samme en mørk og skiult Talle for vore Hierter. - - Nei, den skal forandre og hellige vores ganske Siæl, den skal skynde os til, at rense Samvittigheden fra døde Gierninger og at tiene den levende Gud i Aandens nye Væsen; Thi foruden det, at vi altid bør have Christum for vore Troes Øyne, altid see hen til ham, altid komme hans megen Kiærlighed ihu, saa bør i sær paa denne Dag Christi Lidelse og Død haves i høytidelig Erindring, til Troens Bestyrkelse og Sinds og Levnets Forbedring. Vi kiende alle denne Nødvendighed; vi maatte have fornegtet Christum, om vi ei erkiendte den. Derfor har der og i den Christen Kirke, fast fra dens Begyndelse af, og medens Apostlerne endnu levede, eller kort efter deres Død, været visse Tider bestemte til Christi Lidelses og Død offentlige Enindring. Ja Lærefædrene, der levede i det andet Aarhundrede, mælde ei derom, som om noget Nyt, men som om noget, der længe havde været i Brug, og deres efterladte Skrifter bevidne enstemmigen, at Christi Korfæstelses Dag blev med sær Andagt og Faste holdet hellig. - O J Christne, hvilke Følelser opfylde da ikke ogsaa paa denne Dag eders Siæle, J Ydmyghed og Troe nedlade I eder ved hans Kors paa Golgatha, og der i hemmelig Andadt forlyste Eder med de behageligste Betragtninger af hvad, J med Lyst og Andags have hørt i de offentlige Forsamlinger; thi endog disse vide J, at J ikke maae forlade, have endskiønt nogle den fortil Fordervelse, men af dem, som troe til Siæls Befrielse. argelige Skik, saa ere J dog ikke af dem, som hensnige sig offentlig at fæste deres Øyne paa Frelserens Kors, de fleste Ach, hvor mange forglemme dog ikke baade hemmelig og krybe i Støvet, at de have det Forfængelige saa kiært ere saa jordisk findede, at de med alle deres Begierligheder, at Gudfrygtigheds Dyder stedse blive varere, al Ting til skynder og opvækker deres Nysgierrighed og Opmærksom hed, de forrige Tiders Tildragelser; hvad der hender sig i vore Dage, enhver Nyehed, hvor forfængelig den end er, en intet betydende Samtale, Haabet om en forgængelig Ære; Lasterne, ja alting bemægtiger sig deres Siæl, og der udover kan de ikke giøre sig nogen frugthar og levende Betragtning over Jesu Lidelse, saa længe de lade sig bedrage, og behaare af Verden. Nei, man maae rive sig løs fra alle Lidenskabers fordærvede Herredømme, flye fra Verdens Tummel, samle sine adspredte Tanker, foragte alt det, der ikke maler os Jesum den Korfæstede for Øynene, Siælen maae brænde af en inderlig og heftig Kiærlighed til sin guddommelige Forløser, dens Længsel og Attraae maae være at vinde Christum og findes i ham, at kiende ham og hans Lidelsers Samfund, dens Bestræbelser maae gaae ud paa daglig at berede sig meere og meere til den himmelske Herlighed og evige Sallighed, som den er skabt for og igienløst til. See dette er Skilderiet af en andægtig Siæl, der overlader sig til en gavnlig og levende Betragtning af sin Frelseres Lidelse. J samme Sinds Forfatning maae vi søge at oversætte os, dersom vi ellers vil tænke at finde Trøst, Glæde og Sallighed i vor Forsoners Død paa Golgatha. - J sande Tilbedere af Jesu Kors! Udbryder da nu med Glæde, og istemmer med Fryd denne hellige Lovsang. Lyksalig endte dog min Frelser, fine Dage, Sit Lives Kors, sit Korsees Plage; Hans Siæl er løst af alle haarde Baand; Hans Røst var himmelhøy og lød for Livets Ende, Han raabte: Fader, o min Aand Vil jeg levere dig i Hænde. Hør til, du Levende, som har din Død i Hælen, Lær her at døe og frelse Siælen, R. 182 R. R. Som blev saa suurt og dyrt løst ind ved Jesu Blod, Sov hen med Jern Ord i Hiertet og i Munden, Den Siæl, Gud tager selv imod, Har Døden evig overvunden. Mit Liv i Nød og Død! min Jesu du der døde Hielp mig at gaae min Død i Møde, Og give Gud min Siæl med dine egne Ord; Faaer da mit faldne Maal ei ført dem ud for Smerte, Saa er mit sidste Suk paa Jord, Din Røstes Echo i Guds Hierte. Erindringer.