Aalborg Stiftstidende, 1836-02-06
Fædrenelandet. Stænderforsamlingen i Jtzeho. (Om Offentlighed. Fortsat.) En anden Jndvending var den, at Jndførelsen af Offentlighed involverede en Forandring i den under 15de Mai 1834 udstedte Anordning, og at Andragendet herom kom for tidligt. Men Forordningen forbigik med Taushed Punktet om Sessionernes Offentlighed, og deraf maatte vistnok sluttes, at denne midlertidigen, indtil Hs. M., efterat have hørt Stænderne, tager anden Beslutning i saa Henseende, maa ansees som utilladt; men man kunde heller ikke deraf slutte mere. Naar Hs. M., ved Slutningen af Forordningen, forbeholder sig fremtidige Forandringer i samme, saa ligger ogsaa deri et klart Beviis for, at Tanken om Forandringer og nærmere Modificationer af enkelte Bestemmelser allerede dengang ikke har været fjern for den allerhøieste Lovgiver. Man turde vel ogsaa antage, at det er blevet anseet for upassende, at paastoltvinge de stænderske Forsamlinger deres Sessioners Offentlighed og at tage nogen Bestemmelse i saa Henseende, inden af Forsamlingens Midte selv Ønsket og Offentlighed var blevet bragt for Tronen. - En tredie Jndvending kunde det være, at Forsamlingens Medlemmer turde mangle den fornødne parlamentariske Øvelse. Denne Indvending turde maaske Forsamlingens Beskedenhed finde sig foranlediget til at tillægge meest Vægt. Derimod maatte man dog overveie, at Øiemedet af Offentlighed ikke er, at underholde Publicum ved at aflægge Prøver paa dette eller hiint Medlems theoretiske Kunst, idet at Publicum snarere kun derved skulde faae Leilighed til at lære at kjende Gienstandene for og Gangen i Forhandlingerne, Medlemmernes Grundsætninger og Synsmaader i deres fuldstændige Motivering. Dernæst maatte man ogsaa tage i Betragtning, at en stænderisk Forsamlings fuldstændige Modenhed for dens Sessioners Offentlighed kun erhverves i denne Offentlighed selv. At tale for et meget talrigt Antal af Colleger, som i et længere Tidsrum uforandret ere de samme, er væsentlig forskjelligt fra at tale for et dagligt afvexlende Publicum, saa forskjelligt, at den første Art af Tale ikke med Føie kunde ansees for en væsentlig Forberedelse til den sidste. Men Vanskeligheden i Overgangen vilde, i det Væsentlige altid blive den samme, hvad enten Overgangen til Offentlighed skeete ved en af de næste Forsamlinger, eller maaske først i den næste Menneskealder. - En fjerde Indvending vilde maaske ligge deri, om man antog, at der udenfra vare Hindringer iveien for Regjeringen ihenseende til Tilstedelsen af Offentlighed, men en saadan Hindring var ikke utvivlsomt tilstede. De hidhørende Lovbestemmelser og Forbundsdagsbeslutninger vare vel stilede mod Fjernelsen af Misbrug ved stænderske Forhandtalinger, men tillode udtrykkeligen Sessionernes Offentlighed der, hvor Forfatningen tilstede den. De samme Bestemmelser være paa samme Maade fastsatte i Henseende til Stænderforhandlingernes Bekjendtgjørelse ved Trykken. Men ligesaa godt, som den sidste, kunde saaledes den første Tilladelse, gives af Regjeringen, uden at denne derved turde komme i Collision med sine Forpligtelser imod det tyske Forbund. Medens nu saaledes Committeens Majoritet havde fundet sig foranlediget til at føre Ordet for Offentlighed, laae det dog allerede i Proppositionen, at man ikkun kunde anholde derom under visse Jndskrænkninger. - De af den Deputerede Lock i Propositionen reserverede Modificationer, bemærkede denne i Beretningen, bestode nu deri, at for det Første Decisionen først skulde paafølge efter Slutningen af dette Aars Forsamling og saaledes den proponerede Offentlighed først kunde udbedes for den næstkommende Forsamling, da det vakte Spørgsmaal, billigen først samtlige Stænderforsamlinger, for hvilke overhovedet hensigtsmæssigen en i Formen lige Fremgangsmaade maatte finde Sted, vildet have at yttre sig derom. Dernæst var det vistnok ogsaa tænkeligt, at Forsamlingen i enkelte Tilfælde fandt Anledning til at udelukke Tilhørerne fra Forhandlingerne og lade Salen rydde. Forbeholdelsen af denne Bemyndigelse, var den anden Modification. Han proponerede saal des følgende Slutningsandragende: at Forhandlingernes Offentlighed maatte tilstedes fra den næstkommende Stænder, forsamling, under Forbeholdelse af de Undtagelser, denne selv maatte regulere efter Tid og Omstændigheder. Grev v. Reventlow=Crimmil derimod udtalte sig i Beret; ningen paa følgende Maade over det om næstionerede Andragende: I de for Tilstedelsen af Offentlighed anførte Grunde indeholdtes dog tillige ogsaa Modgrunde, der ingenlunde kunde være aldeles ubetydelige for den Apartiske, der ei bortvendte sit Blik fra Historien og Erfaringen, Naar nemlig et Publicums Tilstedeværelse paa Tribunen, skulde tjene til at holde den Deputerede indenfor Pligtens Skranker, saa vilde umiskjendelig dette Publicum udøv en Indflydelse, der ligesaavel kunde gaae ud paa at foranledige de Deputerede til at overtræde deres Pligts Skranker, eller afholde dem fra dens samvittighedsfulde Opfyldelse. Dette maatte man saameget dessnarere indrømme, naar man ei vilde tillægge alle de paa Tribunen kommende Jndivider, der, som man af gode Grunde kunde vente, hverken turde besidde Valgret eller Valgbarhed, en bedre Erkiendelse, en større Samvittighedsfuldhed end de af Folket valgte Deputerede, mod hvilke man viste saamegen Mistillid. Naar man derhos slutteligen tog de fleste Menneskers Forfængelighed og Ærgierrighed i Betragtning, naar man overveiede det store Publicums Forkjærlighed for her tige Optrin, for ordrige Declamationer, saavelsom det almindelige menneskelige Hang til at udøve Jnflydelse, d. v. s. til at regjere, saa vilde det neppe kunne forblive utvivlsomt, at denne Jndflydelse, saavel paa de Svage Ængstelige, Vaklende, som og paa de Lidenskabelige og Æ gjerrige, altsaa paa det store Fleertal af Menneskene og i enhver Forsamling overhovedet, ikke altid vilde og kunde være en fordeelagtig Indflydelse. At den i et Land, hvor der endnu hverken hos de Deputerede eller hos Publicum have de udviklet sig en tilbørlig Tact eller en fuldstændig Opfatning af de stænderske Forhold og deres Resultater og hvor raadgivende Provindsialstænders Natur ogsaa anga Grændserne for en mere indskrænket Virksomhed, saameget deslettere kunde blive skadelig, vilde ingen Apartisk nægte Forbandt man med disse Betragtninger endnu den, at Regjeringen var kommen Folkets Ønsker imøde, idet den først havde kaldet raadgivende Provindsialstænder ilive; at Forsamlingen nylig havde udtalt sin Tak for den Lov, Kraft af hvilken den var traadt sammen og hvis høist liberale Grundlag og Bestemmelser vare umiskjendelige, og at den nu allerede, imod vor Konges liberale Billie, vilde andrage paa en Forandring i Grundbetingelsen for denne Lov - som umiskiendeligen ikke intenderede Offentligheder - istedetfor først at benytte de givne Jnstitutioner saaledes, som de ere blevne givne, og at vente deres videre Uddannelse og Udvikling Skridt for Skridt i Tidernes Løb saa maatte han ansee denne Grund for tilstrækkelig til at andrage paa Propositionens Forkastelse for denne Forsamling. - Hvad angik den for Offentligheden anførte, paa den allerede gjorte Erfaring stottede Omstændighed: at i ved falske Beretninger og Forhandlingerne vilde undgaa da bemærkede han derimod, at man dog ikke vilde kun en vente paalideligere Beretninger af Tilskuerne og Tilhørerne paa Tribunen end dem, der udgik fra selve de Deputei rede, saaledes som saadanne hidtil alene havde kunne ud et gaae fra disse. Men enhver Beretning kunde forfalskes, det være sig af Vildfarelse eller ond Villie, en mere anHuthentisk Kundskab end den, der blev tagen af Protocollen, hvis fuldstændigere Offentliggjørelse ogsaa forekom ham ønskværdig, var ikke tænkelig. - Skulde imidle tid disse 3 Grunde for hans (Minoritetens) Synsmaade, der iøvrigt ene og alene fremgik af en ligesaa varm som oprigtig Stræben efter Almeenvellets Fremme, ikke vinde bifald hos Pluraliteten i Forsamlingen, saa erklærede han sig leventualiter og fornemmeligen for de af Statsr. Falck udhviklede Modificationer og Indskrænkninger. (Forts.)