Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-01-15
Redacteuren af dette Blad taler i dette Øieblik efter sin individuelle Beskuelse, og hans egne Følelser lede hans Pen. Han tilstaaer det derfore, at han troer ikke at dette vil blive saaledes, og han indbyder alle Christendommens, Culturens og det gamle Grækenlands Venner til for det første at troe dette med ham. Han som en svag Dødelig formaaer ikke at skue ind i Forsynets Plan; men han troer, at vi befinde os paa et Vendepunkt paa Menneskeslægtens Bane, hvor Forsynet ikke kan tillade det frie Menneske at gaae ganske allene, og at der vil skee eet eller andet, hvorved der vil blive gjort en Ende paa Tyrkernes Barbarie, og hvorved det med store Anlæg begavede, skiønt af sin Undertrykkelse nu fordærvede Græske Folk vil blive frelset. Vi kiende ikke den Russiske Keisers Propositioner; men man maae troe, at om endog Porten har an jaget dem, saa ville to endnu være tilbage, som hine blive de vanskeligste at opfylde af A., nemlig at en Russisk Observations-Armee skal vaage over at Tyrkerne holde deres Løfter, og at Rusland erholder en billig Erstatning for sine Krigsomkostninger. Og desuden er den Græske Jnsurrection nu gaaet saavidt, at den ikke kan igien blive opløst red en frivillig Underkastelse. Nye Seiervindinger have kronet Grækernes Bestræbelser, og saavel Nutidens som Fortidens Crindringer ville opflamme dem. til at gaae Dage som de ved Marathon og Platea imøde. Maaskee og sandsynlig er den Græske Jnsurrection allerede bleven af den Beskaffenhed at den nu er ikke mere til at betvinge. – Men langvarig ville Udsigterne blive, og det vilde blive trættende at følge det politiske Skuespil i sin Gang, naar der ikke fandt i vore Dage saa mange Mellemspil Sted, som kunne imidlertid beskiæftige Opmærksomheden; dertil høre de store Begivenheder i Amerika, som kunne trøste Hiertet, naar det bløder ved Synet af Begivenhederne i Europa, og som styrke Menneskets Haab og Tillid paa Forsynets Bestyrelse; dertil hører den mærkværdige og lærerig Kamp, som det constitutionelle System har at gjennemgaae i det sydlige Europa, og endelig høre dertil, foruden de mange andre vigtige Symptome- og Forbetydninger, som give sig tilkiende i de Enrovæiske Statslegemer, den Hovedforandring, som stille foregaaer i Næringsveiene og Handelen paa Jorden, og som vil have den største Forandring i Staternes indbyrdes Forhold, og derved de vigtigste politiske Begivenheder til Følge.) Fra Betragtning maa vi nu gaae over til Fortælling: Man har i Hamborg faaet authentiske Efterretninger fra Constantinopel, som naae til den 10de November, ifølge hvilke Reis-Effendi erklærede Grev Lützov i Conferencen den 4de, at han ikke var berettiget til ubetinget at indvilge i Ruslands stre Fordringer; men at han maatte forbeholde Hs. Høihed Sultanen selv den bestemte Tilstaaelse; denne Tilstaaelse er nu virkelig bleven meddeelt: endskiøndt med nogen Forbeholdenhed i Henseende til Tiden og Maaden hvorpaa Fyrstendømmerne skulle rømmes, dog kan man med Sikkerhed see er endelig Bilæggelse af denne Sag imøde, naar Villien dertil ifølge den Russiske Keisers Fordringer, først viser sig i Gierningen. Vel har Porten ikke givet Slip paa den Fordring, at de MoldauiskeFlygtninge skulle udleveres af Russerne, dog er det tilstaaet, at Tiden naar denne Udlevering stil skee, ikke skal bestemmes, saa at man troer at dette Punkt vil i Gierningen falde bort. Det har ikke været mueligt for den Engelske Ambassadeur, selvi sildigere Conferencer, uagtet alle sine Bestræbelser, at udvirke noget mere. – Denne Efterretning grunder sig paa en Note som Porten har den 10de December meddeelt den Engelske og Østerrigske Ambassadeur, og som er skrevet i meget fredelige og aldeles ikke overmodige Udtryk. Grunden hvorfor den forlanger en vis Tid inden den vil trække sine Tropper ud af Moldau og Wallachiet, er afden vil imidlertid undertrykke den Græske Rebellion. Noten ender med det Ønske, at England og Østerrig ville fælleds anvende deres Bestræbelser for at forhindre Krigen og at formaae Rusland til at det ikke vil give de Græske Oprørere Sehør. Man veed ikke hvorledes denne Note vil blive modtaget i Rusland, især da den største Deel af Nationen skal være der stemt for Krig; men man veed, at en KrigsErklæring fra Ruslands Side vil ved den Tyrkiske Regierings Svaghed bringe Folket til Handlinger, hvorved Menneskeligheden gyser. Den Russisk Keiser har allerede givet saa mange Beviser paa sin Viisdom og Menneskelighed, at man ikke kan troe, at disse Resultater jo ville blive undgaaede, hans Hænder ligger nu Constantinopels Jndvaaneres Skjebne, og da han forstaaer at afveie saavel Menneskehedens Lidelser, som det usikkre Udfald af en fantisk Krig, saa maae man haabe at Freden vil blive vedligeholdet, ved det oprigtige og venskabelige Sindelag, som nu finder Sted hos Divanet, (alle disse Betragtninger meddeles fra Wien, Endelig berettes derfra, at Firmanet af 30te November mod Forstyrrerne af den offentlige Rolighed er ikke forbleven uden Virkning, og da nogle Overtrædere deraf ere blevne straffede med Døden, saa hører man ikke til videre Excesser. Dette fredelige Udfald af Regocictionerne er allerede bekiendt i Rusland; thi der meldes fra Odessa under 16de December, at man der har faaes den ganske uventede Efterretning fra Constantinopel, at de Tyrkiske Ministre have antaget Lord Strang fords Memoire og at Reis Effendi har aldeles forandret sit Sprog og sit Sindelag, som nu er bleven meere forsonligt. Lord Strangford har igien faaet en stor Jndflydelse hos Porten, og Underhandlingerne ere saaledes andengang udsatte i en ubestemt Tid. Over Stockholm har man officielle Jndberetninger fra Petersborg om, at den Engelske Ambassadeur der har modtaget en Depesche fra Lord Strangford, hvori denne retfærdiggiør sit Forhold som Mægler imellem Rusland og Porten.