Almuevennen, 1844-05-15
De Jordegodsbesiddere, som allerede have overdraget deres Bøndergods til Selveiere eller Arvefæstere handlede viselig; og de, som snart følge dette Exempel, handle ogsaa viselig; thi den Mening at Selveiendom eller Arvefæste er bedre, end Livsfæste og Leiecontracter, bliver nu alt meere og meere herskende, ikke blot hos Fæstere og Leiere, men ogsaa hos alle de Mænd, der erkjende og høiagte en bedre Retfærdighed, end Pharisæernes og de Skriftkloges, Det er en beviislig Sandhed, at flere danske Godsbesiddere i deres Forhold imod Fæstebønderne vise sand Ædelmodighed, og at derfor mange Fæstere svare en meget moderat Afgivt, men saadan Ædelmodighed er ikke til alle Tider at stole paa; thi hvo indestaaer for at de nulevende Godsbesidderes Ædelmodighed gaaer i Arv til deres Efterkommere, Paa den Tid da det ubestemte Hoveri blev fastsat til et nyt Antal af Spanddage og Gangdage, viste mange Fæstere ikke tilbørlig Omsorg, for sig selv og endnu mindre for deres Efterkommere i Fæstegaardene, og det netop af den Grund at de paaskjønnede den Ædelmodighed, som de daværende Godsbesiddere havde udviist imod dem, og som de haabede ogsaa vilde gaae i Arv til disse Besidderes Efterkommere. Men mange af hine Fæsteres Haab er, desværre, blevet skuffet; thi flere af hine ædelmodige Gods besidderes Efterkommere have opskruet baade Jndfæstningssummen og den aarlige Afgivt af Fæstestederne tilet Beløb, om hvis Størrelse hine Fæstere ikke kunde drømme. Vor Tids Fæstebønder ere, idetmindste for en stor Deel, meere tænkende, end deres Fædre; de bære meere Omsorg for deres Børn og Børnebørn, – de have heri taget Exempel af Adelen, som har faaet oprettet arvelige Grevskaber, Baronier, Stamhuse, Fideicommisser, Forlods a. Ogsaa Bonden taler nu om, at han har Familie, han er nu ikke meere saa fæisksindet at han ene og alene tænker paa sig selv og hvorledes han i Dorskhed ved gammel Slendrian kan slaae sig igjennem saalænge han lever. Nei, han tænker nu, ligesom Adelen, Du skal sørge for Din Familie, Dine Børn og Efterkommere i fjerne Leed, og saaledes gjøre Dig værdig til, at vorde erindret med Agtelse og Kjerlighed." Af disse og flere gode Grunde onsker Fæstebonden at vorde Selveier eller Arvefæster. Men hvorledes skal dette gaae til Fæstebonden tænker herom, som saa kunde nogle Besiddere af danske Grevskaber, Baronier og andre Jordegodser allerede i det forrige Aarhundrede, ja endogsaa for Revolutionen i Frankrig Aar 1789 udbrød, give deres Fæstere Arvefæste= eller Eiendomsskjøder, saa kunne de øvrige Godsbesiddere vel nu gjøre det samme. (J Aaret 1788 erholdt 88 Gaardfæstere under Baroniet Brahetrolleborg i Fyen Arvefæsteskjøder paa deres Gaarde). Paa de Godser hvor Arvefæste agtes indført vil det være gavnligt, baade for Godsbesidderne og Bønderne, at Arvefæsterens aarlige Afgivt, ligesom paa Brahetrolleborg, fastsættes til et vist Qvantum Korn, der betales med Penge, enten efter hvert foregaaende Aars Capitelstaxt, eller efter Middeltallet af de sidste 10 Aars Kapitelstaxter. Beregningen og Fastsættelsen af denne Kornafgift vil vist ogsaa af begge Parter findes billig, naar den udføres og bestemmes paa følgende Maade: Efter at have udfundet Middeltallet af Godsbesidderens aarlige Netto-Jndtægt i Rigsbankpenge rede Sølv af en Fæstegaard i de sidst forløbne 30 Aar, reduceres dette Pengebeløb til Rug eller Hvede, Byg og Havre, efter Middeltallet af de sidste forløbne 30 Aars Capitelstaxter. En fast og ufravigelig Regel for den aarlige Afgivts Fastsættelse bør følges; thi ellers vil Luner, Jndfald, Kneb og anden Daarskab blande sig i Sagen, og fremkalde Resultater, der i Tiden blive lige uheldige for Godsbesidderen og Arvefæsteren. Alle nye Arvefæstere maatte tilstaaes de samme Rettigheder, som Arvefæsterne paa Brahetrolleborg ere i Besiddelse af. Om disse Rettigheder meddeles Oplysning i Skriftet: "Beskrivelse over Agerdyrkningens Tilstand i Fyen, Langeland a. af Begtrup, Side Arvefæste- og Skjødebrevet in extens findes aftrykt i "Jversens almeennyttige Samlinger, 18de Bind, Side 355.