Aarhuus Stifts-Tidende, 1838-10-27
Da den sønderjydske Stænderfors. første Gang traadte sammen, indgik de betrængte, Landmænd med Petitioner desang, underskrevne af flere tusinde Grundeiere, og Stænderne indgik for største Delen eenstemmigen, til Hs. Maj. med følgende Andragende: 1) at Naturaltienden til Præsterne maatte blive forvandlet til en for bestandigt faststaaende Afgift i reent Korn efter Gjennemsnitsindtægten af de sidste 20 Aar. 2) At lade det enhver Præst tilkommende Qvantum Korn bestemme af Amtmanden, Provsten og tvende Mænd, der skulde vælges ved og udaf ethvert Sogns tiendepligtige Beboere, hvorhos endnu, om nødvendigt, kunde tiltages en Opmand. 3) At den fælleds Kirkekasse, saaledes som det paa afdøde Generalsuperintendent Adlers Forslag alt i 1825, 26, 27 allern. var blevet befalet, maatte blive opløst, og at, overeensst. med de Ønsker, som alle Vedkommende havde udtalt i Petitionerne, de enkelte Kirker paahvilende Gjældsposter deraf maatte blive betalte, og Resten uddeelt pro rata, efter de af Protocollerne fremlysende Fordringer. 4) At i Overeensst. med den ligeledes ikke i Kraft traadte kgl. Frd. af 1832, Forvaltningen af ethvert Sogns Kirkevæsen under Kirkeinspecteurens Overopsyn maatte blive overdragen tvende beedigede Personer, der frit skulde vælges af Menighederne paa sex Aar, og hvert Aar aflægge Sognet offentligt Regnskab. 5) At den forhadte Naturalkirketiende ganske maatte blive afskaffet og det muligen nødvendige aarlige Tilskud til enkelte Kirkers Underhold blive tilveiebragt ved en Udskrivning i vedkommende Sogn. - Med Tillid imødesaae man den allerhøieste Bekræftelse; og endskjøndt det vakte nogen Bekymring, at Amtets Øvrighed, som man erfoer, vedvarende var beskjæftiget med Beretningsindgivelser desang, saa stolede man dog paa den gode Sag. Da de sønderjydske Stænder anden Gang bleve indkaldte, rustede Landmændene sig for gjentagende at petitionere dem om hos Hs. Maj. at andrage om dette vigtige Anliggendes hurtigere Fremme. Men førende det kom dertil, udbredte sig det senere bekræftede Rygte, at der i denne Anledning alt for flere Maaneder siden var nedsat en Commission, hvis fleste Medlemmer vare bestemte Modstandere af Kirketiendens og den fælleds Kirkekasses Ophævelse. Der indgik derfor talrige af flere Tusinder, næsten Alle Grundbesiddere, underskrevne Petitioner til Stænderforsamlingen. De tre Medlemmer af samme, som repræsentere vedkommende Districter, foresloge derfor strax, at Sagen endnu en Gang maatte blive Kongen forestillet, og at der maatte blive andraget paa en fremskyndet Udførelse af de i 1836 til Samme rettede Forslag. Forsamlingen besluttede imod 2 Stemmer, at der skulde udnævnes en Committee, der i sin Betænkning meget kraftigen udtalte sig til Fordeel for Propositionen. Men desværre kom Sagen, af Mangel paa Tid, ikke til Forhandling. Da Landboerne nu siden have erfaret, at den constituerede Kasserer og hidtidige Protocolfører ved den for et Aar siden allern, nedsatte Kirke= og Tiendecommission var bleven udnævnt til sammes stemmeberettigede Medlem, befrygte de, at Pluraliteten i denne Commission nu skulde stemme eller have stemt Regjeringen saaledes, at mod de kgl. Forordninger og Tilsagn, den saa forhadte Kirketiende skulde blive beholdt, og Kirkebaandet blive end fastere knyttet og gjort uopløseligt. Samtlige Sognes Grundeiere ere derfor sammentraadte, og der er i hvert Sogn, med Undtagelse af et Par, der ikke ere frie for en vis Indflydelse, 2 Mænd bleven valgte til at fatte en fælleds Beslutning om hvad der under disse Omstændigheder maatte være at gjøre, og da at handle i Alles Navn. Disse Befuldmægtigede, omtrent 70 i Tallet, fattede eenstemmig den Beslutning, ufortøvet at udvælge 3 Mænd af deres Tal, der paa Sognenes Bekostning uopholdeligen skulde reise til Kjøbenhavn for personligen at tilstille Hs. Maj. og Sammes Raad, hvor paatrængende nødvendigt det er, at de af den sønderjydske Forsamling i 1836 gjorte Andragender om Haderslevsamts Kirke= og Tiendevæsen snarest muligt blive iværksatte. Dertil valgtes Gaardbruger, S. Holst i Frørup, Værtshuusholder og Gaardbruger L. Kryger i Jels og Sognefoged M. Dall i Øddis. - Landboerne vente med Tillid, at disse Mænd ville svare til den dem viste Tillid, og ved uforbeholden Fremstilling af alle Omstændigheder ville overbevise vor almeenærede Konge og hans Raad om, hvor retfærdig og let udførlig deres Begjering er. Det blev paalagt dem, efter deres Tilbagekomst, igjen at forsamle Sognenes Befuldmægtigede og at afgive Beretning om Udfaldet af deres Sendelse, for at der da, efter Omstændighederne, kunde fattes en Beslutning om hvad der videre maatte være at gjøre. Den 1ste October. ikke politisk Lygtesang.