Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-01-24
Jnden vi opstille Betragtningernes Kiæde er det gavnligt for os selv, saavel for at give vor Jnterresse for de politiske Begivenheder en rigtig Retning, som tillige for ikke at gergade i en Disharmonie med den Plan for Menneskeslægtens Skjebne, som synes stedse tydeligere at give sig tilkiende, at overveie med os selv, hvilket Udfald og maatte ønske, at den store Kamp i det østlige Europa og vestlige Asien maatte faae. Saavidt vi Dødelige formaae at indsee det, saa er af den usynlige og albestyrende Viisdom foreskrevne to store Bestemmelser for Menneskeslægten under dens Ophold paa Jordens Overflade: den ene er den, at Menneskene skulle udbrede sig over Jordkloden, toge den i Besiddelse, stedse bedre lære at benytte dens Gaver, og uafladelig bringe det videre i med mere Forstand at indrette sine indbyrdes Forhold, for at forskaffe sig et roeligt og lykkeligt Liv, denne Bestemmelse kunne vi kalde Bestemmelsen til den physiske Cultur. Herved synes tillige den Plan at være lagt, at forskiellige Menneskeracer ere bestemte til foreløbigen at tage Jordens Overflade i Besiddelse; men at enkelte Racer, som ere begavede med en heldigere Organitation, skulle efterhaanden udbrede sig over Klodens bedste og dyrkeligste Egne og være Hovedredskabet til den physiske Culturs Udbredelse. Den anden Hovedbestemmelse for Menneskeslægten er den moralske Cultur, den e befordres vel for en Deel ved den physiske Culturs Udbredelse; men ikke varigt og ikke fuldstændigt; det er en Gienstand, som mere angaaer hvert enkelt Menneske end hele Menneskemasser, og denne Bestemmelse staaer i Forbindelse med en høiere Tilstand end Jordlivet, som Mennesket iler imøde og med Hensyn til hvilken det hele jordiske Liv er indrettet. Til begge disse Bestemmelser ledes Menneskene med den mueligste Skaansel af Anvendelsen af deres Villies Friehed. Vi kunne betragte disse Sætninger som Resultatet af Historiens philosophiske Studium; og det er muligt, at den som paa Historiens Vei har gjort sig fortroelig med disse Beskuelser har derved gjort den bedste Forberedelse til at giøre sig en rimelig Forestilling om Tingenes Gang paa vor Klode og om de Begigenheder som forestaae. Den, som havde følt sig overbeviist om disse Sætningers Sandhed kunde derfor ikke have omtvivlet ved de Amerikanske Coloniers Opstand, at Kampen, i hvor tvivlsom den end ofte saae ud, dog maatte tilsidst føre til deres Uafhængighed, som var den Betingelse der udkrævedes til at Jordens vestlige Halvkugle skulde opnaae den Cultur, som den kan modtage og hvortil den er bestemt af den altbestyrende Viisdom. Det synes endog at være en Hovehensigt hvorfor den Franske Revolution med alle dens mærkværdige Følger skulde finde Sted, eller blev tilladt, at bevirke Sydamerikas Friehed, hvortil den omsider førte. Den gamle og den nye Verdens politiske Forhold yttrede sig paa en høist mærkværdig Maade og vare at ligne med en electrisk Krafts Frem og Tilbagestødning. De Engelske Colonier i Amerika giøre Opstand, Frankerige assisterer dem, støder dem fremad og de blive uafhængige. Nordamerikas Revolution virker tilbage paa Europa og forhielper til den revolutionaire Jlds Antændelse i Frankerige; i det den der er nærved at afblusse, giver den Stødet, tilbage til Amerika, Revolutionen udbryder i det sydlige Amerika i høie Flammer, som fordum i det nordlige og ender med dets Friehed. Betragte vi Jordens østlige Halvdeel, saa see vi de samme Bevægelser, de samme frem og tilbagestødende Kræfter: Barbariske Asiatiske Horder bryde i det 14de og 15de Aarhundrede udaf Asiens Ørkener, trænge frem til det Middellandske Havs Kyster, erobre Ægypten og Constantinopel og bemægtige sig derved saaledes Tilgangsveiene for den Europæiske Handel paa Asien og især paa de frugtbare Sydasiatiske Lande; Tyrkernes Barbarie giør Handelens Fortsættelse paa de gamle Veie umuelig. Europæerne nødes til for at holde de gamle Riigdoms Kilder aabnede at sende deres Blikke ud over det undforskede og i fiern Af and ubeseilede vestlige Ocean, og Veien omkring Afrika og Amerika opdages. Nu er denne Opdagelse fuldendet, Bestemmelsen er opnaaet, de store Baner for Culturens Udbredelse paa Jordens vestlige Halvkugle ere aabnede og sikkrede. Hvad har Du derfor nu at vente af Fremtidens Begivenheder, nysgierrige Grand skeer af det Tilkommende, uden at Stødet vender tilbage, at Culturens Dæmning tages bort da den ikke gavner længere, at Ottomannernes Rige kuldkastes og at Veien aabnes for den, at den Europæiske Cultur kan faae Indgang i Asien. Hvo holder den store electriske Kiæde i sin Haand uden Du usynlige Naturens og Menneskelivets alvise uendelige Bestyrer, Hvorhen skulle vi da saaledes rette vore Forhaabninger og Ønsker, vi Humanitetens Venner, vi de daglige Tilbedere af den Uendeliges Veie, uden derhen hvor Begivenhedernes Gang synes at lede dem; til hine herlige Lande, hvor Oldtidens skiønneste Konstværker bleve opførte dens viseste og aandrigste Mennesker levede, hvor Plato og Aristoteles lærte, hvor Homer fang, hvor Moses opførte sin vise Statsbygning, hvor Menneskeslægtens største Lærer levede, hvor hine Oldtidens utallige collossalske Konstværker endnu vidne for os om de gamle Tiders forgangne og ubekiendte Storhed. – At dog alle de herlige Lande, som i Oldtiden vare saa frugtbare og saa cultiverede, og som nu ere saa ødelagte og saa mishandlede, alle de Lande, hvis Kyster det Middellandske Hav beskyller, maatte gives tilbage til Humaniteten og til Culturen. – Naar vi ikke skulde ønske dette, hvad skulle vi da ønske her paa Jorden, eller skulle vore Ønsker være rettede imod den store og velgiørende Plan, som er Menneskeslægten foreskreven, Kan man holde det for muligt at Europas oplyste Nationer skulle geraade i Strid med hinanden, hvor et saa stort og velgiørende Formaal er anviist dem at udføre til Menneskeslægtens Vel ved en forenet Bestræbelse? Og dersom De skulle være tilbøielige til ved en Disharmonie at forstyrre den harmoniske Udvikling af det menneskelige Livs Begivenheder; at de da ikke maatte forglemme hvor nær den electriske Jld er beslægtet med Lynilden. Have Grækerne Uret ved den Opstand, de have gjort mod Porten, man ville blot giøre sig bekiendte af Historien med den Uret og den Vold hvormed Tyrkerne fratoge dem deres Landes godvilligen have de aldrig afstaaet dem, paa Mai nas og i Macedonsens Bierge have de altid soutineret deres Friehed. De have samme Ret til at erobre deres Lande tilbage, som Spaniens Jndvaanere havde til at erobre deres Fædreneland igien, da Araberne havde erobret hele Spanien, og de Asturiske Bierge vare deres sidste Tilflugtsted, eller som Russerne havde til at fordrive Mongolerne, da disse havde oversvømmet Rusland. – Men kan ikke en Usurpation som har varet over 350 Aar betragtes som en legitim Regiering som en Legitimitet der er erhvervet ved Aarhundreders Hævd? Der svares: at hvor den indvortes Ligitimitet savnes kan den udvortes ikke erhverves; og at en Regiering, som ikke har indført en ordentlig Retspleie, som ikke stiller sine Undersaatters Liv og Eiendom i Sikkerhed under Lovenes Varetægt kan aldrig betragtes som legitim, og det saameget mindre, naar den giør Forskiel paa sine Undersaatter med Hensyn til deres religiøse Troe og behandler Landets oprindelige Jndvaanere med Ringeagt og Haardhed, fordi deres religiøse Overbeviisning afviger fra dens egne. Jntet Folks Opstand kan derfor være mere retmæssig end det Græskes, intet billigere end at Europas Nationer komme det til Hielp i Kampen. Men hvad vil Resultatet af den nærværende Kamp imellem Rusland og Tyrkiet blive? hvilket Forhold staae begge Staters Kræfter til hinanden, og hvad har det sidste Aars Erfaring i denne Henseende lært os Det Russiske Monarkie er unægtelig det mæg ligste paa Jordkloden, ikke allene fordi det er det største i Omfang, fordi det har allerede 60 Millioner Jndvaanere, erholder en aarlig Tilværk af en Million Mennesker og trækker Naboestater, nes Overbefokning til sig, hvilket saaledes kan gaae frem i en uberegnelig Grad; eller fordi dets Stilling er saa uangribelig, da det er dækket mod Norden og Østen af Nordpolens Jis og af Ørkener og Bierge; men fornemmelig af tre Aarsager: først fordi de politiske Conjuncturer ere til dets Faveur, især ved Forholdene til Sverrig og Preussen, for det andet, fordi det staaer under et absolut Enevolds-Herredømme 5 Folket staaer netop paa det Culturtrin, at det kan benyttes af en cultiveret Regiering, som et Redskab, og er for lidet cultiveret til at det kan falde paa at vilde indblande sig i Regieringens Planer; men hvad der for det tredie og især giør Rusland stærkt er, at det ikke som de vestlige Stater lider af en indvortes Kamp imellem Religions Partier og Religions Meninger; men at Regieringen har antaget og fulgt det Princip at hæve sig over alle Religionspartier og tilstaae dem alle Opmærksomhed og Beskyttelse; da nu Rusland indeholder mange forskiellige Nationer af forskiellige Religions Bekiendelser, som i Grunden hade eller foragte hinandens, saa slutte de sig alle til Regieringen, som beskytter dem alle, og denne kan ikke saa let befrygte et vidtudstrakt Oprør i sine Stater, da Jndvaanerne ere fjernede fra hinanden i Tænkemaader og i Sæder og ikke kunne blive indbyrdes forenede. Saaledes er virkelig den indvortes Tilstand i Rusland, beskaffen og denne Beskaff nyed betrygger det Russiske Rige, uagtet dets uhyre Udstrækning, for at beholde en lang Varighed. Rusland har desuden den Fordeel, at det er næsten ophøiet over al politisk Misundelse; thi alle øvrige Magten maae erkiende, at denne er aldeles forgiæves, da en langvarig Fred fra Ruslanes Side vil Aar for Aar giøre det mere farligt end de blodigste Krige, fordi dets Basis til Magt og Velstand er saa uhyre stor og denne vilde da formeres til det Grændseløse. Ruslands naturlige Mangler bestaae i det herskende Livegenskab og i Folkets Raached; men hiints Baand kan kun løsnes med Forsigtighed, og det er ikke heller, naar man ret lærer at kiende det, i sig selv og i det hele saa slemt som det viser sig for Phantasien, og Folkets Raahed vil Aar for Aar svinde ved Folkemæng, dens Tilvært og ved Omgang med Udlændinge, Men netop ved denne sin halveultiverede Tilstand, bliver det skikket til at udbrede Culturen blandt Asiens raae Nationer og den har allerede udbredet mere Cultur i sine Asiatiske Lande, end Britterne have gjort i deres, da de ikke kunne amalgammere sig saaledes med Jndvaanerne som Russerne kunne det. Naar Rusland følger sit høie Kald at udbrede sin Magt og derved Culturen i Asien, saa vil det tabe sin Farlighed i Europa Dertil har det ved sine Erobringer i 1827 i Persien og i 1828 i det Affiatiske Tyrkie giort de væsentligste Fremskridt, og Resultatet af disse Krige maae allerede betragtes som høist mærkværdigt. J det Europæiske Tyrkie udrettede det mindre i Fior fordi det havde Naturen og Climatet imod sig, fordi det maatte kjæmpe mod den sidste opblussende Lue af Ottomannernes Heltea and og deres Fortvivlelse og fordi det førte Krigens store Spil med en ubetydelig Deel af sin Statskraft; men 17 erobrede Fæstninger og sex occuperede Provinser med alle de Resourcer, som de kunne yde, vare ikke et ubetydeligt Resultat af Krigen i det gamle Aar. Maaskee man at traaede ikke andet, maaskee man vilde blot prøve Kampens Heede og give Tyrkernes Fanatisme Leilighed til at udbrænde, anderledes vil Spillet gaae naar den kjæmpemæssige Kraft først begynder rigtig at bruge sig og da nu Operationerne skulle i dette Aar gaae ud fra ganske andre Støttepunkter end i det foregaaende. Betragte vi derimod det Tyrkiske Riges Tilstand, saa finde vi det at være ganske modsat det Russiske Riges. Dets Afmagt er uagtet det blendende Skin, som det afvigte Aars Begivenhed er kastede over det, ligesaa stor som det Russiske Riges Styrke, og selv dette Skin, som blot kan tiene til sat forblinde Tyrkerne selv, maae vige for enhver opmærksom Jagttagers Eftertanke: De lode sig fratage 17 Fæstninger uden at kunne undsætte en eneste; de indlode sig kuni een Bataille, i Asien, og bleve slagne; alt det som de udrettede bestod i, at de holdt længe ud bag deres Fæstningsværker, hvortil deres Troe paa en forudbestemt Skjebne og Frygt for Sultanens Hævn ansporede, og at de giorde nogle dristige Attaker med deres Cavallerie, for det meste uden at udrette noget. Sablen var endnu deres bedste Vaaben, og man sporede ingen Virkninger af den Europæisk Disciplins Jndførelse i Armeen; de vidste ikke at benytte de Vanheld, som Climatet foraarsagede Russerne, og paa intet Punkt formaaede de at trænge ind i de Russiske Besiddelser; overalt blev Krigen ført i de Tyrkiske Lande og paa Tyrkernes Bekostning. Det gaaer med Stater som ligge for Døden, som med enkelte Mennesker, inden Livet forlader dem kan Livskraften for en Tid blusse op og de kunne faae et Udseende af Styrke, men som hurtig taber sig; et saadant havde det Græske Keiserdømme under Keiser Justinian og det vestlige Romerske Keiserdømme, da Actius i Kiæmpeslaget overvandt Hunnernes Konge Atilla. Det som har givet det Tyrkiske Rige et Skin af Styrke i afvigte Aar var at Omstændighederne hindrede Russerne fra at giøre de Fremskridt, som en levende Jndbildningskraft havde forventet og at Ottomannernes Fanatisme, og hver Paschas Frygt for sin egen Skjebne opfordrede til overordentlige Anstrængelser. Men Fanatismen mattes og Anstrængelserne svækkes naar Refourcerne udtømmes. Tyrkiet vil derfor efter al Rimelighed spille en svagere militairisk Rolle i 1829 end i 1828.