JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-06-25
Contoir-Udgifter i Christiania og Stockholm, saavelsom Locale, Lys og Brænde, Skrivematerialier, Trykningsomkostninger, Extraskriverie og Bude . . . . 25,000 Overøvrighederne. Lønninger efter Gagelisten 28,116 Oppebørsesvæsenet. a) Hovedkasserne: Lønninger efter Gagelisten Tilfældige Udgifter . . . . . b) Fogder med Flere: Lønninger efter Gagelisten 21,156 Tilfældige Udgifter, saasom ved Pengeforsendelser, Skyldlægningsforretninger, Kassebøgers Anskaffelse m.v. . Udgifter til Penges og Documenters Befordring samt Coureer-Udgifter . . . . . . . . Justits- og Politievæsenet. a) Høiesteret: Lønninger efter Gagelisten 19,290 Tilfældige Udgifter . . . . . b) Overdomstolene: Lønninger efter Gagelisten 14,246 - 48 Tilfældige Udgifter . . . . Summa 212,973 Spd. 32 s. foruden Distribution til de slettest lønnede Fogder 1,500 Spd., hvilken hele Sum, efter den norske, fra 170 til 180 mod den danske, fluctuerende Seddelcours, altsaa efter en Mellemcours af 175, ialt andrager 186,351, Spd. 63 Skill. eller 372,704 Rbd. 6 Skill. Rigsbankp.; og naar Udgiften for Administrationen i Danmark kunde bringes ned til noget Lignende vilde det saaledes give en Besparelse af 671,004 Rbd. 70 Skill.,der er ligesaa meget som hvad hele Cavalleriet, inclusive Garden til Hest, foruden Remonteringen og hele Artilleriet, koster, nemlig: 9 Kavallerieregimenter 479,096 Rbd. 51 Sk. Garden til Hest. . . Artilleriet . . . . . 144,332 Tilsammen 663,592 Rbd. 2 Sk.
Jyllandsposten, 1838-06-25
Efterat endnu Justitsraad Fielstrup havde udtalt sig i samme Retning som Propritair la Cour og Assessor With, der forøvrigt var meest tilbøielig til at stemme for Proponentens første Jndstillingspunkt, havde bemærket, at de omhandlede Arvefæstebreve og Leiecontracter ogsaa havde indsneget sig i hans Embeds district, ihvor meget han end havde modsat sig samme, blev det sat under Afstemning, om der i Anledning af Forslaget skulde nedsættes en Committe, hvilket Spørgsmaal derefter med 46 Stemmer mod 1 blev besvaret bekræftende. Til at danne denne Committee, som ved toges at skulle bestaae af fem Medlemmer, valgtes med Stemmefleerhed: Landvæsenscommissair Birch, Propr. la Cour til Thimgaard, Justitsraad Fielstrup, Kammerherre Arenstorff, og Assessor With. (Fortsættes.)
Jyllandsposten, 1838-07-02
Foreneuren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 2den Juli. Nr. 20. Maa trykkes. Nielsen.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Den danske Landsbye Præst's Kaar i occonomisk Henseende. Der har for nogen Tid siden været indleveret til Optagelse i dette Blad en Afhandling om: "den danske Landsbyepræst's Kaar i oeconomisk Henseende; men saa gjerne Redactionen end havde ønsket in extenso at levere her denne efter vor Overbeviisning vel udarbeidede Artikel, maatte den dog, formedelst Afhandlingens Vidtløftighed og det Skaar i Læserens Jnteresse, som dens Udstykning igjennem flere Nummere vilde bevirke, lade sig nøie med, efter Forfatterens indhentede Tilladelse, at give her et Uddrag af samme, da den formodes at ville interessere ikke blot Geistlige: Forfatteren begynder sin Afhandling med at omtale de 9 Præsters første og gjentagne Opfordring til deres Collegaer og motiverede Forslag til Forandring i Geistlighedens Kaar, for nærmest at forelægges Stænderne; men, da det synes ham, som disse Herrer lade det blive ved Opfordringen alene, og Gjenstandens Betydenhed, Geistlighedens Klager samt ufuldstændige og eensidige Fremstillinger hidtil dog have vakt baade hos Regjering og Folk det Ønske, at de nøiere maatte undersøges, har han troet at bidrage Sit til denne vigtige Undersøgelses Drøftelse, ved at skildre den danske Landsbyepræst's oeconomiske Kaar, saaledes som disse i Almindelighed ere, (Landsbyepræstens, fordi han især klager, og fra den oeconomiske Side, fordi det er derfra, at der især lægges ham Hindringer i Veien for hans Virksomhed og Velvære, Forfatteren søger dernæst at sætte Læseren paa det rette Standpunct til at bedømme Landsbyepræstens occonomiske Kaar, idet han opstiller det Spørgsmaal, om denne (Landsbyepræsten), som Regjeringens Embedsmand og Menighedens Sjælesørger, har en passende occonomisk Stilling, og deler derved Afhandlingen i 3 Afdelinger: 1) Landsbyepræstens almindelige occonomiske Stilling; 2) Regjeringens og Menighedens Fordringer og Forventninger til og om Landsbyepræsten; og 3) hvorvidt den første letter og befordrer de sidste, eller ikke snarere svækker og modarbeider den. Efterat have bemærket, at naturligviis ei alle Landsbyepræsters occonomiske Forfatning er lige uheldig, gaaer han over til Nr. 1 i sin Afhandling, og viser, at det, som foraarsager denne for de Fleste ufordeelagtige occonomiske Stilling er: a) De betydelige Udgifter, der affordres Præsten, naar han modtager sit første Embede. Han har ikke blot de almindelige Udgifter tilfælleds med andre Embedsmænd, men han maa desuden indløse sin Præstegaard, som oftest med 500 Rbd., betale for alle Kakkelovne aparte, betale for den af Formanden nedlagte Sæd, udløse hans Deel, for at blive selvraadig i sin Gaard, og nøies med halv eller næsten slet ingen Jndtægt i det første saakaldte Naadens Aar.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Den theologiske Candidat, som i Almindelighed er fat tig, maa, for at nedsætte sig, laane 2 a 3000 Rbd. men hvor Og, siger Forfatteren fra denne Landsbyepræstens første saakaldte Nedsættelse, fra de mange trykkende Forpligtelser, han, for at faae Penge tillaans, maa indgaae, hidrører den første og største Grund til hans Klager over trykkende Kaar; herfra hidrøre Gjeld og Forpligtelser, som han ofte sin hele Embedstid ikke er istand til at udrede sig af. Forfatteren viser dernæst, at Regjeringens Opmærksomhed vel oftere har været henvendt paa dette Punct, men, at det endnu stedse er forbudet af offentlige Stiftelser at laane Landsbyepræsten Penge, at det kun er tilladt den geistlige Enkekasse at laane, mod Pant i Jndløsningssummen, circa de af denne, hvilke dog ikke kunne erholdes for flere Aar som oftest efter Forfaldstiden, og at kun Aalborg Stifts Præster have ved afdøde Stiftsprovst Stokholms nidkjære Bestræbelser erholdt det Fortrin for de andre, at kunne faae af offentlige Midler den fulde Jndløsningssum udbetalt. Forfatteren henvender sig nu med Bøn til vor landsfaderlige Regjering om, at alle Landsbyepræster, ikke blot maatte af de offentlige Stiftelser kunne faae Jndløsningssummen tillaans, men ogsaa en passende Driftscapital, mod det tilstrækkelige Pant, som Jndløsningssum, Avl, Besætning og Embedets hele Jndtægt dog synes at kunne give, og afviser dernæst den Jndvending, at man ligesaa gjerne kan laane af en privat Mand, som af det Offentlige, ved at skildre Følgerne af denne Afhængighed af een eller flere Rigmænd i Sognet, trykkende Afdrag, hele Capitalens Opsigelse, Bekymring, Forlegenhed og Tal af Selvstændighed. b) En stor Deel af de geistlige Embeders, som det synes, alt for tarvelige Jndtægter.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Det er unægteligt at Borgervæbningen i adskillige Kjøbstæder i Provindsen og især i Randers i de senere Aar har undergaaet en betydelig Forandring. Grunden, hertil i sidste Bye lagdes allerede af afg. Stadshauptmand Madsen, og senere har Capitain Meyer ved at overtage Commanden ikke sparet nogen Møie for at faae indført den meest mulige Orden, og for at uddanne Musikchoret til den Fuldkommenhed, der efter Omstændighederne har været mulig at opnaae; dette maa vistnok erkjendes af Enhver, der har havt Leilighed til at anstille Sammenligning, som Corpset befandt sig forhen og nu. At der imidlertid dog endnu hersker en og anden Uorden saavel ved selve Vaabenøvelserne, som Tiden paa hvilken disse afholdes, skal Jndsenderen nærmere oplyse, i den Forudsætning at ogsaa disse Mangler ville blive afhjulpne til almindelig Tilfredshed.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Som bekjendt skulle de, der ere pligtige til borgerlig Militair=Tieneste, møde 5 Gange hvert Aar til Vaabenøvelserne, og ifølge Anordningen, paa en Tid som er passende, og ikke hindrer dem heri. Paa flere Steder har man nu deraf draget Anledning til at benytte Søndagen til Exerceringen, fordi det ansaaes foren Tid da alle Sysler hvilede, og for en Tid at Arbeidsclassen Jntet forsømte osv. Men det er neppe underkastet nogen Tvivl at det maa ansees for høist upassende at vælge netop Søndagen - som i flere Byer dertil anvendes – fremfor de øvrige Ugedage til denne Bestilling. At Gudstjenesteen, idetmindste Aftensangen, paa de Søndage hvor Øvelserne ere berammede, næsten gandske forsømmes, er indlysende, da der alt fra Middagen af hersker den største Hurlumhei i de fleste Huse, deels ved den Travlhed, som Byens Værtshuusholdere, Øl- og Brændeviinsudskjænkere, Kagekoner, Brødkoner, Frugtkoner, Cigarhandlere osv. osv. have med at transportere samtlige Fødemidler og Drikkevarer ud til Exerceerpladsen, der i Sandhed skeer i saadan Qvantitet som om det gjaldt en Beleiring, (da alskens Vine og Conditorier, heller ikke maa mangle deels ved at dem der ville overvære Exercitien, for at nyde det Gode i fuldt Maal, saa betimeligen lave sig til, at de samtidigen kunne ledsage Borgerskabet, og af disse kunne Jngen søge Kirken, da de sædvanligen tilsiges at møde Kl. 34, det formenes heraf at være saare upassende at vælge Søndagen hertil, da der under saadanne Omstændigheder ikke kan tænkes paa Kirkegang, og den Sætning, at kongens Tjeneste gaaer for Guds Tjeneste, kan vel her ikke komme i Anvendelse.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Jndsenderen maa ved denne Leilighed fremsætte det Spørgsmaal: Hvorfor fortsættes Øvelserne ikke uafbrudt i det mindste en Gang ugentlig? J de senere Aar fandt der undertiden et 4 a 6 Ugers Ophold Sted. Denne Udhaling af Tiden medfører flere Ubehageligheder; iblandt andet kan den der er ansat ved Borgervæbningen, saalænge Exerceertiden staaer paa, og indtil Mønstringen er forbi, ikke foretage nogen Reise paa længere Tid, uden først at anmelde det for vedkommende Chef; denne kan vel ikke uden skjellig Grund gjøre nogen Jndsigelse herimod, imidlertid er man dog i dette Mellemrum underkastet en Slags Tvang, saa man ei selv gandske er Herre over sin Tid; ligesaa er det velikke at fortænke nogen Borger i, der har saameget Andet i sit Fag at varetage, om han glemmer den ene Maaned, hvad han den foregaaende har lært, dette maa især gielde om Signalerne ved Jægercorpset, hvor man i tvivlsomme Tilfælde skulde assisteres af Oberjægerne, men - sædvanligen skulle disse have ondt ved at veilede, eller give de Gemene (simple Jægere) nogen Underretning, og man kunde uvilkaarlig fristes til at antage, det at kunne gjøre tilbørlig Honneurs med Sablen, for Hovedsagen, og alt Andet kuns for Biting. Det er derfor et almindeligt Ønske hos Borgerne, at de befalede Vaabenøvelser stad gen maatte fortsættes, saa at de i 1 Maa need eller endog kortere Tidsrum kunne være tilendebragte.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Det er beklageligt at fordi en Officeer enten tilfældigviis er bleven syg, eller han formedelst en anden Grund ikke gider taget med, eller naar han af Mangel paa Tid ikke førend om Søndagen kan besøge en Slægtning paa Landet, hele Mandskabet faaer Afbud til en anden Gang. Næste Søndag indtræffer et lignende Tilfælde, Udsættelse finder da atter Sted, og saaledes medgaaer der gjerne den største Deel af Sommeren, idetmindste var det forrige Aar ikke uden Exempel. De respect. Capitainer skulde af den Grund drage Omsorg for, at Øvelserne kunde være forbi, forinden Viborg Snapsting og St. Olufs-Markedet i Aarhuus indtræffer, da endeel af Randers Borgere freqventere disse, og paa Grund heraf foraarsages et maanedlangt Ophold. Naar den allerhøieste befaling efterkommes, kommer det jo ud paa eet, enten der exerceres i Mai eller i Julii Maaned, og hvor man ved at foretrække førstnævnte, undgik den Ubehagelighed at blive trukken ud i den meest dræbende Hede. Af alt Foranførte vil det være indlysende, at man under disse Omstændigheder kun med største Ulyst giver Møde til Exerceringen, og er gladest naar der commanderes hjem igjen. En tredie, efter Alles Formening ubehagelig Omstændighed, bør ligeledes ikke forbigaaes. Chefen for Jægercorpset, Capt. Hunæus, har ogsaa i de senere Aar anvendt alt muligt for at bringe Corpset i den Stand hvori det nu befindes, og Jndsenderen troer med Føie, at hans Bestræbelser have givet et tilfredsstillende Resultat, da det med Hensyn til Orden og Disciplin, vist ikke staaer tilbage for noget andet Corps i Provindserne. At han vel undertiden driver sin Jver noget for vidt, ved gandske at ville have sine Jægere paa militair Fod, kan ikke fragaaes; saaledes tør ved Opstillingen en Jæger der holder 1/2 Tomme mindre Maal. end Sidemanden, ikke stilles ovenfor denne, om end hele Linien derved skal rykkes, (skjøndt Brostenene i den nævne Gade ogsaa kunne have Jndflydelse paa Maalet) Halsflipper og couleurte Handsker, ere, naar man er i Mondering, nu aldeles banlyst; imidlertid skal man ikke opholde sig ved bemeldte Hunæus's Smaaligheder, da vi holde os overbeviist om, at Alt skeer i den bedste Hensigt. Det Onde vi her ville paatale hidrører fra den ved Capt. Hunæus's Foranstaltning for nogle Aar siden anskaffede Jægermusik. Pluraliteten formener at den vel gandske kunde undværes, og denne Udgift bedre anvendes, og Jndsenderen er meget tilbøielig til at tiltræde denne Mening; da der imidlertid ikke er nogen Sandsynlighed for at det vil skee, saa forventes i det mindste, at Borger= og Jæger-Musikken ved at marschere igjennem Byen, afvexlende vilde spille, da det, ikke at tale om, hvilket Virvar der opstaaer, naar alle disse Lunger sættes i Bevægelse til forskjellige Jnstrumenter, forsk. Stykker og forsk. Tonarter, er en sand Umulighed at holde Trit i Marschen, og da det, som en Følge heraf, gaaer som det bedst kan, saa tillægges Skylden sædvanligen de stakkels Jægere.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Det bemærkes, at Bogstavmærket O i sidste Nr. af Feiltagelse blev forglemt anført under Stykket "Om Publiciteten."At Svaret til Hr. Commerceraad Tommesen først med Dags Nr. følger i et Extra-Tillæg, grunder sig i en uventet Forsinkelse med Manuskriptets Forsendelse til Trykkeriet. Jhvorvel Redactionen gjerne havde optaget i dette Nr. Hr. Tommesens "Bidrag til Berigtigelse i denne Anledning, formodes det dog overflødigt, da det kun var en Gjentagelse af hvad alle de jydske Provindsialblade have indeholdt, ligesom Bladets indskrænkede Rum netop for Øieblikket forbyder det. Besvarelsen herpaa ønskes optaget at de ærede Hr. Redacteurer, som have anmeldt Hr. Tommesens Annonce. Foruden Tillægsblad Nr. 6 følger hermed et Extrablad. Af dette Blad udgaaer et No. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader. Aar. Nr. til Jyllandsposten Nr. 22.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Maa trykkes. Nielsen. Stadfæstelse, af Fortællingen om den i Jylland, som Dobbelt Forbryder gravlagte Døvstumme, indført i Jyllandsposten Nr. 12. Et Jndfald, som det, at ville denoncere en kongelig Embedsmand, er stedse et yderst voveligt Skridt, Præsumtionen af hans udøvende Retfærd og ulastelige Forhold, hvormed den hæderværdige Embedsmand efter Fortjeneste bør ifølge vore retfærdige Love være beskyttet for Frækhed, Uforstand og Ondskab, lader desværre ogsaa den Dadelværdige krybe under samme Skjul og lig Skildpadden forstikke sig under den Skal, der hverken ændser Od eller Eg, saalænge den et kommer bedre op at see ved en Endevending. At før Beviis, at rette Angreb mod sin Dommer, sin Overmand - han være nok saa uretfærdig - er derfor næsten ligesaa taabelig en Gierning, som hvor i Naturstanden Dyrene vilde modsætte sig Løvens Styrke, eller hvor, som i gamle Dage, Titanerne og Giganterne optaarnede Bjergene Ossa og Pelion for at bestorme Himlen, imedens Jupiter som anraabte Guderne og Hielp naar det kneb - kilede paa med Udslyngningen af sine virksomme Lynstraaler. Som Smaa dyrene nu forholde sig til Løven, som Himmelstormerne til Guden, saadan forholde omtrent Borgerfolket sig i Staten til den uretvise Embedsmand, som lader det Heles Vel collidere mod den Enkeltes anmassende Vælde, idet Tilveiebringelsen af det afgjørende Beviis, som til juridisk Fuldstændighed for Størstedelen skal erhverves af de Statsmedlemmer, som frygte Tordenkilen, saalænge den er i den Mægtiges Haand, kun med største Besvær lader sig opdrive. Mange Exempler bevise denne Sætning til uhørt Styrke for den fremturende Embedsvilkaarlighed, medens Egennytten, den beregnende Klogskab, overdreven Forsigtighed, uttidig Frygt, personlige Hensyn m.v. afholde menig Mand fra til enhver Tid at paastaae og udtale den Ret, som han, for at undgaae Ubehageligheder i det daglige Liv, kun altfor ofte eftergiver, og hvorved den routinerede og interesserede Embedsmand istædetfor at tungere som Statstjener, spiller Herrerollen over paa det Gebeet, der er indviet Borgerens Velvære, til bitter Spie for Almeenheden. - Dog ingenlunde gielde disse i Almindelighed fremsatte Hentydninger nærværende Begivenhed, som anden Erfaring desværre har fremkaldt og begrundet, tvertimod har endog Hr. Commerceraad Tommesen her documenteret sin formeentlig lovlige Fremgangsmaade angaaende min døvstumme Naboe, og disse Argumenter er det nu, jeg forpligtes til at modstille andre Beviser, overladende til det Offentlige at dømme os imellem.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Publikum beder jeg nu med Opmærksomhed at gjennemgaae de herhos vedlagte Attester, som alle indeholde den Sandhed, som Vedkommende til enhver Tid med Eed ville kunne bekræfte, og overbeviist er jeg om, at Jngen uden den hjerteligste Deeltagelse og Medlidenhed vil gjennemskue Sammenhængen af en Begivenhed, som maa revoltere ethvert sandhedskierligt Menneske, han være saa besiddelse af 3, 4 eller 5 Sandser. Hvorvidt det Motiv, at Birketingsdommene gaae lige til Høiesteret, under nærværende Begivenhed har været Jnspecteuren en kraftig Drivefjeder til her i fortrinlig Grad at pleie og udøve Retfærdigheden, giver jeg Andre at betænke, men takket være Regjeringen, som dog ved den tiloversblevne Trykkefrihed hjemler Borgeren den Ret, som til Skræk for Rabulisters Rænker og Krumveie, trods ethvertsomhelst Privilegium, ved Publiciteten slaaer en Bom for den Uret viished, der igjennem Proceduren kun vilde lade den fortrykte Bondestand stampe mod Braadden til sand Fordærv for sig og Omværende; og takket være Landets Love, som tillod Borgeren at kæmpe for sin helligste Ret, hvad enten han saa var i Besiddelse eller ikke af Guld og grønne Skove, idet hans Lykke ei var eller bør være afhængig hverken af ansøgt Benaadning eller ønsket Fedeicommis, imedens hans Samvittighed ved at undvære saadanne Goder, maaskee kunde finde en stor Fortrøstning i den Overbeviisning: aldrig at have begjert Første og endnu mindre - forvansket Sidste. Hvorvidt nu Hr. Commerceraaden agter at benytte. det ham anviste Beneficium, som tilkommer ham ifølge Embeds Medfør, giver jeg ham at betænke – men jeg beder ham, tilsidesættende al Medlidenhed, ei at svare mig - ubehageligt er det altid for ham at føle sig denonceret, især hvor beskyldninger mod mig om Skumlerie, Usandheder, Urigtigheder m.v. ere deponerede til videre Reservation men hvorom Alting er - ingen Krænkelse, ingen Forhaanelse imod min ærlige, retsindige, veltænkende Døvstumme. Over hans Grav har jeg svoret, vidt og bredt at skulle forkynde hans Uskyld, og dette har jeg redelig holdt ham; Jngen vove oftere at kalde Dig dobbelt Forbryder, thi til Usandhed har jeg gjort denne beskyldning, og Sandheden, af min Tale skal ingen Dødelig kunde rokke! Redacteuren. Bilag, indeholdende Erklæringer ifølge Reqvisition.
Jyllandsposten, 1838-07-02
At Beretningen i Jyllandsposten No. 12 i Anledning af den Døvstummes Mishandling i aaben Mark i Forsommeren 1831 er i Et og Alt overeensstemmende med den rene og klare Sandhed, dette vil jeg til enhver Tid bevidne, ogsaa til enhver Tid bekræfte med min Eed, at den hele Beretning, saavidt mig bekjendt, paa det nøieste er overeensstemmende med alle Rygter, Fortællinger og Samtaler, som der i Anledning af denne oprørende Begivenhed udbredte sig vidt og bredt paa Grevskabet. Christiansholt, d. 14de Juni 1838. C. L. Nissen, Skovrider paa Grevskabet. Jeg Undertegnede var omtrent i et Bøsseskuds Afstand, fra den Døvstummes Huus dengang Jlden gjennembrød dette. Jeg saae strax derefter den Døvstumme i Skjorte og Nattrøie, kom farende ud af en Laage i Gaardspladsen - thi gjennem nogen Lem i Laden kom han ikke og i sin Fortvivlelse, dreiede han sig endnu rundt flere Gange idet han opføftede Hænderne i Luften og udstødte flere slemme Skrig. Jeg forlod nu strax mit Arbeide og løb op til Huset, den ældste Datter svarede mig nu paa mit Spørgsmaal, hvor hendes Fader var at han vist var inde i Huset og laae i Sengen; jeg stødte nu Vinduet op, men saae ham ei derinde, siden fandtes han i Dammen. Beretningen i Randers Avis Litr. 6, angaaende Forhørene, finder jeg tvertimod hvad jeg selv har bevidnet tidligere og som muelig ei blev tilført Protocollen, thi Tøsens og Drengens Udsigende sammesteds passe ikke med hvad jeg kan bevidne. Efter min Formening troer jeg at intet Beviis kan være stærkere for den Døvstummes Uskyldighed i Anledning af denne Brand end den Omstændighed, at han selv skreeg og tog saa frygtelig paa, som han gjorde. Med min Salligheds Eed vil jeg til enhver Tid bevidne Sandheden, af dette mit Udsigende. Borritzøe, den 14de Juni 1838. Christen Nielsen, Huusmand i Borresøe, Med paaholden Pen.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Som Vitterligheds Vidner, Thomas Sørensen, J. P. Lassen, Skovfoged paa Grevskabet. Huusmand i Borresøe.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Beretningen i Jyllandsposten Nr. 12, som i Dag er oplæst for mig i Vidners Overværelse med Hensyn til den Omstændighed at Skovrider Nissen tilkaldte mig paa Borre Hede for at komme den mishandlede Døvstumme til Hielp i Forening med ham, er i alle Dele den aabenbare Sandhed, da Qvinden i den Grad mishandlede sin Mand der paa Stedet, at jeg hørte hans uafbrudte Skrig indtil jeg kom til Gierningsstedet, hvor Konen endnu sled i ham som i en Hund, uden at give Tegn til at ville slippe ham forinden hun dertil blev nødsaget. Hvilket jeg alt med min Eed vil bevidne naar og hvor forlanges. Borritzøe, den 14de Juni 1838. Jens Pedersen, Huusmand paa Borre Hede. Med f. Pen.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Som Vitterligheds Vidner J. P. Lassen. Thomas Sørensen.
Jyllandsposten, 1838-07-02
Efter Opfordring bevidnes i Anledning af Hr. Clausens Beretning om den Døvstummes Begravelse, i Jyllandsposten No. 12. a) At dennes Liig, som omforklart, blev i aaben Grav nedsat paa Veyerslev Kirkegaard, men at hans Enke paastod at det nok skulde komme udenfor Kirkegaarden, hvorfor hun hos Commerceraaden hentede Resolutionen for at han skulde ligge paa Kirkegaardens Fortoug, dette skeete rigtignok, og af denne Grund blev Liget optaget af Graven og flyttet udenfor Kirkegaarden. b) Præsten Hassager tilraadede mig at lade Graven kaste først paa Kirkegaarden og siden paa Enkens Huuslod i Markedsskjellet til Skræk og Advarsel for hende, og Præstens Ord vare disse: "at vilde Konen ei have Manden da han levede, skulde hun nu have ham, da han var død. c) Min Formening var det, at min Sjelesørger kunde komme i Ulykke ved at tilraade Begravelsen paa Marken og derfor paatog jeg mig Skylden derfor, da hiin erklærede, at naar Liget ei som Kongens Lov befalede maatte begraves paa Kirkegaarden, stod det ei i Øvrighedens Magt, udenfor Kirkegaarden at bestemme det nogen Plads. d) Da der blev Sag anlagt imod mig fordi Liget efter Præstens Villie blev begravet i Markedsskjellet var jeg bange for at modsætte mig min Afskedigelse fra Sognefogderiet, især da Kammerraad Stilling erklærede paa Thinget i Overværelse af Andre, at, saafremt jeg et godvillig vilde frasige mig min Sognefogedbestilling, da skulde jeg enten jeg vilde eller ei fra Posten. Denne Trudsel i Forening med fleres Overtalelse om at forlade Posten, da det ellers vilde gaae ud over Præsten, tvang mig til en Frasigelse af Bestillingen, som ganske var imod min Villie. e) At Gaardmand Christen Nielsen af Veyerslev og Præsten i en Tid ei vare Venner, dette er vist, dog blev Forholdet senere anderlevev.