Jyllandsposten, 1841-05-04
Da jeg derfor saae min retskafne døvstummeNabohuusmands Vaaning at gaae op i Luer, medens hans overalt forhadte Qvinde et Øieblik havde absenteret sig fra den Døvstummes Sygeseng, da jeg saae, at denne ulykkelige og overalt agtede døvstumme Arbeidsmand, der blev anseet for en dobbelt Forbryder, saa man endog nægtede ham Begravelse i christen Jord, idet han den Dag i Dag henligger begravet paa aaben Mark, da var det, at jeg lovede ved mig selv, naar Leilighed gaves, at bringe denne Sag fremfor Publiciteten, og dette har jeg trolig holdt. Sagen, som i denne Anledning paafulgte, blev i første Jnstants afviist, men ved Landsoverretten i Viborg dømte man mig i Mulkt og Omkostninger, nærmest fordi jeg skulde have injurieret Citanten. Neppe var jeg flyttet ud af den Jurisdiction, hvor en døvstum Mand saaledes blev behandlet, førend jeg, ved at træde ind i en anden, erfoer, at Rettens Midler her, paa Grund af Restancer, lod en Huusmandsfamilie, i Østervelling udkaste, fordi man paastod ikke af Rentekammeret at have erholdt den Jord overdraget, ved at overtage Husets Fæste, som Huusmandsfamilien troede der tilkom den, og hvorover Huusmandskonen blev afsindig, da Manden blev dømt i Voldsbøder, fordi han vilde pløie paa den Lod, som han antog der lovlig tilkom ham. Denne Sag, som blev paadømt af Herredsfoged Rod - den samme Justitsbetjent, der havde ladet Huusmandsfamilien udkaste af Huset – tabtes ved Underretten. Den blev indstævnet for Landsoverretten, men ved ikke i rette Tid at blive forfulgt, udgik den. Neppe rygtedes det blandt Almuen, at jeg havde taget til Gjenmæle i disse Sager, med hvis sande Sammenhæng Beboerne i selve de paagjeldende Jurisdictioner vare altfor vel bekjendte, førend jeg i Hobetal fik Tilstrømning fra Middelsom og Sønderlyng Herreder, idet man overalt her beklagede sig over den Behandling, Beboerne udstode baade i den ene og den anden Henseende. Jeg skal ikke indlade mig paa en Sags nøiere Detail, som allerede tidligere i offentlige Blade har været noksom omtalt, kun være det sagt, at Anklage, posterne her vare mange og som jeg troer af største Vigtighed. Jeg fandt det nu rettest, for at raade Bod paa saadan Embedsførelse, at fremsætte samme i offentlige Blade, for at dette for Exemplets Skyld kunde virke til saameget mere Nytte for Almeenheden, da Embeds vilkaarligheden, efter min Formening, spillede en altfor overvægtig Rolle i vort Jylland. Hvad imidlertid en saadan mangeaarig Proces har kostet den Mand baade af Arbeide, Reiser, Ærgrelser og Penge, som indtil Dato uafbrudt, foruden sine andre Forretninger, har været bebyrdet med denne indviklede Sag, dette behøver her ingen Forklaring, i hvorvel det ikke vilde være uden Jnteresse at skildre samme. At stille sig i Kamp med Autoriteterne, især i Provindsen, er vistnok mere eller mindre at betragte som Salmandshandling men Sandhed er det, at skeete saadant oftere fra privat Mands Side, da vilde saadan Opposition virke til utroligt Held for et Land, hvor man kun altfor meget stoler paa, at Magtsproget skal gaae igjennem. Vistnok er det en suur Skjæbne, som den enkelte Borger derved bereder sig, idet man træder i Conflict med saaMange; men Tanken om den retfærdige Sag, for hvilken man strider, maa her drive Værket, og denne Bevidsthed lader isandhed Mennesket ved saadanne Leiligheder udholde Forfølgelser, som ellers til ingen Tid lod sig overvinde.