Aarhuus Stifts-Tidende, 1833-01-10
Ved at tænke over vort Fødelands Skjebne i det sidsttilbagelagte Aar - siger Pastor Bastholm i den V. S. Avis, maa en inderlig Taknemmeligheds følelse for Altbestyrerens Naade gjennemtrænge det danske Folks Hjerter, naar det betænker, at Cholera Pesten, som har raset saa frygtelig i andre Lande, og været os meget nær, har saa forunderlig skaanet os. J det henvundne Aar ere, som sædvanligen, mange nyttige Foranstaltninger blevne trufne. Det er unægtelig den danske Regjerings Aand, at søge at bringe hele Landets indvortes Bestyrelse til en stedse større Fuldkommenhed. Blandt disse har man fornemmelig Grund til at glæde sig over Forordn. om Skindøde af 13de Januar. Hører det til en faderlig Regjerings Caracteer at bære Omsorg for de levende Mennesker, saa hører det vist ikke mindre dertil at bære Omsorg for de Døende. Foranstaltningen var upaatvivlelig høist nødvendig og velgjørende, men endnu mere vilde den blive det, naar det blev befalet, at hver Liigkiste maatte forsynes med et Laag, som blev aabnet over ethvert Liig som ikke lugtede stærkt, naar det var kommet til Graven, efter at det ved Henbærelsen havde været underkastet en ny Rystelse, og at da de ansatte Synsmænd foretoge en ny Undersøgelse over det, inden det blev nedladt i sit merke Gjemme. Dette vilde tillige give en smuk og passende Anledning for den Afdødes Venner til at byde ham det sidste Farvel. - Der har vel tildraget sig nogle Begivenheder i vort Fødeland i det tilbagelagte Aar, hvorover man skulde synes ikke at have Grund til at glæde sig, nemlig de saa høist forargelige religiøse Stridigheder, som maa oprøre ethvert godt Menneskes og enhver forstandig Christens inderste Følelser, thi naar Lidenskaberne tage Religionens Kappe paa og træde frem paa Kamppladsen, naar man slaaer førend at have overviist sig om Uret, o.s. v. saa synes al Christendom at være reent forsvunden. Og dog har man maaskee Grund til at glæde sig over alt dette, thi for det første har det lagt et Retskaffenhedsprincip hos Regjeringen for Dagen, som passer aldeles til den Caracteer som Tidsalderen. synes at ville antage, det ikke at betjene sig af et Magtsprog for at standse et Onde, men at lade Lo venne raade Bod derpaa, saavidt de formaae det, og forresten sætte sin Tillid til Menneskenes sunde Forstand og Følelse for det Rette. For det Andet har man ogsaa Grund til ikke at være saa utilfreds med slige Optrin, thi de ere tjenlige til at opvække den menneskelige Aand af den Slummer, hvortil den saa let henfalder, og til at bringe den til at tænke overde Gjenstande som maa være de vigtigste for hvert Menneske at overveie; de ere et Slags homoopathisk Kuur, den nye Methode i den religiøse Medicin; man indgiver en lille Portion aandelig Gift for at opvække den aandelige Sundhedskraft. - Endelig har man, naar man tænker over hvad der har tildraget sig i Aaret 1832, den gyldigste Grund til at glæde sig over, at det Løfte nu er gaaet i Opfyldelse, at Nationen er bleven adspurgt i Statens Anliggender. Saaliden Aarsag man her i Danmark har til at nære et saadant Ønske, saalidet man endnu efter de Erfaringer man har i Menneskelivet, er berettiget til at forvente noget stort deraf, saa er det dog et Skridt, som de Udviklinger der foregaae i Menneskelivet, og som hele Danmarks politiske Stilling udkræve. Det røber en høi Grad at politisk Jndsigt i Tide at indsee denne Nødvendighed, og en ædelmodig Opoffrelse af en Regjering frivillig at underkaste sig den. Betragtningen herover er høist velgjørende, thi det er den meest betryggende Følelse for et Lands Jndvaanere naar de finde sig overbeviste om at Retskaffenhed beklæder Landets Throne. Saavidt Betragtningen, nu Forhaabningen: J 1832 blev Nationen raadspurgt om Formen, herefter vil den blive det om Tingen. Man kan overlade sig til det skjønneste Haab naar de, som skulle give Raad paa Nationens Vegne ville lade sig være 3 Ting magtpaaliggende: 1) at gjøre sig nøie bekjendt med Fædrelandets Historie, for deraf at lære hvad der i Fortiden har gavnet Landet, og hvad der har skadet det; 2) at foretrække Landets Vel i det Hele for hver enkelt Stands eller Districts, ligesom for den personlige Jnteresse; 3) at iagttage det Maadehold, ikke altid at attraae det som i sig selv kan være det Bedste og Ønskværdigste, men allene det, som bedst kan passe til de nærværende Forhold; thi alt det sande Gode, lader sig kun langsomt udvikle til Fuldkommenhed."