Berlingske Tidende, 1783-01-01
Den Keiserl. Gesandt blev berettiget at afgiøre alle Stridigheder, som kunde reise sig, og at besørge de sammesteds ved Døden afgangne Toscaneres Jnventarium. Dette ger Leilighed til nye og store Handels Planer, hvilke skulde have ophiulpet den Toscanske Handel af sin Afmagt, dersom de havde kommet til Fuldkommenhed. Man vilde oprette en nøye Communication imellem Triest og Livorno, og et Selskab tydske Kiøbmænd havde i Sinde at sammenskyde en Kapital af 2de Millioner, for med Toskanske Vahre at drive Handel i Levante. Men da dette Compagnie forlangte visse Privilegier, som strede imod Havnens almindelige Frihed, og der i Toscana selv ikke fandtes Kiøbmænd, som havde Evne til at foretage noget vigtigt, saa benyttede man sig kun lidet af den Frihed, at handle i Levante. Da Ferdinand den 2den ikke efter Ønske kunde ophielpe den Toscanske Handel, udryddede han ved sit Hof og ved sit Exempel af Adelens og Borgernes Huuse at Pragt, hvorved Pengene kunde gaae ud af hans til fremmede Lande. Hvad som i hans Faders Tiid og medens han havde været mindreaarig var blevet forødslet, bestemte han til de smukke Kunsters og Videnskabers Fremme. Ved hans Hof kom ikke meere unyttig Pragt i Betragtning, men ene og allene Fornuft og Jndsigter. Cosmus den 3die var en ulykkelig Eleve af en skinnhellig Moder, til hvis Opdragelse Faderen havde i hans unge Aar overdraget ham. For at bringe ham paa fornuftigere Veie, lod Storhertugen ham giøre udensandske Reiser; men disse forværrede ham endnu mere, saa at han ved sin Hiemkomst foragtede alt hvad som ikke var indrettet paa den spanske Fod, og fandt ikke Fornøyelse i noget uden uden i Omgang med Theologer. J Stæden for den vise Oeconomie, som hans Fader havde indført ved Hoffet, forenede han en grænseløs Kiærlighed til Pragt og forfængelig Ødserhed med et nederdrægtigt Hyklerie, hvorved han blev en Slave af det romerske Hof, og en Gienstand for sine egne Undersaatteres Foragt, af hvilke han udpersede mange Afgivter. Omendskiønt Storhertugen var meget betænkt paa at udpynte sine Hauger og at avle kostbare Vine i samme, saa befandt dog Agerdyrkningen sig under ham i den sletteste Tilstand. Derfore indfaldt ofte Hungersnød, som bortrev Landets Jndbyggere. Livets Fornødenheder vare i deres Hænder, som dreve en Enehandel dermed og suede Blodet at det ynkværdige Folk. Kunster og Haandverker led det meste derved, at han lod forskrive Manufacturer til sin Pragt fra Engeland, Holland og Frankrige. Da ogsaa Krigene havde givet Handelen en ganske anden Vending, saa vare Silke= og Uldvæverierne ganske nær deres fuldkomne Undergang. De offen lige Kasser maatte underholde mange Manufacturister, for at afholde dem fra Oprør. J Aaret 1694 tvang Storhertugen enhver Handelsmand til at lade fabrikere en vis Qvantitet Silketøyer, med Løfte, at ville til Opmuntring, give dem 3 Procent for det enkelte Tøy, og 7 for det kunstig vævede. Men denne Ædelmodighed varede ikke længe, og var i sig selv ikke tilstrækkelig nok til at give Handelen igien sin engang tabte gode Drift. Toscanernes hele Handel var nu indskrænket til Livorno, og blev for den største Deel drevet ved fremmede Nationer, omendskiøndt man strax betyngede den med 48 forskiællige Afgivter og lagde endog alle muelige Hindringer i Veien for denne Art af Handel. Jblandt andre Hindringer var ogsaa denne, som de florentinske Kiøbmænd at Had til Livorneserne lagde i Veien 16833, nemlig at alle Vexler til Wenedig og Besanen kunde allene udstædes i Florenz. Denne Lov foraarsagede mange Uordener, der sadte Hertugen i den Nødvendighed, strax igjen at ophære den. Den eneste Tilvæxt som Handelen fik i hans Regierings Tiid, var, at han ved sit Exempel, forbedrede Vin avlingen. Thi han ansaae det som en overordentlig Ære for sig at kunde giøre de fornemste Europæiske Fyrster Foræringer af kostbare Vine, som vare avlede paa hans Jordegodser. Herved blev det tilladt under Dronning Anna, at indføre toscanske Vine i Engeland og andre Lande. Kosmus den 3die, som til Skade for Toscanerne regierede i 53 Aar, døde omsider 1723. Da man intet Haab havde, at hans Søn Johan Gasto vilde efterlade sig nogen mandlig Arving, saa blev endnu i Faderens levende Live den tilkommende Thronfølger bestemt af fremmede Monarcher uden at den endnu levende Mediceiske Fyrste havde i denne Sag nogen afgiørende Stemme. Denne krænkende Tanke gjorde Storhertug Johan Gasto saa fortrædelig, at han tilbragte den største Deel af sin Regiering inden sit Værelses fire Vegge, overladende Regieringen til sine Ministre, og syntes ikke at være betænkt paa andet, end at forøge Gjælden efter sin Fader. Dog bidrog hans ualmindelig Gavmildhed ogsaa meget hertil, Kiærlighed til Undersaatterne formaaede saa meget hos ham, at han forviste alle Munke og Hyklere fra sit Hof. Han opfyldte Hoffet igien med Menneskevenner, boed Adelen at klæde sig paa Fransk, og indførte igien en frie Omgang mellem begge Kiøn. Paa denne Maade blev Toscana, som under halvtredsindstyve Aars Regiering af en skinhellig Tyran eller rettere Munkene, var bleven opfyldt med Hykler og traurige Heldører, gandske omdannet til Glæde og en venskabelig Omgang, der er overeensstemmende med Toscanernes naturlige Karakter. Herved bleve Kunstnerne og Professionister oplivede, og Agerdyrkningen, som var bleven befriet fra adskillige Afgivter, fik nye Kræfter. Undersaatterne berigede sig paa Fyrstens Bekostning og med det Guld, som Spanierne med fulde Hænder udøste, imedens Don Carlos opholdte sig i Toscana. Herved tiltog Toscanernes Han deel saa meget, som den Tids udvortes Omstændigheder tillod det. Handelen med uldne Tøyer og Klæde blev endnu bestandig i sin Afmagt i Henseende til fremmede Lande, eftersom andre Nationer overgik Toscanerne i deres Klædes Godhed, og havde indtaget deres Plads. Dog vare og ere endnu deres sorte Klæde, Tøyer og Strømper, formedelst deres smukke Sorthed, en betydelig Handelsgreen inden Jtalien, hvor den talrige Geistlighed foretrækker det i Florenz farvede Klæde og Tøyer for andre. Meget vigtigere var Handelen med Siketøyer. Man behøvede nu ikke meere fremmed Silke til Manufacturerne, og denne blev endog søgt udenlands formedelst dens væsentlige Godhed. De ypperlige Vine og Olivenolivare næst efter Silketøyerne de fornemste Gienstande for den udenlandske Handel. De andre Vahre, som udgik fra To cana til fremmede Lande, vare Sardeller, Viinsteen, En bær, Citroner, Pomerantzer, Lamme= og Bukke=Skind Koraller, alle Slags Pomader, Rossogli og Essenser. K. ralfabriken i Livorno fik under Johan Gasto en større TilværKorallerne fandt en god Aftræk i alle fire Verdens Deele; gandske runde i Amerika, de ovale i Afrika og de største i Tyrkiet, hvor man forfærdigede Knapper deraf. Sardellerne hørte allerede den Gang under de betydelige Handelsgrene. Over 8000 Tønder gik hvert Aar ud af Landet. De fange ved Øerne Giglio og Gorgona, og ere de beste i den Midde landske Søe. - Han døde i Aaret 1737. Med ham uddøde den Mediceiske regierende Slægt; men den glemmes aldrig Saa længe Kunster og Videnskaber beholde nogen Værdie, vil samme i den menneskelige Erindring stedse skinne som en Stierne af første Størrelse iblant andre fyrstelige Slægter. Florentinerne, som i Republikens Tider bestandig havde svække hinanden ved idelige Oprør og borgerlig Ueenighed, havde den at takke for en fredsommelig og velgiørende Regiering. Den havde Toscana at takke for sine ved Handelen erhvervede Rigdomme, for sin Agerdyrkning og Oppyntning; den havde Europa at takke for Kunster og Videnskaber. General. 11 Bagere. 2 Barberere.