Viborger Samler, 1833-03-30
Det Laffitteske Huses Liqvidator erklærer, at det i 15 Aar har afhjulpet flere med Undergang truede Huse med den enorme Sum af 19,250,000 Fr. Linieskibet Superbe er med en Deel af Fremmedlegionen afseilet fra Toulon til Bona. Endeligt er den opsigtvækkende Sag om Pistol skuddet afgjort. Den 17de talede Generalprocureuren i 3 Timer. Han lod Anklagen falde mod Benoit, men forfulgte den mod Bergerøn; først beklagede han Selskabets sørgelige Tilstand, at Meen red og Fordærvelse søgte at vildlede Retfærdigheden; han støttede sig navnligen paa JanetyUdsagn, og var saa langt fra at drage Realiteten af Attentatet i Tvivl, at han havde den Skamløshed, til Slutning at advare Defensorerne og erklære, at han, hvis de gjorde Jndvendinger herimod, strax vilde lade dem tiltale for Ophidselse til Had mod Regjeringen. Til Trods for denne Trudsel begyndte Bergerons Defensor Joli med, at nægte Virkeligheden af Attentatet, der var foranlediget af Regjeringen, for at bringe Gemytterne i Gjæring, og forskaffe hiin en Jndemnitetsbill for sine vilkaarlige Forholdsregler. Beviis herpaa var, at Politiet allerede den 14de Novbr. havde havt Kundskab herom, og derfor havde begaaet større Brøde end Bergeron selv, naar det vilde give Kongens Liv til Priis for hiins Færdighed i at skyde. Den 18de førte Hr. Mou in Ordet for Benøit, hvorpaa Hr. Persil replieerte. Almindeligt Jndtryk gjorde Advocaten Jolis eftertrykkelige Tale for Bergeron. Med seirende Grunde stillede han Hovedvidnets Janety's ringe Moralitet i det fuldkomneste Lys. "Det er ikke paa den Maade – saa fluttede han – at man lukker Revolutionens Afgrund; man forener ikke Meningerne omkring en Regjering og giør Ende paa Partievæsenet ved at fordre sine befeirede Fjenders Blod. Efter ham reiste Bergeron sig selv og holdt et i en monarchisk Stat høist mærkværdigt Foredrag. Efterat han med Uvillie havde viist Mistanken om er Mord fra sig, erklærede han, at være langt fra at skamme sig ved sine Anskuelser. "Jeg siger det høit, jeg er en Republicaner. Jeg har den Overbeviisning, at Monarchiet ikke kan skabe Folkets Held. Man slutter deraf, at jeg nærer et specielt Had til Monarchen. En falsk Logik, Jeg har ikke saa snævre Anskuelser, ikke et saa smaaligt Sind. Hvad bryder jeg, en Radicaler, mig om, enten han hedder Philip eller Cark, naar Systemet forbliver det samme, Lad de Liberale gjøre Forskjel mellem Jndividerne, Republicanerne skjelne kun mellem Principerne. Man beskylder os for at ønske Kongens Død, Hvorfor skulde vi det, For os er Kongens Død kun et Menneskes Død, forbundet med nye Omkostninger, for at sætte hans Efterfølger paa Thronen, mædske en Skare nye Hofsnoge og Jntet videre. Og vi skulde sætte vort Blod og vor Ære paa Spimod et Konge-Liv, Hvorfor vel, Have vi ikke paa vor Bekostning gjort den Erfaring, at Folkene ingen Mangel har paa Konger, saalænge Kongerne ikke mangle Folk, og at det er at spilde sin Tid at ville styrte en Monarch, naar det monarchiske Princip bliver i Live, Men nu have vi med Principet at gjøre." Efterat Bergeron havde endt, klappede man i Salen, og Municipalgardisterne hæftede tvende Personer. Kl. 4 forelagde Assiserettens Præsident Juryen det Spørgsmaal, om Bergeron var skyldig i et Mordforsøg paa Kongens Person og Benoit Medvider i denne Forbrydelse. Efter en lan Oversigt over Debatterne begave de Eedsvorne sig indi Raadslagningsværelset. Efter omtrent 20 Minuters Forløb vendte de tilbage, og paa Præsidentens Spørgsmaal svarede Formanden høitideligt: Nei, de Anklagede ere ikke skyldige! Fra alle Sider lod bifald, og Jubelraabet forplantede sig gjennem de i Justitspalladset og de tilstødende Gader sammenstimlede Menneskemasser. Seglbevareren Hr. Barthe, skal være yderst bestyrtset over dette Udfald.