Aalborg Stiftstidende, 1837-12-02
Yttringer i de engelske Blade, i Anledning af de Franskes Fremskridt i Afrika, havde foranlediget den franske Presse til at kaste et skjævt Blik mod Vesten til Frankrigs mægtige Allierede, der gjerne vil beholde Herredømmet over alle Have for sig selv og ikke lægger synderlig Dølgsmaal paa denne sin Politiks Tendents. Adskillige Anecdoter fra Le ren ved Wosnessensk, som have circuleret i mange af Europas Journaler, foranledige nu bemeldte Presse til, ikke alne at kaste et skjævt Blik, men ogsaa at vende sine Kløer, mod Østen. Det er et ministerielt Blad, der meddeler Forsikkring om, at følgende Yttring er undsluppet Keiseren af Rusland, i det Øieblik, da Erkehertug Johan med Beundring stirrede paa det glimrende Skuespil af de forbigalopperende Rytterskarer: "Siig et Ord, saa marschere imorgen disse Tropper med Dem imod Frankrig!" Som en fjern Torden gjenlyder denne truende Yttring i Parises Cirkler og blander sig paa en eiendommelig Maade med den tirrede Stemning, som den engelske Torypresses seneste fjendtlige Udfald mod Frankrig havde vakt. "Sagen er, sige Journalen Commerce, at vort Cabinet, medens det er bleven staaende paa en slet Fod med Rusland, slet ikke staaer sig bedre med England. Rusland har ikke tilgive Frankrig Revolutionen af 1830; det drømmer om Gjen indsættelsen af det styrtede Dynasti og lader ingen Leilighed gaae forbi til at vise de Franskes Konge dets ugunstige Stemning. Men det er kun, ved at passere igjennem Tyskland, Rusland kan naae til os, og de tyske Folkeslag, for Tiden henrevne af Begeistring for industrielle Foretagender, vise kun liden Tilbøielighed til at indlade sig paa de krigerske. England er heller ikke, i hvad man end vil sige derimod, ved stemt for vort Cabinet. England tilgiver os ikke, at hav forladt det i dets Kamp paa spansk Grund og at have holdt gode Miner med Rusland, trods dettes haanlige Adfærd imod os. Alligevel tænker den engelske Nation ingenlunde paa et Brud med Frankrig, men ønsker tvertimod vor Alliance, fordi det behøver den. Det er sandt, at Torverne ville benytte vore Erobringer i Afrika til at forurolige Storbrittanien som Sømagt og til at yppe den gamle Kiv, men det vil ikke lykkes dem at skuffe England, som nok i Rusland vil øine sin egentlige Fjende og i Erobringen af Constantinopel det Onde, hvormed Fremtiden truer. Medens man saaledes er i god Gang med at drøfte denne Materie, indtræffer den engelske Trontale til Paris og den giver da rigelig Stof til at fortsætte Betragtningerne, idet samme Blad, Commerceer, nu kommer til at omtale Trontalen (hvori den finder et nyt Beviis for, at det er Tulleri=Cabinettets Adfærd i de spanske Anliggender, der er en Torn i St. James=Cabinettets Øine) paa følgende Maade. "Siden 1830 var det ved Parlamenternes Aabning, baade i London og Paris, blevet Mode at tale om den Enighed, der hersker imellem begge Riger; ifjor blev de Fruskes Konge for første Gang aldeles ikke nævnt i den engelske Trontale og denne Taushed blev med Rette anseet for en Fornærmelse, som imidlertid fortsættes igjen i Aar. Man søger forgiæves i Dronningens Tale efter et eneste Ord, der hentyder paa Englands Alliance med Frankrig; man kan tvertimod, uden at trække noget Ord ved Haarene, finde en Phrase deri, som hentyder paa en allerede tilværende Kløft mellem begge Cabinetter. Denne Phrase omhandler Tingenes nærværende Tilstand i Spanien. Jeg beklager, siger Dronningen, den Borgerkrig, som endnu hærier Kongeriget Spanien. Jeg vedbliver trolig at opfylde min Krones Forpligtelser mod Dronningen af Spanien, overeensstemmende med den i Qvadruplealliancetractaten trufne Overeenskomst." Dronningen af England taler altsaa for sig alene; hun taler hverken om sine Allierede eller om deres Hjælp; Ordet Quadruplealliance staaer som en Bebreidelse i Enden af Phrasen. Jmidlertid kunne kun Skyer vise sig paa den politiske Horizont imellem Englands og Frankrigs Folk, tidligt eller seent maae de igjen forsvinde. Fælles Jnteresse knytter dem til hinanden med Baand, der ere alt for stærke til, at det skulde være deres resp. Regjeringer muligt at gaae frem i divergerende Retninger. Dronningens Tale røber desuden fast Tillid til Fredens Vedligeholdelse. Den lover Handelen nye Tractater, nye Udveie. Lord Melbourne lover Forbedringer og Reformer af alle Slags og, fra denne Synspunkt betragtet, er Dronningens Trontale et Mønster for vort Ministerium.