Berlingske Tidende, 1836-01-29
Paris, den 19de Januar. – J Deputerede Kamrets Møde i Gaar tog Hr. Humann først Ordet. "Mine Herrer. – sagde han – De ville indsee, at under nærværende Omstændigheder kan det ikke være mig, der skal meddele de Explicationer, der forlanges af Finants Ministeren. J min nuværende Stilling kan der fra mig kun udgaae en simpel Fremlæggelse af Kjendsgierningerne. Jeg handlede overeensstemmende med min Overbeviisning, da jeg i Aaret 1824 forsvarede Principet angaaende Renternes Reduction og Statsgieldens Tilbagebetaling til de Creditorer, der muligen ikke vilde være fornøiede med den reducerede Rentefod. Jkke destomindre billigede jeg dengang ingenlunde aldeles den, da foreslaaede Modalitet af Planens Udførelse. Da jeg senere, i Aaret 1832, udnævntes til Finants Minister, tiltraadte jeg mit Embede med den faste Beslutning, at slutte Statsgjelds-Bogen (ikke at contrahere noget nyt Laan, paa en retmæssig Maade at skride tilRentefodens Reduction, og at gjenoprette Ligevægten, mellem Jndtægter og Udgivter ved en Oeconomi, der ved Hjelp af hiin Reduction skal iværksættes. Denne min faste Beslutning er jeg blevet ufravigelig tro. Navnlig har jeg i Mødet den 3die Juni f. A. tydeligt givet Kamret et Vink derom. Jeg har siden ikke afladt med, at beskjeftige mig med de til Opnaaelsen af dette Øjemeed meest passende Midler, som jeg troede nyttigt for mit Fædreneland og derfor hæderligt for mig som Finants-Minister. Jeg udarbeidede et Lovforslag med de dertil hørende Motiver, i hvilket de Jdeer findes udførte, som jeg nylig gjorde Dem opmærksomme paa ved Budgettets Fremlæggelse. Jeg troede at turde antage, at der fra mine Collegers Side i Ministeriet kun vilde skee Jndsigelse mod dette mit Project, forsaavidt at man maaskee meente, forinden at burde sonere begge Kamres Stemning over denne Gjenstand. Og virkelig blev der ogsaa gjort mig den bemærkning, at Udsættelsen af mit Projects Fuldførelse indtil næste Aar kunde blive gjort nødvendig af Omstændighederne. Men derom, at den foreslaaede Forholdsregel var ligesaa retmæssig som nyttig og ønskelig, herskede kun een Mening blandt mine Colleger. Saaledes stod Sagen ved den nuværende Sessions Aabning. Da jeg nu nedskrev Motiverne til Budgettet for 1837, lededes jeg derved af den dobbelte Betragtning, 1) at Øjeblikket var kommet til at forberede Gemytterne paa Renternes Reduction, hvilket jeg ogsaa troede besluttet af mine Colleger, skjøndt først for det næste Aar; 2) at Speculanterne med tilfredsstillende Sikkerhed maae henvises til denne forestaaende Begivenhed, for derved at lade sig afholdes fra Operationer, der endnu mere kunde drive denne Deel af Statsgjelden i Vejret. Jeg troer ikke at have sagt Mere, end dette mit Formaal fordrede; jeg troer meget mere, allerede i Mødet den 3die Juni f. A. at have udtalt mig langt tydeligere over denne Materie. J disse Kjendsgjerninger, som jeg med Sandruhed har fremlagt Dem, ville De forhaabentligt ikke see noget Anstød mod de Hensyn, jeg har været mine Colleger skyldig. Rigtignok har jeg gjort mig al Umage, for at overbevise Dem om det Rigtige i min Anskuelse; men derved har jeg jo kun opfyldt de Pligter, der paaligge enhver Statsmand. Men siden det sidste Torsdagsmøde har Spørgsmaalet imidlertid antaget en ganske anden Characteer. Var jeg vedblevet at være Minister, vilde jeg ikke have turdet udtale mig paa nogen forDem eller for mig selv tilfredsstillende Maade. Jeg har altsaa maattet fatte den Beslutning, som enhver Mand af Ære under slige Omstændigheder har at gribe til. (Bravo fra Oppositionen.) Jeg lægger ingen Vægt derpaa, at hiin Forholdsregel bliver fuldfort netop i den af mig foreslaaede Form, og endnu mindre derpaa, at jeg ikke contrasiquerer Ordonantsen, desangaaende, naar kun denne, i og for sig gode Forholdsregel overhovedet blot kommer istand, saa er det mig ligegyldigt, hvorledes og af hvem den bringes istand. Desuden er en gammel College og Ven givet mig til Eftermand. Han har forlangt Understøttelse af mig, og gjerne vil jeg bestræbe mig for, saavidt det staaer i min Magt, at lette ham Opgaven. Ved min Udtrædelse af Cabinettet lide de Agtelsens og Hengivenhedens Følelser, som jeg nærer for mine forrige Colleger, aldeles intet Afbræk. Jeg skilles ikke fra de hæderlige Mænd, i Forening med hvilke jeg i i fire Aar har kæmpet for Retfærdighedens, Ordenens og det constitutionelle Monarkies Sag. Jeg vil vedblive at være deres oprigtige Ven og aldrig nægte dem min Bistand." – Efter Hr. Humann tog Hertugen, af Brogle Ordet. Han begyndte med Forsikkringen om, at han inderligt beklagede, at Hr. Humann, hvis Fortjeneste og Loyalitet han tildeelte uindskrænket Roes, var traadt ud. Derpaa gik han over til ReductionsSpørgsmaalet, og erklærede, vel at have vidst, at der med Hensyn til samme herskede afvigende Anskuelser blandt Cabinettets Medlemmer, men han havde troet, at dette Spørgsmaal ei havde noget at gjøre med de almindelige politiske Principer af første Rang, med Hensyn til hvilke der maatte herske Enighed blandt alle Cabinettets Medlemmer, hvis den overhovedet skulde være Tale om Enighed og Solidaritet i Cabinettet. Kun privatim og ingenlunde i nogen officiel Cabinets-Forsamling var iøvrigt denne Materie blevet bragt paa Bane, og da kunde det vel være, at en eller anden af de øvrige Ministre havde erklæret Hr. Humann, at han vel billigede Forholdsreglen i og for sig, men dog troede, at sammes Virkeliggjørelse maatte opsættes et Aars Tid. Han selv (Hertugen af Broglie) havde dog ikke en eneste Gang udtalt sig paa denne Maade til Hr. Humann. Under disse Omstændigheder havde det højligen forundret ham, da han i afvigte Torsdags møde havde seet Reductionen behandlet i Motiverne til Budgettet som en saadan, om hvis Antagelse i Cabinettet der slet ikke kunde være nogen Tvivl.