Jyske Efterretninger, 1769-02-03
Allerund. erdanigst. mstning til vores. Allernaadigste Konges høye Fødsels=F. som sidstafvigte 29. Januar. indfaldt. ChOROS. Velkommen Dag, da man sik først at høre: En Prinds er udi Norden fød, Der eengang skal det Danske Septer føre: Da Vivat giennem Luften brød, For Femte Friderichs anden Søn, Der skulde sidde paa sin Faders Sæde. Da Herren hørte Folkets Bøn, Og fyldte Rigerne med Glæde. Recitativ. Hvad Under Luften lydede Den Dag med Fryde=Skrig, At hvad der kunde glædes, glædde sig, Fra den, hvis Lokker Alderdommens Snee Forsølvede, til den, som Moders Haand, Med Ømhed ledte frem i Daie=Baand: Fra den, der Fløyel bar og Purpur=Klæder, Til fattig Bonde, der bag Ploven gik: At Glædens Raaben hørtes alle Steder, Og vort Tak-Offer op til Himlen gik. Vi havde nyelig seet en Stierne () Paa vores Horizont saa deylig tindrende: Vi saae den med Fornøyelse: Vi ønskede saa gierne, Den maatte eengang blive til en Soel, Der kunde varme og oplyse vores Poel. Men den, da vi den saae, saa klart at tindre, Og tænkte, intet skulde hindre. Den Glæde, vi i samme fandt, Med eet forsvandt, Og, som et Stierneskud, Gik ud. Hvor bange blev da ikke heele Norden, Hvad Skræk indjoeg det Stierne=Fald paa Jorden. Arioso. Vil du i Norden slukke udi Det Lys, du selv har tændt, o Gud Rec. c.) Den første af Høysalig Kong Frederich den Femtes og Høysalig Dronning Lovisæ Sønner, der blev fød 1745. den 7. Julii, og døde den 3. Jun. 1747. i S. Recitativ. Vi bad og græd, Og græd igien og bade: Ol fromme Gud, hvis Miskundhed. Al Maal og Grændser overstiger, Lad dog din Kierlighed fra disse Riger, Ey vige bort, giør vore Hierter glade! Ach! tænk paa os og vore Smaae, Og lad den Naade, du i trende Sekuler. Har ladet see mod Fædrene, ey Ende faae, Men viis for Efterkommerne, at du den samme er, ARIA. Ol Kongers Konge, gode Gud Lad ei det Konge=Træe gaae ud, Du plantede paa Jorden! Velsigne Landet, og os glæde Med den, som i sin Faders Sted Kan hærske i vor Norden. Recitativ. Saa bade vi. Gud hørte os i Naade, Og skienkte os vor kiere ChRISTIAN. Der disse Riger skulde raade, Han, sagde han, skal sidde paa sin Faders Stoel, J Norden blive skal en Soel, Ved hvilken mange Lys og Varme nyde kan. Hans Throne jeg befæste vil, Naar med Retviished Han vil føre. Sit Septer, og min Villie giøre. Jeg vil, saa længe Han er til, Ham Veyen vise, Han skal vandre, At et Exempel Han for andre Kan blive. Je. Hans Skjold. Ros Og Klippe mod Hans Fienders Overvold Skal være, naar Han ei fra mine Bud vil gaae. Min Viisdom svæve skal omkring Hans Throne, Min Arm beskierme skal Hans Krone. Hans Søn skal efter Ham og Kronen faae. Arioso. Høylovet være du, vor Gud, i Evighed, Der af det Høie saae til os i Naade ned! ChORUS. Jubel=Aar og Jubel=Glæde! Gud en Jubel=Prinds os gav. Du bundløse Godheds Hav. Vi i Støvet dig tilbede. Ach! lad denne Jubel Gave, Stedse i dit Øye staae, At vi under Hannem maae Jdel Jubel Dage have ARIA. Velsignet Dag blant Dagene! Vi aldrig dig forglemme, Da ChRIS TIAN den Syvende, Loed høre først sin Stemme. Da gav den Soel sit første Skin, Hvis Straaler sig udbrede. Gak langsom frem i dine Trin, At vi os ret kan glæde. Recitativ. I Dag vi bøie Knæe, vor Gudi for dig, Der til i Dag vor Konge har bevaret, At ingen Uheld Ham er vederfaret. Der dine Engle bød at leyre sig Omkring Hans Majestet, og at afvende Hvad Bo A. Hvad Fare, Ham har kundet hænde. Du var paa Reysen med Ham ud og hiem. Din Naades Haand veiledede Ham frem: Den førte Hannem og tilbage. Til Lands, til Vands. Hvad Vey Han vilde drage, Dit Øye fulgte med. Forsamler eder Landets ægte Sønner, Der paa Guds megen Naade skiønner, Og kaster eder for Guds Throne med os ned. For vi, til vores og til eders Glæde, Kan see vor kiære Konge nu hos os tilstæde. ARIA. Hvad Tak skal vi, o Gud, dig bringe For alt det Gode, som vi faaer, Da al vor Tak er jo for ringe, Din Godhed den langt overgaaer. Hvad Tak vort Hierte dig kan yde, Er intet imod det, vi nyde. Vi dagligen vil dig ophøye, Saa længe Hiertet tænke kan, Fordi du med dit Forsyns Øye, Bevaret har vor CIIIIIN. For du os Ham har bragt tilbage, Der os kan glæde vore Dage. Recitativ. Du Evige, hvis Dage er som Aar, Og Aar som Dage, der har veiet vore Dag Og dem afpasset: i hvis Øye staaer, Alt det, der ved dig Aande drager. Byd denne Dag,