Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1839-04-02
Jndsendt. Opfordrede af Øens Sognefogder, i Stiftstidenden, 26, til i et Svar paa deres Indrykkede at være saa bestemte og nøiagtige som muligt, finde vinos beføiede til at svare følgende: "Vi have allerede paa Opfordring fra Birkedommeren, Hr. Justitsraad Pontoppidan, – der fra høiere Stæder havde faaet Ordre om at oplyse den omtalte Sag, – erklæret: at det aldrig havde været vor Hensigt at angive nogen enkelt Sognefoged, som skyldig i Forsømmelse af hans Embeds Pligter, da saadan Angivelse ikke syntes os værdig, eller nødvendig, saa længe Sagen paa lempeligere Maade kunde jevnes; men vor Attraae havde kun været: at giøre alle Vedkommende opmærksomme paa de herskende Uordener og deres Skadelighed, for at der om muligt, kunde blive gjort de fornødne Foranstaltninger for at hæve dem. Og ingen upartisk vil dog vel kunne nægte, at det er Uorden, naar f. Ex. i Jule og Fastelavns-Tiden Tyende ligesom aldeles unddrage sig deres Huusbonders og Madmødres Herredømme, og, uden at spørge om Tilladelse, forlade Huset flere Aftener og Rætter i Træk, og tilbringe disse med Dands og Sviir som ogsaa med Kortspil, det vides ei, men er saare rimeligt. Og, om da end nogle af Tyendet vare saa samvittighedsfulde, at de ligefuldt om Dagen forrette deres Arbeide, saa gjøre de dog dette med Besværlighed og Ulyst, og forspilde saaledes, foruden deres Huusbonders og deres egen Formue, ogsaa deres eget Helbred; Men, at ikke alle Tienere have dette Sindelag; og hellere neppe bortsove Dagene, naar de have bortsviret Nætterne, det kan omtvivles. Og ville vi betragte det fra det religiense Synspunct; Mon man da ei har Aarsag til at kalde det forargeligt, der er anstødeligt mod Sædelighed og Christendom: at tilbringe Julen, som skulde vække aandelig Glæde; og Tiden for Fasten der skulde vække aandeligt Alvor, i Suus og Duus, og derved qvæle hver aandelig Tanke og Følelse i Sjelen, Fortjener det ikke Navn af Forargeligt, naar det eene Menneske af det andet fra Barndommen af ved et saadant Exempel fores paa samme Letsindigheds Vei, Er det værdigt for protestantiske Christne, saaledes at bortsvire Ugen for Fasten, liig den catholske Almue, der ved sin Sviir i disse Dage vil holde sig skadesløs for den Samme i Fastetiden paabudne Tarvelighed Jngen kan heller nægte: at det fortjener Navn af Uorden, som saaledes strider mod Huustugt, Sædelighed og protestantisk Christendom, og som giver saa megen Anledning til Formues og Helbreds Ødelæggelse. Ei at tale om: at det, saa vidt vi vide, strider mod udgangne Kongelige Anordninger, der ei ere ophævede. At saadanne Uordener finde Sted overalt, eller dog i de fleste Byer her paa Øen, og at der endog ved slige Leiligheder udskjænkes Brændeviin for Betaling; det kan - hvad det første angaaer, – let bevises; Flere Sognefogder have (som vi i Stifts-Avisen for 1838 s 147 have sagt) meget beklaget sig over disse Uordener, og forgiæves søgt at hæve dem; Hvad det Sidste, Brændeviins-Udskjænkning, – der dog paa Landet er udtrykkeligt forbudet, angaaer, da kunne vi vel ikke saa lige bevise det, da Jngen af os nogensinde har bivaanet Almuens Legestuer, men bekjendt er det: at ved de saakaldte Skydegilder, hvor der forresten om de udsatte Gevinster meest skal spilles med Kort og Terninger, er udskjænket Brændeviin, hvorfor Nogle endog ved Politie=Retten ere bleven mulcterede. Og kan der da tvivles paa: at det Samme er Tilfældet, hvor saa mange Unge komme sammen i deres Jule- og Fastelavns-Gilder, At nu Saadant er anstødeligt mod Sædelighed og Landets Love og Christendom, skulde vi dog troe. Forresten er det ikke os; men den Stænderdeputerede, der har kaldt Almue-Ungdommens Forlystelser, eller deres Lege paa fornævnte Aarets Tider forargelige; ligesom vi ei heller ansee dette udtryk for det Væsentlige; men kuns den Uorden og Forstyrrelse, som ved de hyppige og paa hinanden uden Ophør følgende sandselige Forlystelser kommer i Helbred og Formues=Omstændigheder og i Almuens huuslige Kreds, som det Væsentlige, hvori vi give den Stænderdeputerede Ret i hans Anke. Sognefogderne her paa Øen - i det mindste Nogle, og det visselig blandt de bedre – tilstaae jo ogsaa, som sagt, at disse mange paa hinanden følgende Gilder ere Uordener, som hidtil have fundet Sted, og som de selv ønske at kunne hæve.