Københavns Adresseavis, 1768-08-16
Om de Loerensiske Love, De Gamles Maade at give Love paa er meget forskiellig fra de efterfølgende og nærværende Tiders Maade. De ældste Lovgivere i Grækenland vare meere Verdsligvise end Regentere, og deres Love indeholdt meere Lærdomme end Befalinger. Disse Lovgivere levede i smaa Republiker, hvor enhver Borger nød en fuldkommen Friehed, og Standens Forskiel gav ingen nogen bydende Anseelse. De søgte allene at grunde deres Love paa Fornuft, Sandhed og billighed. De holdte ikke allene Styr paa den Forvovenhed, og Lasterne, formedelst hvilke at det Menneskelige Selskabs Rolighed blev forstyrret; men de gjorde sig endog Umage for at udbrede Dyden, og at befordre alle Slags Pligters Jagttagelse. De saae ikke saa meget paa enkelte Rettens Tilfælde og deres Bestemmelse; thi den spidssindige Listighed og Menneskenes Foretagender havde endnu ikke indsniget sig tillige med hinanden i Retfærdighedens Tempel; men de saae paa det Almindelige, og i Særdeleshed saae de paa den Gemyttets Færdighed, i hvilken Retskaffenhed, og Dyden bestaaer. Denne satte de i ædelmodige og gemenignyttige Gierninger, og den drivende Aarsag til samme i Berømmelse og i Ære. Det, som man har tilovers af hiin Locrensiske Lovgiver, Salcucus, som levede længe forPythageras, stadfæster dette. Han giør Begyndelsen fra Gudsfrygt i sine Love. Enhver, siger han, som vil nyde Borger=Ret hos os, maae troe en Guddom. Naar han betragter Himmelen og Verden; den fortreffelige Orden, alle Tings Skiønhed og Pragt i samme, og bliver overbeviist om, at Verden ikke kan være bleven til af en Hændelse: saa maae han stræbe og giøre sig Umag for at dyrke, mog ære den høyeste Ophavsmand af et reent Hierte. Jngen kan tekkes Gud, uden den som er retskaffen og god ihenseende til Villien og Aanden. Mennesket maae heller miste alt hans Gods og Eiendom, end ville afvige fra Dydens og Retskaffenheds Rettesnor. - Hvo som har en Tilbøyelighed til det Onde, han betænke, at Gud straffer det samme. Han tænke paa sin Døds Time, 4 hvilken de onde Gierningers Erindring paa den allertydeligste Maade qvæler Mennesket. - Naar han af den onde Aand, som er stedse omkring og hos ham, bliver tilskyndet og fristet til det Onde: saa haste han hen til Templen og tage sin Tilflugt til Alterne. Han høre Dydefulde og berømmelige Mænd med Flid og Andagt, " naar de taler om dette Livs Lyksalighed og om de Ugudeliges Qvale. - Overtroen er Gud mishagelig. - Hvo som vil boe i vor Stad, maae lagttage vore Forfædres Skikke ved Guds Tienesteen, og holde alle fremmede Religioner for slette. – Næst Guderne maae et hvert Men" neske vise den største Ærbødighed for sine Forældre, Lo" vene og Øvrigheden, og meest elske sit Fæderneland. En Borger, som fatter og bærer et uforsonligt Had til " sin Medborger, skal holdes for et vildt Beest. - Naar " en geraader i Strid og Uenighed med den anden, saa maae han strax fatte det Forset og anvende alle Midler, at faae det afbrudte Venskab fornyet og sat paa Fode igien. Jngen Borger skal tale ilde om sine Medborgere. - Det er ret, at afskaffe en slet Lov; men enhver maae vise Lydighed imod de Love, som ere vedtagne og stadfæstede. Hvo som bringer en nye Lov i Forslag, den skal giøre sit Fordrag med en Strikke om Halsen. Bliver hans ForSlag biefaldet, saa er han frie; men bliver den nye Lov forkastet, saa skal man qvæle ham med Strikken. - Øv righeds Personer skal ingen Ærgierrighed eller Hovmod lade tilsyne hos sig. - Deres Hensigt skal, med Tilsidesettelse af alt Venskab og alt Had, allene være henvendt paa Ret og Retfærdighed, og de skal overhovedet foreen Vandel, som er værdig for deres Stand. - Tienere maae holdes i Tømme ved Frygt; men frie Folk skal regjeres ved Ærekierhed og Dyd. Et ærbart Fruentimmer maae ikke have flere, end een Pige i sit Følge. Hun skal ikke om Nattetid gaae ud af Staden, og ikke " iføre sig nogen Klædning, som er besat med Guld og Purpur. Thi saadan Klædning er allene for Horer. Hvo som drikker Viin, skal straffes paa Livet, undtagen det er i Sygdoms Tilfælde, eller efter en Læges Raad.