Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-10-28
Enhver Statsbegivenhed har sine nærmeste Aarsager; men den kan foruden dem have stærnere, og som uagtet de ligge længere borte og falde mindre i Øinene, dog kunne være de egentlige og afgiørende. De nærmeste Aarsager til disse Statsomvælt, ninger give sig lettelig tilkiende; de vare i Spanien, at Militairen blev tilsidesat, og at Geistlig heden blev den foredraget, hvortil kom, at hiin blev tvunget til at føre en ubehagelig og ødeliggende Krig i Colonierne; i Neapel: Spaniens Exempel, hemmelige politiske Forbindelser og en Hengivenhed blandt Militairen for en glimrende Tidspunkt, som den engang havde oplevet; og i Portugal foruden det givne Exempel af den tilstødende Naboe stat, især dets Souverains Ophold uden for Riget og Statens Overgang fra et Hovedland og den herskende Stat til en Tilstand, som har Liighed med en Colonies Stilling. Man erkiender imidlertid let, at af disse nærmeste Aarsager, som frembragde disse Statsomvæltninger, lader det sig ikke forklare, hvorfor just den indvortes Misfornøielse tog en saadan Retning, som den fik og hvorfor man just i alle disse Stater viiste en saa levende Attraae efter at bevirke en aldeles Forandring i Statsforfatningen, og at indskrænke Monarkiet ved repræsentative Statsformer, naar en Misfornøielse udbryder hos en Nation tager den ikke altid en saadan Retning; der har tilforn være Oprørsseener i Spanien, Folkets Misfornøielse mod Regieringen har yttret sig derpaa en ligesaa kraftfuld Maade, som dennegang; men det faldt det dengang slet ikke ind at tragte efter Kongemagtens Jndskrænkelse, naar blot de Ministre fik deres Afsked, hvormed Folket var utilfreds og andre Personer, som besad dets bifald kom i deres Sted, saa skildtes det roeligt ad; dette var f. Ex. Tilfældet ved Tumulten i Aaret 1766 under Kong Carl den 3, saasnart den forhadte Minister Marqvirn af Sqvillace var styrtet og Greven af Aranda havde indtaget hans Plads, saa var hele Oprøret til Ende. Der gives ikke heller nogen erhvervet Erfaring, som siden den Tid har i den Grad talt for de repræsentative Statsformers Godhed og Beqvemhed til at giøre et Folk lykkeligt, som kunde opvække en saadan Enthusiasmus for dem, at man med Vaabenmagt og med Vold skulde søge at faae dem indførte. Allerede den sunde Fornuft maatte synes at lære, at et Folk kan i det Hele vente mere Held under en Families Bestyrelse, som med de helligste Ærens og Fordelens Baand er bundne til dets Hæder og Lykke, og som ved at være ophøiet paa det øverste Trin i Borgersamfundet, ikke kan have noget videre Formaal, end at ville befordre dets Bedste; end af en Forsamling, som er bleven sammenbragt ved det usikkre Valg af en udannet Folkemængde, og af hvilken man nu maatte befrygte personlig Egennytte, nu partisk Hensyn paa enkelte Stænders eller Distrikters Fordeele, og nu endelig selv ved den bedste Villie Mangel paa Erfaring og Øvelse til at bestyre de offentlige Anliggender. Jkke heller har, som sagt, Erfaringen nogen Tid været gunstig for dette Regieringssystems Godhed; thi ikke at tale om at Historien har viist hvorledes Oldtidens Republiker fortærede sig selv ved indvortes Stridigheder; saa havde det nyeste og største Forsøg, nemlig i Frankrig, havt det uheldigste Udfald (som de ældre af de Samtidige ikke kunne forglemme); Nationalforsamlingen maatte der vige for et Convent, hvortil Valgene af Folket udfaldt faa uheldigt som mueligt og frembragte saadanne Rædselscener og Forvirringer, at Folket maatte med Grund betragte det, i det mindste in facto uindskrænkede Keiserdoms Jndførelse, som fulgte derpaa, som en Velgierning; vel erholdt Frankerig, paa nye ved Kongedømmets Jgienoprettelse, en mere ordnet repræsentativ Statsform; men Statsbestyrelsen kom langt fra ikke til at gaae nogen roelig og sikker Gang, og Lovgivernes Sale vedbleve at vise sig som de vildeste Tumlepladse for Lidenskaberne. Storbrittannien, som i Aaret 1766 havde endnu fremstillet et stort og blendende Skue, var ikke længere det Land hvorfra man skulde tage sit Mønster til Statsindretninger, da Klagerne over Statsforfatnings Mangler ere vel ingensteds stærkere end i dette Land selv. – De Nordamerikanske Friestater staae under saadanne særdeles Forhold, at man lettelig indseer, at ingen Sammenligning kan finde Sted imellem dem og et Europæisk Land. – Og med de Cortes Administration var man indtil 1814 saalidet fornøiet i Spanien selv, at det samme Spanske Folk, som nu jubler saa høit over deres Jndførelse, jublede dengang ikke mindre over deres Afskaffelse. – Hvori ligger da den egentlige Grund, at den Misfornøielse, som fandt Sted i Spanien just yttrede sig nu paa den Maade, at Jndførelse af en repræsentativ Statsform blev Folkets almindelige Ønske og siden kunde udbrede sig som en politisk Smitte til Neapel og til Portugal.