Ribe Stifts Adresseaviser, 1790-04-23
Dette sidste har Banquen gjort en vigtig Tieneste, og længe førend man begyndte at betale med Kronens Tilskud, var Statsgiældens Fond bragt i Rigtighed, uden at regne den Forøgelse, som en fastsat Myndtfod, Handelens Tilvæxt, Næringsveiene og Folkemængden forskaffe med Tiden og virkelig skulde havde været indrettet derefter. At holde en Flaade, var i forrige Tider ikke mindre nødvendigt, end under den nærværende Regiering, og saa mange Omkostninger dette end fordrede, saa kunde og burde samme bestrides uden Laan, ligesom forhen naar man ellers ingen anden Hensigt havde, end ved sædvanlige Forsvars anstalter at beskytte Handelens og Skibsfartens Sikkerhed. Dog er det ikke mit Forsæt, nøie at undersøge alt, hvad der er blevet en Hemmelighed; og endnu mindre bygger jeg paa Formodninger. Men saa meget kan man dog sige, at dersom Giælden er saa stor, gaaer en stor Deel Renter ud af Riger, og i samme Forhold blive Pengene færre i Staten; og dersom Freden ikke kan faaes, men der til Krigens Fortsættelse skal opdynges Millioner Giæld paa Millioner, saa er Riget forloret ved sit Finantsvæsen, uden at Fienden behøver at ødelægge det ved Plyndringer. Det er umueligt for den, der er ubekiendt med saadanne Ting, at angive den rigtige Summa i Tal, da ind= og udenlandske Laan ere blandede i hinanden. Man har gjort Omsætninger, for at betale gamle Laan med nye, forenet almindelige Casser, forrykket dem af deres Sted og anvendt dem til et andet Brug. Dog hindrer dette ikke, at man jo temmelig nøie kan bestemme Gieldens Beløb, og efter den Kundskab, som Pengenes Bevægelse og Omløb giver, slutte, at Gieldens Summa er ikke meget mindre end den angivne. Denne Angivelse er nødvendig, og kan i Statsberegninger ligesaa lidet forbigaaes, som en Huusholder kan i den aarlige Beregning og ver sin Jndtægt og Udgivt udelade Laanet; thrden sande Beholdning og Overskudet kan ikke udbringes, naar man ei forhen har fratrukket dette. Vilde man gaae anderledes til Verks, saa maatte deraf følge, at Hs. Kongel. Majestæt vilde og kunde selv betale Gielden. Og hvormeget vilde da ikke Rigstændernes Kummer blive lettet, samt Nationens Frihed og Rettigheder beskyttede, Men denne Overbeviisning finder ligesaa lidet Sted, som den kan have det. Hvori have Finants=Operationerne hidindtil bestaaet, Deres Hensigt var ikke, at befordre Rigets indvortes Styrke, hvorpaa en almindelig Armod med alle dens ubehagelig Følger ere, som jeg forhen har anmærket, det meest talende Beviis. Ei heller var Hensigten. at udvirke et nyttigt Omløb af Pengene, men hellere at standse dette, hvilket Jndvaanerne Landstæderne meest fornemme, og dog giør man udenrigs Laan paa Laan. Dette fortiente at blive udførlig afhandlet; men ved disse fremmede og udsædvanlige Gienstande er den Anmærkning nok, at ved en saadan Anordning bliver intet andet tilovers, hvilket man kan betragte som en særdeles Hielp til disse Laans Betaling, end fremmede Subsidier. Gielden er vis, og at den maae betales, er ogsaa vist. Men Subsidier ne ere derimod uvisse. Lidet klækkelige ere de til Betalingen af de aarlige Renter, og endnu mindre til Afdrag paa Capitalen. Et Riger saadan Mangel er næsten ikke at betragte anderledes, end som en Skyldner, der falder i sine Creditorers Hænder, og ikke raader for Betingelserne, dog med den mærkelige Forskiel, at han kan opgive sin Boe og derved blive sin Gield, qvit; men Regenten og Staten bliver saalænge, i Giæld, indtil den er betalr. Sagen maae falde ud, som den vil, Riget føler dog Byrden. Det er Riget, som lider, naar Forsparsverket og andre uomgiængelig nødvendige Udgivter indeholdes, for at betale Renter, og hvilken Skade dette tilføler Næringsveiene og den almindelige Bevægelse, det føles i samme Forhold, som Pengene gaae ud af Riget. Skeer, det ved nye Laan, bliver det Onde endnu større; Betalingen maae jo dog tilsidst udpresses af Undersaatterne ved nye Contributioner eller paa anden Maade. Man siger, at der er gjort Laan, paa min og mine Medborgeres Eiendom, uden at vi engang have faaet noget at vide derom, eller givet vort Samtykke dertil. Det er dog dette Samtykke, hvilket Rigets Stænder, som Nationens Befuldmægtigede, give, til at optage Laan, naar samme ere uomgiængelige nødvendige, og uden dette Vilkaar kunne de ikke giøres i Overeenstemmelse med Regieringsloven. og Folkets Ret. Den 50de Paragraphill Regieringsformen lyder saaledes: "Statsverkets Tilstand maae forelægges Rigstændernes Commission, paa det at samme kan see, at Pengene ere blevne anvendte til Rigets Gavn og Nytte. Derfore maae alt det, der hører til Stats=huusholdningen, angives. En stumpet Angivelse vilde ganske og aldeles være stridende imod Hensigten. Sammenligner man denne Paragraph med den 44de, der taler om Myndtens Ophøielse eller Nedsætning, og byder, at saadan Forandring ikke maae skee uden Stændernes Vidende og Samtykke; samt med den 45de Paragraph, der indeholder, at ingen Krigstyr, Leverancer eller andre Afgivter maae lægges paa Jndvaanerne; og endelig med den 55de Paragraph., der handler om Banquen, saa forene alle disse anførte Aarsager sig til Opnaaelsen af den Hovedhensigt, at beskytte Eiendomsretten imod alle Jndgreb, samt at bevare et frit Folk den Ret, at taxere sig selv.