Berlingske Tidende, 1814-06-20
Da det guddommelige Forsyn kaldte Os, efter en lang Fraværelse, tilbage til Vore Stater, paalagde det Os store Pligter. Freden var Vore Undersaatters første Trang; Vi beskieftigede Os uopholdelig dermed, og denne for Frankrig og det øvrige Europa lige nødvendige Freder underskrevet. Rigers nærværende Forfatning fordrede en Constitution; Vi lovede den, og bringe den nu til almindelig Kundskab, Vi have taget i Overveielse, at hvorvel al Magten har i Frankrig være forenet i Kongens Person, have Vore Forgiængere dog ikke undladt at indskrænke dens Udøvelse efter Tidernes forskjellige Tarv ; at det er saaledes Landmanden skylder Ludvig den Store sin Frigivelse fra Trældomsaager, Ludvig den Hellige og Philip den Smukke Stadfæstelsen, og Udvidelsen af sine Rettigheder, at Rettergangen er skiftet og udviklet ved Ludvig den 11tes, Hendrik den 2dens og Carl den 9det Love, endelig at Ludvig den 14de ordnede næsten alle den offentlige Bestyrelses Grene ved forskellige Lovbud, af hvilke ethvert bar Viisdom, mens Dræg. - Vi have ligesom Kongerne, Vore Forfædre, burdet tage Hensyn til Oplysningens altid tiltagende Fremskridt, de nye Forholde, som disse Fremskridt have indbragt i Selskabet, den Retning Gemytterne et halvt Aarhundrede har taget, og de store Forandringer, som deraf have været en følge. Vi have erkiendt, at Vore Undersaatters Ønske omen Constitution var Udtrykket af en virkelig Trang; men i det Vi gave efter for dette Ønske, have Vi taget alle muelige Forsigtighedsregler, for at dette Document kunde vorde værdigt Os og det Folk, hvis Formand Vi ere stolt af at være. Jndsigtsfulde af Statens første Corps tagne Mænd forenede sig med Commissairerne af Vor Raad, for at lægge Haand paa dette vigtige Værk. - Ligesom Vi erkiendte at en fri og monarkisk Constitution burde fyldestgiøre det oplyste Europas Forventning, burde Vi ogsaa mindes, at Vor første Pligt mod Vore Undersaatter var at bevare for deres eget Vels Skyld Vog Krones Rettigheder og Prærogativer. Vi have haabet, at de, belærede af Erfaring, ville være overbeviste om, at den øverste Myndighed, kan alene give de Indretninger, den anordner, den Kraft, Varighed, og Anseelse, som den selv eier; at naar Kongens Viisdom af egen Drivt retter sig efter Folkets Ønsker, vil Constitutionen være af lang Varighed; men naar Vold bringer Folket til at hylde Regieringens Svaghed, er den offentlige Frihed ikke mindre i Fare end Tronen, selv. Vi have endelig sagt Grundsætningerne til Constitutionen i den franske Karakteer, og i de svundne Aarhundreders ærværdige Mindesmærker. Saaledes have Vi havt en Constitution for Øie, der kunde fyldestgiøre Nationens Ønske, og, ved at knytte Fortid til Nutid, forene alt det man, ved at mindes henrundne, og ved at haabe for kommende Dage, kunde vente. Vi have ved de Deputeredes Kammer erstattet alle hine gamle Forsamlinger, der saa ofte have aflagt Prøve, paa Jver for Folkets Jnteresse, paa Redelighed og Ærbødighed for Kongemagten. Ved saaledes at stræbe efter at fornye den Tidernes Kjæde, som sørgelige Uordener havde afbrudt, have Vi udslettet at Vort Minde, som Vi ønske at kunne udslette af Verdens Aarbøgen alle de Ulykker, som under Vor Fraværelse have heriet Fædrenelandet. Lykkelig ved at see Os i Vor store Families Skiød, have Vi ikke bedre vidst at giengielde den Kiærlighed, hvorpaa Vi modtage saamange Beviser, end ved at forkynde Fredens og Trøstens Ord. Det er Vort Hiertes dyrebareste Ønske, at alle Franske maae leve som Brødre, og at ingen bitter Erindring nogensinde skal forstyrre en Tryghed, der bør ledsage den høitidelige Act Vi idag overlevere dem. - Overbeviist om Vore Hensigters Reenhed, med den Kraft Var Selvbevidsthed, indgader Os, aflægge Vi for den Forsamling, Aasyn, der hører Os, det Løvte troligen at efterleve Constitutionen, idet Vi forbeholde Os at sværge dens Haandhævelse, med ny Høitidelighed, for hans Alter, for hvis Domstoel Fyrsten som Undersaatten skal stædes. - Af disse Grunde have Vi frivillig, og med uhindret Udøvelse af Vor Kongelige Myndighed, saavel for Os som Vore Efterfølgere og for bestandig bevilget, ligesom Vi hermed bevilge Vore Undersaatter følgende Constitution. De Franskes offentlige Rettigheder. Art. I., De Franske ere lige for Loven, deres Tiller og Rang være i øvriat hvilke de ville. - 2) De bidrage uden Forskiel, i Forhold til deres Formue, til Statens Byrder. - 3) De have alle lige Adgang til borgerlige og militaire Betieninger. - 4) Deres individnelle Frihed bliver paa samme Maade garanteret. Jngen kan forfølges eller belægges med Arrest uden i de Tilfælde Loven bestemmer, og paa den deri foreskrevne Maade. - 5) Enhver bekiender sig til sin Relition med lige Frihed, og nyder samme Beskyttelse for sin Gudedyrkelse. - 6) Dog er den romerske catholske apostoliske Religion Statens Religion. - 7) Den romerske catholske apostoliske Religions og de andre christne Religionssecters Tienere erholde alen Løn af den Kongelige Skat. - 8) De Franske have Ret til at offentliggiøre og ved Trykken udgive deres Meninger, dog saaledes at de følge de Love, som straffe Misbrug af denne Frihed. - 9) Alle Eiendomme ere inviolale uden nogen Undtagelse af dem, der have Navn af nationale, da Loven ikke bestemmer nogen Forskiel imellem dem. - 10) Staten kan for en offentlig, lovlig godtgjort Jnteresses Skyld kræve Opoffrelse af en Eiendom; men ikkun imod foregaaende Skadeserstatning. - 11) Enhver Efterforskning af Meninger og Yttringer fremsatte førend denne Tingenes Forandring, en forbuden. Samme Forglemmelse befales Domstole og Borgere. - 12) Conscriptionen er afskaffet. Maaden, hvorpaa Armeen tillands og tilvands recruteres bestemmes ved en Lov Kongens Regieringsform. Art. 13.) Kongens Person er inviolabel og hellig; hans Ministre, staae til Ansvar; Kongen alene tilhører den udøvende Magt. - 14 Kongen er Statens Overhoved, anfører Magten tillands og tilvands erklærer Krig, slutter Freds, Alliance, og Handelstracter, udnævne Embedsmænd til alle den offentlige Bestyrelses Poster, og udstæder de Reglementer og Anordninger, der ere fornødne for Udførelsen af Loven og for Statens Sikkerhed. - 15) Den lovgivende Magt udøves i Forening af Kongen, Pairernes og de Departementsdeputeredes Kamre. - 16) Kongen foreslaaer Loven. - 17) Lovforslaget bringes efter Kongens Tykke, til Pairernes eller de Deputeredes Kammer, med Undtagelse af Skatteloven, der strax skal adresseres til de Deputeredes Kammer. - 18) Enhver Lov skal undersøges og frit antages et forkastes ved ethvert af begge Kamrenes Stemmeflerhed, - 19) Kamrene have Tilladelse at bede Kongen foreslaae en Lov over hvilkensomhelst Gienstand, og tilkiendegive hvad Loven, ifølge deres Mening, bør indeholde. - 20) Denne Begiering kan giøres af ethvert af de to Kamre, men efterat være bleven undersøgt i den hemmelige Committer; den maa ikke sendes til det andet Kammer af det, der har foreslaaet den, førend efter et Tidsforløb af 10 Dage. - 21. Antages Forslaget af det andet Kammer, skal det forelægges Kongen i dersom han forkaster det, kan det ikke meere forelægges i samme Møde. - 22) Kongen alene sauctionerer og bekiendtgiør Lovene. - 23, Civillisten fastsættes for Regieringens hele Varighed i det første Lovgivningsmøde, der holdes efter Kongens Tronbestigelse. Om Pairernes Kammer. Art. 24) Pairernes Kammer er en væsentlig Deel af den lovgivende Magt. - 25) Det sammenkaldes af Kongen paa samme Til som de Departementsdeputeredes Kammer. Det ene Kammers Møde begynder og ender til samme Tid som det andet Kammers. - 26.