Berlingske Tidende, 1833-03-11
Paris, den 2den Marts. Den 27de Februar fremstilledes den berømte Skribent, VicomteChareanbrand, tilligemed Redacteurerne af Gazette de France, Quotidienne, Revenant, Courier de 1 Europa og Renovateur, for Assiseretten. Et talrigt og anseet Publicum fyldte Salen ligeop til de for Retten bestemte Sæder og til Tribunen. Pairer og Deputerede vare tilstede, Generalerne blandt dem i civil Dragt Bænkene vare besatte med Damer, som endog havde taget Plads bagved Dommerne. Man begyndte strax at forelæsse Acterne angaaende Forhøret og Anklagen. Præsidenten gjorde de sædvanlige Spørgsmaal, men erholdt kun Svar paa det summariske Spørgsmaal af de Anklagede; hvorpaa Generalprocureuren Hr. Persil holdt sin Pladoyer. Efter Moniteurens Beretning skal det, under Hr. Chateaubriands Sag, have været af en meget comisk Effekt at høre, da de i Anklagen anførte Steder af Vicomtens Broschure oplæstes, hvori det f. Ex. hedder Madame er et helligt Kar, og hendes Søn en anden Ludvig den Hellige, hvem Folket bør tilbyde Kronen. - Kong Carl A. er død ved sin Abdication, men Kongen døer ikke, saalænge det gives en Descendent af hans Blod. Publicum udbrød i en lydelig Latter, da de Ord forekom: "En Moder bærer sit nogne Barn paa sin Arm; thi enhver maatte derved tænke paa det Barn, som er i Vente, og som Moniteuren har anmeldt. - Derimod optog man de Steder, hvor Hr. Chatteaubriand talede om de usle Resultater af Revolutionen, om den ny Regjerings Nullitet, og dens Penge- og Soldateregimente, med et saa stormende Bifald, at Præsidenten maatte gribe til det sidste Middel, og er tiære, at ville bortvise Tilskuerne og Tilhørerne, og i det værste Tilfælde slutte Sessionen. - Folket viste ved samme Leilighed Misfornøielse baade med Juste Milien og med Hertuginden af Berry. - Forsvaret førtes af Hr. Berryer med uhørt Liden skabelighed; som strax i Begyndelsen af sin Tale, kaldte han det et Forræderie mod Juliprincipet, en Uretfærdighed, en Meneed mod Constitutionen, som tilsteder Menigsfrihed, at fordømme en Mand som Chateaubriand, der staaer saa høit, har virket saameget, og har viist sig saa aldeles uafhængig. - Hans Phraseologie henrev Mængden til bifald, uagtet Rettens Forbud. Sin Forsvarstale endte han med de Ord: "De Journalister, som staae for disse Skranker, have ikke begaaet anden Forseelse, end at de igjen have fortalt en Begivenhed, en Samtale, paa et offentligt Sted. Om end det, de have sagt, er strafværdigt, de selv kunne dog umueligt være det, fordi de have sagt det. Mængden sagde, hvad den læste i sin Mesters Memoire: Votresils est mon 101, og den gjorde dette, hyldende sin Mening, der er fri og tilladt. Jeg siger derfor til Slutning Jntet Skyldigt, for de Mænd, der, ligesom vi, til enhver Tid raabte: Frankrige leve, Nationen leve, Kongen leve! Jeg tilføjer, Chateaubriand leve. - Stormende bifaldsyttringe, fulgte paa de Ord, hvormed Hr. Berryer endte sin Talle; dog lod en Pide sig høre. Chareaubriand sagde kun lidet til sit Forsvar. - Endelig forelagde Assiserettens Præsident Juryen 16 Spørgsmaal, om hvilke der debatieredes fra Kl. 4 1/2 til 6. Omsidenendtes Debatterne med samtlige Anklagedes Frikjendelse. Chareaubriand modtog en Masse af Lykønskninger.