Norske Intelligenssedler, 1799-05-22
Ved Stifts-Conducteurerne forrettes alle anbefalede Carter og Opmaalinger over AlmindingeKongens og benificeret Jord, uden Udgift for den Kongelige Kasse, derfor bør ogsaa de constituerede Stifts-Conducteurer nyde den forefaldne Betaling for de andre Carter i Stiftet, da det er ubillig at Stifts-Conducteurene skal have Byrden med anbefalede Carter, og andre uvedkommende Frenmede skal indgaae og borttage Fortienesten af de andre forefaldne Anstæds-Sager, hvilket ogsaa i overenstemmende med de Kongelige Anordninger; men hvorledes kan Lieuteant Aanum, udi NorJntelligens-Seddel No. 12. 1799, fordriste sig til Carters Opsigelse til Fornærmelse i Hr. Lieumant Oppens og andre Conductorater, tvertimod de Kongelige Anordninger, Udi Lovens 6 B. 18 Cap. 8 Art. fastsættes saadan Straf: At hvo, som falskeligen giver sig ud for at være i nogen Kongelig Bestilling og den udøver, have forbrudt sin Hals. Udi ovenmelte Skrivelse af 12te April 1799 beklager Hr. Lieutenant Oppen over de af Aanum begangne Fornærmelser med Carters Optagelse udi Østerdalens Conductorat, og da saadant er gandske stridende imod de Kongelige Anordninger, saa forbeholdes Hr. Lieutena tivon Oppen og de andre Vedkommende al den Ret De selv bedst veed og kan ved Sags Anlæg for de begangne Fornærmelser og Jndgreb tvertimod de Kongelige Anordninger i Følge Loven. Melbostad den 8de Maji 1799. C. Hammer. Et godt Træ kan ikke bære ond Frugt og et raadent Træ kan ikke bære god Frugt Math. 7 C. 18 V. Hvad Hiertet er fuldt af, løber Munden over med; er det fuldt af Kierlighed til End- og Næsten, da maae Mund og Pen vidne derom; er det fuldt af det modsatte, bær det frem af sit onde Liggendefæe, hvilket er tydelig at see af Jntelligens-Bladet No. 19, hvor mere end en hee Side er skreven fuld af Usandhed og Urimeligheder, om de Mennesker af Smaalehenes Amt, da af Gud er opvakt til at forkynde og udbrede hans Ære. Forfatteren udskriger deres Troe og Lærdom for falsk (hvilken dog, naar Undersøgelse derom skeer, vil findes at være rigtig og reen efter den hellige Skriftes og Lutheri Lærdom); men man kan finde god Grund til hans Udladelser, naar man seer hen til, at den sikkre Synder bliver meere og meere forstyrret i sin Roe, han vil ikke lade af at synde, og naar han det ikke vil, bebreides han snart af Samvittighed, snart af et andet Menneske, der kan kiende noget til Syndens Onde og hvad Løn derpaa vil følge, hvorfor han udbryder med de Ord, at De fordømmer Folk til Helvede. Denne Sætning, skiøndt den er usandfærdig, maae man sætte frem til Lyset og besee den, muelig vi kan finde Aarsagen dertil: Af Lovens Prædiken som den der aabenbarer Synden og er vor Tugtemester til Christum, Gall. 3- 24 T. maa da altsaa det forvendte Omdømme reise sig, men du tager seil min Vin; det var jo daarligt at ville bilde nogen ind, at et Menneske kunde fordømme, nei, du veed ikke hvad du siger, de advare dig kun fra den uundgaaelige Dom; alle skal møde for paa den yderste Dag, og da veed du vel hvem der skal dømme, frygt ham og lad dig lede ved disse og andre Guds retsindige Lærere til at kiende ham ret, og du skal selv erfare det vil koste Kamp mod Kiød og Blod og Verden uden om, at følge ham efter Lucas 144 C. 26, 27, han, nemlig Jesus Christus, skal dømme Jorderrige med Retfærdighed Apost. Gier. 17 C. 31 V.; at være og blive forligt med Gud formedelst Jesum, paa denne Side Graven, er vel en Sag af yderst Vigtighed, og dertil udfordres at aflægge Løgn og tale Sandhed hver med sin Næste. Nu begynder Forfatteren at giøre deres Lærdom om igien Linie 31, og i Steden for De forhen fordømte Folk, saa siger han sig nu selv tvertimod, og at De lære Menn sken, at man skan blive salig uden at tænke sig om og undersøge sin egen Tilstand, lægger til Grund for saadan Lærdom David Hollazen, P. Bugge og flere saadanne Skrifter, som man ikke eengang kiender, og at diss skulle være recommenderet af Hans Houge; men ligesom det første er Usandhed, saa er og det sidste, hvilket kan bevidnes af mange 100de Menneskeer; hvad han derimod recommenderer, er den hellige Skrift, Lutheri Skrifter, Joh. Arndt og flere saadanne, der lære Guds Vei rettelig, og at den der vil arve Ends Rige skal forsfæste Kiødet med sine Lyster og Begieringer Gall. 5 C. 24 V. Rom. 8 C. 13 V.; det er nok denne Tale der er dig og dine Collega forargelig, thi den ved Synden fordærvede Natur kan ikke finde sig i dette; Fornuften forstaar Sagen bedre, den vil ved dens saa kaldede rette Brug og den deraf virkende Dyd og Retskaffenhed sette igiennem; men uagtet Fornuftens rette Brug ikke forkaster, saa kan man dog let beholde et stolt og opblæst Hierte, og saa længe det hersker, er ikke Naadens Aand kommen til at virke, thi Gud staar de Hoffærdige imod, men giver de Ydmyge Naade, 1 Petr. 5 C. 5 V., og Evangeli Lære siger os at Fornuften maae underkastes Troens Lydighed; Fornuften kan ikke fatte Christum, men Trøen, som virkes ved den Hellig Aand; hvor denne fæster Rødder, der opkommer en nye sønlig Lydighed mod Gud og hans Bud, og af denne nye Lydighed maae følge Troens Frugter i et nyt Levnet, om Mennesket skal være en frugtbar Green paa Christi Legeme efter Joh. 15 C. Man vil gaae forbi Forfatterens anden gientagne nak om Henviisning til Dievel og Helvede, og undskylde ham. Hvad man kan formode am ham, er: at det maae have været med ham som med Baals Propheter, 1 Kong. 18 C. 27 V.,de raabte til Afguden, men han hørte ikke; saaledes har vist og din Samvittighed raabt til dig, søg Guds Ord og see om du finder nogen Sag mod dem; men Sandserne har sovet, Forstanden, manglet Lys af Guds Ord, eller maaskee grundig Underretning om de Ting han skriver om, Villieuhar haft at skaffe med, mere at forringe Guds Værk, end at lære at kiende og undersøge det; thi havde han det gjort, havde han i Steden for Grovhed vist funden Pillati Svar til Jøderne: Jeg finder ingen Skyld i disse Mennesker. Tilsidst takker han Øvrigheden fordi de eftersøger dem, hvilket enhver Retsindig vilde giøre med, dersom de Mennesker gjorde ondt; men nu, da man ingen Sag kan finde, uden med den giørlige Christendom, med stræbende urimelige beskyldninger, saa vil no enhver retsindig Øvrighed, der kiender sin Overdommer efter Viisd. 6 C. nok vide hvad han skal giøre. Endelig faaer han fremsat et Sprog af 2 Thess. 3 - 12 V., som han efter Fornuftens Tænkemaade driver hen paa disse. Vi vil see om vi kan finde Pauli rette Meening, og hvorpaa samme i vore Tider kan hentydes: Han taler da i 11 V. om saadanne som drev ufornøden Handel, altsaa ikke om de der talede Guds Ord, nei, men ingen maae være anderledes; der maae paa de Tider, saavelsom nu, have været Søgelspillerier og andre unyttige Kunster, hvilke han fraraadede dem. Nu i vore Tider er jo Forfængeligheden større og ikke mindre: Luftspringere, Comoediespillere, Liniedandsere, mechaniske Kunstnere og mere saadant Narrerie tager overhaand, og hvormed Mennesket underholder Kiødets Lyster. Dette maae vel kaldes unyttige Kunster, ja gid visse Grene af saadanne ikke havde indsneget sig i vore Templer, at det kunde hede af Luc. 19 C. 46 V.; saadant trækker store Penge af Landet og giver intet, derfor bedre var de Penge anvendt til Landets Trængende, der er Kiød af vort Kiød. At Landets Øvrighed med den mildeste Omhue sørgede for at sætte Grændser for saadant, vilde vist enhver Guds og Fædrenelands Elsker glæde sig ved, og at derimod Gudsfrygt, hvilket bringer Velsignelse med sig i Tid og Evighed, maatte beskyttes og blomstre i vore Egne. Til Slutning vil man bede dig, forsøg dine Venner paa de opregnede Stæder, om det er Folsom er frie for aabenbare Laster, saasom: Drukkenskab, Banden o. s. v., for hvilke N. L. 2 Bogs 4 Cap. 13 Art. og 5 C. 24 Art. determinerer Kirkens Disciplin; see videre Gall. 5 C. 19-21, at det ikke tvertimod maae klages af Davids 37 Psal. 12 - 14. Man agter ikke at indlade sig i Ordstrid, men kun et forfægte Sandheden, som ikke bør ligge i Skiul, ønsker dig og enhver at maatte komme til Sandheds Erkiendelse. gysende læses igien udi Jntelligenz-Sedlen No. 19, nogle Ondskabs-Løgne, sikkerligen forfatted af en vellystig Fornuft-Prædikant paa Landet for ikkun at forfølge og undertrykke Hans Nielsen Houge og andre, som omsonst og uden Hensigt af verslig Vinding giver hvad de har annammet, neml. Jesu Evangeli Forkyndelse. Jkkun en af ovenmeldte Løgnens Aand anmeldt beskyldninger nødes man at giendrive se: at Drammens velsignede lille Levning af Christi Hiord har sit Udspring fra Studiosus Cleino & Bøhle etc., som ved den da værende daarlige Sognepræst Hr. Møller der tillige opbragte Pøbelen til en gruelig Forfølgelse mod disse arme Mennesker, som med deres Tilhængere blev bragt i Fortvivlelse etc., det skede udi Aaret 1740 og 41, og derfor af Regieringen forvist og transporteret til Altona, ligesom og Præsten Møller nogle Aar derefter transportered fra Bragnæs. Derimod sendte Gud og Kongen en ret Evangelisk Lærere, navnlig Nære, in 1743, at forestaae denne opvagte Schisma i Menigheden, som ved sine holdne Forsamlinger baade i Kirken og particulaire Huuse tilfredsstillede Uordenen og forkyndte Ordet om Jesu Forsyning med saadan Kraft, Liv og Aand, at Tilhørerne ofte ej kunde rømmes. Herfra har den nu værende lille Levning sit Udspring, og taales meget vel af Drammens værdige 2de Præster, ja og Hans Houge uden at skuffes og forfølges.