Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1837-08-08
Odense. Ved den under 28 Juli af Land= og Søkrigskommissairen udstedte Sessions=Plakat bekjendtgjøres, at de almindelige Landmilice-Sessioner i Fyens og Langelands Distrikter for Aaret 1838 afholdes paa følgende Steder i næstkommende September og October Maaneder: i Nyborg fra 15 til 18 Septbr., i Rudkjøbing. 20, 21 og 22 Septbr., i Svendborg fra 25 til 29 Septbr., i Faaborg 30 Septbr. og 2, 3 og 4 Octbr., i Assens 6,7, 9 og 10 Octbr., i Middelfart 12, 13 og 14 Octbr., i Bogense 16 og 17 Octbr., i Odense 19, 20, 21, 23, 24, 25 og 26 Octbr., og i Kjerteminde 27 og 28 Octbr. Plakatens § 4 anføres den iaar udkomne Kancellie-Skrivelse af 18 April, der lyder: "at Sessionerne paa det Nøieste bør vaage over, at der ikke gives de Personer, der have Forretninger ved samme, Leilighed til at indvirke enten paa Maalet eller paa Lodtrækningen, samt at benytte ethvert hensigtsmæssigt Middel for at overbevise Mandskabet om, at saadan Jndvirkning er umulig og enhver Gave til disse Personer altsaa forgiæves, saa og at være opmærksomme paa, om ikke destomindre nogen Bestikkelse eller Afpræsning maatte finde Sted, og da at foranledige, at saadant paa det nøieste undersøges og behørig paatales til Straf og Undgieldelse for den Skyldige, samt derom ufortøvet at gjøre Jndberetning til Kancelliet. Fuldstændighed byder Os, endnu engang at komme tilbage til den fatale Kragsberg Brand. Hr. Thomsen, har nemlig troet at burde afvise de vrange Udtydninger, hans saakaldte bemærkninger, skulle have modtaget i Helsingøers-Avisen (see No. 144 af denne Avis), idet han, efter endeel Komplimenter til sin ærede Collega, i Helsingøer, søger at gjendrive Dennes Sigtelser, bestaaende i, at de anførte Talstørrelser (med Hensyn til de opbrændte og de anbrændte Breve m.m.) synes at være uden Betydning, og falde noget i det "Markskriger agtige, at Hensigten med at have Excerpter og Optegnelser formeligen afdeelte i hundrede- og tusindeviis ikke let indsees, at de nøiagtige Oplysninger, ikke ganske kunne bringes i Samklang med Hr. Thomsens Forsikring om, aldeles uopfordret at have meddeelt disse; at der i hans varme Agtelse for den Jnteresse, Hr. v. Abrahamson viser for Odense Kommunes Tarv, mindst ligger noget afgjørende eller fornuftigt Motiv for Hr. Thomsens Fremtræden i denne Sag, o. s. v. Hertil svarer Hr. Th. blandt andet: at de anførte Talstørrelser ingenlunde ere uden Betydning, naar de ere sande; ham var det kun om Sandheden at gjøre, den hele Sandhed og Jntet uden Sandhed, *. Derfor haaber han, at hans ærede Collega, (i Helsingøer) vil finde Sigtelsen for det "Markskrigeragtige, aldeles afviist, naar han derhos betænker, hvor saare betydeligt *), relativt taget, Tabet har været for den enkelte Mand. At den Maade, hvorpaa Generalkrigskommissair v. Abrahamson har sin overordentlig store. Samling af forskjellige Papirer afdeelt, er for*) Skjønne, begeistrede Ord! Casimir Perrier brugte de samme angaaende det franske Charte; under hans lithographerede Portrait findes disse Ord anbragte og det aandfulde Ansigts Udtryk viser, hvor dybt, hvor inderligt disse Ord vare indgravne i den ædle Talers Hjerte. Overførte fra det franske Clima til det koldere Nord, minde de om Gartnerens Okulering, naar hans kunstøvede Haand indsætter et Øie af en ædel Provenceroses Green i Barken paa den Hybenstamme, som Man agter at forædle. Johan Ludvig Heiberg sagde engang i sin Flyvepost om et herligt Digt af Christian Winther, der fandtes indrykket i et dengang mindre høitstaaende Blad, at dette Digt tog sig der ud som en Svane i en Gaasesti. for sig ubetydelige, 366) kalder Hr. Th. det en i sin første Beretning C. Tildragelse - hvorved, som bekjendt, paa et hængende Haar Gaarden med al Jndbo var bleven et Rov for Luerne og Beboerne indebrændte: dette Øiemed yderst hensigtsmæssig, vil Enhver kunne sande, som har havt Leilighed til at være Vidne til den store Orden, der hersker i hans Forretningsliv og den sjeldne Lethed, hvormed han veed at gjenfinde Alt i sit Arkiv. Ved den Paastand i Helsingøers-Avisen, at en saa nøiagtig Opgave, ikke ganske skulde kunne bringes i Samklang med Hr. Th's Forsikring om, aldeles uopfordret at have meddeelt den, bemærker Hr. Thomsen, at han ikke vilde offentligen have givet en saadan Forsikring, naar den ikke var overeensstemmende med den strængeste Sandhed, hvorhos endnu tilføies den Forsikring, at han ikke allene aldeles uopfordret af Hr. v. Abrahamson, besluttede at tage til Gjenmæle imod Kjøbenhavnsposten; men af denne Beslutning (vel at mærke Beslutning, hvorfra der endnu er et stort Skridt til Udførelsen) fra Hr. Thomsens Side kom og - paa Grund af private Forhold - maatte komme Abrahamson aldeles uventet, hvorimod Th., efterat han havde meddeelt Abr. denne sin Beslutning, bad ham meddele sig nogle Oplysninger, hvilke dog størstedeels forud vare ham bekjendte. Hr. Thomsen kan heller ingenlunde være enig med sin ærede Collegas Paastand, at Agtelse for en Mands offentlige Færd ikke bør kunne bestemme Publicisten til eller fra, om han vil fremtræde offentligen som hans Forsvarer eller ikke, helst naar han ved meget Samarbeide med Generalkrigskommissair v. Abrahamson har havt Leilighed til, som Faa her, at kjende hans Virksomhed i denne Retning, saa meget mindre, som han (Thomsen) varmt paaskjønner enhver Virksomhed forden Commune, hvis Vel levende interesserer og maa interessere ham selv. At en slig Bevæggrund ogsaa bidrager til, at Th. søger at værne om en saadan Mands uforskyldt angrebne Ære, er en Art Egoisme, som Man vel vil finde tilgivelig. – J en tilføiet Epilog, vender Hr. Thomsen sig fra sin vennesindedes Collega i Helsingøer med mindre Glæde til sin ikke venligtsindedes Collega (Søren Hempel), fordi han stedse har ønsket og søgt at bevare Fred med ham, skjøndt han ligesaalidet har frygtet Strid med ham som med nogen Anden. Denne efter Udseende skrækkelige Anke gaaer ud paa, at Hempel ved i sin Avis paa sin Viis, at meddele en Extract af Thomsens tidligere bemærkninger ganske uskyldigen har tilføiet, at de ere underskrevne af Hr. Redaktør Thomsen. Her - vedbliver Th. har han (Hempel) nu visseligen fuldkommen Ret*);men Th. befrygter, at - siger han - mangen Læser maaskee (!) ved dette Udtryk kunde forledes til at troe, at Hr. Hempel nærer nogen Tvivl om, at jeg ogsaa har skrevet Artiklen, og jeg bør derfor ikke tilbageholde, at jeg anseer navnligen Hr. Hempel for fuldkommen overbeviist om, at jeg ikke ved Nogensomhelst lader mig bevæge til, hverken at overskrive eller underskrive, som Mit, Andet, end hvad jeg virkelig selv har skrevet. Sluttelig lover Hr. Thomsen, i Tvivls Tilfælde, at meddele Hem vel de Oplysninger, hvortil han (NB. under Forudsætning af hiint maaskee maatte trænge. Jeg kan for mit Ved Saa lyde for dennesinde Ordene, kommende overlade hver tænkende Læser at domme, med hvad Føie Hr. Thomsen, efter taalmodig at have døiet sin Helsingøerske Kollegas temmelig bestemte og vægtfulde Sigtelser, uforskyldt stikker efter sin Odenseer Kollega, uagtet jeg i min Extrakt samvittighedsfuldt havde holdt mig næsten bogstavelig til bemærkningernes Ord og forvisset om, at de talede forsig selv, ikke ledsaget dem med nogen egen Anmærkning. *) Et kosteligt Vidnesbyrd af en Antagonist, Bør Som Publicist vedbliver ogsaa jeg at røgte mit Kald og, uden Hensyn til Personen, tage Notits af offentlige Anmeldelser, hvor de findes, og mindst kan jeg troe, derved at genere Offentlighedens varme Talsmand. Den eneste Forandring jeg ved Sammenligning finder at have tilladt mig, bestaaer, at jeg, ved at anføre, af hvem Artiklen er underskrevet, har udeladt Fornavnet "Ove. Men min Vaersomhed er, som Man seer, kun bleven slet lønnet, medens Helsingøers=Anmelderen slipper saa vel derfra og faaer Venneklap ovenikjøbet. Dette er nu anden Gang, at Hr. Thomsen har ligesom villet vælte sig ind paa mig og lagt sin stridbare Natur forDagen, idet han lader Verden vide, at han ikke frygter for Strid. Uagtet jeg kan see ham saa frit i Øinene som Nogen, skal jeg endnu denne Gang ikke optage Stridshandsken, men gjemme Afregningen imellem Os To, der vilde blive vel vidtløftig for Avisen, til en beleiligere Tid, og blot bede ham betænke: at, den som griber Sværdet, skal omkomme ved Sværdet. Vel viser det over hans første bemærkninger anbragte Motto, hvad Jngen for har kunnet opdage, at denne Sandheds og Rets nye Vaabendrager kan blive heftig, end sige blive det meget, og blive det let, men sandt er det ogsaa, at jeg heller aldrig for saae ham saa bister – en Egenskab, der ellers ikke skal ligge i hans Natur. Jeg vil derfor, som sagt, ikke længe opholde mig ved Forsikringer som disse: at en ham aldeles uvedkommende Meddelelse i Kjøbenhavnsposten kunde bringe Manden saaledes i Harnisk, at Beslutningen om at optræde som Hr. v. Abrahamsons Defenfor kom aldeles uopfordret, medens Oplysningerne dertil, paa hans indstændige Bøn, bleve ham meddeelte. Hr. v. Abrahamson forstaaer, skulde jeg troe, at feie for sin egen Dør, hvis han finder det Umagen værd, uden at tye til den nye Sandheds-Apostel, og med de uhyre Kjempeskridt, som forudsiges, naar der nu først bliver ryddet op i vor gamle Commune og denne hjulpet ud af sin Umyndighedstilstand, gjorde dens unge Lem vel klogest i at tie, indtil Frugterne viste sig. "Sandheden, er overalt et Schiboleth for alle Publicister; det kommer kun an paa, om det er meent, men til at bedømme det høre andre Criterier end egen Forsikring.