Københavns Adresseavis, 1791-03-16
Scientiaque. Nulli Secandets Benesicentia. Arga Omnes Pietate m. Denn Hominesque. TilestrisQuihus Virtutihuus. Ambrem omnium SibiConciliapit. Gic Amico P. F. Suhm. Den 16 Martii 1791. Vor elskte store Berger døde Menneskene græde. Men Englene smille! H. B. Ved Kristian Frederik Næsses Død den 12 Martii 1791. Død, hvor er din Magt? Grav, din Seier, Gud være Tak, som skienkede os Seier. Paulus. Saadøde Du da - Saa endte Du da din korte - din møisomme Bane Dine retskafne Forældre mistede en elsket Søn og jeg - jeg en kjer Ven - Lærer jeg maaskee derfor Mennesker at kiende - slutter jeg derfor Venskab med disse, for des heftigere at føle den smertelige Skilmisse - O Død, - ah grusomme Død end ikke den meest forbittrede - den blodtørstigste Seierherre anretter større Ødelæggelser - er meere ufølsom ved at see de Ruiner han Laurbær og sin Tinding med uafbrudte Blik - med stirrende Dine betragter - end du i din rasende Fremfart - Det var dig, dig henrivende Død, der borttog min Ven - lig den rædselfulde Storm, der bryder ned fra den fortørnede - den med vrede Skyer dækkede Himmel, og hvinende farer giennem den mørke Skov over Hav Bierg - Dal og Slætte, og i sin ustandsede Fart brækker den spæde - den kortblomstrende Lillie - farer du frem, og i din Flugt brækkede en Lillie, der endnu neppe var udsprungen - og du skiælver ikke ved at skue dit Ruin? – Ha Skræk- Ha, hvilke tittrende Følelser hæver min Barm - hvilken Frygt omringer mig - hvor er jeg Gud, Trygge - glade vandre vi blant skinnende - blant ustadige Forlystelser - Du vinker Jehova - og nu - nu staae vifor din Trone - nu dømmes vi men vel - vel den, som med Din Frimodighed - med Din Bevisthed, Forklarede, kan nærme sig Dommerens Trone - Den kan, som Du, nu med Glæde høre sin Dom, der vist saa bliver ham til evig Lyksalighed - O herliggjorte Ven, denne Lyksalighed nyder nu Du - Du er nu i Evigheden, hvor Du med Kern bim istemmer daglige Lovsange for Jehova, og omstraales af Herlighed fra hans Helligdom - Jeg føler - henrykt føler jeg hvad jeg ikke skuer - Vel er Du død - men Din Siæl lever - Al hvad føler jeg ved denne Tanke - Din Siæl lever - Hvilken sød Smerte ulmer ikke ved denne Tanke i mit Brøst - men hvor - hvor er den Skildrer, som laaner mig sin Haan til at male mine Følelser. - O kunde Du Forklarede giennem det stiernestrøte Firmament der skiller mellem Dig og 2 skue de heede - de tunge Taare - med hvilke en elsket Fader- en om Moder - en kjær Broder varme dit klippeklædte Leer See de Smerter Din Bortgang foraarsager Dine Venner, da skulle Du fuldkomnere blive overbeviist om det Da ved ikke tvivlede om i Livet - hvor høit Du var elsket; thi om Dyden ellers for tiener nogen Belønning, da kan uok neppe værdigere skienkes den Jeg saae Din uteerlige Taalmodighed Du viiste i Dine Lideller - Den Hengivenhed med hvilken Du underkastede Dig den Algodes Villie - Jeg veed Dine mange søvnløse Nætter - Jeg hørte Din afbrudte - Din døende Stemme ønske Dagen - Jeg var hos Dig næsten til Dit sidste Aandedræt - o - og at jeg maatte døe, som Du, For Dig var Døden ingen Skræk Du kiendte Synden er - I Døden selv Din Siæl var kjæk Paa Livets visse Vel. Nu nyder du Forklarede, Din tunge Smertes Løn - Af Herlighed Du straalende Jstemmer Engles Bøn. Deelad Dit Smiil, o Jehova, Dit Stil besiæle mig Hvor glade. hvor rolig seer jeg da Som han - mit Himmerig. J. W......