Jyske Efterretninger, 1773-10-01
Da nu just dette Forligelsens Ord og Embed paa en besynderlig Maade er Os anbefalet af Gud, saa have Vi strax, da Vi, uden Vores Fortieneste, blev ophøyed paa Peders Stoel, Dag og Nat havt begge Deele for Øyne, og beflittet Os paa at indtrykke samme dybt i vort Hierte, og af alle Kræfter at opfylde det, hvortil Vi stedse have udbedet Os guddommelig Hielp og Bistand paa det Gud maatte give Os og hans heele Meenighed, Freds Tanker og Anslag, og til at erlange dette, aabne Os en sikker og ufeylbar Vey. Vi vilde meget vel, at Vi efter det guddommelige Raad ere satte over Nationer og Riger, paa det Vi, i at dyrke den Herre Zebaoths Viingaard, og vedligeholde den christelige Religions Bygning, hvortil Christus er Hoved=Hiørne steenen, skal udrydde, forstyrre, nedrive, adsprede, bygge og plante, saa have Vi og derfor stedse havt dette faste Sindelav, at Viikke maatte efterlade paa alle muelige Maader at plante og bygge for at vedligeholde den christelige Republiks Rolighed og Sikkerhed, men endog, formedelst at vise Gienkierlighed, tillige være bereed og villig til selv at nedrive og forstyrre det, som end- og der maatte være os selv meest behageligt, og som vi ikke uden Vores store Hierte=Sorg kunde blive berøvet. Det er upaatvivleligt at de acistlige Ordener have meest befordret den Katholske Religions Velstand og Lyksalighed, hvilke igiennem alle Tider have tilveyebragt den heele Christi Kirke besynderlig Ære, Beskyttelse og Fordeel. Derfore har den Apostoliske Stoel ikke alleneste selv billiget samme, men de ere endog ved dens Bistand blevne understyttede, ja den har og meddeelt dem mange Beneficier, Privilegier og Fordeele, paa det at de desto meere maatte opmuntres til at befordre Fromhed og Religionen, ved Lærdom og Exempel at danne Folkets Sæder, og vedligeholde og befæste Troens Enighed iblandt de Troende. Men naar den derimod er bleven vaer, at nogle iblandt de geistlige Ordener, ikke have forskaffet de Christne den Fordeel og Nytte, hvortil de vare oprettede, eller og tilfoyet dem meere Skade, og været den offentlige Rolighed meere til Hinder end Forfremmelse, saa tog just den Apostoliske Stoel, som ikke havde sparet nogen Møye og Høyagtelse for deres egen første Stiftelse, ikke i Betænkning ved nye Love, at understytte dem, eller at bringe dem til Lydighed eller og endelig aldeles at ophæve og adsprede dem. Just paa denne Grund forbød Pave Jnnocentius 3, som ved indsaae de mange Uordener, der bleve indførte i Guds Kirke formedelst de mange adskillige geistlige Ordener, paa det 4de almindelige Lateraniske Concilio, at fra den Tid af skulde der ikke meere optænkes nogen nye Orden, men at den, som fandt sig at være kaldet til den geistlige Stand, skulde indtræde i en af de allerede samtykte Ordener. Han forordnede fremdeles, at den, som paa nye maaskee vilde stifte noget geistligt Huus, skulde ligeledes vælge af de allerede indførte Regler og Jnstituter, hvoraf da fulgte, at man paa ingen Maade kunde stifte nogen nye Orden. uden den Romerske Paves særdeles Tilladelse dertil. Og dette har ogsaa sin gode Grund. Thi dersom der af Jver til en større Fuldkommenhed skal skiftes en nye Orden, saa er det meget got, at den hellige Apostoliske Stoel først med al Flid undersøger den Levemaade, som nogen foreskriver sig, paa det ikke større Uleiligheder og maaskee ogsaa Forargelser under Skin af et større Gode og et helligere Levnet skulde indsnige sig i Guds Kirke.Saa viseligen dette endog af benævnte Innocentio 3 var blevet forordnet, saa blev dog den Apostoliske Stoel i de følgende Tider, af de besværlige Postulanter ligesom med Gevalt tvungen til at billige endnu nogle geistlige Ordener, ja en vis Persons stolte Forvovenhed opfandt endog en udsvevende Mængde forskellige, i Særdelesheds Bettel-Orden, som endnu ikke vare samtykte. hemme dette Onde, fornævnte Pave Jnnocentii 3. Constitution Da Pave Georg 10 erfarede dette, fornyede han strax, for at at ingen herefter maatte opfinde nogen nye Orden, eller bære paa det Lionske almindelige Concilio, og forbød under haard Straf 4de Lateraniske Concilio ere blevne oprettede, og som ikke vare sammes Klædedragt. Alle øvrige Bettel-Ordener, som efter det stadfæstede af den hellige Stoel, forbød han til ævig Tid, men de, følgende Maade vedblive: De Ordenspersoner, som havde gjort som vare stadfæstede af den Apostoliske Stoel, disse skulde paa deres Løfte, kunde blive ved Ordenen, om de ville; men herefter maatte ingen meere tilstedes at aflægge Løfte, de maatte ikke anlægge flere nye Huuse eller andre Pladse, og ikke uden den hellige de. Og, sandt at sige, Paven overloed alle disse Godse til den Stoels udtrykkelige Tilladelse afhændige noget af dem, de besad hell. Stoels Disposition, til det forjættede Lands Understyttelse, til de Arme, eller til andet gudeligt Brug, ved Biskopperne i Han forbød og Lemmerne af denne Orden at præke og at høre Stæderne, eller dem, som den hell. Stoel havde overdraget det. Skrifte, og de Fremmede at blive begravne; dog vilde han, at greben i denne Constistution, hvilke, formedelst den aabenbare Prædicatorernes og Minoriternes Orden ikke skulde være indbeNytte, som de gjorde den almindelige Kirke, bleve approberede. Han forordnede ogsaa, at Eremit- og Carmeliter=Ordenen blev almindelige Lateramske Concilio. Endelig tilloed han og Med paa den gamle Foed efterdi deres Oprettelse var skeet førend det lemmerne af denne Orden, hvortil denne Constitution henhørte, den almindelige Frihed, at træde over til en anden allerede bekræfted Orden, dog med det Vilkor, at ikke en heel Orden eller et Kloster tilligemed sine Godse maatte giøre det, uden med den hell. Stoels særdeles Tilladelse. dernes Omstændighed, hvis Decreter Vi for Kortheds Skyld. De andre Romerske Paver fulgte dennes Fordspoer efter Ti ikke ville anføre. Jblandt andet ophævede dog Pave Clemens den 5. ved sin Bulle af 3. Maji 1312 den almindelig berygtede Tempilherre Orden ganske, da den dog var retmæsig stadfæsted, og i sin Tid havde gjort sig saa fortient af den christelige Republik, at den hell Stoel havde overhyllet den med Beneficier Privilehvilket det var overdraget at undersøge den, ikke holdt det for godt gier m. m. omendskiønt det almindelige Concilium til Vienne, at give nogen endelig Kiendelse i denne Sag. Pave Pius den 5. der for sin store Hellighed saa meget bliver agted af den Katholske Kirke, afskaffede ganske den saa kaldte Orden Frati Umilitiomendskiønt den var opretted for det Lateraniske Concilio, og stadfæsted af Jnnocentio 3, Honorio 3., Gregorio 9 og Nicolas den 3. Den havde viist sig ulydig imod de Apostoliske Decreter, havde havt inden og udenlandske Stridigheder, altsaa kunde den i Fremtiden ikke være et Exempel paa Dyder; Nogle af denne Orden havde ogsaa paa en ond Maade tragtet den hell. Cardinal Carl Borrome, Protector og Apostoliske Visitator for denne Orden efter Livet. Pave Urban den 8 undertrykte ved et Breve af 6. Febr. 1626. aldeles og bestandig Congregationen Frati Conventuali Riformati, omendskiønt Sixtus den 5, høytidelig havde bekræftet og forsynet den med mange Privilegier, fordi bemældte Munke ikke havde skaffet Guds Kirke nogen aandelig Nytte, saa- og at der vare opkomne imellem dem og Frati Conventuali nomRiformati mange Stridigheder. Denne Congregations Huuse, Conventer, Godse m. m. bleve Ordenen Frati Minori di S. Francesco Conventnali anviiste, undtagne Huuset af Neapolis og Huuset St. Antonio af Padua, kaldet de Urbe, hvilket sidste han indlemmede med det Apostoliske Kammer, og overloed det til hans Efterfølgeres Disposition. Endelig tillved han Munkene af denne ophævede Congregation, at de maatte blive Capuciner eller Observantiner. Selvsamme Pave afskaffede ogsaa ved et Breve af 2. Decembr. 1643. Ordenen den Santi AmbrogioBarnaba ad nemus. Denne Ordens Geistlige komme under Biskoppernes Jurisdiction i Stæderne, og de kunde ogsaa gaae over til andre bekræftede Ordener. Denne Ophævelse blev siden af Pave Jnnocentio den 10. ved en Bulle af 1. April. 1645 billiget, og sammes Beneficier, Huuse og Klostere bleve seculariserede. Denne samme Jnnocentius den 10 reducerede ved et Breve af 16. Mart. 1645, formedelst de store Uroeligheder, som vare opkomne imellem Regolarerne af Ordenen de Poveri delle Madre d'lddio delle Scuole pie, samme Orden til en blot Congregation, skiønt Gregorius den 15, høytidelig havde billiget den. - Denne reducerede Ordens Regolarer tilloed han at gaae over til andre approberede Ordener, forbød Noviciernes Jntroduction, og de allerede antagnes Profession, og gav Stædernes Biskopper Jurisdiction over dem. Alt dette varede i nogle Aar, indtil den Apostoliske Stoel indsaae Nytten af bemældte Jnstitut, da den igien blev en fuldkommen geistlig Orden. Ved et andet Breve af 29. Octobr. 1650 ophævede Innocentius den 10. Ordenen di S. Basilio degl. Armeni, formedelst opkomne Tvedragt, kastede denne Ordens Geistlige under Biskoppernes Ju des risdiction i Stæderne, anviiste dem skikkelig Naadsens Brød af de ophævede Klosteres Jndkomster, og gav dem Forlov til at gaae over til andre approberede Ordener. Ligeledes ophævede Jmocentius den 10 ved et Breve af 22. Junii 1651. den geistlige Congregation, de Preti del Buon Gesu, fordi man ikke kunde vente af samme nogen geistlig Nytte i Kirken, underkastede dens Lemmer Biskoppernes Jurisdiction i Stæderne, anviiste dem anstændig Underholdning af den ophævede Congregations Jndkomster, gav dem Forlov at gaae over til andre approberede Ordener, og forbeholdt sig at anvende Congregationens Godse til andre gudelige Stiftelser efter eget Godtbefindende. Da Pave Clemens den 9, tilsidst havde seet, at 3 Ordener, nemlig det Canonici Regolari di S. Gregorio detti in Alga, de Girolamini di Fiesole og de Gesuati, hvilke den hell. Columbanus havde oprettet, ikke bragte de Christne nogen Nytte, eller gave noget Haab fra sig, saa ophævede han samme ganske ved et Breve af 6. Decembr. 1668. Deres anseelige Godse og Jndkomster bleve, efter Republikens Venedig Ansøgning, anvendte til de Omkostninger, som brugtes til at vedligeholde Krigen og Candia imod Tyrkerne. Og i Sandhed, vore Forgængere valgte ved alle disse Behandlinger meget visseligen saadan en Vey, hvorved al Gemytternes Uroelighed alle Stridigheder og Partiskhed bleve forebygte. De forlode altsaa den besværlige Maade, som herskede i Rettergangs Processerne, og fulgte blot Klogskabs Love, med den fuldkomne, Myndighed, de som Christi Stadtholdere paa Jorden, og som øverste Behersker over den Christlige Republik i et vidt Omfang besadde; de besluttede den heele Sag, uden at tillade den til Afskaffelse bestemte Orden at erfare deres Grunde, at forsvare sig imod svære beskyldinger, eller at drive Aarsagerne tilbage, hvorfore de havde fattet saadanne Beslutninger.