Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-01-06
J Oxfordshire levede en Herremand som i Suus og Duus havde tilsat hele sin Fædrenearv og tilsidst blev saa fattig, at han ikke vidste, hvormed han skulde opholde sit usle Liv. Pinet af bestandig Erindring om sin nærværende Elendighed, faldt han i Fortvivlelse, hvorved det blev Djævelen deslettere at komme i Lav med ham saaledes som følger. En Dag, da Herremanden saa fuld af Anger og Ruelse, traadte Diævelen ind til ham og spurgte høfligt, hvorledes han befandt sig; dog kom han ikke med Horn og Kløer, men i Skikkelse og Udseende af en Aagerkarl. Den Kummerfulde forfærdedes ved Synet af ham, thi Diævelen kan ikke engang i de allerprægtigste Klæder ganske skjule sit Væsen; men da Herremanden, hørte hans deeltagende Spørgsmaal, fattede han Mod og sagde: "Mig fattes Alt, Penge, til at skaffe mig Tag over Hovedet; Penge, til at kjøbe Levnetsmidler, Penge, til at betale min Gield; Penge til at indløse mine Godser. Kan eller vildu i denne Jammer yde mig Hielp," "Jeg vil det, svarede Diævelen; men, det forstaaer sig, under visse Betingelser. Jeg vil hielpe dig Tirsdagen den 6 Januar 1829. til Penge, for at tilfredsstille alle dine Fornødenheder, og det paa Stedet." – "Jeg indgaaer enhver Betingelse, sagde Herremanden rask; "hielp mig, og jeg sværger at gjøre, hvad du forlanger! - Diævelen gjenmælede: "Med Eder er Tingen ikke afgjort, jeg maa have et sikkert Pant. Vil du give mig det Forlangte, saa indfind dig Morgen tidlig paa Korsveien i Skoven; der vildu finde mig beredt med Pengene." - Dermed er jeg tilfreds, og møder til den bestemte Tid, svarede Herremanden, som ikke for nogensomhelst Priis vilde undvære Pengene. Ræste Morgen begav han sig til Skoven; han ventede ikke længe, førend han saae den Onde komme, og med ham tvende tjenende Aander, som bare Pengesække; et Syn, som høiligen glædede den Armes Hjerte, og lod lutter Paradiser pludselig opblomstre rundt omkring ham. Diævelen sagde: "Her er jeg, for at opfylde mit givne Ord, naar du vil underskrive og besegle mine Betingelser, som jeg her har bragt med paa Papiret.""Meget gjerne, svarede Herremanden; jeg beder blot høfligst om, at du vil oplæse dem formig." - Diævelen forelæste ham nu Betingelserne, og de bestode i Følgende: Hans sataniske Majestæt laaner den velbaarne Herremand N. N. saa mange Penge, som han behøver til efterskrevne Øiemed, Først, til at indløse sine pantsatte Landeiendomme, dernæst, til at betale sin Gield, hvortil Udlaaneren overalt og allevegne vil være ham behielpelig; endelig, til at kjøbe og anskaffe samtlige Fornødenheder, som han ellers maatte have Behov; Alt under den Betingelse, at han, saasnart al hans Gield er betalt, skal staae og være til Udlaanerens Villie og Godtbefindende, uden Forhaling, og frivillig paa første Opfordring levere sig selv i hans Hænder." - Herremanden underskrev og forseglede, og Diævelens Tienere slæbte Pengene til hans Bopæl, inden kort Tid havde han indløst sine Godser, kjøbt alle nødvendige Ting, og afbetalt al sin Gjæld, saa at intet Menneske kunde optræde imod ham og sige: du skylder mig en Hvid. Saaledes levede han nu igjen lystig og i Glæde, havde Credit og Anseelse, og blev en saa velhavende Mand, som ingen af hans Fædre før ham havde været. Men Glæden varede ikke længe; thi en Dag, da han fordrev Tiden med at læse, traadte Diævelen hen for ham, og kundgjorde ham, hvorledes han havde bragt i Erfaring, at han, Herremanden, allerede havde indløst alle sine Eiendomme og betalt al sin Gield, nu var det altsaa paa Tiden, at han maatte overlevere sig til ham paa Naade og Unaade, efter Contractens Lydende. - Dette var Herremanden ingenlunde behageligt at høre, og endnu mindre glædedes han ved den Tanke, at han for Fremtiden skulde være Slave af en Person, som han ikke kjendte; thi han vidste endnu ikke, at det var Diævelen, med hvem han havde at gjøre. Men nødt til at give Svar, foregav han, at hans Gield endnu ikke var ganske betalt, og at han derfor endnu ikke var forpligtet til at opfylde det indgaaede Vilkaar. Derover viste Diævelen sig saare fortørnet, forvandlede sig med skrækkelig Larm i sin sande vederstyggelige Skikkelse, og sagde: Usle Orm, det er elendige Udflugter, du kommer frem med, for at bedrage mig. Jeg veed, at de ere falske, og skal i Morgen bevise dig det; imidlertid overlader jeg dig til din Fortvivlelse!" Saaledes talende forsvandt han med et stort Brag, og lod den stakkels Herremand halv død tilbage i Værelset, som pludselig opfyldtes af en hæslig Stank. Efterat Diævelen paa saadan Viis havde anbefalet sig, begyndte Herremanden, som efterhaanden kom til sig selv igjen, at tænke efter over sin Tilstand, han ønskede nu at være forbleven fattig indtil sin Død; han fordømte sine ærgierrige Tanker, der først havde opvakt hos ham Ønsket om igjen at blive rig; endvidere bandede han sit forrige letsindige Levnet, den oprindelige Aarsag til hans Elendighed, og fattede tilsidst den Beslutning, at gjøre en voldsom Ende paa sit Liv. J denne Hensigt gik han ud, og skulde virkelig have dræbt sig selv, dersom Broder Roger Bacon ikke havde været; thi just som Herremanden vilde styrte sig i sit Sværd, kom Broder Bacon til og raabte, at han skulde holde inde, hvilket han ogsaa gjorde. Broder Bacon spurgte ham, hvorfor han vilde saa hovedkulds til Helvede? Ak, ærværdige Herre! meente den Fortvivlende; Aarsagen dertil er gyldig nok, og Fortællingen derom vilde angribe mig for stærkt, derfor beder jeg eder, at overlade mig i Ro til min Villie!" dette Svar opfyldte Munken med Forbauselse og Medlidenhed paa eengang, og tilskyndede ham til at trænge videre ind paa den Ulykkelige. Herre! sagde Bacon, naar jeg saaledes gav eder til Priis for Fordømmelsen, var jeg ikke værd til at bære den hellige Ordens Dragt, hvis Medlem jeg er. J veed vel, jeg tvivler ikke derpaa, at Kirken eier Magt til at løse angrende Syndere fra deres Skyld, unddrag eder ikke ved Egensind fra denne Velgierning. Skrift for mig, jeg beder eder derom, aabent og frit, og tvivl ikke paa, at jeg jo skal skaffe eders pinte Samvittighed Lettelse!" Ærværdige Fader, svarede Herremanden, jeg har forhen ofte modtaget Trøst af den hellige Moder Kirken; men nu er jeg ikke værd, at vorde deelagtig i dens Velsignelse. Men da J saa alvorlig spørger om Aarsagen til min Fortvivlelse, saa vil jeg sige eder den; hør og gys, Viid, at jeg for daarligt timeligt Gods har forskrevet mig til Diævelen, og at han imorgen vil annamme mig i denne Skov. Nu veed J min Kummer, men jeg seer ikke, hvorledes J skulde kunne hielpe mig!" - Det er en saare slem Omstændighed, meente Broder Bacon, men fortvivl derfor ikke; vær ved frit Mod, Angerstaarer formaae meget, og jeg seer, at J ikke lader det feile derpaa. Jeg vil snart besøge eder i eders Bolig, og skal, som jeg haaber, bringe eder saa megen Trøst, at J igjen kan betræde Dydens Vei. - Herremanden gik nogenlunde lettet hjem. Silde om Aftenen kom Broder Bacon til ham, fandt ham henflydende i Taarer, og spurgte, paa hvilke Betingelser han havde forskrevet sig til Diævelen. Herremanden sagde: "Jeg har lovet, at overlevere mig til ham, saasnart jeg fik al min Gield betalt, hvortil han overalt og allevegne vilde være mig behielpelig; dette er nu skeet, der lever intet Menneske, som har en Hvid at fordre hos Godt," sagde Munken, bliv nu ved mig."med din Anger, og gaae imorgen Diævelen uden Frygt imøde; du behøver blot at tage den første Forbigaaende til Voldgiftsmand, og jeg staaer dig inde for, at hans Dom vil være dig til Gunst og befrie dig fra Diævelen." Derpaa drog Munken hjem, og Herremanden tilbragte Natten med Bøn. Næste Morgen gik Herremanden, efter at have holdt sin Andagt, til Skoven og fandt der Diævelen, som meget utaalmodig ventede paa ham, thi han raabte ham imøde: Naa, Bedrager, er du endelig kommen, Nu skal jeg bevise dig, at al din Gield er betalt, og at derfor din Sjæl tilhører mig!" - Du er selv en Bedrager, svarede Herremanden studs du giver mig Penge, for at tilsnige dig min Sjæl. Hvorledes kan du være Dommer i din egen Sag, En Anden skal dømme imellem os, – Godt, sagde Diævelen, antahvem du vil til Dommer, mig er det ligemeget!" Nu, svarede Herremanden, saa skal det være den første, der kommer af denne Vei!" Dermed var Diævelen tilfreds, og næppe havde han tilkjendegivet det, for Broder Bacon kom gaaende. Til ham henvendte Herremanden sig, og bad ham om at være Voldgiftsmand i en vigtig Sag mellem begge. Munken beviste sig villig dertil, naar begge Parter vare enige desangaaende. Diævelen sagde, at han intet havde derimod, og berettede Munken, hvorledes Sagerne stode. Viid, ærværdige Broder, at jeg har laant denne Ødeland, da han af Mangel var nær ved at døe af Sult, Penge, ikke blot til at kjøbe Levnetsmidler, men og til at indløse sine Godser og betale sin Gield, under den eneste Betingelse, at han frivilligen skulde overlevere sig til mig, naar al hans Gield var bleven betalt. Her er hans Underskrift og Segl; Tiden er der, hans Gield er afgjort, hans Taushed bevidner det; derfor afsig en retfærdig Dom. "Det vil jeg gjøre, sagde Broder Bacon, men slig mig først – han vendte sig til Herremanden – har du aldrig tilbagebetalt Diævelen noget af hans Penge, eller paa anden Maade holdt ham skadesløs." – Han har hidtil ikke faaet det mindste af mig, sukkede Herremanden, til Svar. – "Godt, saa lad ham heller ikke fremdeles faae det mindste af dig - saa er du fri for ham evindelig. Og du, Menneskeslægtens Forfører!" – saaledes tiltalede Broder Bacon den slemme Fjende – det var dit Vilkaar, intet at have med ham at skaffe, saalænge han var nogen noget skyldig; hvor kan du nu forlange noget af ham, da han skylder dig Alt, hvad han har Naar han har betalt dig dine Penge tilbage, saa kan du komme og annamme ham til Eiendom; men førend det er skeet, har du ingen Magt over ham, og jeg befaler dig, øieblikligen at pakke dig herfra Diævelen foer bort med en lang Næse, og forsvandt fuld af Forbauselse over sin egen Dumhed; men Broder Bacon trøstede den angrende Herremand, og sendte ham hjem med beroliget Samvittighed og med den Formanning, aldrig, saa kjær hans Sallighed var ham, at betale Diævelen Pengene tilbage, hvilket Herremanden ikke blot lovede, men ogsaa med største Fornøielse holdt. Wiimhs Haandbog for Landmænd, og flere danske Skrifter for Jordbrugere.