Jyllandsposten, 1840-09-04
Paa Greis Mark ved Veile fandtes forrige Aar et Fruentimmer=Liig i en Mergelgrav, som gav Anledning til en Justitssag, der i flere Henseender fortjener at komme til offentlig Kundskab og hvoraf det frygtelige Resultat udgaaer, ifølge alle tilstedeværende Oplysninger, at uagtet de juridiske Beviser mangle, den moralske Overbeviisning dog taler for, at Manden he selv har myrdet sin Kone. Jfølge de ihændehavende Dokumenter sees det, at Amtet under 23de August f. A. beskikkede Action anlagt, om at erholde Arrestanten Jørgen Nielsen tiltalt, for at have ombragt sin Kone Gertrud Marcusdatter og for hans Forhold med ikke strax at foranstalte hendes Liig optaget af den Mergelgrav, hvori hun befandtes liggende, for hvilken sidste Forseelse hans Fader, Aftægtsmand Niels Andersen, ligeledes var inddraget under Actionen. J Actions-Jndlæget hedder det blandt Andet: Da det den 10de August 1839 var af Jørgen Nielsen bleven anmeldt for Politimesteren, at hans Kone Gertrud Marcusdatter havde druknet sig, indfandt sig Politimesteren, den 11te f. M. i Jørgen Nielsens Bopæl, og optog Forhør til Oplysning om de nærmere Omstændigheder, ved Dødsfaldet. Jørgen Nielsen forklarede da: at efterat han om Morgenen den 10de August, omtrent Kl. 8, sidst havde talt med sin Kone udenfor Døren til Veien, gik han ind i Stuen for at spise Davre, men hans Kone derimod om ved Gaarden, uden at han vidste hvorhen. Da han var færdig med at spise, gik han i Laden for at rebe Hør, hvormed han beskjæftigede sig 1 a 1 1/2 Time, hvorefter han gik tilbage i Stuebygningen og traf sin Pige ifærd med at kjerne Smør, ligesom hans Fader og Jens Pedersen, der nyder sit Ophold i Gaarden, ligeledes der vare tilstede. Da det kom paa Tale mellem dem, hvor hans Kone var gaaet hen og Jngen vidste det, hvorimod han formodede, at hun var gaaet hen at besøge sin Moder, der boer i Nærheden og er syg, gik han ud forat flytte sine Kreaturer paa Marken, for at hjembringe 2de Stykker Træ, der laae ved en Mergelgrav. Ved sin Ankomst hertil, saae han sin Kone ligge i Mergel graven, som er fyldt med Vand. Han ilede nu tilbage, for at kalde Folk tilstede, og med sin Fader, som han traf i Kjøkkenet, vendte han tilbage til Mergelgraven, men da de – angiventlig - ei vidste, at de maatte tage Liget op, førend det Passerede var meldt, begav han sig til Sognefogden i Greis, der boede i en Afstand af 1/2 Fjerdingvei, og efter at have erholdt Paalæg af denne, uopholdelig at tage Liget op, gik han til sin Gaard og hentede en Brandhage og dermed til Mergelgraven, hvor han og hans Fader, ved Hjælp af Brandhagen, tog Liget op. Actor bemærker blandt Andet i denne Anledning, at sit aldeles utilgivelige Forhold ved ikke strax, da han saae sin Kone ligge i Mergelgraven, at tage hende op, besmykker han med den usle Undskyldning, at han kunde see, at hun var uden Livstegn, da han ellers vilde have sprunget ud efter hende. Denne Forklaring har tiltalte Jørgen Nielsen under de øvrige Forhør stadigen vedblevet, med Benægtelse af, at have ombragt sin Hustru, eller at vide nogen Grund til, at enten hun selv eller Andre skulde have bragt hende af Dage. Der er imidlertid imellem Arrestantens Forklaring og de afhørte Deponenters Vidnesbyrd ikke alene flere Uovereensstemmelser, men ogsaa er der fremkommet andre vægtige Jndicier, der begrunde en høi Grad af Mistanke for, at Arrestanten har ombragt sin Hustru. Saaledes -