Jyske Efterretninger, 1810-02-13
Et Kræbel-Spil til et Fartøi, samt 2de Fløite værer kan faaes underhaanden. Anviisning give Hr. Bogtrykker Wandall. (mere følger i Tillægget. Opfordring til alle dette Blads Læsere. Allerede i afvigte Aars September fremtraadte. jeg - og var nok den første, der i Jylland, og Fyen offentlig fremtraadte - som vore i England fangne danske og norske Brødres Talsmand. Som en Følge af min Opfordring, har jeg havt den Glæde at modtage fra den virksomme Herr S. Hempel i Odense nogle Hundrede. Rigsdaler; men hvad er dette blandt saa Mange, hvor lidet vil dette bidrage til at tilfredsstille Hungerens skrigende Krav hos 2714. Landsmænd, som - efter authentiske Beretninger - næsten forsmægte af Mangel paa Livets uundværligste Fornødenheder i Fiendeland, medens Alle, fra Fyrsten til selv Tiggeren, Fædrenelandet mattes, Dannemænd, ædle Medborgere! At formilde disses Kaar bør være et nationalt Anliggende, hvortil Enhver efter sin Evne broderlig bør række Haanden. Her bør hele Dannerfolket være besiælet af een Aand, et Sind - her bør Medlidenhedens hos mange slumrende. Følelse vækkes - her bør Undersaatten velvilligen komme Regieringen til Hielp, og derved vise sin Hengivenhed for Fyrsten, sin Kiærlighed, for Almeentvellet, sin Pligt mod ulykkelige Landsmænd. Med Tillid til det danske Folks bekiendte Ædelmodighed træder jeg atter frem som disses Talsmand. Maatte dog min Stemme røre mange Hierter, maatte disse giennem trænges af samme varme Følelser, samme brændende Jver, samme elskværdige Redebonhed til Hielp, som mod vore ved Hovedstadens Bombardement brandlidte og Qvæstede, mod de i Kampen Faldnes Enker og Børn, mod vore norske Krigere o. fl. hvor dansk Ædelsind og Medlidenhed har viist sig i sin skiønneste Glands! Jol jeg nærer dette søde Haab, da Historie, Erfaring og Exempler lære os: at Dannerfolket stedse i enhver Tidsalder var - til ævig Ære for Nationen - ædelt og høittænkende: Hvor fremlyste ikke varm Fædrenelandskiærlighed er ter hint i Danmark Aarbøger ævig mindeværdige Slag af 2den April 1801 - efter Kiøbenhavns Jldebrand fra 5te 7de Juni 1795. - efter Kongeborgens Ødelæggelse den 26 Februar 1794. Selv hiin raa Oldtid frembyder et stældent Exempel paa Patriotisme, hvortil neppe findes Mage i Historien: Da den danske Konge Svend Tvesklæg i Krigen mod Julinerne i det 10de Aarhundrede geraadede 3die Gang i Fangenskab, og Folket, udmarvet ved idelige Krige, ei mægtede at løse ham, da ofrede selv Jomfruer, som Saxo vidner, paa Fædrenelandets hellige Alter, deres Guldsmykker, Armbaand, Ringe og Kostbarheder, som en Løfepenge for deres Konges Befrielse. - Sandelig, en Handling, værdig at foræviges i Marmor. - Sandt, han var Konge, men Undersaatten er jo Menneske ligesaavelsom Kongen. - Saaledes handlede Danneqvinderne i hiin raa Tidsalder; men skulle da vel disse Oldtidens Qvinder overgaae vort Nordens Mænd i Udøvelsen af ædel Daad, skulle da hine vore ulykkelige fangne Landsmænd sukke, medens deres fri Brødre juble? Neil derfor er det danske Folks høimodige Karakteer, dets ved Religionen forædlede Aand og ophøiede Tænkemaade os Borgen. Allerede er Noget, men endnu ikke alt gjort, hvad der kan og bør giøres til vore fangne Brødres haarde Kaars Formildelse.