Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-10-12
Der er i den sildigere Tid opvakt en almindelig Medfølelse for Huusmanden, og denne Følelse fortjener at paaskjønnes. Det gjælder kun, at man ved at bedømme denne Klasses Stilling ikke falder til Eensidighed, hvortil Mennesket er saa tilbøieligt. Det gjælder at opsøge de sande Aarsager til Huusmandens maadelige Forfatning, thi, har man først opdaget Aarsagerne, da vil de Midler, som kunne anvendes derimod, være uden Vanskelighed at finde. Vi ville derfor stille vort Spørgsmaal saaledes: Hvem skal bære Skylden for Huusmandens maadelige Vilkaar, Er det vor Herres Skyld, Er det Huusmandens egen Skyld, Er det Bondens Skyld eller Godseierens Skyld, t. Hvad vor Herre anbelanger, hvis han tilskikker Sygdom eller vanskelige Tider, da maa Huusmanden, saavelsom Alle vi Andre, bøie sig for den Almægtige, thi det sømmer sig ikke Skabningen at gaae rette med sin Skaber og fortælle ham, hvorledes han paa en bedre Maade skulde styre sin Verden. Det sømmer os meget mere at bie paa Herren med Taalmodighed; overbeviste om, at ogsaa med de mørke Dage har Gud sine kjærlige Hensigter, og at det ingenlunde var os gavnligt, om vi hver Dag i vort Liv kunne roligen sidde og plukke Roser i Solskin. 2. Nu Huusmanden, skal han bære Skylden Vi ville først nævne Huusmanden med Jord, med 3 Tdr. Land, som er ret almindelig. Disse beklage sig ikke. De maae kunne komme ud af det, saafremt de drive deres Lod efter en nogenlunde fornuftig Plan, men det gjør de saa yderst sjælden. Og, naar de jamre dem over, at de staae under Bondens Aag, at Udbyttet af Jorden bliver saa godt som intet formedelst den Betaling, de maae yde for Pløining m.m., saa betænke de ikke, at fra dette Aag kunne de befrie sig, al den Stund de, som Professor Wegener siger i 6te Frederiks Krønike, dreve deres større Lod med Køer, og de mindre Lodder, ved at lægge Vind paa de Plantearter, der fordre kun Spade og flittige Hænder. Men saa de andre Huusmænd, som ikke have Jord, hvad sige vi om dem, Jeg kjender mange flittige Huusmænd, som det er en Fornøielse at have i sit Arbeide; man tyer derfor ogsaa helst til dem, naar man har noget at lade gjøre, fordi man ved deres Gierning faaer fuldt Vederlag for sit Udlæg. Men saa sandt som dette er, saa sandt er det ogsaa, at der gives Huusmænd iblandt, som nok ville æde, endog de ikke bekymre sig synderlig om at arbeide. Og en saadan, mon han ikke faaer revne Klæder, hvem anmoder ham om Arbeide uden i alleryderste Trang, naar ingen anden er at erholde, hvem gider seet paa, hvorledes han trækker paa de lade Lænder, og gjør ikke Gavn for Kosten, end sige for Lønnen tillige. Hvor mangen Huuskone gaaer ikke i Byen og fører lang Sladder i hele Timer istedetfor at sidde hjemme ved sin Rok, Hvormangen Huuskone forstaaer at spinde en ordenlig Traad eller lænke et Par ordentlige Strømper med ordenlig Facon? Hvormangen Huuskone vænner Børnene til at gjøre noget nyttigt, hvorved de i sin Tid kunne skaffe sig et lidet Bidrag til Underholdning i besværlige, næringsløse Tider? Hvad bestiller Huusmandens Barn, den Dag, det ikke er i Skole, Hvad bestiller det de lange Vinter-Aftener, for det meste intet. De gaae og dovne paa Gaden, derfor blive de siden først dovne Tjenere, derefter dovne Huusmænd, hvem ingen vil bruge. Jeg kjender mange Huusmænd, der komme ligesaa ædrue fra Kjøbstaden, som de gik derhen; dette kan siges med Sandhed om vort Sogn, hvor Drukkenskab hører til Sjældenhederne. Jeg kjender mange, som røre Kortet kun for Plaseer, uden at spille om Andet end i det Høieste om nogle faa Skilling, der hverken kunne gjøre fra eller til; men - kan denne Roes tillægges alle Huusmænd trindt om i Landet? Ere der ikke ogsaa dem, som man maa være bange for at møde, naar de vende hjem fra Drikkelauget, hvor de kastede Forstanden fra dem, ere der ikke dem, som ingenlunde nøies med at spille Kort engang i Ny og engang i Næ, men spille ofte, især i Vintertiden, og - spille de da ikke om Keiserens Skjæg, men om den rene Valuta, ikke for at more sig saa egentligen, men blot for at vinde. Men er denne Levemaade ikke den slagne Vei til Armod for de 9 af de 10 eller for de 99 af de 100 Jeg kjender mange, som ikke giftede dem, førend de havde erhvervet Noget at ligge og sidde paa, og førend de vidste, hvor Huset stod, som de skulle beboe; men kjende vi ikke ogsaa dem, som tjente i mange Aar for en anseelig Løn, og lagde dog ikke en Skilling hen, hverken i Lædiken eller Sparekassen, De begynde derfor deres Ægteskab uden Huus, uden Boskab, med aldeles tomme Hænder, altsaa med Fattigdom. Og, bliver nu Barnet født strax efter Bryllupet, eller maaskee allerede før, og nok et Barn til næste Aar, saa har vi ikke alene Fattigdom, men ovenikjøbet Armod, som bliver stedse sortere, efterhaanden som Børneslokken formerer sig.