Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-07-02
Blandede Efterretninger. Asien overgaaer, som bekjendt, ikke allene de øvrige Verdensdele i Størrelsen af sit Omfang, men ogsaa i sin Frugtbarheds Overordentlighed og sine Producters Mængde. De forskjellige Himmelstrøg, hvorunder det ligger, frembringer denne Mangfoldighed i dets Producter, og af samme Aarsag ere dette Continents Folkeslag lige saa forskjellige fra hverandre i deres physiske Dannelse, som i deres Sæder og Vedtægter. Kun Regjeringsformen synes ikke at lide nogen betydelig Modification; thi fra det chinesiske Rige indtil Grændserne af Europa, og fra Nordpoler, indtil under Æquator, finder man overalt den meest trykkende Despotismus, hvis Hovedstøtte ikke blot findes i Regentens Magt, men i Folkets Sæder og Skikke, hvilke stræbe at undertrykke hver Følelse for Lighed, og med samme den fjerneste Tanke om en politisk, med Friheden fordragelig Tilstand. Dette er især Tilfældet med de sydlige og vestlige Dele af Asien, hvor alle Livsforhold paa det bestemteste ere angivne ved Love og Sædvaner. Da her Menneskenes moralske Kræfter ere indsluttede i en meget indskrænket Virkekreds, saa maa nødvendigen deres frie Udvikling forhindres, og hiin Standsning i deres fremdeles Uddannelse, som vi blive var hos de asiatiske Folkeslag, frembringes. Den engelske og russiske Regjering, hvis Magt fra modsatte Sider stedse mere udbreder sig i Asien, synes det at være forbeholdent, at rydde de Hindringer af Veien, der i denne Verdensdeel modsætte sig Eulturens Fremskridt. Begge Magter søge med lige Jver at udbrede større Oplysning blandt de dem undergivne Folkeslag. Rusland har ved Dons Bredder og i de nyerhvervede persiske Provindser. ladet anlægge adskillige Høiskoler og Universiteter, hvor tydske Professorer meddele unge Kosakker og Circassere Undervisning i Videnskaber og Konster. Ogsaa denne Regjerings Bestræbelser for at vænne de under dens Herredømme levende Nomadefolk til faste Bopæle, ere ikke blevne ganske frugtesløse, og allerede finder man i Nærheden af det caspiske Hav, paa Kalmukkerne nær, ingen om trækkende Horder mere. Disse nomadiske FolkeSlags tidligere Skjebne er kun lidet bekjendt, og de af nyere Reisende givne Oplysninger ubetydelige. Et Folkesagn, der har vedligeholdt sig hos Kalmukkerne, udbreder noget Lys over deres Oprindelse. Efter samme skulle Mongolerne, længe førend Gengehis Chan, have foretaget et Tog ved det caspiske Hav. Endeel af dem blev tilbage i det store Tatarie, medens de øvrige trængte ind i de caucasiske Biergegne, hvor det kom imellem dem og Jndbyggerne til et stort Slag, hvori de næsten alle bleve dræbte. De i Tatariet Tilbageblevne kaldte Tatarerne Kalimati, af Tidsordet Kalmak, som i det tatariske Sprog betyder at forsinke sig, hvoraf Navnet Kalmukker fremkom. Tatarerne, Mongolerne og Tinguserne, tre Nationer, der lige saa meget udmærke sig fra hverandre ved deres Sprog, som ved deres Ansigts dannelse, gjennemstreife med deres Hjorder de øst ligen for det caspiske Hav og i det Jndere af Asien liggende Heder. Adskillige Steengravhøje ere de eneste Mindemærker fra Oldtiden, man møder i disse Udørkener. Jøvrigt lader sig intet slutte fra Landets Tilstand til Beboerne, der ved det Handelssamqvem, de staae i med adskillige civiliserede Nationer, have naaet en høiere Grad af Cultur, end man af deres Levemaade skulde vente, deres Yndlingsforretninger ere Skakspil og Musik, man finder endog Spor af Literatur hos dem. De Reisende rose deres Gjæstfrihed og gavmilde Tænkemaade. Der har vedligeholdt sig hos dem en Jevnhed i Sæder, der minder og det menneskelige Kjøns Stammefædres patriarchalske Levnet. Saa meget mere paafaldende er Modsætningen mellem disse Naturmennesker og Beboerne af Provindserne hiin Side Caucasus, som for størstedelen ere Mahomedanere, og udgjøre et vildt og røversk Folk. Da endnu Caucasus's Bjergkjæde skilte Persien fra Rusland, faldt det denne Magt ikke vanskeligt, at betrygge sit Gebeet mod Grændsebeboernes Jndfald, hvilke den persiske Regjering ikke kunde holde i Tømme. For at opnaae dette Øiemed behøvede Russerne kun at holde adskillige snevre Passe og Bjergdalen af Tereck besatte. Dette Svælg bliver paa adskillige Steder saa snevert, at ved Siden af den Flod, der løber igjennem, neppe bliver noget Rum tilovers for en smal Vei. Paa de Steder, hvor de steile Klippevægge nærme sig hverandre meest, ligge Ruinerne af en romersk Fæstning, hvis Bestemmelse ikke synes at have været nogen anden, end ganske at lukke Veyen igjennem Dalen. Her fandtes, efter al Sandsynlighed, den berømte kaukasiske Port, som den ældre Plinius omtaler i sin Naturhistorie (L. VI. C. 9). Den russiske Regjering behøver neppe adskillige Hundrede Mand til at forsvare denne faste Plads, og derved at betrygge sit Gebet mod røverske Overfald. Men siden samme har udbredt sig paa hiin Side Caucasus, er den naturlige Grændse gaaet tabt. Forat bøde paa denne Mangel seer Rusland sig nødsaget til, fremdeles at underholde et betydeligt Corps paa denne Side Riget. Da iøvrigt denne Provindses Jndkomster langt fra ikke dække de Udgivter, som de forvolde, saa bliver det et Spørgsmaal, om ved dens Besiddelse Ruslands Magt i samme Forhold er voxet, som dets Gebet har vundet i Udbredthed. De mange ødelagte Boliger, man træffer i Georgien og Circassien, vidne om dette Lands fordums Velstand, og tillige om de Ødelæggelser, med hvilke Caucasus's Røverfolk, og blandt dem især Lesgierne, uophørligen have hjemsøgt denne ulykkelige Egn. - Det tilgrændsende persiske Rige yder desværre intet glædeligt SynDen Elendighed, som Røverhordene udbrede i hine Egne, er en Følge af Despotismen. Der, hvor den grændseløseste Egenraadighed hersker istedet for Love, og hvor Regenten efter eget Tykke raader over sine Undersaatters Liv og Eiendom, kan hverken Land eller Folk trives. Med den aftagende Cultur i Persien er Usædeligheden i lige Grad stegen. Dette Lands Beboere have alle de osmanniske Tyrkers Udyder, uden at besidde deres krigerske Mod. Dette ellers saa blomstrende Rige bærer i sig selv Spiren til Fordærvelse; thi selv uden at være udsat for Krigens Ødelæggelser, formindsker med hvert Aar dets Beboeres Antal sig, og de frugtbareste Districter blive til Udørkener. Dette Riges Beboere bestaae af de egentlige Perser, der beboe Stæderne og Landsbyerne, og af Nomader, der for størstedelen ere af tatarisk Herkomst. Blandt samme ere Kurderne, hvis Forfædre vanskeliggjorde de 10,000 Grækere Tilbagetoget og foruroligede Alexanders Hær, de talrigeste. De mange forladte Stæder og Flekker bevise, at den bosatte Befolkning meget aftager, medens Antallet af Nomaderne, der ikke bære nogen af de Byrder, for hvilke hine bukke under, i samme Forhold formerer sig. Naar den Tilstand, hvori dette Rige befinder sig, ikke forandrer sig, saa vil den bosatte Befolkning, især i den vestlige Deel af Persien, der ikke er saa frugtbar, som de øvrige Provindser, efterhaanden forsvinde, og dette fordum saa blomstrende Land blive beboet af et Hyrdefolk. Da Reiserne i det Jndere af samme ere forbundne med mange Møisommelig heder og Farer, saa har man hidtil kun kunnet erholde fuldstændige og tilforladelige Beretninger om den Deel, hvori Hovedstæderne ligge, og giennem hvilke de betydeligste Landeveie føre. Den engelske Oberst Johnson har man at takke for en udførlig Beskrivelse over Persepolis's Ruiner. De omliggende Egne af denne fordum saa pragtfulde Stad bærer ikke mere mindste Spor af Dyrkning. Endeel af disse Ruiner hviler paa et af store Qvadderstene sammensat Fundament, der har 500 Fod i Længde, og hvis Overflade reiser sig 50 Fod over Jorden. En bred Trappe, der uden Møje endog kan bestiges af Heste, fører derov. J Ruinerne af en anseelig Bygning troer Oberst J. at have gienkiendt den Kongeborg, hvori Alexander, efter Athenienserinden Thais's Tilskyndelse kastede den første Brand, og paa denne Maade gav det første Løsen til Persepolis's Opbrændelse. Dette Pallads blev bygt af Disemschid, og er under dette Navn endnu den Dag i Dag bekjendt hos Perserne. (Fortsættes.)T. Thaarups Død anmeldes i Rerne eneyclopedique for September 1821 af Hr. P. A. Heiberg. Det hedder i denne Anmeldelse om den Afdødes Digterværd: "Hr. Thaarups Digte, som ikke ere meget talrige, udmærke sig især ved Tankernes Ynde og Dictionens harmoniske Tækkelighed. Han var mere en god Versificateur, end en stor Digter; thi han var hverken begavet med en opfindsom Aand eller en levende og varm Jndbildningskraft. Han har forfattet for Theatret nogle Leilighedsidyller, som abstraherede fra disse Leiligheder, have fortjent den store Lykke, de have gjort. Han har ogsaa componeret til Kirkemusik nogle Cantater, der have fundet Componister, værdige at arbeide i Fælledskab med en saadan Digter."¬