Jyske Efterretninger, 1772-10-16
Theolog og Philosoph. Doctor, Sognepræst for Budolphi Meenighed i Aalborg, Provst over Aalborg=Geistlighed, og Stifts=Provst i Aalborg Stift. Han er fød 1713 den 3 Octobr. i Herslef Præstegaard i Ri 2 ber Stift. Hans Fader var Hr. Niels Gudme, Sognepræst til Herslef og Vius Menigheder. Hans Moder Kirstine Bruun, som endnu lever, er en Dotter af Hr. Anders Bruun, tilforn Sognepræst paa benævnte Sted. Efter privat Underviisning blev han sendt til Odense Skole, hvor han fik Plads i den øverste Lectie. Fra det der værende Kongelige Gymnasium blev han i Aaret 1730. med et berømmeligt Testimonium forsendt til Universitetet i Kiøbenhavn. Her bragte han det, deels ved egen Vindskibelighed, deels ved Professorernes offentlige og privatteUnderviisning saa vidt, at han først med største Berømmelse selv udstod sine Examina, og siden, med stor Held og kiendelig Nytte, for den studerende Ungdom anførte andre saavel til Examina, som og til nøiagtigere Indsigt og yderligere Fremgang i Videnskaberne. Herved, saavelsom ved sin exemplariske Opførsel, udmærkede han sig saaledes, at Professorerne kunde ikke anden end og Calenne ham først med Plads paa Eilersens og siden paa Borches Collegium. Ligesom han og af det theologiske Facultet var imidlertid bleven udvalgt til Allumus paa det Kongelige Communitet. J Aaret 1744. blev han efter foregaaende Conference og Disputat, da han ved begge Deele havde holdt sig for treffelig, af det philosophiske Facultet beæret med den overste Værdighed i Philosophien, eller med den saa kaldte Magister Grad. Efter tvende Aars Forløb, i hvilke han bestandig holdt Forelæsninger ved Academiet, blev han af sal. Biskov Hersantagen til hans Vicarius i at læse og disputere offentlig paa Academiet. J Aaret 1752. blev han, i Henseende til hans bekiendte og udstracte Jndsigter, i sær i Theologien, efter Kongel Allernaadigst Tilladelse, med sædvanlige Høytideligheder, den 14 Octobr. creeret til Doctor Theologi, efterat han i Forveien med største Applausu havde mod Professores Theologi og andre høylærde Mænd forsvaret sin Inaugural Disputat, kaldet Protheon, Theologiæ polemica. Fra Aaret 1734 til 1743. havde han af lers udgivet og offentlig forsvaret 7 lærde Disputater om adskillige vigtige Materier i Philosophien og Philologien, hvilke Desputater allerede for længst ere med Berømmelse anførte i adskillige lærde Journaler og Skrifter. Saa berømmeligt et Acadmisk Levnet kunde ikke andet, næst Guds Forsyn, end bane har Veyen til et anseeligt og fordeelagtigt Æmbede og Leve Brød, Guds Kirke. Han blev da og 1754 den 29 Martii kaldet i Sognepræst for Budolphi Meenighed her i Byen, og siden den efter i samme Kirke indviet til det hellige Præste=Æmbede, ligesom han og strax derpaa eenstemmig blev udvalgt til Stifts=Provsover dette Stift og Provst over denne Byes Geistlighed. J dise høybetydelige og vigtige Æmbeder har han stedse og altiludviist den priseligste Redelighed, Nidkierhed og Sagtmodighed, Den beste og skiønsomste Deel af Menigheden har ikke kunne være uopmærksom ved Mandens saa glimrende Egenskaber, med dens han levede, hvorfore de og nu saa meget destomeere beklag hans Tab, og med Veemodighed erindre sig hans gudelige og kien lige Opførsel imod Høye og Lave, Fattige og Rige, Unge og Gamle. Kort sagt: Han beviiste sig selv i alle Maader at være et Efrempel i gode Gierninger, og beviiste i Lærdommen Uforkrænkelighed, Anstændighed, og sund Tale, som ey kunde lastes, saa at hvo som vilde sætte sig imod ham, maatte vorde beskæmmet, eftersom ingen kunde have Føye til at tale mindste Ont om han Hvo vilde da ikke bejamre sig over denne dyrebare Mands sa hastige som uformodentlige Bortgang heele Stiftets, i sær denne Byes, Geistlighed, og iblandt dem i sær Byens Præster (der alle af ham, som proes., deres nu værende Æmbeder ere blevne indsatte, alle disse savne i ham en uforlignelig Formand, en paalidelig og troefast Ven og Raadgiver, ja en høyst venlig, kiærlig og elskværdig, Medbroder. Han bedrøvede dem aldrig, men glædede dem altid, i al den Tiid, han gik ind og ud iblandt dem. Eengang allene foraarsagede han dem og alle Oprigtige og Efstertænksomme iblandt os, en ubeskrivelig Bedrøvelse, da han, nemlig, den 9 Septembr. sidstafvigte om Eftermiddagen saa pludselig forlod os, og i faa Minuter fuldendte sit saa priselig blandt os førte Levnets Dage. Jmidlertid trøste vi os ved, at denne vor Moses, som var troe i Guds ganske Huus, næsten ik ske smagede Dødens Bitterhed, førend han indgik i sin Herres Glæde, og har han end ikke levet længe, saa vilde vi dog alle, at han har levet vel, og i sin korte Tiid udrettet meere Got, end mange i langt længere Tiid enten have havt Kræfter, eller Villie, til at udrette. Vi ville derfor stedse komme denne vores ledsager ihu, som saa ofte har talet Guds Ord til os. Vi ville hævnlig betragte hans Omgængelses Fremgang og Udgang, for at efterfølge hans Troe, opmuntres til Viisdom, og stadfæstes i Haabet.