JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Corsaren, 1840-12-11
Theatret. Gjennem hele Livet kjæmper Følelsen og Forstanden i Menneskets Siæl om Herredømmet over dens Beslutninger og Domme. Hvad Følelsen griber varmt og begeistret, veier Forstanden koldt og betænksomt; hvad Forstanden seer i klare og tydelige Omrids, omgiver Følelsen med Phantasiens bunkle, og eventyrlige Taage; Alt, hvad Øiet seer, Øret hører og Sandserne fornemme, tolker Følelsen og Forstanden hver paa sin Maade, og hver af dem vil, at dens Dom skal være den rigtige og sande.Jeg veed intet Sted, hvor denne Kamp træder virksommere og bestemtere frem, end under Skuespillet, ligeoverfor denne Verden, hvor Drøm og Virkelighed, Blendverk og Sandhed mødes, hvor det virkelige Liv i sine Mangfoldigheder giengives af den digteriske Kunst. Her er det, at Erfaring og Reflexion overveier det, som Phantasien i samme Nu har grebet og fattet. Tidligere, da Kunstens Verden endnu var ny for mig, har jeg ret følt denne Kamp røre sig i Sjælen, eller maaskee følte jeg snarere dengang kun et Resultat af Kampen: Reflectionen og Forstanden beseiret, Følelsen og Phantasien ene i Besiddelse af Herredømmet. Dengang var Theatret for mig et Trylleslot, naar jeg traadte ind deri, glemte jeg Fortid og Nutid for at leve i en Tid, der aldrig har været og aldrig vil blive; jeg saae intet Publicum, ingen Skuespiller og ingen Scene: Det var jo det virkelige Liv, som hist viste sig for mig, det var Handligger og Bedrifter, Kamp, Seir og Kjærlighed, saaledes som min Sjæl havde anet og drømt, men som her aandede og levede. Og naar da bifald gav sig Luft i Huset i larmende Klap og Raab, da forsvandt den skjønne Virkelighed, og en tung Drøm, en trykkende Fornemmelse af Ensomhed og Forladthed lagde sig om Hjertet. Denne Tid er forbi; de skjønne Drømme ere borte. Theatret har for sit Vedkommende selv sørget for at berøve mig mine Jllusioner. Nu er den altfor varme Følelse, den lette og skuffende Phantasi ei længere ene i Besiddelse at Herredømmet. Saa megen Kraft har Forstanden nu, at en kan skjelne, ei alene Drøm fra Virkelighed, men ogsaa det Gode fra det Slette, det Middelmaadige fra det Udmærkede, at den uhildet kan veie og dømme. Men saa megen Kraft har Følelsen endnu, at den kan fatte og forstaae det Skjønne og varme Hjertet til Glæde og Begeistring. Og saaledes troer jeg mig istand til uhildet at skildre, hvad jeg histfra har fornummet, og jeg vil kalde Dig til Dommer over, om jeg taler sandt eller ikke.
Corsaren, 1841-11-12
Det har allernaadigst behaget Hs. M. Kongen, til lidet Behag for Capitain Castonier i Hjerting, at fratage denne Bestallingen som Kammerjunker. Anledningen hertil er følgende : Hr. C. satte en stor Ære i at være Kammerjunker; han levede sig ind i dennes Pligter, hvortil bl. A. hører, ved visse høitidelige Leiligheder at skjære for ved Kongens Taffel. Saaledes bestaffen deeltog han i et Gildepare i Varde og kom der lige med Et paa den Jdee, at han var ved Kongens Taffel, at der var stor Fest, at han skulde skjære for, og at de Tilstedeværende vare Dyr, der laae paa Fade og Tallerkener. Som Følge heraf beredte han sig til, bevæbnet med Kniv og Gaffel, at skjære for. Men Dyrene - ikke virkelige Dyr, men de Tilstedeværende - vilde ikke skjæres for, men løb bort og klagede. Klagen naaede Kongens Øren, og Allerhvistsamme har nu, som sagt, ladet ham fratage den farlige Bestalling. - Jmidlertid er denne Begivenhed tillige et Beviis paa, at de mange Kammerjunkere der i Landet ere farligere, end man skulde troe.
Corsaren, 1841-11-12
"Den Frisindede" har nu*) endelig for Alvor taget fat paa os og skjældt os ud. Dette er naturligt. Gaa til hvilkensomhelst raa Person og giv Dig til at være satirisk over ham, og see, om han ikke, efter i nogle Øieblikke at have hørt paa Dig, giver sig til at sige: Din forbandede Slyngel o. s. v. - Det er altsaa i sin Orden, at "Den Frisindede" skjælder os ud; men det er ikke mindre i sin Orden, at den morer os, ligesom "Figaro" fordum morede os ved sit Raseri. Og, da det nu morer os, ønske vi, at Den Frisindedes skal blive ved; men for at den skal blive ved, skal den naturligviis betales. Vi tilbyde desaarsag Den Frisindedes et Honorar af 1 Rbd. for hver Spalte Grovheder imod os. Naar vi saa synes, at det er nok, troe vi, at vi ville lade den strive nogle Lovsange over os; derfor faaer den imidlertid kun 3 Mk. pr. Spalte. Man vil kunne bemærke, at 3 Mk. for en Spalte Lovialer i "Den Frisindede" egentlig er for meget. Vi indrømme det, men synes, at det er Synd at gjøre Prisen flau. Betalingen af 3 Mk. pr. Spalte er uctop afpasset saaledes, at den for en Aargang af Den Frisindedes giver - et Reisestipendium.
Corsaren, 1841-11-12
Sidste Hefte af "Tidsskrift for Literatur og Critill indeholder en Anmeldelse af Munch-Ræders bekjendte Skrift om den norske Statsforfatning, med en *) ɔː J Torsdags Aftes. "Den Frisindede" sørger altid for, at dens Artikler om os komme ud om Torsdagen. Saa, veed den, er "Corsaren" alt i Pressen og kan ikke svare for om otte Dage, og i de otte Dage seer det da ud, som om "Den Frisindede" har Ret. forudskikket Betragtning over Vanskeligheden, Ubctimeligheden, Urimeligheden o. s. v. ved Jndførelsen af en fri Forfatning i Danmark. Ved at læse denne Afbandling, der øiensynligt hidrører fra en af Danmarks meest høitstaaende collegiale Embedsmænd og altsaa har en Art officiel Characteer, kan det ordentlig blive En trykkende om Hjertet. Friheden bliver her med chirurgisk-collegial Nøiagtighed anatomeret: hver Muskel, hver Aare, hver Nerve bliver udtagen, og saa fremlægges alle Stumperne for Publicum, med de Ord: See, her er den smukke Skikkelse, som de lovprise. Dømmer nu selv, om der er noget Smukt ved den. Og, paa Ære! i den Tilstand er der heller intet Smukt ved den. - Naar der tales om Frihedens Jndførelse hos os, saa vækker det ordentlig en beundrende Gru at see den Mængde Hindringer, som derved opregnes. Og Forfatteren er dog ingen Fiende af Friheden, tvertimod! han ynder den. Med at faae den herind bærer han sig kun af, ligesom vi kunne forestille os, at det Collegium kunde bære sig ad, der skulde raadslaae om en Friheds-Statues Jndsættelse i en Nische. "Hvor gjerne vilde vi dog have den ind!" sige de; "men den kan vist ikke komme!" - "Nei," siger den Ene, "den høire Arm er i Veien. Men, da vi jo saa gjerne ville have Figuren ind, foreslaaer jeg, at vi tage den Arm bort." - Man tager Armen bort. "Ja, men det ene Been er sandelig ogsaa til Hinder," siger en Anden efter at have foretaget en ny Maaling, "det maa altsaa ogsaa bort." Og man tager Benet bort. Nu maaler man igjen og finder, at Statuen passer fortrinlig - kun med Undtagelse af Hovedet. Hvad gjør man i denne Knibe? Man tager Hovedet ogsaa bort. Men nu vaagne Betænkelighederne: "Kunne vi ogsaa være bekjendte at opstille Statuen, saaledes som den nu seer ud? Den er jo bleven et heelt Misfoster. Lader os saa hellere lade Nischen staae tom." Og Nischen bliver staaende tom. - "De skulde kun vide, de gode Herrer, hvor smal Friheden kan gjøre sig, naar det iniber. Naar den vil ind, gaaer den ind, uagtet det er beviist, at den ikke kan komme ind, og overlader det bagefter til de forundrede Herrer at staae og see derpaa og sige: Det var dog besynderligt!
Corsaren, 1841-11-12
Forslag til en forbedret navnlig hurtigere Retspleie i Trykkefrihedssager. (Da der i den sidste Tid er bleven ført stærk Klage, navnlig i "Fædrelandet", over den altfor ringe Magt, som Justitiarius ved Hof- og Stadsretten kan udøve i Pressesager, saa troe vi, at efterfølgende Forslag fortjener Paaagtelse og Paaskjønnelse.) For Oppositionspressens Regning til en Sum af 2, 3, 15, 16000 Rbd. anskaffes en stor Sølv-Statue, forestillende Retfærdighedens Gudinde, aldeles blind og desuden med tilbundne Øine. Den modelleres ikke blot af udenlandske Kunstnere, men forfærdiges tillige af indenlandske Guldsmedde, og vil saaledes være et nyt Beviis paa, hvormeget der under Christian den 8des Regjering gjøres for Kunsten og den indenlandske Jndustri. Den opstilles paa en smuk Piedestal i Hof- og Stadsrettens Andientssal bag Justitiarii Sæde, og vil saaledes væsentlig bidrage til at forskjønne saavel dette Værelse i Særdeleshed, som Landet i Almindelighed. Paa Foden sættes med Guldbogstaver: "Retten skjönner efter Omstændighederne ikke rettere, end at dette rettest maa betragtes som Retfærdigheden," hvorved tillige disse ligesaa gyldne som almindelig yndede Udtryk levende ville indpræntes og stadigen holdes for Øie saavel Rettens Assessorer som det øvrige Folk. Denne Sølv-Statue erholder i den ene Haand en Vægtskaal, et Sværd og en Sæk, forestillende Fattigvæsenets Hovedkasse, i den anden Haand en Guldpotal, af Form, Størrelse og Vægt som den bekjendte Ussingske. Omkostningerne herved reparteres ligeledes paa Oppositionspressen, Alt efter Omstændighederne. Endelig anskaffes endeel smagfulde Lodder, hvorpaa staaer skrevet: Fordømt, frifunden, Mulct, corporlig Straf, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 10 Hundrede Rigsdaler, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 Aars Censur, Vand og Brød, Christiansø o. s. v. Naar nu en Forfatter er tiltalt for Trykkefrihedsforseelser, møde Actor og Defensor for den forsamlede Ret, hvorpaa Justitiarius fremtager en Vaisenhuusdreng, stikker Øinene ud paa ham og binder dernæst Hullerne til med er stort Tørklæde og giver ham en stor Garderhandske paa Haanden. Under den høitideligste Taushed begynder derpaa Trækningen, først, om den Tiltalte skal frifindes eller dømmes, derpaa, i sidste Tilfælde, om han skal dømmes til Mulct eller til corporlig Straf, i første, til hvilken Mulct, i sidste, om til Vand og Brød eller Christiansø o. s. v. Alt gaaer til med den største Høitidelighed og Upartiskhed, og hele Sagen er afgjort paa 10 Minutter. For at Justitiarius imidlertid ikke skal lide noget Afbræk i sin Embedsmyndighed, overlades det ganske til ham, hvilke Lodder han vil komme i Urnen, f. Ex 20 Domfældelser og 1 eller maaskee slet ingen Frifindelse, lutter Christiansøer o. s. v. Jkke desmindre. foregaaer hele Sagen med den største Alvor og Andagt. Dette Forslag anbefales til Sagkyndiges Overveielse og Bedømmelse.
Corsaren, 1841-11-12
Vi kunne ikke svare Hr. X. med det forlangte "Nei, ja" eller "Ja, nei,"  men haabe, at han vil forstaae os, naar vi istedetfor svare: Jo, ja!
Corsaren, 1841-11-19
Charivari. Ordret Fortolkning. Hs. M. Kongen havde befalet Rentekammeret, at det i sit allerunderdanigste Forslag om en Forandring i Klasselotteriet skulde forhøre om og tage Hensyn til Publicums Mening om denne Sag. Rentekammeret adlød og saae da, at Publicum ønskede, at der ikke blot skulde falde Ambe-Gevinster, men ogsaa UdtrækGevinster. Da Rentekammeret havde seet dette og saaledes taget Hensyn til Publicums Mening, lod det Ambe-Gevinsterne vedblive uforandrede.
Corsaren, 1841-11-19
Ved de mange Commissioner ere vi Danske blevne et sandt Commissionsfolk. Det gaaer saa vidt med denne Commissions-Kjærlighed, at, medens man ovre i Jylland stjæler, ja stjæler hele Huse, røver, myrder og dreier Halsen om paa hinanden, foreslaaer "Aalborg-Avis" - ja hvad troer man vel, at den foreslaaer? – At man skal nedsætte en Commission til at tage Tyverierne, Halsomdreierierne o. s. v. under Overveielse. Men - naar man nu ovre i Jylland stjæler Commissionen med (og det kunne de gjøre; thi en Commission er dog med al sin Seighed ikke mere urokkelig end et Huus)? Hvad saa - Naa, saa nedsætter man en Commission til at tage dette farlige Tyveri under Overveielse.
Corsaren, 1841-11-19
Tak til Hr. Blok Toxen. Bum, bum, bum, bum, bum, hum: bum, bum, bum, bum, bum, bum. Dum, dum, dum, dum, dum, dum; dum, dum, dum, dum, dum, dum. (De seer, høistærede Hr. Blok Tøxen, at vi ogsaa kunne skrive træffende Hexametre.)
Corsaren, 1841-11-19
Hr. Corsar! De har i Deres forrige Nr. omtalt det i Provindsaviserne udbredte Rygte, at "Dagen" skulde sælges, hvoraf fornuftigviis maa sluttes, at, naar de Underhandlinger, der formodentlig finde Sted angaaende Kjøbet, gaae ind, saa maa "Dagen" selv gaae ind. De synes imidlertid ikke at have lagt Mærke til, at denne "Dagens" Skjæbne, ja, hvad mere er, dens hele Historie, staaer i nøieste Forbindelse med de Bopælsforandringer, den til forskjellige Tider har foretaget. Først boede den, som bekjendt, i Stormgade. J dette Factum indeholdtes et Slags Program: Det var dens Tendents at storme blindt frem imod Tiden. Men, da Hr. Veser kom til Roret, undtraade en Standsning. Han foragtede at kives og klamres med de schofle Borgerlige, han var Adelsmand og leiede sig desaarsag et imponerende Logi i Adelgade. Dette varede imidlertid kun kort. Hr. Fribert greb Roret, og "Dagen" flyttede til Kjøbmagergade; dens vigtigste Medarbeidere fæstede imidlertid Bo i Sqvaldergaden. Men derved opstod en Deel Uleilighed, og de ere nu blevne enige med Fribert og Udgiveren om, Alle tilsammen at flytte til Integade.
Corsaren, 1840-12-11
Toreadoren. Ballet af Bournonville. Jeg tør sige Dig, at jeg tilfulde har følt al den Skjønhed, som de have lovpriist ved denne Ballet. J Sandhed! der var glødende Liv i disse Dandse, det var Ynde og Elskelighed, som aandede i disse Bevægelser, det var høi og ædel Knust, som her gjorde det menneskelige Legeme til et sandt Udtryk af Glæde og Smerte, Lidenskab, Kamp og Triumph. Det var Syn, som vakte alle hine Ungdomslængsler efter Landet, hvor Aucars Bølger rinde, og hvor Maurens Cithar engang klang i Natten for den Elskte. Men hvortil disse Længsler og disse Drømme? - Det er jo ikke Spaniens Bjerge og ikke Spaniens Koinder, som jeg seer hist nede. Denne halvnogne Pige, som dandser der, er ikke en fattig Hyrdinde, hvem Naturen udstyrede bedre end Kunsten; det er en ung nordisk Pige, som efterligner Spaniens Pigers Dands, for at indhøste bifald af en Mængde Ynglinge og Mænd i Overværelse af en ligesaa stor Mængde Kvinder, hvem denne Blottelse ikke er anstødelig. Nu! Jeg maa vel følge Strømmen, skjøndt jeg veed, at jeg gjerne traadte hen til den smukke unge Pige og sagde til hende: "Seel Jeg er et ungt Menneske, maaskee næppe saa gammel som Du, og mine ældre Venner sige maaskee om mig, at jeg ikke har det strengeste Begreb om Sædelighed. Og dog vilde jeg raade Dig at efterligne hiin smukke Pige ved Din Side, der dandser ligesaa smukt som Du, men hvis Dragt, Stilling og Væsen dog er langt blufærdigere end Din. En Mængde af de unge Mennesker, hist sige Dig vel, at det er rigtigt og skjønt, hvad Du foretager Dig; men, er der ikke i Dit Jndre en Stemme, som taler anderledes, og hvis bifald kunde lade Dig undvære endeel af den, som disse yde Dig?" Men, som sagt, jeg maa vel følge Strømmen, og hvad skulde ogsaa en saadan Tale til? Thi hvorledes kunde vel Dandsen være spansk, naar den var blufærdig? Og jeg gjentager det: Det er skjønt, hvad jeg her seer, saare skjønt, og jeg maa tildele den, der har ordnet denne Ballet, stor Ros. Vel forekommer det mig, at han har laant det Skjønneste af sine Compositioner fra dem, der for kort Tid siden gjæstede os fra Spanien, og vel støder det mig lidt, at han har sørget for, selv at fremtræde saa meget som Matador og Triumphator, men alligevel er det skjønt, og hvad jeg saaledes har at dadle, vil jeg tie stille med; thi Publicum, denne frygtelige Dommer, vilde tage mig det meget ilde op, hvis jeg vovede at træde frem med en Opposition, om end nok saa ringe, mod dets Dom. Derfor vil jeg heller ikke dadle Nogen for disse Decorationers Skyld, for denne Pragt, som med store Omkostninger herved er bragt tilveie, medens saa mangt et digteriskt Mesterværk er gaaet over Scenen i de gamle luvslidte Klædebon. Alt Saadant vil jeg beholde hos mig selv. Naar jeg taler om denne Ballet, vil jeg kun tænke paa det Henrykkende og Tillokkende, som den omfatter, alt Andet hører ikke herhid; thi hvad har den stille Kritiker at gjøre mellem det begeistrede Folk, hvad skal det mørke Alvor ved den lyse Glæde?
Corsaren, 1841-11-19
Skizzer. IV. Callegierne. Før. Hans. Hvad skal Du bestille idag, Søren? Søren. Jngenting. Hvad skal Du bestille? Hans. Jeg skulde hjælpe Dig. Nu.
Corsaren, 1841-11-19
J Anledning af Sibberns sidste Artikel i "Dagen", hvor han søger at bevise, at Ugjerningerne i Jylland egentlig ere Lehmanns Skyld, ere flere af vore Venner og Bekjendte komne til os og have med en betænkelig Røsten paa Hovedet spurgt os, om man itte paa Torsdag skulde bestille Vognen til Professoren. Vi svarede uden Betænkning: Nei! Da man iltedestomindre vedblev hiin Paastand, saae vi os nødsagede til at bevise vor Menings Rigtighed og yitrede da: Gud bevares! Professor Sibbern er netop nu paa den bedste Vei. Seer De, som Philosoph maa Sibbern stræbe at tilegne sig den evige Fornuft, og som Philosoph maa han ikke mindre erjjende, at denne falder sammen med sin absolute Modsætning. Og er han ikke uctop nu paa den bedste Vei til dette Maal? Viser Artillen quæstionis ikke. at han med stærke Skridt nærmer sig Fornuften - gjennem dens absolute Modsætning?
Corsaren, 1841-11-26
Charivari. Angaaende et paa Prices Theater forleden Søndag stedfundet Factum har der udbredt sig endeel Rygter, som vi ere bemyndigede til at mod sige med den Erklæring, at intet Andet forefaldt, end at Publicum hyssede af Kong Christian stod ved høien Mast."
Corsaren, 1841-11-26
Som Præses for Herlufsholms Stiftelse nyder Hs. Excellence Geheime-Stats minister v. Stemann et aarlig Deputat af 50 Favne Brænde. Dette Qvantum Brænde lader Hs. Excell. sig aarlig udvise i Træer paa Roden, som derefter sælges ved offentlig Auction. Det derfor iaar udbragte Beløb er noget over 700 Rbd.; men, da en Favn Brænde i hele Omegnen kan kjøbes for 6 a 7 Rbd., synes det aabenbart, at der iaar enten maa være solgt det dobbelte Qvantum Brænde, eller ogsaa at Folk give mange Penge til blot for at lunne brænde Noget, der tilhører Minister v. Stemann.
Corsaren, 1841-11-26
Der fortælles, at for ikke lang Tid siden havde en meget fornem Dame foranstaltet en lille Fest hjemme i sit Huus for endeel Vaisenhuusbørn ɔː fader- og moderløse Børn. Nysnævnte Dame underholdt sig huldrigt med disse Smaae og gjorde Alt for at fornøie dem. Omsider nærmede Afskedsøieblikket sig, og den ædle Værtinde forhøiede da endnu mere det Jndtryk, hun allerede havde gjort paa Børnene, ved at være saa nedladende at bede dem hilse deres Forældre.
Corsaren, 1841-11-26
Erindrer man en Artikel fra et af "Corfarens" første Nr. (No. 8), hvori bevistes, at Tobaksrygning ikke alene er en Daarlighed, men ogsaa giver og har givet Anledning til mange mærkelige Daarligheder? Det glæder os at kunne berette, at Hs. Durchlauchtighed, Prinds Wilhelm, Stadens Gouverneur, har beviist os den Ære at tiltræde denne vor Mening ved at lade arrestere en Officier, der gik og røg Tobak. - Det engelske Blad "Morning Chronicle" indeholder en Beretning fra Baptistpræsterne Giles og Dawson angaaende deres Ophold her, hvoriblandt ogsaa om deres Besøg hos Sjællands Biskop. Tilstor Forhauselse erfarer det engelske Publicum af denne Beretning, at biskoppen ved hiin Leilighed hele Tiden sad og røg Tobak.
Corsaren, 1841-11-26
Jetsmark er bleven dømt i Censur! Og naar man bliver dømt i Censur, bliver man gjort aandelig umyndig. Ak! Jetsmark! Hvorledes gik det dog til, at De kunde blive dømt i Censur?
Corsaren, 1841-11-26
J Anledning af "Fædrelandets" Yttringer om en urimelig Fortælling i "Søndagen", som det troede, at Cancelliraad Fribert havde leveret i fuld Tro til dens Rigtighed, siger Hr. Fribert, i sidste Nr. af Søndagen, at det er første Gang. Oppositionspressen blandt alt det Øvrige, den dog har havt at udsætte paa ham, frakjender ham sund Menneskeforstand, Ja, ja, Hr. Fribert! Trøst Dem! Een Gang skal jo ogsaa være den første.
Corsaren, 1841-11-26
En Studerende af den jødiske Tro havde for kort Tid siden meldt sig til Examen for overordnede Skolemænd, men en af Professorerne satte sig imod, at han stededes dertil, paa Grund af hans Tro (da han nemlig ikke kunde examineres i Religionslæren). Consistorium, hvem Sagen forelagdes, har nu havt den Godhed at bestemme, at han gjerne maa lade sig examinere, men ikke kan erholde nogen Characteer ɔː bliver betragtet som - ikke examineret.
Corsaren, 1841-11-26
Gjentak til Hr. Blok Toxen. Med stor Tilfredsstillelse og følgelig med megen Taknemmelighed erfare vi af Deres "Gjentak" til os, at De ved at sige os Sandheden har gjort os dum. Vi sige: "med Tilfredsstillelses"; thi Sagen er aldeles i sin Orden. Kloge Folk gjøre nemlig dem, de komme i Berørelse med, kloge, brave Folk gjøre paa samme Maade Folk brave, og De Hr. Blot Tøxen, De gjør efter Deres egen Paastand - dum.
Corsaren, 1841-11-26
Fra en Hannoveraner, der med sidste Post ankom hertil Byen, have vi modtaget et Forslag til Oprettelsen af et Slags Stænderinstitution, hvorved Redactionens Anliggender kunde forhandles. Det lyder i Udtog saaledes: 1) Redactionen inddeles i to Deele: Regjering og Folk, som i ethvert andet velordnet Samfund. 2) Til Mellemled mellem Regjering og Folk, navnlig til at paasee sidstnævntes Fordeel, udvælges Stænder. 3) Alle sammes Medlemmer udvælges af Regjeringen. Dog kan Folket ogsaa udnævne Halvdelen deraf, imod at de saaledes Valgte underskrive en Declaration om, at de altid ville holde med Regjeringen. 4) Som extraordinaire Medlemmer antages et Medlem af Døvstumme-Jnstitutet, til Fyrbøder, og et Medlem af Blinde-Jnstitutet til Redacteur af Stændertidenden. 5) Stændersalen faaer Navn af Trommesalen, og den Jndskrift sættes over Døren: "Her ere Kreaturer til Salg." 6) Naar Forhandlingerne ere sluttede, sendes Bud efter Skibsted, og han anmodes venskabeligen om at opbrænde alle Petitioner o. desl., hvilket han meget beredvillig paatager sig. (Dette Forslag har Redactionen imidsertid aldeles forkastet, og, var det ikke af Artighed imod den ærede Hannoveraner, der som Fremmed her i Byen har Krav paa al Forekommenhed, saa omtalte vi det naturligviis ikke engang).
Corsaren, 1841-11-26
De nye Guder. I. De gamle Guders Død. "Saa smettende var, Thor! Dit sidste Blik, At alle Diser døer af Sorg og Smerte." Oehlenschlüger. J troe, at de gamle Guder døde af Sygdom, eller at de forsvandt som en Taage, som en Drøm, drømt af Menneskeslægten i dens Barndom? - Hvorledes? Den stærke Thor skulde være død Straadøden, Pallas Athene skulde være en Drøm? Nei, tusinde Gange Nei, siger jeg Eder; det er en Fabel, man i Eders Troskyldighed har faaet Eder til at troe. De stolte Guder ere vel døde, men faldne, dræbte, myrdede – i Evighedens Bog staaer derom en blødig Fortælling, i Evighedens Bog, som J kunne læse i den tause Nat, naar J betragte Stjernerne paa Himlen og de slumrende Mennesker paa Jorden. Er det ikke i Eders Barndom blevet fortalt Eder, at i gamle Dage vare Menneskene Hedninger, fordi de troede paa flere Guder, paa hine gamle, høie Guder? Man har sagt Eder det, og man har ialt sandt. Men, naar man har tilføiet, at de tilbade hine Guddomme som billeder paa den ene Himlens Gud, vi kjende, da har man atter løiet. De kjendte ingen Himmel og ingen Himlens Gud; men de kjendte en Jord og en Jordens Guddom, og de lagde deres Lykke for denne Jord i hans Haand. Og hvad er denne Jords Lykke? Det er Frihed - see! nu have I Gaaden løst, hvorfor Oldtidens Mennesker vare frie. Men da kom Despotiet og Undertrykkelsen, for at herske over de frie Mennesker. I deres Banner førte de den hellige Korsfæstedes Billede, og da Menneskene saae den "hvide Christs" milde, kjærlige Aasyn, da fulgte de ham med Bøn og Paakaldelse. Og Despotiet og Undertrykkelsen forte Banneret, som Menneskene fulgte, frem imod de gamle Guder, Frihedens Guder, og da løftede Menneskene, fordi de troede, at det saaledes var den milde Gud paa Banneret kjært, væbnet Haand mod deres Barndoms Guder. Men Guderne udbredte i taus Smerte Armene og modtoge Dødsstødet af deres Børns Haand. Saa smeliende var Gudernes sidste Blik, at alle Frihedens Diser maatte døe af Smerte. Og da nu Frihedens Guder vare myrdede, da feirede Tyranniet og Undertrykkelsen, skjult under Mitra og Bispehue, kongelig og adelig Hjelm, deres Triumph. Ei for Guderne var da Ragnaroks mørke Tid kommen, men for Menneskene: den store Orm bugtede sig fra Rom over Verden; Ulven og dens Afkom lurede paa hvert Bjerg. der kunde bære en Herre-Borg. Men Raguaroks Tid skulde forsvinde, og en lysere Tid gaae op. Aarhundreder efter, at den almægtige Herre havde sendt sin Søn for at deelagtiggjøre Menneskene i Himlens Lykke, lod han skee en ny hellig Mysterie, for at tilbagegive dem den Jorderigs-Lykke, de havde tabt.