Den Vest-Sjællandske Avis, 1818-05-30
(Fortsat) J det sidste Halvaar har den underjordiske Jld vel ikke frembragt overordentlige og i høi Grad ødelæggende Explosioner, men den har givet sin Virksomhed saa hyppig og i saa udbredte Retninger tilkiende, at hine ere altid at vente og meget at befrygte; da vi ikke kunne skue ned i Jordens Jnd volde, og betragte denne indvortes Fiendes Bevægelser og Virksomhed, som den gjemmer i sin Barm, saa er det dog lærerigt at efterspore dens Foretagender, for saavidt de give sig tilkiende paa Jordens Overflade; det er vigtigt at blive bekiendt med det Element; hvis Bestemmelse det formodentlig er engang at ødelægge og maaskee at omdanne og forherlige den Klode, hvis Beboere vi ere. Den underjordiske Jld giver sig tilkiende paa hele Jordens Overflade; under den kolde Nordpol hvor den Engelske Søemand Jacob Byot vil i Aaret 1786. have seet en Vulcan under 89 nordl. B. (men som upaatvivleligt er en Opdigtelse) som i det store Syd hav. Island har sine brændende Jøkler ligesaa vel som Sydamerika har en Kiæde af Bulcaner, hvilke strække sig fra Syd til Nord langs med den Andiske Biergstrækning. Europas underjordiske Jldsted synes fornemmelig at være under Bunden af det Middellandske Hav, og under de Lande, som omgive det; inden vi fæste vore Blikke paa dette Punkt, som formedelst sit Naboelag, maae meest tildrage, sig vor Opmærksomhed, ville vi først indsamle nogle Efterretninger fra de øvrige Verdens Deele, ved hvilke Tingenes Natur medfører, at de maae være fra et ældre Datum. - Naar man skal have Efterretninger fra Udkanterne af det Russiske Rige, saa maae de altid blive gamle, fra Petersborg til Øen Unalaschka, en af Ræveserne i det nordlige stille Hav, og som staaer under det Russiske Scepter er 1430 danske Mile, vi ville altsaa ikke tage det ilde op, at vi maae tage til Takke med Nyeheder fra 1814. J Foraaret af dette Aar, hedder det derfra, blev Luften paa eengang formørket, og der reiste sig en Storm, man hørte en dump Torden, som fra et fiernt Uveir, og bemærkede derpaa en hvid rund Spidse paa Havets Overflade, og som voxede til med en henrivende Hurtighed. Jldsluer brøde ud af den, men i en Tid af 4 Uger toge de efterhaanden af, og en sort Dunst og nogle forkalkede Steene blev udkastede i deres Sted. For bedre at kunne iagttage denne Naturbegivenhed, blev der afsendt en Baidar (eller en Baad af Sælhundeskind, af det Slags, hvoraf Kamschatdalerne betiene sig) med 30 Russiske Jægere; de landede paa den nye Øe den 1ste Juni 1814 og fandt allerede der mange Søeløver. Den var fuld af Revner og skrækkelige Afgrunde. 20 Sagenen (Saschen, Russiske Favne hver 3 1/2 Alen) vare Stenene kolde; men dybere ned vare de varme; ingensteds fandt man ferskt Vand; Uddunstningerne af Klippegrunden vare ikke ubehagelige, og omkring paa disse Klipper laae de omtalte Søeløver. J 1815 sendte man en nye Baidar derhen, Matroserne fandt nu at Landet ikke var saa høit som første Gang, og de faae kun paa det Beenrader af Søeløver. De forbleve sexs Dage paa Øen, anstillede forskiellige Undersøgelser, og fandt til deres Forundring, at Øen havde faaet en ganske anden Skikkelse, den er omtrent 2 Verster (ikke fuldt en Fierdingvei) lang; man har kaldet den Bogislav.