Jyllandsposten, 1841-05-07
Det hedder om Stændernes Forslag om Finantsbudgettets Forelæggelse for Stænderne blandt Andet i Fædrelandet: "at man i Viborg og Roeskilde, med Undtagelse af een Stemme, vare enige i at indgive til Stænderne en Petition om: at de Normalreglementer, der skulle udarbeides til Regel for de fremtidige Forvaltninger, saavelsom et fuldstændigt og detailleret Finantsbudget for Aarene 1841 og 1842 maae blive forelagte i extraordinaire, dette Foraar sammenkaldte Forsamlinger af Stænderne; at der for Fremtiden ved enhver ordinair Stænderforsamlings Aabning maa blive forelagt samme et lignende Budget for 2 Aar af Gangen; at Regnskaberne for den næstforegaaende Finantsperiode maae blive Stænderne forelagte til Prøvelse af Budgettets Overholdelse og som Veiledning ved det næste Budgets Bedømmelse, og endelig, at der ei maa meddeles vedkommende Autoriteter De charge for de aflagte Regnskaber, forinden Stænderforsamlingerne have havt Leilighed til at prøve dem med Hensyn til Budgettets Overholdelse. – J Folkeraadenes Andragende hed det ogsaa at den hele Stænderindretning Jntet kommer til at betyde, naar den ikke faaer en vedvarende kraftig Jndflydelse paa Rigets Finantser, en Sætning, hvorom vel Alle ere enige. Begge Stænderforsamlingerne betragtede Bonhorelsen af dette Andragende ei som noget Tvivlsomt, ei som Noget, der var afhængigt af Hs. Majestæts særdeles Naade, men som Noget, der har sin Hjemmel i Forordningen 28de Mai 1831. Ved vore Roeskilde Stænder blev det derfor sagt: "Det er indlysende, at de Beslutninger, som Deres Majestæt agter at tage om Statshuusholdningens fremtidige Indretning, deels ved bestemte Normalreglementer, deels ved aarlige Finantsoverslag - der ogsaa maae indeholde Modificationer i hine Reglementer, som Tidernes Leilighed giør fornøden – ere Lovbestemmelser, som ville udøve den vigtigste Jndflydelse paa Eendomsforholdene og paa de offentlige Skatter og Byrder, og ligesom denne almindelige Anordning af Grundlaget, hvortil den hele Finantsadministration skal slutte sig, i andre Stater betragtes som det Lovarbeideder fremfor alle har Krav paa Stændernes nøiagtigste Overveielse, saaledes forekommer det os, at det paa den anden Side staaer i Modsigelse med Forholdets Natur, om man vilde indskrænke Stændernes i denne Anordning hjemlede raadgivende Medvirkning til Udgivelse af Love, ved hvilke nye Skatter skulde paalægges, og derimod udelukke de til Kongen indkomne Forslag om hiint oftnævnte Grundlag for Finantsadministrationen fra Stændernes Prøvelse og Betænkning. Man henviser herved Stænderne til Gjenstande, der under de nærværende Forhold yderst sjeldent ville forekomme, og man udelukker dem fra det, som næsten ene gjøres fornødent, man til intetgjør derved efter vor Overbeviisning Jnstitutionens sande Betydning. - Paa en Tid, da man endnu ikke blues over ved enkelte af vore Regimenter at nedlade sig til endog hyppig at betjensig af det forhadte Pryglesystem, er det mærkeligt at erfare ved den svenske Rigsdags Forsamlinger, at Prygleriet her endog findes saa sjeldent anvendt, at man ikke ansaae det nødvendigt at afskaffe samme. Saaledes anførte dHrr. Nordenskold og Sandels, som begge opponerede mod Forandringen, at Prygl saa sjeldent uddeeltes blandt Soldaterne, hvor saadan kun blev betragtet som van ærende, at denne Straf kun er bleven anvendt 5 Gange i 20 Aar i Linieregimentet og det for Subordinationsforseelser. Hr. Cederschold, Munck af Rosenschlod og Friherre Frederik Boye, som erklærede, at i de 30 Aar, han havde tjent som Militair, havde det været hans tungeste Pligt, naar han, som Adjutant, maatte overvære slige Executioner, eller som Major selv dømme til Prygl, hvorved har anførte Norrbyes bekiendte Yttring i Gustav Wasa: "Jeg er Soldat, men kan ei være Boddel. – Bler denne sande Overskrift med store Bogstaver inskriberet over Porten i visse røde Exerceerskoler og tjærede Ride huse i Danmark, vilde mangen dansk Officeer mulig finde megen Betænkelighed ved at gjøre sig til Bøddel.