Jyllandsposten, 1838-07-02
Nyheds Post. Ved Festen paa Bellevue, hvor omtrent 70 Bønder og Landmænd og ligesaamange Kjøbenhavnere havde indfundet sig for at høitideligholde 50 Aarsdagen for Stavnsbaandets Løsning i Danmark udtalte foruden Andre Assessor Allgreen-ussing sig blandt Andet og den upassende og stødende Tiltale af Dul, hvorved Bonden almindeligen tiltales istedetfor det anstændige De, og bemærker: "Naar saaledes den gamle Godseier, der selv stedse havde været sine Bønder en kjærlig Fader, naar en ærværdig Patriarch, som hiin hos Bondestanden evig uforglemmelige Reventlow, hvis Slægt i mange Tider havde boet iblandt dem, og som selv havde gjort deres Velfærd til Maalet for et virksomt Liv, naar en saadan Mand sagde Dul til sine Bønder, da kunde der endog ligge noget smukt, noget der betegnede hiint Forhold af gjensidig Velvillie. Men naar hine Godseiere, derunder Krigen voxte og som Svampe, disse Herrer, som vare blevne til halve Millionairer ved Kaffe og Sukker, Prisepenge, kongelige Obligationer, Rigsbanken og andre slige Historier, naar de troede sig beføiede til at dutte enhver af deres Bønder, da laae heri en stor Miskjendelse af det rette Forhold. Eller naar den gamle Sjælesørger sagde "Du til sin Sognemand, da vilde neppe deri findes noget Anstødeligt; men hvad i al Verden berettigede Fuldmægtigen hos Amtmanden, eller Contoirbetjenten paa Amtstuen, eller enhver stumpskjødet Skriverdreng hos Herredsfogden, paa saadan Maade at tiltale den frie odelsbaarne Bonde Det forekom ham, at følte Bonden sig som han burde, da vilde han vide at feie en saadan lille Penneslikker." Det havde været at ønske, at ret mange Sognefogder for at feire 50 Aarsdagen for Stavnsbaandets Løsning den 20de Juni, havde efterfulgt Sognefogdens priisværdige Exempel i Lyngbye i Sjælland, som lod circulere en Jndbydelse blandt Sognets Beboere til en festlig Sammenkomst der i Egnen. Jmidlertid have vi ingen saadan fornummet til her i Provindsen, men saare kjært var det ved denne Leilighed at erfare, at Bonden de fleste Steder skal have betragtet Dagen som en stille Festdag, som under Navn af "Bondens Fest, overalt blev omtalt og hvortil sikkerlig enkelte Forholdsregler fra det Offentliges Side har bidraget, som fortjener Paaskjønnelse. Navnligen fortjener at bemærkes, at Jngenieur-Corpset, som paa den senere Tid strængt har iagttaget Opretholdelsen af den Orden der tilkommer Gudstjenesten om Søndagen, bemeldte 20de Juni havde forbudet ethvertsomhelst Arbeide paa Chausseen, hvorved Landboeklassen ydermere blev gjort opmærksom paa Festdagens Betydning. Et beklageligt Modstykke frembød imidlertid den sletvalgte Foranstaltning paa Frysenborg Gods fra Vedkommendes Side, at lade denne Bondens skjønne Festdag for saa mangfoldige af Beboerne tabe alt Værd, ved Dagen forud, nemlig den 19de, at være beordrede til Møde ved Tingstedet i Hammel for ved offentlig Auction for Skatter og Landgilde-Restancer at lade bortsælge Skatterestanternes Heste, Køer, Qvier og Faar - kort: Dele af saa uundværlig Natur for Bonden, at hans totale Ruin derved fremskyndes. - Om den 19de Juni 1788 blev introduceret paa samme Maade paa Godset, var nok værd at vide, ligeledes om den stavnsbundne Bonde i hine Tider imødesaae samme Ulykke og Elendighed som Nutidens, og som er saameget sørgeligere at erfare paa et Gods, som andre Henseender paa det meest hæderlige i Provindsen har erhvervet sig et Navn, som ved hurtig Opkomst og stadig Fremgang neppe i Landet opviser Mage.