Aalborg Stiftstidende, 1835-10-17
Den offentlige Mening i Danmark bestaaer af ædle Elementer, og just derfor er den stærk. Det falder Jngen ind, at tænke sig den og den øverste Statsmagt i gjensidig Oprosition. Tvertimod de mødes. Andre Regenter have giver efter for den offentlige Menings Fordringer: Danmarks Regent har forekommet dem. Her er det ikke Folket, som kræ veer, men det er Fyrsten, som giver. Den kgl. Anordning af 28de Mai 1831 vil være et uforgængeligt Mindemærke omden meest uindskrænkede Monarks Kjærlighed til sit Folk. Vi vide heller Jntet, der saaledes har sysselsat, hævet, begeistret det danske Folks offentlige Liv, som Stænders-Jnstitutionen. Det var Kongens Hensigt, at oplive Almeenaanden, og det ligger for Dagen, at den allerede for en stor Deel er opnaaet. En ny Æra, en stor politisk Reformation er indtraadt i det danske Statsliv. Jngen vover mere, at vise sig offentlig som Egoist eller Factionair. At være dansk og dannis, er den høieste Roes. Folket har antaget, hvad det ikke havde før hver Dag om den store Forvandling, Regenten, ligesom med en Tryllestav, har fremkaldt, idet han aabnede Folket en ny Vei til sin Trone. Det er i Dag, Stændersallene i Danmark aabnes. De aabnes i den Allerhøiestes Navn, hvori al god Gierning maa begyndes, hvis den skal lykkes. De aabnes under et heelt Folks spændte Forventning. Dølge kunne vi imidlertid ikke, at der er et vist betænkeligt Noget, som ikke har bidraget til, at hæve Forventningen til Forhaabning. Vi mene hermed den Omstændighed, at Fd. 15de Mai 1831 ikke inddrømmer Forhandlingernes Offentlighed, der betragtes som et sine hun nan af saamange indsigtsfulde, fædrelandssindede Mænd, at en Repræsentation uden Offentlighed ikke synes at finde nogen Tiltro i den offentlige Mening. Feile vi ikke meget, da er det Stænderforhandlingernes Offentlighed, som ene formaaede, i en glædelig Rettning at ud ville det danske Folks politiske Caracteer. Det er just det Lys, som ved offentlig Tale og Forhandling udbreder sig over det Jndre i Forvaltningen, der mægtigt hæver og nærer Folkets Almeenaand. Adskillige oplyste Regjeringer have factisk vedkjendt sig denne Anskuelse. J Baiern ere Forhandlingerne i det andet Kammer i Regelen offentlige. J Storhertugdommet Baden ere begge Kamres Sessioner det. Just ved deres Offentlighed have disse Staters Stænderforsamlinger draget Europas Øine paa sig. Storhertugen af Sachsen Weimar har selv, allerede i Aaret 1819, gjort de første Skridt til Offentlighed i Landstændernes Forhandlinger. Det er billigt, ja retfærdigt, at den offentlige Mening influerer paa Statslivet; det er uundgaaeligt, saasnart den har fundet sine Organer. Men hvilke Organer har den vel, uden den periodiske Presse og Stænderne, i hvis Forsamlinger Folkets Repræsentanter offentligt raadslaae om Lovgivningen. Uadskillelige ere disse Organer. Den periodiske Presse kan ikke være fri, med mindre disse Raadslagninger ere offentlige, og Raadslagningernes Offentlighed vil ikke kunne bære modne Frugter med mindre Pressen er fri. Men at Pressefrihed er al høiere Aandsdannelses Livsprincip og betingelsen for alle andre Nationalgoder, er ikke blot almindelig Mening, men tillige almindelig Erfaring. - Den 1ste October 1835. G.