Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-12-26
Udenlandske Efterretninger. Paris, den 14 Dec. Ved det lovgivende Corps's Mode i Gaar, havde Ministeren for de indenlandske Anliggender, Grev v. Montaliver, gjort en Skildring af Rigets Stilling, af følgende væsentlige Jndhold: Hs. Exc. deelte sin Beretning i adskillige Deele, i den forste skildrede han de efter sidste Møde foretagne Arbeider i Rigets forskjellige Dele, paa den ene Side den af Krigsfangerne fuldendte Canal St. Qvintin, der skal forbinde Rohne med Rhin og som man allerede er kommen vidt med, Forfærdigelsen af mange vigtige Sluser; Saarbeiderne i Havnene Dunkirken, Havre &c. Veien over Bjerget Cenis; de Cotentinske og Rochefortske Moradsers Udtørring &c. Fremdeles de talløse Mindemærker, der forskjønne Hovedstaden; de han lagte Broer, Louvres og Jenas Quais; Forraadshusene, Slagterhusene, Austerlitz Støtten, der allerede halv for beklædt med Bronze, Louvres Forskjønnelse, Tiggeries Afskaffelse. Han skildrer fremdeles Forbedringerne i Departementerne i Aarets Løb; den Skadesløsholdelse, om de Rhinboere, der have liidt ved Oversvømmelser, faae; de Understøttelser, der gives de Sogne, der have lidt af Hagel og Brand; Jnstituterne for Kokoppernes Udbredelse; de Opmuntringer, der ere viste Videnskaberne og Konsterne, for hvilke Hs. Maj. endnu foreslaaer særdeles Belønninger, til hvilken Ende han indretter tiaars Priisuddelninger. – J Justitsens Forvaltning er ingen Forandringer foregaaede. Da Keiseren betragter enhver Religion, der er grundet paa Evangeliets Moral, som nyttig for Staten, saa har han forundt Lutheranernes Gudsdyrkelse sin Beskyttelsee. Hvad den Religion angaaer, som Keiseren, hans Familie og Flerheden af Franske bekiender sig til, saa har den bestandig været en Gjenstand for hans Hoved omsorg, mange Bygninger til Gudsdyrkelse ere blevne istandsatte, ny Seminamer a. ere blevne oprettede, mange Biskopper og Erkebisher optagne i Senatet og Keiseren agter ogsaa at optage dem i Statsraadet. Jngen, tilføiede Hs. Exc., kan negte det Onde, som Pavernes verdslige Magt har tilføiet Religionen; den har foraarsaget en Adskillelse mellem den ene Halvdeel af Europa og den anden. Keiseren har havt Stridighed med Paven, og uden just derfor at miskjende hans geistlige Magt har han maattet tænke paa Midler, til at forsvare sin Krones Rettigheder; Concordatet med Paven sigter til, at erkiende hans Rettigheder; men dreven af sit Had mod Frankrige kunde det Romerske Hof ikke længe dølge sin indere Folelse. Den bar den offentlig til Skue, og strax efter Presburger Freden har det deels optaget Frankriges Fiender, deels negtet at erkjende den retmæssige Udnævnelse af adskillige af den Franske Geistligheds Lemmer. Bandskrifter og hemmelige Buller bleve ombaarne i adskillige Dele af Riget, men optagne med den Foragt, de fortiente. Overbevist om denne det Romerske Hofs Troldshed havde Keiseren kun Valget mellem to Beslutninger, enten at udnævne en Patriarch eller et geistligt Overhoved i Frankrige, eller at tilintetgjøre den verdslige Souverantet, som den eneste Kilde til dette Hofs Had mod Frankrige. Hs. M. forkastede det første Middel, en aldrig vil han tillade nogen anden Magt, end een igienstlig. Den hellige Peters Efterfølger maa være Hyrde ligesom han var. Paverne maa, som de øvrige, give Keiseren hvad Keiserens er." Det er Christi Villie. Efter at Hs. Exc. havdelerindret, at Keiseren allerede har gjort meget, for Religionen, og vil gjøre end mere, saa beskrev han jeden anden Afdeling af sin Beretning, de Franske Aricers Seiere, i de sidste Feldttoge. Ved en klog Manocure, sagde han, lykkedes det Keiseren, at fremlokke den Engelske Armee, allerede var han i Begreb med at tilintetgjøre dem paa deres Flugt, da han erfarede, at Cabinettet i Wien vilde gjøre en Diversion til Fordeel for de Spanske Oprorere, at det havde lovet dem 100,000 Flinter, og uden Krigserklæring var falden ind i Bayern med 500,000 Mand. Hs. Exe. mindede her om Hs. Majestæts Nærværelse i Midten af hans Soldateret Tydskland, og det glimrende Seire, som en Fredsbevirkede, der uden Tvivl vil blive varigere end den Presburger. – Derpaa standsede Ministeren ved Expeditionen mod Vissingen, der paa en frig Maade blev overgivet, og roste de Departementers Aver, som vare ilede til Forsvar for det Franske Gebeet. Jmidlertid gjorde han en Undtagelse paa denne Roes i Henseende til Departementet Sarre hvor adskillige Menigheder, langt fra at følge den til Patriotismen udstedte Opfordring, gjorde Jnsurrection. Deres Forhold har opvakt Keiserens Avillie, han har befalet, at de Strafskyldige skulle dommes af militaire Commissioner, til hvilken Ende et Statsraad allerede er afreist til disse Menigheder, Ærens Forrædere skulle dommes til at betale dobbelt Skat i 25 Aar; Jndvaanerne skulle miste deres Borgerret og over deres Porte skal skrives, denne Menighed er ikke Fransk. - Hs. Exel endte sin Beretning med Undersøgelsen af vore politiske Forhold, og bebudede den nærforestaaende Fred med Sverrig. Den Deel af Polen, som er tilfalden Storhertugdommet Warschau, vil, befriet fra det Østerrigske Aag, under Kongen af Sachsens Love blive meget lykkelig. Et nøie Venskab bestaar mellem Rusland og det Franske Rige; de allierede Kongers Gebeet vil blive udvidet. Hansestæderne ville beholder deres Uafhængighed. De ville være ligesom et Middel til Repræssallier mod Engelland. – J Rhinforbundets og Schweizerforbundets Forhold skal intet forandres. - Kongeriget Neapel har i Aar faaet ny Fasthed. Kongen har helliget sine Stuters Organisation en besynderlig Omhu. - Holland er ivegentlig Forstand kun en Deel af Frankrige. Man kunde kalde det et fra Rhin, Maas og Schelde, disse det Franske Riges Hovedaarer, til skyllet Land. Dets Douaners Ubetydelighed, dets Agenters Stemming og dets Jndvaaneres Aand, der bestræbe sig for at drive svigagtig Handel med Engelland, alt dette har gjort det nødvendigt, at forbyde det Handelen paa Rhin og Weser. Trængt mellem Frankrige og Engelland er Holland berøvet den Fordeel, der strider mod vort almindelige System. Det er Tid, at der bringes Orden heri. - Paa det Schweizernes Gebeet ikke mere skal krænkes af Franske Tropper, hvilket de, for at kunne komme over Rhinen, maatte gjøre, har Keiseren befalet Opbyggelsen af en bestandig Bro i Hiningen. - Spanien og Potugal er Skuepladsen for en rasende Revolution. Keiseren vil engang give dem Fred. Naar Spanien mister sine Colonierne saatter det dets egen Skyld. Keiseren vil aldrig modsætte sig Uafhængigheden af Americas Fastland. Den er en naturlig Følge af Begivenhederne og overelsesstemmende med alle Magters Tarv, og Frankrige har grundet de forenede Staters Uafhængighed. – Vi have mistet Colonierne Martinique og Cayenne, begge ved et slet Forsvarden Omstændighederne derved undersøges strængt har Jkkenjust fordi deres Tabner af nogen synderlig Vægtninde almindelige Anliggenders Vægtskaal, thi ved Freden ville vi faae dem tilbage meere blomstrende end vil mistede dem. - Endelig har Freden igjen fort Keiseren i vor Kreds og alle Statslegemer have bragt deres Hylding, for Tronens Fod, da den Monark, der er den store Gjenstand for vor, Enthusiasmus og vor Beundring, tillige fortjener vor varmeste Kierlighed. – Lydeligt Bifald lod sig høre, da Ministeren hørte og at tale. Men det gjenlod paa ny, da Hr. Fontanes i sit Svar til Ministeren gjentog Keiserens Ord: at han endnu ønsker at leve 30 Aar, for at befæste dette store Rige og være Vidne til den lykke, hvorved hans Jdeer forskjønne det elskede Frankrige." Aldrig er et Kongeligere Ord kommet fra en stor Konges Hjerte. Hvilken Franzos vil ikke nære samme Ønske. Ja, han leve endnu 30 Aar han leve endnu længer, og lader os haabe, at en fan mærkværdig Regjering vil overgaae alle øvrige i Varighed, ligesom den overgaaer alle øvrige i Magt og Kraft.