Den Vest-Sjællandske Avis, 1820-08-26
Efter de ufortiente Forfølgelser, som man nu i flere Aar har, under Deres Majestæts Navn og med Deres Samtykke, foretaget imod mig, og som istedet for at mildnes med Tiden, have tiltaget paa den ondskabsfuldeste og meest følesløse Maade, saa er det kun med den største Opoffrelse af mine egne Følelser, at jeg nærmer mig til Deres Majestæt med et Brev, som skal indeholde Forestillinger derimod; men naar jeg betragter Følgerne af den uconstitutionelle, ulovmæssige og hidindtil uhørte Fremgangsmaade imod mig, saa kan jeg ikke afholde mig fra, endnu engang at forestille Deres Majestæt den skrækkelige Uretfærdighed, som begaaes imod mig. J det Haab, endskiøndt Deres Majestæt vil vedblive, formedelst deres falske Raadgivere, at nægte en troe og lydig Kone Retfærdighed, at De dog ville føle Dem foranlediget til at tage i Betragtning, at Deres Krones Ære og Værdighed. Deres Thrones Stotter, Deres Riges Rolighed, Deres retfærdige og troe Folks Lykke og Sikkerhed, hvis høimodige Hierte afskyer enhver Undertrykkelse og Grusomhed, staae i Forbindelse med denne Fremgangsmaade, og især naar saadanne Handlinger foretages ved en Kuldkastelse af Lovene, som man derved bespotter. – Den qvindelige Delicatesse forbyder mig at omtale de sande Aarsager til vor huuslige Skilsmisse, eller at bringe D. M. de utallige ufortiente Fornærmelser imod mig i Erindring, som jeg har lidt inden vi skildte os ad. Jeg vil overlade det til D. Majestæt at udsone med Deres Samvittighed, og med den Eed som De tilsvor mig ved vor Formæling, den Gierning ved saadanne Midler at drive en Kone med sit diende Varn paa Armen bort fra Deres Dør; dog ville De tillade, at jeg erindrer Dem om, at denne Handling var ganske Deres eget Værk, at denne Skilsmisse blev saalidt forlangt af mig, at jeg kun betragtede denne som en Dom, der blev udsagt over mig uden nogen anden Aarsag, end formedelst Deres egen Tilbøielighed; hvilken, som D. Majest. behagede at udtrykke sig, ikke stod i Deres Magt. – At denne Forkyndelse, med Hensyn til mig selv, ikke skulde have krænket mig, vilde stride mod Belanstændigheden at paastaae, og dersom jeg ikke i hiint Øieblik havde vædet det elskede Barn, hvis tilkommende Lidelser vare lette at forudsee, med mine Taarer, saa havde jeg ikke fortient at bære Navnet af en Moder; men havde jeg ikke underkastet mig denne Dom, uden at føre Besværinger derover, saa havde det seet ud, som jeg enten havde tilstaaet min Brøde eller jeg havde derved røbet en Mangel paa de Følelser, som ere egne for den fornærmede og beskiæmmede qvindelige Ære. – Det roelige og behagelige Liv, som Deres Majestæt har tilbudt mig, betragter jeg kun som en sørgelig Erstatning for den Sorg, som bemægtiger sig mit Hierte, naar jeg betænker hvor stort det Saar var, som den offentlige Moralitet har erholdet ved det slette Exempel, som blev givet derved, at Deres Majestæt fulgte Deres Tilbøieligheder, og i Særdeleshed naar jeg tog Nationens feilslagne Forhaabninger i Betragtning, som havde saa gavmildt sørget for os ved vor Forening, som havde smigret sig med saa skiønne Forhaabninger om den Lyksalighed, som skulde fremkomme deraf, og havde hilset paa os ved vor Forening med en saa hiertelig og henrykkende Glæde. – Dog Ak! selv Rolighed og Behagelighed var for stor en Nydelse for mig. Fra Deres Majestæts Huusdør blev Deres Barns Moder forfulgt af Spioner, Uroesstiftere og Forrædere, som bleve ansatte, opmuntrede og belønnede for at lægge Snarer for mig, at stifte Complotter imod dens gode Navn og Liv, som De Majest. for kort Tid siden saa helligte havde tilsvoret at ville ære, elske og agte. Da jeg rev mig løs af mine Forældres Omfavnelser, da jeg rækkede Georg, den dies Søn, den Brittiske Thrones Arving, min Haand, saa kunde kun en Stemme fra Himmelen have ladet mig befrygte nogen Uretfærdighed eller Uret. Men hvor stor var min Forbauselse, da jeg fandt, at et Forræderie var opspundet imod mig og kommen til Modenhed; at Meeneed blev udtænkt og udført imod mig; at et hemmeligt Tribunal blev holdet imod mig; at mine Handlinger bleve prøvede, og at deraf bleve tagne Beslutninger imod mig, uden at jeg blev underrettet om Anklagens Natur eller uden at Vidnernes Navne bleve nævnede for mig, og hvem kan udtrykke med Ord eller beskrive de Følelser jeg havde da jeg saae, at denne Fremgangsmaade var stiftet efter et Forlangende og ifølge biebragte Vidnesbyrd af Faderen til mit Barn og af min naturlige og lovlige Beskytter. Jmidlertid uagtet Fremgangsmaaden af det Tribunal, som er uden for alle Exempler, en Fremgangsmaade som selv i Parlamentet har foranlediget en skarp Dadel, som ikke er bleven besvaret, og som selv er bleven dadlet i Geheimeraadets Protokoller, uagtet dette Tribunals hemmelige Forhandlinger, uagtet den store Fristelse til at opstille falske Vidnere for denne Ret imod mig, uagtet der ingen Leilighed blev givet mig til at giendrive disse Vidnesbyrd, uagtet alle disse Omstændigheder, som vare saa gunstige for mine Fiender, saa friekiendte dog det hemmelige Tribunal mig fra alle Forbrydelser, og mine fornemste Anklagere bleve derfore erkiendte skyldige i at have begaaet den største Meeneed. Men da Forhøret nu var forbi, saa fandt man, at efter dette TribunalsGrundsætninger vare falske Eeder ingen lovlig Forbrydelse, og paa denne Maade blev efter Deres Majestæts Angivelser og Forlangender oprettet et Tribunal for at undersøge og prøve mit Forhold, som var competent til at modtage Eder, og endelig at forhøre Vidnerne, at dømme, friekiende eller fordomme, og som endnu mere var skikket til at beskytte dem mod Lovens Straf for forsætlig Meeneed, som havde svoret falskt imod mig. Saa stor min Fortørnelse ogsaa var imod denne skammelige Overtrædelse af Lovene og Retfærdigheden, saa tabte sig dog denne retfærdige Fortørnelse i min Beklagelse over den, som saaledes kunde fornedre sit fyrstelige Hoved, for at skiænke sin Understøttelse og Yndest til de afskyeligste og meeneedigste Mennesker. (Forsættelsen følger.)