Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-01-24
Paa Øen Als vare omtrent 800 Mand under Vaaben. Hvad der kunde bruges til at gjøre Mødstand mod den fremrykkende Fjende, bestod i omtrent 2000 Mand af alle Vaabenarter, der stode ved Kolding som Forpost men som allerede paa en Maade vare omgaaede paa be res høire Fløi, ved fjendtlige Troppers Jndrykkelse i Ribe, da Fjendtlighederne sidste Gang begyndte, og i den egentlige Styrke, som stod sammen paa Øen Fyen, hvilken Stilling høisalig Kong Kristian den 4de i Krigen med de Keiserlige 1628 og 29 havde i lignende Tilfælde, da han af overlegen Magt blev overfaldet, taget. Den Styrke, som paa Fyen saaledes var samlet, udgjorde omtrent 16,000 Mand under Gevær, men hvoraf kun 13,000 Mand kunde sættes i Bevægelse, da Resten behøvedes til Fæstnings, Kystbatteriernes, Depoternes og Lazaretternes Besætning og Bevogtning. Af ovenanførte Fortegnelse over de fjendtlige Tropper, som det stod til sammes Anfører at sætte i Virksomhed, vil sees, at især efter Fæstningerne Frederichsorts og Glückstads Fald, var Jylland ikke at forsvare mod saa mægtig en Fjende, hvoraf Følgen var bleven, at Fjenden havde bemægtiget sig denne Provinds, og at saaledes alle Kongens Lande, paa Øerne nær, vare faldne i hans Vold, hvorved al Mulighed at komme Norge til Hjelp, ved at forsyne det med Korn, var forsvunden, og at Øerne ved Sørfartens Aabning, havde maattet friske samme Skjæbne som Jylland og Hertugdømmene. For imidlertid at sikre disse vigtige Punkter mod fjendtligt Overfald, som især kunde forsøges paa under en stræng Vinter, blev tilbagelagt paa Sjælland, Møen, Falster og Lolland 14,000 Mand, og fordeelt imellem Kjøbenhavn, Citadellet Friderikshavn, Batterierne paa Rheden, samt Kronborg Fæstning. Hele Armeens Styrke fordeelt saaledes som det herer anført udgjorde omtrent 45,000 Mand, men Landets geografiske Stilling har været Aarsag i, at der i denne Krig, især siden saa mange Fiender, der kunde angribe baade til Lands og Vands fra alle Sider, havde forene sig imod Os, ikke har ladet sig samle mere end 15,000 Mand paa eet Punkt, uden at lade andre Punkter mer eller mindre ubedækkede. Hvor nødvendigt, endogsaa de mægtigste Fyrster, kunne finde det at opofre enkelte Deele af Staten, for at redde det øvrige, have de sidste 20 Aar givet mange Prøver paa. De Franskes Keiser har den 30 December ved sit Svar til Præsidenten for Senatet, paa ny beviist at Statsklogskab i Nødstilfælde fordre store Ofte; de fleste og mægtigste Fyrster i Europa havde anerkjendt de Jndlemmelser, hvorved Keiseren havde udvidet fir Riges Grændser og underkastet sig de af ham oprettede Kongeriger og Fyrstendømmer, og ikke desmindre erklærer han sig beredvillig til, fordi nogle Provindser af det egentlige gamle Frankerig saae Fiender indenfor deres Grændser, at slutte Fred, paa de tilbudne Vilkaar, og tilkjendegiver udtrykkeligen, at der ei mere kanvære Spørgsmaal, om at tilbagevinde de tabte Lande, hvilke dog i flere Aar havde udgjort en Deel af Riget. Saadant Offer bringes Freden, af den for kort Tid siden saa mægtige Monark, saasnart talrige fjendtlige Hære true hans vidt udstrakte Rige. Den langt større Deel af de danske Stater var enten erobret, eller ikke at redde, og Danmark kunde ei længer yde Norge den fornødne Vistand, da Kongen tog imod Fredstilbudet, der vilde give Staten Leilighed til at komme igjen til Kræfter, efter en saa langvarig Forsvareskrig, som har aldeles udtømmet den. Jngen af Hs. Majestæts Undersaatter vil miskjende hans faderlige Hensigter, efter at de alle havde været Vidende til Allerhøistsammes utrættelige Bestræbelser for Landets Forsvar og Velfærd. Jkke maa Mismod i Ulykke forøge Smerten af den Beslutning som giengav os Fredens Velsignelser, hvortil vi ere saa høilig trængende, og tilveiebragte igjen god Forstaaelse med de Magter, hvis Venskab sikre Statens Vedligeholdelse.