Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1801-10-30
J Begyndelsen skulde den unge Hr. Krig lægge sig efter Chemien, for at forstene Scheldefladen og udfinde en opløsende Fugtighed, hvorved Frankerig og Belgien kunde adskilles. Siden vilde han giøre ham til Tømmermand, for at istandsætte Bourdons sønderbrudte Trone, derpaa skulde han være Præst, for at vorde en nye Pille for Kirken og Støtte for Religionen, saa Mægler, for at besørge Statens Assecuranzer; saa Gjordemoder ved Europas Forløsning; saa Læge for Afsindighed; saa Casuist, for at disputere mod franske Grundsætninger; saa Bombarderer, for at knuse Konstitutionen, og atter igien Regnemmester, for at oprette et solid Finantssystem. Førend man imidlertid udførste nogen af disse Planer, holdt man det fornødent, at lade den unge Hr. Krig giøre en Reise igiennem Europa, og gav ham Hr. Jacobin med som Hormester, hvilken endnu meere oppustede sin Eleves vilde og blodtørstige Natur. Naar Eleven ganen Hollandsk Borgemester et Spark med Foden, saa undskyldte Hovmesteren det strax med, at det var fransk Frihed; klemte han Nogen til Døde, saa kaldte Hovmesteren det et broderkys; jog han en Fyrste eller Bonde ud af Landet, saa hedte det, han giør ham frie, ombragte han en Uskyldig, da sagde Hovmesteren: de skeer, for at strækkede Strafskyldige, plyndrede han en Kirke, da skeete det for at bespise Hung, rige. Kort, Hr. Krig var ei allene det frækkeste Skarn, men ogsaa den største Snyder, som har været. I hel Tydskland, Holland, Schweitz, Jtalien a. skaanede han ikke den usleste Hytte. Hvor han kom hen, fulgte Tvedragt og Død med. Der vare ingen Grændser for hans Ødelæggelser; han var bestemt til at blive Menneskeslægtens Forstyrrer. Den eneste Undtagelse, han giorte, var imod Monopolister, Aagerkarle, Kommissarier og Leyerandeurer, hvilke han behandlede lemfældig. Men det var Cyelopernes Ædelmodighed imod Ulysses, som Poliphem svarede, for paa Enden at fortære ham med. Saa afskyelig en Karakteer kunde ingen høi Alder love sig. To Gange blev hans Liv efterstræbt i Paris og Ryssel, men begge Gange mislyktes det. Et tredie Anslag mod ham skeete i London i Aaret 1800 (da Bonaparte skrev til Kongen af Engelland) men ogsaa dette Slog feil. TilLykke for Verden blev han truffet af et Slagflod den 9de Februari i Luneville, som berøvede ham Brugen af den ene Arm, og da en Ulykke fielden kommer allene, blev det tillige forbudt ham at betræde det faste Land mere. Siden hiin Dag strantede han stedse mere. Alle Hielpemidler kom for filde. Hans Læge, Doctor Hawkesbury, som ugierne vilde lade Patienten døe under sine Hænder, foreslog en Reise, for at forsøge Hiemlufteen; men den Syge var for mat, og havde hverken fysiske Kiæfter eller Raad til en Marsch til Paris. I denne haabløse Tilstand holdt Hr. Doctoren det for umenneskeligt at vine ham længer. Efter en Konsultation med hans Kolleger, lod han tillave en Dosts af Sukker og Specerier (de erobrede, Kolonier) og da denne var stødt ham i Svælget, paa fulgte hans Oplysning og han døde paa sit Kammer i Downinggaden, uden at have opfyldt ogsaa kuns en af de Forhaabninger, hans Venner og Patroner havde gjort sig om ham J sit sidste Øieblik gjorte han endnu et Testament, og den Utaknemmelighed, samme aander, giver en nye Rubrik til hans Forbrydelses Register. Paa hans Reiser, havde han nemlig, hvergang noget Heldigt mødte ham, sendt sin Patron Pitt enten en Kapfugl, eller en Hollandsk Ost, en Æske med fine Frugter, en Krukke Ostindiske Konfekturer, og andre deslige Foræringer til Engelland. Denne fandt sig derved ogsaa saa smigret, at han rodede sig i Gield til begge Øren, for at tilfredsstille sin Yndlings uophørlige Pengetrang. Men nu har Hr. Krig i sit Testamente taget alle disse smaae Foræringer tilbage, og testamenteret dem til sin Hovmesters, salig Hr. Jakobins Familie, der som bekiendt døde paa St. Cloud den 9de Novbr. 1799 (da Bonaparte kom til Regieringen), og aldrig har givet nogen Hvid for sin Underholdning.