Berlingske Tidende, 1829-09-16
(Skrivelse fra en russisk Officeer.) I Gaar Morges har Armeen taget denne Stad, den 2den i get, i Besiddelse. De faa tyrkiske Tropper, som man havde det blive tilbage for at forsvare Adrianopel, havde allerede for Ankomst forladt Staden og adspredt sig. Der bleve sendte sikker efter dem. Den største Rolighed herskede under vort Udtog, som det skjønneste Veir var gunstigt. Mange Jndnere vare dragne os langt imode; ved Indtoget strømmede le Befolkningen til, for at see Tropperne. En Afdeling Uhladannede Fortravet, dem fulgte en Division Jægere til Fods 6 2 Batterier og derefter kom hele Armeen, i hvis Spidsesergeneralen red. Ethvert Regiments Musikcorps spillede den siske Nationalfang, og da Overgeneralen havde taget Plads ved gamle Serail, for at lade Armeen defilere forbi, tilraabte anskabet ham et begeistret Hurra. En almindelig Forhauselse Tyrkerne ved Synet af vore Tropper, som med en dem kjendt Orden skrede frem gjennem deres Rækker. Ogsaa vine forundrede over det sjeldne Syn af saa mange tusinde Men sker i orientalsk Dragt, som opfyldte Gaderne. Efterat Armeen sk defileret forbi, opstillede flere Batailloner sig paa forskjelligbrve og Pladse i det Jndre af Staden. Overgeneralen tog ind det gamle Seral. En Deputation af Notabler, under Anfør af den første Mollah, samt alle her residerende Consuler gjorde meralen deres Opvartning. De Førstnævnte bade om hans Be lettelse, takkede ham i deres Medborgeres Navn, fordi han havde det dem beholde den dømmende Magt, og lovede deres kraftige ledvirkning til Rolighedens Vedligeholdelse. Vi nyde den venbeligste Modtagelse, og finde overalt større Fremskridt i Civisation, end man sædvanligviis venter hos Tyrkerne. Tyrker, i tidligere yttrede fanatiske Jver er neppe mere mærkelig, og i de lavere Klasser foragte endnu Bekjenderne af en anden Troen fornemme Musselmand synes at føle den paa Nationen haardAlende Despotisme, og ønsker af Hjertet at befries derfra. J mus Huses Indre hersker frit Samqvem, det qvindelige Kjøns sondring hersker vel endnu udvortes, men den skjendige Bevogt g ved Castrater er aldeles gaaet af Brug. Tyrken taler nu i sin Kone, og finder sig ikke længere fornærmet, naar man kyndiger sig om hende. En sjelden Gjestfrihed udmærker Tyri blandt alle de orientalske Folkeslag; han fatter en ubegrændser bøielighed for den, der skienker ham sin Tillid, Yderst paafaldende hos et næsten almindeligt Broderskab hos Musselmændene, der vir 3 ved hemmelige Selskaber, af Frimureriets Natur. Dette Broderskab, er skal bestaae siden Janitscharernes Fald, synes at være stiftet den Frimurer, da Medlemmerne kjende hinanden ved de europæiske Fimurers Tegn og iagttage en lignende Tavshed om Selskabet dets Øiemed. Den ottomannske Regjering synes ikke at have trækkelig Kundskab om dette Broderskab, der let kunde blive Es Despotisme farlig. Adrianopels Beliggenhed er yderst fortillende. Bredderne af Mariza, der her modtager Tundsche og da, ere bedækkede med Rosenbuske. Staden er omgiven med ure, som ere forsynede med 11 Porte. Den har et fiirkantet stadel med 4 runde og 12 andre Taarne. I dette Citadel er Tøihuus, og de forskjellige Stadsqvarterer ere forenede ved Broer over Tundsche og Arda.