Jyske Efterretninger, 1770-05-11
Om Salt Syderie af Tang. de Vendsyssel, saavelsom og i Himmersyssel her i Jyled land omkring ved Havkanterne, lave Bønderne Salt, eller de saa kaldede Salt Steene paa følgende Maade: De tage den grønne Tang eller StrandGræs, saa snart den opflyder af Havet, førend den har faaet Regn paa sig, eller bliver raaden; thi jo grønnere og friskere den kan faaes, jo bedre og tienligere er den, men ligger den alt for længe, bliver den til Salt=Brændning aldeles ubrugelig, denne friske og grønne Tang bliver spredt omkring paa Landet at tørres, og kan saaledes efter 6 til 8 Dages Forløb blive tør, thi den vendes og handles ligesom Høe, derpaa samles den i en Hob, ligesom en Stal Høe, i &c. Høe, og strax, uden noget Brænde dertil at bruge, sat Jld paa den, da den saaledes forbrændes til Aske; Atten Bønderlæs tør Tang giver ungefær 8 Tønder Aske, og af disse 8 Tønder kan igien udludes en Tønde Salt. Asken falder graa og noget rødagtig, og den sidste af Udbrændningen er slettest. Asken maae strax føres hiem i Sække, og forvares paa tørre Steder i Huusene for Vand og Fugtighed, indtil man har samlet saa stor en Mængde deraf, som man vil udlude. Derpaa tages trende store Standtønder eller Kar, og tillaves med Roste=Stang og Halm paa Bunden, alt ligesom en Roste til Øll. Naar man nu har sat en Ballie under den første Tønde, og fyldt alle tre Tønder meest fulde af den brændte tørre Tang=Aske, saa slaaer man den første Tønde ganske fuld med reent fersk Vand, og lader det staae i nogle Timer, som i Støb, at Saltet kan opløses derpaa løsnes Roste=Stangen, og lader Luden jævnt og smaat udløbe i Ballien, saa længe der er noget af den. Denne aftappede og afløbne Lud slaaes igien paa den tørre Aske udi den anden Tønde, som paa lige Maade afløber, tilsidst slaaes den paa den tredie Tønde, og naar da denne Lage er reent afløben, saa er den baade stærk og klar, derefter kommes den i Kiedler eller store Jern Gryder, og kaages paa stærk Tørve=Jld, saa længe indtil den falder i Salt. Jmidlertid at det kaages, bliver der stændig rørt i Kiedler eller Gryden, hvori det kaages, at det ikke skal vedbrændes, siden tages det op, og legges i Ballier med Huller i Bunden, samt igien over Ballierne et Klæde, som derefter ned graves i den tørre Aske, samme fradrager da i nogle Dage Saltet al den Fugtighed, der endnu kan være ved det, og saa tages Ballierne med Saltet ud, der da er tørt, og saaledes som det skal være. Dette Salt falder meest i store Stykker eller Kager. Til saadan en Tønde Salts Afkaagning kan medgaae tvende Læs Torv, men Kiedler og Gryder, hvori det stændig kaages, kan paa faa Aar opbrændes; Bønderne sælge det imellem hverandre for 8 til 9 Mark Tønden, som er 16 til 18 sk. for Skieppen. Det te Salt vil ikke lettelig lage som andet Salt, derfor er det ikke tienligt til Smør, som deraf bliver bedsk og bittert, men de men Bønderne bruge det dog til deres Mad, til at salte Kiød, Flesk og Fisk dermed, og siges, at det til saadant Brug skal være meget godt - Den udludede Aske, som bliver tilbage i Tønderne, maae kastes ud i Havet, og ikke henslænges paa Marken; thi hvor den kommer paa Jorden, der skal siden ikke voxe Korn eller Græs. Ellers kan dog denne og verflødige og fast ubrugelige Tang=Aske blive til et fordeelagtig Brug. Dette er baade prøvet og iværksat ved det Norske Glas=Pusterie, til hvilket man af Engellænder og Skotter har lært Tang=Askens nyttige Brug. Sæbe at forfærdige, uden at Laage den. Man kommer 20 Pund gammel Tælg i en Kieddel, og fylder paa samme 2 Spander stærk Lud, og sætter det paa derefter tager man en Tønde og sætter den paa et Sted i Jlden, hvor det saa længe forbliver, til Tælgen er smeltet, Gaarden, hvor Solen skinner, fylder derpaa saa megen stærk lud deri, til totrediedeel af Tønden er fuld. Derefter gyder man Blandingen af Luden og den smeltede Tælg, saa heed den er, i Tønden, og rører det vel om med en Stok. Hver Dag derefter kommer man en Spand svagere Lud derpaa, og farer fort med Omrøringen, til Tønden er fuld, saa vil man efter en Uges Forløb erfare at have en fortræffelig SæbeLud. Efter denne Beskrivelse har man i Boston i Nye Engelland forfærdiget Sæbe, og fundet, at den overgaaer al anden Sæbe, som ellers efter den sædvanlige Maade er bleven fabriqveret, og at, naar den bliver gammel, ikke faaer saa ubehagelig en Lugt, som den almindelige Sæbe. Hvorledes man best kan fordrive Muus. Han tager to Skeefuld Hvedemeel, en Skeefuld stødt Ø udlæsket Kalk, halvanden Skeefuld stødt hvidt Sukker, ker, blander det mellem hverandre, legger det paa et Papiir i Kamrene, og sætter derhos en liden Skaal med Vand udi, saa snart Muusene have gjort dette Maaltid, gaae de hen til Vandet for at drikke, og derpaa crepere de strax. Men for at lokke dem dertil, er det fornødent, at man strøer Brødkrummer eller andre behagelige Ting omkring i Nærheden. Ellers skal det og være et godt Middel til at fordrive Muus, at man tager de saa kaldte Nat=Violer, legger dem paa alle de Steder i Huuset, hvor man spører til Muus, og da denne Lugt er den ganske modbydelig, saa vil de alle snart blive fordrevne. Om Vinteren kan man i dets Sted, bruge den deraf destillerede Olie, som kan faaes i Apotheqverne; dog bør man i Forveien advare sin Naboe, at han bruger samme Middel, saafremt han ikke vil vente Besøg i sit Huus af alle de fordrevne Muus.