Norske Intelligenssedler, 1809-01-24
Christiania den 12te Januar 1809. Vantonneringspengene for Hr. Lieutenant Selmers Mandskab, for December Maaned f. A.,de betales hos Kiøbmand Gandrup. Spørgeren i Intelligentsseddelen No. 166, skal med Første faae behørigt Svar Jeg skulde have anseet det baade upassende og unødvendig at besvare Hr. Lieutenant Grønvolvidere Jndrykkelse i dette Blad No. 1, naar han ikke havde tilladt sig paa en ubeføiet Maade at berøre min Embedshandling ved Skipper Eienes Beskikkelse som Rodeformand. Mine Grunde dertil vare disse, Skipper Eiene er ansat efter Lensmandens Forslag og min egen Overbeviisning om hans Duelighed - fordi hans Boepæl er det yderste i Roden, er et Sted, hvor idelig alle Jndenskjærs kommende og Afgaaende anlægger, de andre Baadeciere ligge 1/2 Miil dybere ind i Fjorden - fordi Hans Eiene havde en duelig Søn hjemme - fordi han er bekiendt for et fuldkommen forstandigt Menneske, vel ikke gjort nogen Handels-Speculation, men ei heller sprængt sin Velfærd, som han ved Forsynlighed har bevaret og forøget for Kone og Børn - fordi han ei har viist Mal Conduite imod nogen - fordi han har tvende duelige Naboer, der med ham og Sønnen kunde være assisterlig. Denne Mands Duelighed har viist sig i sit sande Lys, thi uden Qvalm og gjøre Vind heraf, gik han ombord i den indkomne Pappenborger, og da han ei forstod Hollandsk eller Engelsk, opsøgte han sin Svoger Halvor Ouve, som kyndig i disse Sprog, fik ham til at gaae ombord i Skibet og besørge Engellændernes Hæftelse. Uden denne Foranstaltning havde Pappenborgeren eller de Engelske salveret sig. Denne Actur mener jeg dog beviser, at Manden er fuldkommen forstandig og kan ikke inveheres Mal-Conduite. Vidste ikke Hr. Grønvold, som har boet i Sandefjord over 10 Aar, at dette Sted ligger paa Præstegaardens Grund og Havnen paa dennes og Grevskabets, saa kunde han have spurgt sig for; - Eller har han glemt hvad han yttrede sig herom for mig under omhandlede Skibs Udlosning, Min Pligt er det ei at notificere ham de Anordninger, som maatte vedkomme ham, men i det mindste burde han vide, at en Anmeldelse i Embedssager ikke bestaaer i et Par løse Ord paa Gaden til Uvedkommende. Jeg erfarer, at Hr. Lieutenanten vedbliver den Daarskab at paastaae at Skibene ere tagne saa - kan det kaldes at tage eller bemægtige et Skib, som af sig selv kommer drivende for Uvei- og ankrer, samt uden Modstand overgiver sig til hvilken som helst, saa har jeg feilet i dette Ords rette Begreb. Sagen angaaende Færøe Galeasen er paadømt, hvorved Skib og Ladning er condemmeret, og efter min nedlagde Paastand tilkjendt den Kongelige Casse, den anden staaer under Rettens Behandling, hvis Udfald formodentlig vil blive det samme. At have opfyldt sin Pligt er enhvers Skyldighed uden at udbasune samme - men selv at lade dette trykke og atter - atter - ved enhver smaalig søgt Leilighed trykke, synes at smage enten af Selv-Jndbildning, eller af Frygt for ei at blive nok bemærket. Fra mig maae Hr. Lieutenanten nu ikke vente mere i denne Sag, med mindre hans Udladelser skulde nøde mig at tage Tilflugt til Domstolene. Laurvig den 9de Januar 1809. Falch. velmeent Raad til Jndsenderen af de Boileauske Vers (Jntelligentssedlen No. 3) og hvem anden der kunde fristes til at træde i hans Fodspor. (Af Poester hos Schulz 1789. 1ste Samling S. 122.) Søg aldrig paa en Nar at lære, Han svær en Eed i Tugt og Ære, Den holder han og bliver dum Langt over Vid og Spot ophøjet, Er Herren med sig selv fornøjet, Det er hans Privilegium. Det er omsonst en Mohr at blege, Omsonst en Daare at bevæge, Hun bliver sort og denne dum. Sig ej med Daaren at afgive, Og lee, og Naar ham lade blive, Det er vort Privilegium.