Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1775-05-05
udt fra Wends=Herred i Fyen. Fortienester sin Priis, og Fliid. blev lønnet; met Ladhed stoed, og Duelighed, paaskiønnet; Siuns=Kreds mørknedes, og Nid. sin Harme fik. tar, - Da vor lærde Bloch som Biscop fra os gik. Efterretninger om den troe og ærlige Danske Mand Hans Rostgaard uddragne af hans Liv og Levnet, forfattet af Hr. Laurits Thura biskop i Ribe udi ziirlige Danske Alexandriske Vers og trykt Kiøbenh. 1726 in 4to. Hans Rostgaard er fød den 15 April Aar 1625 paa en Gaard i Hadersleb Amt udi Arrild Sogn kaldet Rostgaard, hvoraf han havde sit Tillavn. Hans Fader var Ove Rostgaard, som eiede ommeldte Gaard og hans Moder Kirsten Benneke. J hans Ungdom blev han underviist i Skrive og Regne=Kunsteen, men det behagede ikke Forældrene at holde ham til Studeringer. Da han havde opnaaet sit 15 Aar, blev han sendt til Kiøbenhavn, og kom under en Kongelig Kammer=Tieners Haand, hvor han opførte sig roesværdig og lagde sig efter at blive bekiendt i Historiske Skrifter paa Hollandsk, Tydsk og Dansk. Jmidlertid indfaldt Krigen med de Svenske Aar 1644, da Rostgaard ikke sad hiemme, men befandt sig udi Søe=Slaget ved Colberg=Heide i Øster=Søen, og var just paa Skibet Trefoldighed, hvor Kong Christian 4de mistede sit ene Øie. Rostgaard fik da og en Rem af Huden; thi et Stykke Træe, som blev skudt fra Masten, saarede ilde hans venstre Knæe, dog blev han snart helbredet og kom got paa Fode igien. Næste Aar 1645 fik han Opvartning i Kongens Sølvkammer. Udi denne Tienestes Tid var han 2 Gange i Livsfare, først ved Jldebranden udi Tøihuuset den 19 Febr. 1646, da en Steen, som fra Gavlen nedfaldt, beskadigede meget ilde hans venstre Skinne=Been og Fod, siden i Aaret 1647, da hans Hest, paa Veien til Frederichsborg blev skye og slæbte ham efter sig, indtil Stigbøilen, ved det Hesten sprang op til et Gierde=Hiørne, kom til at tørne imod en Stub, saa at Remmen brast i tu, og han derved slap fra Hesten. Aar 1648 døde Kong Christian 4de og Friderich 3die kom paa Thronen igien, under hvis Regiering Rostgaard blev ret bekiendt. Samme Aar beskikkede Hans Majestæt ham til ældste Opvarter ved Sølvkammeret, men 2 Aar derefter blev han Slotsforvalter paa Rosenborg Slot. Da der nu i samme Hensigt kom som Morgenen Ordre, at Rostgaard skulle indfinde sig til Hove, og han mindst tænkte paa denne Kongens Naade, blev han meget bange, og ventede snarere KongensUngade; thi Dagen tilforn var han kommen for sildig med Taffelet paa Kongens Reise i Holsteen, af Aarsag at man havde leveret ham nogle slette Bønder=Heste for Vognen, Men hvor glad blev han, da han erfarede Kongens Naade i Steden for den forventede Unaade. Slotsforvalter Embedet forestod han med Troeskab og til sin Konges Fornøielse udi 6 Aar, endskiønt han i den Tid havde store Misundere, og Efterstræbere, især faldt han i Uleilighed med Gartneren ved Rosenborg Have, hvorover et Kongelig Reglement blev imellem dem forfattet den 21 Febr. 1654. Aar 1651. blev ham bevilget Materialierne af en nedbrudt høi Bygning, og 1656 skiænkede Kongen ham et Steen=Billede, som forestillede Bachus paa Tønden, og havde staaet i Rosenborg, Have, men var blevet noget beskadiget og ellers ikke anstod Kongen. Nu skede det, at Peder Christensen Svenske, som havde været de unge Prinzers Hert. Friderichs og Hertug, Ulrichs Kammer=Tiener, tilkjøbte sig Aar 1652 Kraagerupgaard en Miil fra Helsingøer, hvor han siden opholdt sig og som Rostgaard med andre ofte besøgte Stedet ei allene for Egnens Behagelighed, men og for at omgaaes den artige Peder Christensen, fattede han omsider Kierlighed til denne Mands yngste Datter Kirsten Pedersdatter, og havde JaOrd med hende den samme Dag, nemlig den 11 Julii 1655, som den ældste Datter Maren Pedersdatter med Micheel Hansen Toldskriver ved Øresunds Toldkammer. Aaret derefter 1656 den 1ste Mai blev Rostgaard beskikket til Ridefoged over Kronborg Amt, og derpaa holdt Bryllup den 21 Sept. Jkke lang Tid efter Bryllupet flyttede Peder, Christensen til Helsingøer, hvor han døde 1657, og Rostgaard afkiøbte sine Medarvinger Kraagerup. Endskiøndt han stræbte, redeligen at forestaae sit Embede, og søgte baade Kongens og Bondens Gavn, saa blev han dog i Begyndelsen saa heftig efterstræbt af en myndig Avindsmand, men hvo samme var, har endog Rostgaard selv ikke villet nævne, saa at han stod i Fare at miste sit Embede, men da han paa Ansøgning fik Tilladelse at forklare sin Sag, fandtes han uskyldig og hans Avindsmand fik det alvorlige Bud: at kunne han ikke lide Rostgaard hos sig, var det best, han selv gik af Veien fra ham.