Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-04-12
Fædrelandet. Fædrelandet har uforbeholdent udtalt sig om den indtraadte Ministerforandring, og bl. A. sagt om Grev Otto Moltke, at hvor meget der end kan være at udsætte paa hans Færd som Statsminister og Chef for det slesvig-holsteenske Cancelli er han dog stedse bleven erkjendt som en ikke blot retskaffen men ædelsindet Mand, der vistnok neppe var sin vanskelige Stilling voxen og kun lidet forstod den nye Tids nye Fordringer, men dog stedse har villet det Gode og stedse gjort Hvad han ansaae for Ret. Hertil kommer, at han af alle de høiere tydske Embedsmænd maaskee var den Eneste, der havde nogen sand og levende Jnteresse for de danske Slesvigers retfærdige Krav. Prindsen af Augustenborgs Udnævnelse til Statholder i Hertugdømmerne har givet det hele Spørgsmaal om Slesvigs Forhold til Danmark og Holsteen en saa forøget og paatrængende Vigtighed, at man næsten ikke uden en vis Bekymring kan see den Mand, der var den Eneste, paa hvem man i saa Henseende stolede, træde tilbage netop i et Øieblik, da det er af saa uendelig Vigtighed, i Kongens Raad at vide en Mand, til hvem man i saa Henseende kunde sætte sin Fortrøstning. Netop fra denne Side bliver det saaledes af største Vigtighed, hvo der maatte blive hans Efterfølger som Præsident for det slesv. holst, lauenb. Cancelli. (Dette er nu skeet, idet den nysudnævnte Minister Reventlow Criminils Broder har erholdt denne Ansættelse, hvorved det danske Parti kun tør love sig ringe Frugter for Danskheden.) Hvad de nye Ministre angaaer, da henholder Fædrelandet sig, med Hensyn til Ørsted, til sine tidligere Yttringer: at der ikke er Nogen, for hvis Grundsætninger det bærer større Agtelse og til hvis Sindelag det har større Tillid, end netop Ørsted, og hvis Kongen troer, at Danmark endnu ei er moden til at hæve sig udover den Overgangs tilstand, hvori det alt længe har befundet sig, hvis Erfaringen hos ham har formindsket den Kjærlighed til Frihed og den Tillid til det Godes Seier, der i Norge gav ham Styrke til at fuldføre sin mindeværdige Daad, hvis han altsaa vil indskrænke sig til lempelige og halvt umærkelige Reformer, saa er Ørsted, vistnok den Mand, som meest af Alle maa convenereham. Store Virkninger troer Fædrelandet ikke at kunne love Danmark af Ørsteds Jndtrædelse i Ministeriet; men desuagtet kan denne Udnævnelse dog alligevel kun betragtes som glædelig, thi Ørsted er en ædelsindet og i høi Grad dygtig Mand. Han er dernæst en Borgerlig, der fra ringe Herkomst ene ved sin Dygtighed har svunget sig op til den høieste Ærespost i Staten, og dette er et Særsyn i Danmark, trods alt hvad man snakker om, at Absolutismen skulde have knækket Aristokratiet. Ørsted er endelig en dansk Mand i Danmarks Statsraad, og dette er en Omstændighed, vi nu maae betragte som vigtigere, end maaskee nogensinde ellers. Derfor ønsker Fædrelandet, Ørsted hjertelig velkommen i Kongens Raad, idet det lover, med Opmærksomhed at ville følge hans Færd, og med taknemmelig Glæde anerkjende alt hvad Godt han maatte see sig istand til at gjøre for sit arme Fædreland. Ogsaa hvad Grev Reventlow Criminil angaaer, henholder Fædrelandet sig til sine tidligere Yttringer om ham, da der var Tale om at udnævne ham til Generalprocureur og Stænder=Commissair i Stedet for Hr. Hopp. Han er en aaben, mandig Characteer og besidder Meget af det friere og høiere Overblik, som man af en Statsmand maa fordre. Grev Criminil er vel hverken et stort Geni eller en stor Lærd, men der er dog saa megen ungdommelig Livlighed og sund Kraft i ham, at Fædrelandet, maa betragte ham som et ikke ubetydeligt Fremskridt. Vor Forvaltning trænger sandelig til frisk Blod, og Fædrelandet, troer, at det er sundt og varmt og rødt Blod, der flyder i Hr. Grevens Aarer. At tillægge Grev Reventlow nogen særdeles Jndsigt i Stats- og Folkeret, eller noget særdeles Talent til diplomatiske Underhandlinger, dertil berettiger hans tidligere Løbebane og Præstationer lige saa lidet, som til at frakjende ham samme, og i saa Henseende maa den offentlige Mening vistnok indtil videre indskrænke sig til et non liquet. Hvad som derimod er vist, og Hvad der under de nærværende Omstændigheder er af største Betydning, er, at Grev Reventlow er en Schleswig=Holsteiner. Den egentlige Opfinder og Bærer af det schleswig holsteinske System er det schleswig-holsteinske Ridderskab; i dettes Spidse staaer fornemmelig den reventlowske Familie, og af denne fornemmelig de tvende Brødre Reventlow-Criminil. At Grev Heinrich Criminil er den anerkjendte Chef for et anseeligt Parti i Hertugdømmerne, kunde ikke Andet, end lette hans Stilling som Commissair i Stænderforsamlingerne; men bliver en saa meget mere betænkelig Omstændighed, naar Talen er om Ministeriet for de udvortes Anliggender, som næsten alle Gesandtskabsposter ere i dette Parties Hænder, og som dette, med Hensyn til Ordningen af Danmarks statsretslige Forhold, har sit særegne System, der er i aabenbar Modstrid med Kronens og Folkets Tarv. Hermed være det ingenlunde paastaaet, at Nogen af det schleswig-holsteiniske Ridderskab, eller navnligen Grev Reventlow-Criminil, skulde misbruge deres diplomatiske Stilling til, paa Kronens og Folkets Bekostning at fremme deres særlige Jnteresser; men Kiendsgierning er det dog, at den danske Diplomati i det Hele taget ikke har været heldig i at varetage Statens Jnteresser, og at der vel ikke let kan tænkes noget mere Admygende, end naar danske Gesandter paa dansk Tiltale svare, den Ene: "Jch spreche nicht Dänisch, og den Anden: "Je ne connais paa ge jargen la Under en saadan Tingenes Stilling har det vistnok sit Mislige, at see den øverste Ledelse af den danske Diplomati nedlagt i en Schleswig=Holsteiners Hænder, selv om denne personligen er en saa retsindig og ædeltænkende Mand, som Grev Reventlow, og dette faaer vistnok ganske særegen Betydning, naar vi see hen til de nærværende Tidsforhold. Fædrelandet har alt tidligere anført de Grunde, hvorfor det ikke kan ansee Projectet om Danmarks Jndlemmelse i det tydske Rige for ligefrem grebet ud af Luften, og ligesaalidet har det lagt Dølgsmaal paa, at Prindsen af Augustenborgs Udnævnelse til civil og militair Chef for Hertugdømmerne Slesvig og Holsteen ikke har formindsket den Frygt, at der kunde forestaae Danskheden en alvorlig Prøvelse. J en saadan er det i sidste Jnstants naturligviis kun sig selv, hvorpaa Nationen skal stole; men at det derved er af stor Vigtighed, om Ministeren for de udenlandske Anliggender er besjælet af en levende Nationalfølelse, behøver ingen Udvikling. Denne kan den halv franske, halv tydske Reventlow Criminil umuligt, have, og Fædrelandet troer derfor, at hans Udnævnelse til en Post, der gjør ham til øverste Leder for Danmarks ydre Statsforhold, er et Factum, der i Forbindelse med alt det Andet opfordrer til Betragtninger af den alleralvorligste Art.