Københavns Adresseavis, 1777-09-24
(Af det Hannoverske Magazin.) Det vilde være overflødigt i vore Tider at bevise, hvor vigtig en god Opdragelse er for enkelte Mennesker og for hele Stater, Vore Fyrster og vore Lærde indsee det saa vel, at de søge at efterfølge de gamle Tiders Lycurger og Socrater i deres Flid og Omsorg for Ungdommens Dannelse. Men Tiderne forandre sig ogsaa heri, den Lacedæmoniske Opdragelse vilde nu ikke finde bifald, uden maaskee hos Americanerne, og en af vore Hovmestere vilde med al sin Forstand og Lærdom have været foragtet i Sparta, Vore Forfæde vare vilde Jægere, Folk om hvilke Cæsor beretter, at deres Siæls Uvidenhed og Følesløshed var en af de Aarsager, hvorfor deres Legeme var stærk, sund og anseeligt. Nu udkræves Videnskab, Kundskab, og et føelsomt Hierte af os, og vi ere i Henseende til Legemet mindre stærke og haarde. Men kan Siælen ey oplyses uden Tab for Legemet, og Legemets Kræfter ikke udvikles og vedligeholdes uden Formindskelse af Siælens Kundskab, Disse Spørgsmaale fortiener nøyere at undersøges. Siælen og Legemet staae i saa nøye Forening, at deres Fuldkommenheder og Ufuldkommenheder have den store ste Virkning paa hinanden. Enten af Overbeviisning herom, eller af andre Aarsager, vare de gamle Græker og Romere ligesaa ombyggelige for deres Børns Tiltagelse i legemlige Kræfter, som for deres Siæls Underviisning i nyttig Kundskab. Gymastiken og Athietiken som allene angik legemlige Øvelser, bleve anseete som Videnskaber, og vare en Hoveddeel af Opdragelsen. J vore Tider kiende vi ikke meere heraf end Navnene. Naar vi sørge for et Barns Føde, og jo før jo heller overgive det til en Lærers Underviisning, saa troe vi, at vi have opfyldt alle vore Pligter imod det. Men at vi heri meget feile, vil kunne sees af følgende Betragtninger, Naturen haver i vor hele Levetid aldrig saa mange og saa vigtige Forretninger, som i den første Barndom. Alle Kræfter, som endnu sove i Uformuenhed og Svaghed, vente paa dens Virkning, for at opvekkes, fødes og underholdes. Natuvens meeste Virkning i de første Aar gaaer ud paa at giøre Legemet fuldkommere. Det første af Barnets Leve=Aar gaaer hen med Søvn og Næringsmidlernes Nydelse, hvorved Legemets Kræfter styrkes. Vel er det sandt, at ogsaa Siælen efterhaanden begynder at faae Begrebe, og at ansee nogle Ting med Behag, andre med Mishag. Men naar vi betragte Barnet og et Aar, i hvad ulige Forhold have Siælen og Legemet taget til, hvormeget er det sidste voxet, saa meget som ikke i noget af alle følgende Leve=Aar; og hvor faa Begrebe har Salen derimod samlet sig, Naar altsaa Naturen i de første Aar anvender dens største Kræfter til Legemets Vext, saa hindre vi den i sine Virkninger, naar vi i denne Tid meere sørger for Siælen end for Legemet. Det holdes i Almindelighed for en Pligt, tidlig at gjøre Børnene bekiendte med Videnskaberne. Man glæder sig, naar man finder hos dem en for deres Alder usædvanlig Kundskab, naar de vise Prøver paa en lykkelig Hukommelse, paa Forstand og Skarpsindighed. Man troer, at deres Siæls Kræfter vil mere udvikles og styrkes, naar de tidlig sættes i Arbeyde. Men denne tidlige Flid er ey allene unyttig, men ogsaa i en vis Henseende skadelig. Legemet maa nødvendig blive svagt, naar Siælen arbeyder imod Naturen, og til den Tid da Næringen skulde anvendes til Legemets Vext. Træffer denne utidige Ridkierhed for Kundskab og Lærdom paa et Barn, som har et svagt Legeme, en føelsom Siæl og stor Lyst til at vide Alting, saa faae vi et glimrende Mettor at see, som er prægtig og kort, som sees med Beundring, og forsvinder i det samme Øyeblik. Exempler herpaa vare Baratier og det bekiendte lybekkiske kloge Barn. Det er ganske vist, at Siælens Cultur ikke heller aldeles maa tilsidesættes i Barndommen, men en vel indrettet og forruftig Omgængelse vil dertil være tilstrækkelig, uden at mange Præceptorer i alle Videnskaber behøves. Alt hvad der ey læres i disse Aar, kan fuldkommen erstattes, og meget lettere og bedre læres, naar Børnene ere ældre Ved en god Lærremaade komme unge Folk af 12 til 15 Aar i en gandske kort Tid ligesaa langt, som de, der fra deres fierde eller tredie Aar af have havt den beste Information. Exempler herpaa kan man see i Beretningerne om Phillanthropinet i Dessau, hvor iblant andet og 3 unge Personer fra 13 til 16 Aar meldes, at de i 13 Maa never havde gjort meget god Fremgang i Historien og Antiquitæterne, samt talede, forstod og skrev det latinske Sprog uden grammaticalske Feyl, da de dog forud hverken vare gaaet i Skole, eller hvode nydt Privat=Information. Physicalske Grunde hertil ere let at angive: Siælens Forretninger udfordre, at Hiernen hverken skal være for haard eller for blød, hint er Feylen hos gamle Folk, og dette hos Børn, begne ere derfor lige glemsomme. Vel er det sandt, at de fleeste Børn i Almindelighed ikke staae Fare for at blive for tidlig lærde. De første Grunde i Religionen, noget Regning og Skrivning, og nogle hundrede Ord i et fremmed Sprog, som læres i en Tid af aatte Aar, ere ey i Stand til at svække Legemets Kræfter, men Maaden, hvorpaa Underviisningen skeer, er ofte skadelig for Børnenes Vext og Helbred. Mange Forældre sende Børnene i Skolen i en Alder, da deres eneste Forretning skulde ikkun være at lege, allene for at være befriet for den Uleylighed at have Opsyn med dem. De fleeste Børn ansee Skolen og Læretimmerne med Fortræd, den Umage det koster dem at lære noget, opvækker ubehagelige Affecter hos dem, og disse svække Siæl og Legeme. Hertil kommer at Børn, hvis Alder af Naturen var bestemt til Leeg, Fornøyelse og Avexling, skal sidde 6 eller 3 Timer stille paa eet Sted, en Tvang, som vilde være utaalelig for voxne Folk, og er det langt meere for Børn. Denne Tvang, og den Misfornøyelse, Bedrøvelse, og Mangel paa Bevægelse, som dermed følger, maae nødvendig virke paa Barnets Helbred. Dets Blod flyder, mattere, dets Fordøyelse svækkes, dets Vext hindres, Siælens Munterhed dæmpes, og naar den ey har særdeles store Kræfter af Naturen til at reise sig op igien, saa nedtrykkes den for Mennesket heele Liv. Den beste Opdragelse vilde derfor være den, hvorved Ungdommen nød Frihed, Afvexling, Munterhed, og et ubekymret Sind, og var befriet fra Tvang, ubehagelige Affecter og alt møysommeligt Arbeide, saavel Siælens som Legemets. Til Slutning vil jeg anføre et Sted af et Skrift, hvis Forfatter Videnskabernes Selskab i Harlem. Aar 1762 *) har tilkiendt Prisen, hvorved mine anførste Grunde ydermeere bestyrkes. Det heder deri "Naar man vil at Børn skal lære, maae man indrette det saaledes, at de selv faae Lyst dertil, ved at gjøre dem Underviisningen fornøyelig; thi de have af Naturen en Afskye for den Møye det foraarsager dem at lære noget, især i Begyndelsen. Adskillige tage derved Skade i deres Vext, og Helbred, Mange Læremesteres Uforstand og Stræng hed bidrager ikke lidet til at giøre dem Underviisningen. forhadt. Et Middel, hvorved den kunde giøres behagelig, var naar Legemets og Siælens Øvelser afvexlede med hinanden, ikke just efter visse Timer, men ligesom Sindet var meere tilbøyelig til en af dem. Siælens Evner udvikle sig langsommere hos en, end hos en anden, og de Børn, som ey giøre saa hastig Fremgang som andre, kan undertiden have større og meere vedvarende Sinds Kræfter end andre. Man behøver derfor ey at være bekom ret, naar Børnene ey saa tidlig lære at raisonnere over alle Ting, de tabe slet intet derved, naar de ellers have en sund Forstand og et godt Gemyt. I deres første Ungdom maae man fornemmelig tænke paa hvorledes de kan faae et sundt og stærk Legeme, siden vil de, naar man ikkun bærer sig retad, nok faae Smag paa Videnskaberne, i en Alder, som er stærkere, og bedre kan taale den Flid, som dertil udfordres. 3) Ballersend dissertation sur Peducation physique, des ensang.