Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-08-10
Denne Gienstand har nu i flere Aar opvakt Manges Opmærksomhed. Man saae Rugmarkene i den skiønneste Flor, levede i det gladeste Haab om stort Udbytte; men Haabet bedrog, man indhøstede mange Læs, men faa Tønder. Man mærkede, Aarsagen til denne Svang hed var en rødagtig Støv der satte sig paa Straaet og fordærvede det. Man kaldte den Rust; men hvorfra denne Rust kom, vidste Jngen. Endelig faldt Engellænderne paa, at denne Rust var Blomsterstøvet af Berberissen. Man gjorde nogle Jagttagelser, og sandt ofte, at Rugen i Nærheden af Berberisser var fordærvet, ja man trorde endog at finde, at Rusten som en Smitte hver Dag greb om sig, og om saae Dage var et heelt Fald Rug beskadiget, og 6 til 9 Dage derefter havde det nærmeste Fald samme Skjæbne. Nu var Berberissernes Dom afsaat. De erklæredes for skyldige, og fordømtes uden Miskundhed. Jeg anseer ikke min Mening for infallibel, og giver mig derfor ikke af med at fælde nogen Dom i denne Sag. Jeg yttrer mine Tanker i den bedste Hensigt, og vil agte enhver, der offentlig fremsætter sine Erfaringer og bringer hos Sandheden nærmere. En human Modsigelse, grundet paa Beviser, hentede fra Erfaring, skal ingen glæde mere end mig. Et spottende hvid Sanlus inter prophetas, der har skrækket saa Mange fra at yttre sine Tanker, vil jeg oversee med Foragt. Om Berberisser have den Egenskab, at kunne skade Rugen skal jeg ikke sige; men da den i Aar er fordærvet hist og her i Vesteregnent, og paa Markerne om ved Viborg, saa finder jeg det underlige om Berberisser kunne skade dem der, da der ingen ere i disse Egne. Og skulde der findes Berberisser i Viborg, saa ere de vist ikke tilstrækkelig til at fordærve meget mere end Viborg Mark, naar Smitten skal have nogle Dage til at udbrede sig over et heelt Fald, og 6 a 8 Dage for at smitte et Fold, som ligger nogle Agre derfra. J Aarhuus ere mange Berberisser, og dog har jeg ingen Rug seet paa denne Byes Mark, som er angreben af Rust. Jeg er derfor tilbøielig til at troe, at man feiler i det man giver Berberisser Skylden for dette Onde. Jeg er bleven opmærksom ved et Fald Rug som da det begyndte at tage Skade blev beltet eller stribet, jeg fandt, at udenfor Rugen for hver Stribe gaves en Tørvegrav eller et med Røddynd opfyldt Hul. Ved nøiere Undersøgelse fandt jeg : at den, af disse Huller, efter en varm Dag opstaaende Taage, drev lige tvertover Rugen, hvor disse Striber viste sig. Jeg gik videre i min Undersøgelse, og blev vaer, eller syntes at blive vaer, at Rugen, især var beskadiget i Nærheden af Søer, Moser og Sump. Er nu draget nogen rigtig Slutning af denne Erfaring, saa er det klart hvorledes Smitten udbreder sig. Den maa naturligviis først og stærkest angribe den Rug, som er Mosen nærmest, siden angribe den længere borte, eftersom den Taage det staaer op af Mosen er tykkere tæt ved; men spreder sig siden og bliver tyndere jo længere den drager. Duggen som bliver siddende paa Straaet, hvoraf den ikke saa let kan viftes, som af Toppen, har vistnok samme Virkning, især om den ikke falder af for den Tid paa Dagen Solen har sin fulde Kraft, og ligesom skolder Straaet. Lignende Virkning, skiøndt svagere, vil jeg troe afvexlende Regn og Varme kan have. Man vil vel indvende mig, at Rusten da maatte have været i mange Aar bekiendt, og jeg svarer ja, men ikke under Navn. Det er kun faa Aar siden man vidste af nogen Agerdyrknings Theorie at sige, man kiendte blot Slendrian og gav Skjebnen Skylden naar man avlede kuns lidet. Hvorledes skulle man da klende til Rust eller dens Aarsag? Den Bonde som hver Morgen lader sine Drenge rede sit Korn, vil vist afvende meget af dette Onde. H. N. Bache. Skolelærer.