Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-18
Hvad Deres første Spørgsmaal angaaer, saa veed jeg ikke at besvare det mere tilfredsstillende, end naar jeg beskriver min egen Fremgangsmaade fra den Tid af da jeg kom i dette Embede. J mit 32te Aar blev jeg kaldet af en Godseier for hvis Børn jeg havde været Lærer; jeg havde al Aarsag at være tilfreds med min Lykke; thi Kaldet blev ikke anseet for slet; min Formand havde sit gode Udkomme, efterlod ingen Enke, som skulde pensioneres, og jeg eiede et Par hundrede Rigsdaler sammensparede af min Løn; - men da jeg stedse har havt en særdeles Angst for at giøre Gield, saa gruede jeg dog ikke lidet naar jeg tænkte paa de mange Udgivter som nu forestode mig til Auskaffelsen af Jndbo, Avlsredskaber, Besætning o. s. v. Efter modent Overlæg besluttede jeg omsider, at Præstegaardens Kiøbesum skulde være den eneste Gield som kom til at hvile paa mig, og til den Ende bestemte jeg mig til endnu i nogle Aar at leve ugift, samt bortforpagtede, da netop en beqvem Leilighed tilbød sig, strax min Avling, uagtet jeg var af den Tro, at Præstegaardens Avling allene maatte være istand til at føde sin Mand, naar han forstod sig paa Agerdyrkningen; thi saaledes sluttede jeg, naar en Bonde, og en siællandsk eller dog en lollandsk Bonde, der fortærer saameget mere end den simple Landmand i andre Lande af Flesk og Kiød, af Øl og selv af Brændeviin, er trods sin Tiende, sit Landgilde, sit Hoveri, sine Kongereiser, sit Veiarbeide og endelig trods en ofte talrig Flok smaa, endnu ingen Nytte giørende Børn, dog undertiden istand til at komme ud, saa maa en Mand udenfor Bondestanden, og vel at mærke uden Gield, naar han er befriet for alle disse ovennævnte svære Byrder, er paapassende og sparsommelig, endelig ogsaa kunne leve af en Gaard paa samme Størrelse som Bondens; thi hvad der maa afgaae fordi Manden ikke selv er Bonde, og ikke selv arbeider med, det maa komme igien naar han beregner den store Sum saavel af Arbeidskraft, som af Naturalpræstation, hvilken han sparer. Om denne Slutning var ganske rigtig tvivler jeg dog nu paa, ogsaa havde den ingen Jndflydelse paa min Beslutning; thi som sagt, for ei at komme i Gield naar jeg anskaffede mig Besætning o. s. v. bortforpagtede jeg alligevel min Avling, dog ikke til en enkelt Forpagter, men til 4 Nabobønder, som maatte drive Markerne (hvori jeg blot forbeholdt mig selv min Tørvemose) efter den af mig lagte Plan, aarligen maatte giøde een Vang (hvorimod de efter Udtærkningen dog fik min Andeel af Straaet), forpligtede sig til at vedligeholde mine Tage og det Udvendige af mine Bygninger, efter Omgang at befordre mig, og endelig ved Høstens Tid at deele Sæden paa Marken med mig; iøvrigt havde de Nydelsen af Engen og Græsmarkerne og jeg maatte selv udrede alle Skatter. Efterat have truffet denne Overeenskomst, anskaffede jeg blot Møbler til eet Værelse og een Seng med Tilbehør, og gav mig i Kost hos en gammel Enke udenfor Bondestanden, som boede i Byen, og som lod min ubetydelige Opvartning hjemme besørge ved sin Pige, hvorimod jeg foruden de betingede Kostpenge ogsaa overlod Enken min Have. Saaledes levede jeg i 3 Aar uden at bruge meere end det min Avling (hvis Jndtægt dog var langt større end mine Kostpenge), mit Offer og mine Aksidentser indbragte, efterat jeg endnu af disse havde betalt alle Skatter og Afgivter; hele min Tiende derimod, som var bortakkorderet i Skieppen, sparede jeg ganske, hvorved jeg efter de 3 Aars Forløb havde en ikke ubetydelig, Kapital. - Nu indrettede jeg mig anstændigt. Først gav jeg Bygningerne saavel forinden som foruden en Hovedreparation, saa det siden har kostet lidet at vedligeholde dem, derpaa anskaffede jeg de fornødne Møbler, Husgeraad og Senge, kiøbte mig en Vogn og et Par Heste, nogle meget gode Køer, Faar og andre Smaakreaturer, fæstede en Karl, en Røgter og 2 Piger, og endeligen, efterat have sat i Enkekassen, giftede jeg mig med en elskværdig, huslig, inderlig god Pige, som jeg i flere Aar havde havt Leilighed at kiende, uden dog nogensinde at lade mig mærke med Hensigter paa hende, før Brylluppet kunde staae om et Par Maaneder, Nu oprandt lykkelige Tider for mig, jeg sad gieldfrit, varmt og godt inden Døre, jeg elskede og blev elsket, jeg kunde stifte meget godt i min Virkekreds og ingen Frygt for Fremtiden mørknede vort Blik. Først havde jeg nu været tilsinds at overtage Avlingen selv, men da mine Forpagtere, ønskede at vedblive og da jeg saae at mine Penge ikke vilde strække til naar jeg skulde anskaffe større Besætning og Avlsredskaber saa bleve vi enige om at forandre Overeenskomsten saaledes, at Forpagterne herefter leverede mig visse Læs Hø og Halm, foruden det som udbragtes af min egen Halvdeel af Sæden; at de for Fremtiden hentede Giødningen fra Præstegaarden og kun naar den ikke forslog til hele Marken, selv tillagde det manglende; at de overlode mig et lille Vænge tæt ved Haven og endelig andet Aars Kløvermark (samt første Aars, naar den var høstet) til at tøire mine Kreaturer paa indtil Evret blev opgivet, hvorimod de skulde være befriede for at vedligeholde mine Bygninger, endvidere for at befordre mig, og tilsidst, skulde jeg selv fra nu af tillægge Sædekornet (paa Kloverfrøet nær), og saaledes har denne Kontrakt, bestandigen fornyet, bestaaet hidindtil, skiøndt de 2 Gaarde siden have forandret Eiere.