Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-02-26
En af mine Venner, siger Englands dybe Tænker Locke, lærte at dandse i et Værelse hvori der stod en Dragkiste. Jdeen om Takten, Trinene og Tourene i Dandsen havde uformærkt saaledes blandet sig med Jdeen om dette Huusgeraad, at han i det Værelse eller i et andet, hvori der stod en Dragkiste, dandsede til Beundring, men kluntet og ude af Takt i ethvert andet. Et Menneske har lidt Smerter, eller seet en kjær Person døe i et vist Værelse, omendskjøndt nu Værelset og Smerten intet have med hinanden i Forening, vildog hans Sjæl, da det forenede Jndtryk engang har fundet Sted, forbinde dem som uadskillelige, og han befinder sig aldrig saasnart i dette Værelse, førend Jdeen om hans Lidelser ogsaa indfinder sig, og han kan ligesaalidet taale den ene som den anden. Er først denne Jdee-Forbindelse rodfæstet, trodser den selv Fornuften. Jdeer der engang ere frembragte i vor Sjæl virke ifølge deres Natur- og Omstændigheder, og her kunne vi finde Grunden til, hvorfor Tiden læger mangt et Saar, som Dømmekraften, uagtet den er rigtig og Mennesket selv tilstaaer at den er det, ikke har Magt til at virke imod, endog hos Mennesker, der i andre Ting villigen lade sig lede af den. Lad os tænke os, at en kjerlig Moder mister et Barn, der var hendes daglige Glæde, Fryd og Haab, prøv paa at trøste hende, anvend alle mulige Fornuftgrunde at Barnet leed under Sygdommens Smerter, og er nu fri, er nu lykkelig, at Mennesket skylder Naturen Døden som Gield, og tusinde andre ligesaa almindelige som sande Grunde, og - man kunde ligesaalidet vente at formilde Synderens Smerter, der ligger radbrækket paa Hjulet, ved fornuftig Tale, som hin Moders, Tiden ene afvænner Moderens Siæl fra Barnets Omgang, saaledes adskilles uformærkt og efterhaanden Jdeen om Barnet og hendes egen Tilværelse, først da mildnes Smerten naar begge Jdeer staae enkelte i hendes Siæl, sandt er det imidlertid, at der gives Ulykkelige der aldrig kunne adskille Jdeerne. En vis Mand blev engang for en Tid helbredet for Sindssvaghed af en Læge; denne brugte strenge Midler til Helbredelsen. Patienten takkede og lønnede Lægen rundeligen; men han kunde aldrig see ham uden Gysen og Modbydelighed, Jdeen om Lægens Person og de Midler han havde brugt til ham, havde saaledes forenet sig med Jdeen om de Smerter han havde følt ved hans Behandling, at Synet af ham stedse forblev ham modbydelig. Børn tilskrive ofte Bøgerne den Revselse de fik i Skolerne; de to Jdeer, Smerte og Bøger, forene sig ofte saaledes tilsammen, at en Bog bliver dem en Afskyelighed for Fremtiden, og de kunne siden hele deres Levetid ikke forlige sig med dem, ved denne feilfulde Forbindelse af Jdeer berøver Mennesket sig altsaa det, som under alle Livets Omvæltninger ellers vilde have været hans Trøst: Læsning. Der ere Værelser, som ere beqvemme nok, hvori man dog ikke kan studere, Former paa Huusgeraad, som man ikke kan afbenytte blot for Formens Skyld, f. Ex. drikke Viin af Thekopper, Thevand af Glas o. s. v., alt fordi man har føie to Jdeer sammen i Sjælen, hvilke dog intet have tilfælleds. Som Barn forbinde vi letteligen de to Jdeer, Tilværelse og Form tilsammen, heraf de kradse Jdeer om adskilte Aander i legemlige Former. En af Tydsklands lærdeste Mænd havde under sine Forelæsninger over Metaphysiken vandt sig til stedse at hefte sine Øine paa en vis Student, der stedse sad ligefor ham; hændelsesviis havde denne mistet en Knap af sin Kjole, Professoren blev synligen forlegen, afbrød sine Forelæsninger og bad godmodigen Studenten at lade Knappen næste Dag paasye, da Mangelen deraf afbrød hans Jdeers Forbindelse. Vogter derfor, J Fædre, Mødre og Ungdoms Lærere Eders Ungdom fra en upassende Jdee-Forbindelse, der i deres tilkommende Liv kunde vorde dem saa skadelig. Enkelte Notitser af Vare-Kundskaben.