Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-10-28
Af den kongelige Bekjendtgjørelse til de slesvigske Stænder optages Følgende: I Anledning af Andragendet om, at Stændertidenden, for Fremtiden kun da maa udkomme i dansk Oversættelse, naar Antallet af Subskribenterne i den nordlige Deel af Hertugdømmet Slesvig, hvor Kirke- og Skolesproget er dansk, udgjør 50, og at Trykningen og Udgivelsen af den tydske Stændertidende ikke maa blive opholdt ved den danske Oversættelse, give Vi tilkjende, at den foreslaaede Jndskrænkning i Henseende til Udgivelsen af Stændertidenden i det danske Sprog, hvorved der ikke er taget Hensyn til alle Hertugdom met Slesvigs Beboeres lige Krav paa Meddelelsen af Resultaterne af de stænderske Forhandlinger i et dem forstaaeligt Sprog, samt til den alle Hertugdømmets Deele ligemeget paahvilende Forpligtelse til at bidrage til Omkostningerne ved den til denne Meddelelse bestemte Tidende, ikke har kunne sinde Vort allerhøieste Bifald, men at iøvrigt Uddelingen af den tydske som af den danske Tidende maa skee, uden at den enes Udgivelse opholdes efter den andens, saasnart som Trykningen, der ved dem begge bliver at paaskynde saa meget som muligt, tillader det. De Grunde, som i Betænkningen over Sprog forholdene i det nordlige Slesvig ere anførte af Majoriteten i Vor tro Stænderforsamling til Fordeel for den foreslaaede Ophævelse eller Suspention af den ved Vort allerhøieste Reskript af 14. Mai 1840 trufne Bestemmelse og Brugen af det danske Sprog i Stedet for det tydske i alle Regerings- og Retssager i de Distrikter, hvor det danske Sprog er Kirke- og Skolesprog, have ikke kunnet bevæge Os til at gaae ind paa dette Andragende. Jfølge det fra den anden Forsamling af Vore troe Stænder indgivne Andragende er hiin Bestemmelse truffen af billigt Hensyn til Vor Kundskab komne Øn skeer blandt Vore Undersaatter i de ommældte Distrikter, og ligesom den i den nærværende Betænkning af Forsamlingens Majoritet i Modsigelse hermed fremsatte Anskuelse ikke finder Medhold i de siden gjorte Erfaringer, saaledes have Vi navnligen ikke heller kunne ansee Paaberaabelsen af Retsforfatningen og af den almindelige Anordning af 28 Mai 1834 for træffende. Men medens det saaledes i Almindelighed maa have sit Forblivende ved Bestemmelsen i Vort allerhøieste Reskript af 14. Mai 1840, have Vi dog gjerne taget Hensyn til saadanne Ønsker, der fremtræde som begrundede i hine Distrikters Beboeres sande Jnteresse og i Billighed. Efterat det er kommet til Vor Kundskab, at under visse Omstændigheder Brugen af det tydske Sprog kan være af Vigtighed ved visse Retshandeler, have Vi, navnligen for at bortfjerne en Hindring, der muligen kunde træde hemmende i Veien for Samkvemmet mellem den nordlige Deel af Hertugdømmet Slesvig og den sydlige Deel af bemældte Hertugdømme, samt Hertugdømmet Holsteen, fundet Os foranlediget til allernaadigst at tillade, at det tydske Sprog ogsaa for Fremtiden maa blive anvendt i de ommældte Distrikter ved Udfærdigelsen og Solennisationen af Kontrakter og Gjældsdokumenter, naar de Paagjældende ønske det. Fremdeles er der ved Vor under 23. Decbr. f. A. offentlig kundgjorte Resolution af 20. f. M. truffet den fornødne Foranstaltning for, at de Parter, hvis Retssager i første Jnstans ere førte i det danske Sprog ikke skulle mangle Retsbistand til Varetagelsen af deres Tarv i Appelinstansen. Ogsaa have Vi tilladt de Advocater, som paa den Tid, da Vort allerhøieste Reskript af 14. Mai 1840 udstedtes, praktiserede ved de Retter, hvor det danske Sprog ifølge Reskriptet skal anvendes, og som endnu ikke have erhværvet en saadan Færdighed i dette Sprog, at de kunne gjøre fuldstændigt Brug af samme ved deres Jndlæg og Foredrag i Retssager, fremdeles indtil videre at maatte benytte det tydske Sprog i disse Sager."