Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1845-06-05
Ved Nykjøbing slog Lynilden ned og antændte den hollandske Veirmølle - Dueholm Mølle – som aldeles afbrændte. Uagtet der ofte var Jld i det tætved Møllen beliggende Vaaningshuus, blev dette dog ved Brandcorpsets Anstrængelse, reddet. J Møllen, brændte en betydelig Deel Korn, og omtrent 80 Tdr. Rug, der laae paa Loftet over Vaaningshuset, blev meget bedærvet, saa at Mølleforpagteren Hr. Michel fen leed et betydeligt Tab. Samtidig dermed slog Lynilden ned i et Huus i Bjerby, men antændte kun Gavlen, saa at man ved Nedrivning inart fik Jlden standset. Der er vistnok ingen Afgivt, som erlægges til Statens Kasse, der hos det contribuerende Publikum et saalidet yndet, og vækker saamange smaae Tvistigheder mellem en Byes Jndvaanere og Toldopsynet, som Consumtionsafgivten, og det er i Særdeleshed den Maade, hvorpaa den erlægges, og de Restrictioner den paalægger, der vække Uvillie, desuden er den uforholdsmæssig med Hensyn til det betalende Jndividium; thi for den der er i Besiddelse af Formue, eller har en jevn god Jndtægt, er Consumtionen af Ruugmeel en Ubetydelighed, medens derimod 6 s. pr. Skjeppe Rugmeel for den fattige Professionist eller Daglønner er høist trykkende, da han efter mange Gange i sin sure Sveed at have erhvervet sig saa mange Penge at han kan kjøbe sit Brødkorn for til en talrig Familie, endnu maa betale Penge til, fordi at det kan tillades ham at formale sit Korn paa en Mølle, som Staten hverken eier, eller har mindste Deel i, og hvor han jo maa erlægge sin Told til Mølleren, og bar han endelig faaet sin Møllepose paa Ryggen, maa han begive sig lige til Consumtionscontoiret, og skjøndt han har taget Formalingsseddel paa Toldcontoiret paa 2 a 4 Skjepper, bliver hans Pose af Betjenten veiet, og Gud hielpe ham, hvis han har en 3 a 4 Pd. mere end han har opgivet, gaaer han en anden Vei hjem med Meelet, end den, der er ham befalet, kan han miste det Hele. Dog er han Borger eller Jndvaaner i en Bye, kan han jo rette sig efter Lovbudet; men er han selv i den Stilling, at han kan holde Tjenestetiende, og dette sendes af ham til Mølle for at kjøbe Meel, og det derpaa i Uvii denhed er saa heldig at begive sig ind af en anden Indgang til Byen end den befalede, vil den vagthavende Toldbetjent vel lade det passere ind, men derpaa naar dette har gjort nogle Skridt - erindre om at Melet er confisteret, en Omstændighed, der vistnok a er meget indbringende for Toldbetjenten - der tillige derved faaer Leiligeed til at indsende en Rapport, der viser hvor virksom og sperituel han den Gang har viist sig men det er derimod høist ubehageligt for det omtalte Tjenestetiendes Herre, hvis han er en Hader af alt Smugleri, og selv Tjenestetiendet kan det paadrage en ubillig Mistanke. Regjeringen bar ogsaa indseet det Ønskelige i Consumtionens Ophævelse, og er indgaaet paa Stændernes Forestilling desangaaende, naar en anden Afgivet kan remplacere Tabet for Statsindtægterne; og man kan altsaa vente med Tiden at see den ophævet.) Paa den anden Side har man desværre seet Exempler paa at deri en Bye gives Jndividuer, der nære den urigtige og besynderlige Anskuelse, at de, medens de ville giøre sig en Samvittighed af at berøve en Anden en Skilling, ansee det for tilgiveligt at besvige Consumtionskassen, ja endog gjøre sig en Ære af at have smuglet, og enten bade, eller ved uværdige Drillerier forfølge Toldbetjenten, fordi at han har gjort sin Pligt det første er stedse et Tyveri mod Kongens Kasse, og det Sidste er en uædel Handling; thi desværre har den Consumtionsbetjent, der samvittighedsfuld udøver sit Kald, undertiden kun Valget mellem at paadrage sig sine Medborgeres Vrede og Had, eller mellem ikke at opfylde sin Pligt; kun een Ting kan man fordre af ham, det er at han saa humant, som mueligt og uden smaalig Tjenestever, Chikaner, eller Skadeirohed, udøver sin Pligt, der aldrig maa være afhængig af Lune, eller personlig Anmositet; men han bør stedse erindre, at han ikke allene er Kongens, men Statens Tiener, og at han derfor skylder sine Medborgere Høflighed og Urbanitet,