Ribe Stifts Adresseaviser, 1792-06-08
Oekonomisk. Brev til Selskabet for Kunsters, Haandværkers og Handelens Opmuntring, angaaende Ager lands Rensning for Smaasteen, oversat af det Engelske Skrivt Annuel Register for Det har i lang Tid været en bekiendt Sag, - for nogle af de erfarneste Forpagtere i man ge Egne af Engeland, at Smaastenes og Flinte stenes Afsankning er høist skadelig næsten for alt Slags Pløilland, men især for tyndskorpet eller let Agerland og Jordbund af en bindende Natur. Dette har jeg befunden at være i lang Tid mange kyndige Forpagteres Meening i forskiellige Egne her i Landet; men jeg maa tilstaae, at jeg til for faa Aar siden ei kunne forestille mig, at Skaden kunne være nær saa stor, som den dog er fundet at være, siden man har samlet en usædvanlig Mængde af Flint og andre Stene til Brug for de med Bomme forsynede Landeveie. Virkeligen er den Skade, som herved er tilføiet mange Slags Agerland, især saadanne, som oven til ere omtalte, befundet at være saa stor, at det næsten maatte synes utroeligt for hvem der ei i endeel Aaringer har opmerksomt lagt merke til denne Ødelæggelses Tiltagelse. Jeg skal derfor af mange Exempler, som jeg har faaet Kundskab om, anføre nogle faa, hvoraf man vil see, hvor betydeligt denne Skade maae være over det hele Kongerige. I Sognet Stevenage i Herfortshire er der en Agermark, vel bekiendt der i Nabolauget under det Navn Chalkdel=Mark, som holder omtrent 200 Agre. Jordbunden paa denne Mark var i forrige Tider ligesaa god, om ikke bedre end det meste Agerland i det Grevskab, med faa Ord: Den var god indtil et Ordsprog. Men da den laae beqvem for dem, der arbeidede paa Landeveien, have de saaledes plyndret den for Flint og Smaastene, at det nu er ringere end Land, som man før ei beregnede til dens halve Værdie, Ager for Ager. Jeg meener saadant Land, som da det ligger et godt Stykke fra Landeveien, er af den Aarsag enten aldeles ikke plyndret for Steen eller i det mindste ei saa meget som denne Mark. Alle Landmænd og andre som have kiendt Marken for en god Deel Aar siden og seet dens Dyrkning og Produkter, erklære eenstemmigen, at Afgrøden fra ChalkdelMark har i de sidste 14 Aar ikke været meget, om ogsaa noget, over Halvparten af hvad den var i de næst foregaaende 14 Aar, alle nye Forbedringer i Landoekonomie uagtet, og dette kom meer efter alles Tilstaaelse deraf, at Stenene ere sankede af den. Jkke heller er det Chalkdel=Mark allene, som har lidt væsentligen ved ommeldte Skik; mig tvertimod, de ældste og erfarneste Landmænd i Gravely, Stevenage og fleere Sogne, hvoraf nogle have været vante til Landbrug i meere end 30 eller 40 Aar, og have levet paa samme Plet, erklære, at de ere villige til at bevidne, om forlanges med Eed, at nogle 1000 Agre, som støde til den almindelige Landever fra Welvyn til Baldock i Herls, ere saaledes blevne forringede ved Stenenes idelige Afsankning, at de ere, somme paa en Fierdedeel, somme en Femtedeel, nogle meere, andre mindre af deres hele nuværende Værdie, ringere end de havde været, om de havde beholdt deres Stene. - saa Skaden paa dette Agerland kan beregnes til mange 1000 Pund Sterling uden at tale og hvad Staten har tabt ved Korn=Afgrødens Formindskelse. Man kunne vel spørge, om Skaden ved at bortrødde Steen ogsaa virkeligen er saa stor, som jeg forestiller dem, Hvoraf kommer det da, at Forpagterne, som leie ommeldte Agerland, hverken have opsagt eller nedlagt deres Forpagtning eller faaet deres Afgivt nedsat, Jngen af Delene er i det Hele skeet. Dette indrømmer jeg dem; men lad de høie Kornpriser i nogle Aar og døende Fattiges Hunger besvare disse Spørgsmale. Jeg er tydeligen overbeviist om, at de høie Kornpriser har været den fornemste Aarsag, og en redselfuld Aarsag i Sandhed, hvorfor Forpagtningsafgivterne ei ere nedsatte. Og enhver der kiender Handelens Tilvext i de sidste 30 eller 40 Aar og Pengenes forskiellige Værdie i denne Tidspunkt, maa forestille sig andre sammenstødende Omstændigheder. Hvad der især bestyrker den Tanke, at denne Agerlandets uhyre Forringelse ei har sin Grund uden i Stenenes Afsankning, er, at de Landerier ere meest forvervede, som ere blevne oftest rensede og saa i Forhold. Jeg kiender endog en Mark, hvoraf en Deel blev renset og den anden Deel pløiet, før de havde Tid at rense den. Den rensede mistede 7 eller 8 Tiendedeel af sin Afgrøde i de 2 næste Aar, skiønt hele Marken blev i alle Maader eens dyrket og behandlet: Hvorved der bevises uimodsigeligen, at denne næsten utroelige Skade kom allene deraf, at hvor man tog Stenene vek, er Jorden synket til en Tomme, saavidt de bleve sat de op, og ei videre. Jeg skal endnu kuns melde et Exempel mere: En Adelmand i Nærheden af Poulton, i Lancaschire, som leiede ud en Deel af hans Land, befalede, at Stenene, som laae ret tykke paa Grunden somme Steder, maatte ombyggeligen sankes op og bæres vek. Han gjorde det i den Tanke, at de hindrede Kornet fra at groe opaf Jorden. Denne Grund havde altid tilforn frembragt megen god Afgrøde; men til sin store Forundring befandt han, at han nu næsten slet ingen Afgrøde fik. Han spurgte sine Naboeforpagtere, hvad de meente, Aarsagen kunne være De troede alle, at det kom deraf, at han have de renset Grunden for Steen, og raadde ham at bære dem tilbage igien og sprede dem ud over Agerne, hvilket han gjorde med stor Omkostning. Han fik og strax ligesaa herligt Korn, som derhavde voxet for Stenene vare tagne bort. Mange have indbildt sig, at siden der ingen Ting kan groe paa en nøgen Steen, kan det ikke heller være nogen Gavn, men heller Skade for Kornet, i det de hindre Kornet fra at groe frit op af Jorden; men denne Slutning er for overilet; thi Steene giøre megen og væsentlig Nytte. For Exempel, de hielpe meget Ploven i at bearbeide Landet. De hindre ogsaa Land af en bindende Natur fra at løbe sammen og blive haard, som Kalken i en Muur. De beskytte. de spæde Blade imod Blæsten og Kornbrand. De forhindre Kornet, hvor Jordfladen er tynd, fra at svies af Heden om Sommeren, de forekomme, at Jordens Vædsker ei uddunste og paa den Maade befordrer de meget Vexten. Skulle nogen tvivle, om man var istand til uden betydelige Omkostninger at holde de Land veie, der nu for størstedelen ere istandsatte med de Materialier, som ere tagne af Pløilandet, i ligesaa godt Stand, som de for nærværende Tid ere, ifald den Tilladelse at sanke Steen af Pløiellandet blev dem betaget, da maa man betænke, at de beste Landeveie i England ere de, der ganske lagte af runde Kampesteen og andre Materialier opgravede under Jorden, og at de, der ere lagte fornemmeligen af Materialier samlede ven Jorden, ere i Almindelighed de sletteste. Det te er en Omstændighed, man med liden Undersøgelse kan overbevises om. Landeveiene fra London til 2 eller 3 Mile paa hiin Side Han field og de herfra til Hitschin, naar de sammenlignes, vil give en tydelig Prøve paa denne Anmerknings Rigtighed. Skulle altsaa ved sligt Tilfælde i Begyndelsen Omkostningen blive noget større, kan der ingen Tvivl være, at det jo vil meere end lønne sig, da Veiene blive bedre og af større Varighed. Jeg er endog i det Øieblik; jeg giør denne Anmerkning, uvis, om Omkostningerne ogsaa virkeligen i det Hele kan blive større eller maaskee det modsatte endog paa nogle Steder vil finde Sted. R. Price. Politisk.