Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-12-08
De Belgiske Repræsenters Kammer havde nemlig den 26de November efter heftige og lidenskabelige Angreb paa Ministerne, antaget et Amendement, som Hr. Dumont havde foreslaget til Addressen, og som sluttede med de Ord: at Kammeret anseer det for overeensstemmende med Statens Jnteresse endnu at suspendere sin Dom over Ministernes Forhold. Amendementet blev antaget med 44 mod 42 Stemmer. Bladet Memorial bemærker derved, at Ministerne ikke kunde nu giøre andet end nedlægge deres Poster, uagtet det System, som de have fulgt, er det eneste muelige, og at det er et sørgeligt Syn at see Belgien i et saa kritisk Øieblik, at være uenigt og vaklende. - J Mødet den 27de sagde Ministeren Hr. Leblenu med rørt Stemme: Mine Herrer, Det vilde være upassende om jeg vilde lade Kammeret længere være i Uvished om der gives endnu et Ministerium; thi efter Voteringens Udfald i Gaar, har Ministeriet holdet det for overeensstemmende med sin Pligt og sin Værdighed, at bede Hs. Majestæt om sin Afsked. Hele Addressen blev antaget med 44 mod 38 Stemmer. Et nyt Ministerium er endnu ikke udvalgt, og synes at finde Vanskeligheder. Efterretningen om at det forrige Ministerium havde resigneret virkede ufordeelagtigt paa Coursen paa Børsen i Paris. Det Engelske Blad Times farer heftigt løs paa Oppositions=Partiet. Overhovedet falde Statspapirene paa alle Pladser, fordi et Haab om Udsoning og Sagens Bielæggelse, som man havde smigret sig med i de sidste Dage, synes nu reent at forsvinde. Man sagde nemlig: at Kongen af Preussen vilde alvorlig bestræbe sig for at faae et Forlig tilveiebragt; at han var ikke allene tilbøielig dertil fordi han er en Ven af Freden; men ogsaa fordi Handelstanden i Rhinprovinserne skal have afsendt en Deputation til Berlin, for at besvære sig over de Byrder, som den Hollandske Regiering lægger paa den Prrussiske Rhinhandel; at Hs. Majestæt derfor vilde sende General Muffling til Haag for at giøre Kongen Forestillinger, og hvilket ikke heller vilde blive uden Virkning, naar blot ikke den Hollandske Handelstand med sin mægtige Jndflydelse beherskede Cabinettet. Man meente at denne hemmelige Underhandling var Aarsag til Opsættelsen af det Antwerpenske Castels Beleiring. Men uagtet der endnu meldes fra Paris, at Underhandlingerne med den Preussiske Gesandt Baron Werther, ere meget fredelige, saa tegner det destoværre til at Beliringen ikke kan undgaaes. Det Engelske Ministerium skal have decideret, endskiøndt ugierne, formedelst Ansvarligheden derved, at de Franske skulle besætte Antwerpen, hvilket man vilde vide i Amsterdam den 1ste December, at skulle være skeet, og hvorved Statspapirene faldt paa Børsen der. - Fra Antwerpen skrives under 27de November, at Angrebet paa Castellet vil begynde den 28de November om Aftenen fra 11 Batterier, hver paa sex 24 pundige Kanoner; bag ved hvilke 80 Mørsere blive opstillede. Artillerieofficerene formene, at Castellet kan ikke udholde Jlden i 6 Timer; men Jngenieurerne ere ikke af denne Mening. De Franskes Virksomhed er meget stor. Marskal Gerard opliver alt. General Chasse har d. 26de ladet plante en overordentlig stor Hollandsk Fane paa Castellet; Marskal Gerard har lovet det Batterie en Belønning, som først skyder den ned. Man vil ikke opfordre Castellet da det er kun spildt Arbeide. General Tibutzio Sebastini staaer nord for Antwerpen paa den vestlige Side af Schelden med sine Tropper ved Calloo og Brigaden Weirol er posteret paa den oftlige Side ved Sandvliet for at observere Hollænderne, som skulle være talrige paa dette Punkt. (Man kan spørge, dersom Hollænderne ikke tænke paa at undsætte Castellet i Antwerpen, hvorfor ville de da spolere 6000 Menneskers Liv uden Nytte, og ville Hollænderne undsætte Castellet hvad da? - Vist nok har den Reisende Ret i at det er et ængsteligt Øieblik.) - Endnu den 30te November var Angrebet ikke begyndt; men man formeente, at man dog den 1ste December vilde opfordre Castellet. Tilberedelserne til Angrebet ere færdige. - Mange af de Engelske og Franske Krigskibe ere formedelst Modvind komne tilbage. til Dünerne. Det er et glædeligt og opløftende Syn at betragte en Konge og det Folk, han regierer over, at handle i Overeenstemmelse og med Tillid til hinanden. At see hiin arbeide med Forstand og Virksomhed for at befordre dettes Vel; og at see Folkets Repræsentanter at slutte sig tæt omkring Thronen, skiænke Monarken sin Tillid og komme ham til Hielp med sine Raad, ikke at overlade sig til phantastiske Jdeer, som enten ere i sig selv uudførlige, eller som dog ikke passe til Landets hele indvortes og udvortes Stilling; at fierne Egnismen og Partieaand fra sin Forsamling, og paa en værdig og tænkende Maade, med Sindsroe, ægte Patriotisme og Opofrelse af private Jnteresser at forhandle Landets Anliggender. Man har Grund til at haabe at Frankerige nærmer sig til denne lykkelige Periode; og at det efter saamange Aars dyrekiøbte Erfaringer vil forvandle sig efterhaanden fra et Lidenskabernes til et Fornuftens Land. Den, som har med et opmærksomt Øie fulgt Ludvig Phillips Færd, kan ikke andet end agte ham; og det synes som denne Agtelses-Følelse, den solideste og den varigste af alle, begynder at bemægtige sig Nationen; i det mindste lægger den sig for Dagen i Forsamlingen af Folkets Repræsentanter, hvor det venstre Centrum prædominerer, og som skal have fattet den Beslutning at fierne den fordærvelige Partieaand, den vanærende Lidenskabelighed fra Folkets Befuldmægtigedes Forhandlinger og overlade den til de usle og lognagtige Døgnskrivere. Denne forædlede Aand lyser mægtigen frem af et Udkast til en Addresse til Kongen i Anledning af Throntalen, som er conciperet af Hr. Etienne, og som Hr. Dupin oplæste i Kammeret den 27de November. Det er Skade at dette Aktstykke er for vidtløftig til at kunne meddeles i dette Blad. – Det hedder blandt andet deri: at Kammeret vil slutte sig bestandigt tættere omkring Kongens constitutionelle Throne, at det føler en lige stærk Afskye for Despotiet og for Anarchiet, og at det kun vil Chartet af 1830 og den Dynastie, som har begrundet det; et kraftfuldt Monarkie, men bygget paa Jnstitutioner, som harmonerer med Juli-Revolutionens Grundsætninger. Addressen endes med følgende Ord: under disse vigtige Omstændigheder kalder Frankerige alle sine Børn til Medvirkning, det vil, at de skulle udslukke Uenighedens Brande, som man har udkastet imellem dem; dets Deputerede maae foregaae med Exemplet derpaa. Vor sande Styrke beroer paa vor Eenighed, ved den vil det Franske Folk uden at frygte for sine Fiender, og fuld af Tillid til den Konge, som det har givet sig, see sin Velfærd voxe, sine Jnstitutioner befæstes, og sin høie Bestemmelse at blive opfyldet. Man tør maaskee overlade sig til det Haab, at det Franske Folk vil efterhaanden giøre sig fortroelig med denne Synsmaade, og at Oppositions=Partierne ville herefter ophøre i Frankerige. og blot opponerende Medlemmer træde i deres Sted. Destoværre ere imidlertid Debatterne om Addressen begyndte med temmelig Heftighed, da Hr. Raul beskyldte Oppositionen for at have foranlediget Oprør og Anarchie ved sin udgivne Compte rend, hvilket naturligviis forbittrede den venstre Side og som igien dadlede Beleirings tilstanden af Paris under Juni Oprøret. - Der vaages med stor Omhyggelighed over at Hertuginden af Berri ikke skal undvige; ingen maae nærme sig Castellets Grave; flere Krigskibe bevogte Garonnesloden. Castellet sættes i den stærkeste Defensions Tilstand. Alle de Personer, som tillades at komme ind i Castellet, selv Arbeidsfolkenes smaae Børn undersøges nøie. Hertuginden spadserer hver Dag, hun spiser sædvanligen med Hr. v. Mesnars og Frøken Kersabiec.