Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-12-05
Den i hiin Forsamling vedtagne Adresse til P. H. Lorenzen lyder saaledes: Alt tidligere have vi lært at kjende Deres mandige Færd og udholdende Stræben; men det er dog i Særdeleshed dette Aars Stændermøde, der har bragt os til at sætte Priis paa Deres Virksomhed og til at indsee Deres store Betydning for Fædrelandet. Med dyb Bekymring have vi seet det mod Danmark fjendtlige schleswig-holsteinske Parti stedse hæve Hovedet høiere, indtil det tilsidst ikke har undseet sig ved, ligefrem at andrage paa Slesvigs Jndlemmelse i det tydske Forbund. Men jo smerteligere vor Nationalfølelse herved er bleven berørt, med desto inderligere Glæde bringe vi Dem, Danskhedens uforsagte Talsmand, vor Tak, og udtale for Dem vor Paaskjønnelse af den urokkelige Standhaftighed og den patriotiske Jver, hvormed De Fod for Fod har kæmpet mod Deres talrige og talentfulde Modstandere, uden at skræmmes ved disses haarde Beskyldninger, og uden at hildes i deres ofte kunstigt flettede Garn. Vi paaskjønne saameget mere Deres Stræben som vi indsee, hvor piinlig Deres Stilling i Forsvaret for Deres Fædreland ofte har været, og navnlig hvor haard og uhjemlet en Behandling De nylig har maattet friske, fordi De, opfordret af Deres danske Vælgere, paa dansk Grund talte det danske Maal. At De, med Deres lille trofaste Skare, maa vedblive Deres Virken for Fædrelandets Sag; at De med usvækket Kraft maa fortsætte Kampen mod Deres Modstandere, og seierrig haandhæve Modersmaalets undertrykte Ret og Fædrelandets truede Eenhed, det er vort Haab. Vi ville med levende Deeltagelse hilse Deres Færd og understøtte den af al vor Magt, indtil det Maal. naaes, der er vort, ligesom det er Deres."- Den af dHrr. H. N. Clausen, A. Hansen, H. P. Hansen, J. Madvig, Meinert og Schouw underskrevne Erklæring", som paa flere Steder er henlagt til Underskrift, lyder saaledes: Med Bekymring og Foruroligelse har enhver Fædrenelandsven i Danmark iagttaget den Stemning, som navnligen i de senere Aar har udviklet sig hos en stor Deel af Holsteens og Slesvigs Befolkning mod Danmark og mod den danske Nationalitet indenfor Slesvigs Grændser; - en Stemning, hvorpaa mange Yttringer af Stænderforsamlingernes meest virksomme Medlemmer tyde hen Denne Stemning har imidlertid ingensinde saa stærkt udtalt sig som i den nærværende slesvigske Stænderforsamling. Forsamlingens Majoritet har i sin Adresse erklæret Slesvig for et tydsk Hertugdomme, uagtet det ikke udgjør en Deel af det tydske Forbund, men ved statsretlige Forhold er knyttet nøie til Danmark, og uagtet over1/3 af Befolkningen taler det danske Sprog. Majoriteten af en af Forsamlingen valgt Comitee har endog andraget paa, at Slesvig maatte indlemmes i det tydske Forbund, og saaledes løsrives fra dets statsretlige Forbindelse med Danmark, og Kongens Landshøihed over hiint Land indskrænkes. Ligesom flere Medlemmer tidligere jævnligen have bestræbt sig for at ignorere at der i Slesvig gives en dansk Befolkning og tales det danske Sprog, saaledes have Nogle i det 22de Møde paastaaet, at det danske i det Væsentlige er det samme, i alt Fald Foredrag holdte 1 Sprog ikke havde hjemme i Forsamlingen eller, hvad deri dette Sprog ikke vilde blive protocollerede, hvilket sidste Præsidenten ikke har modsagt, ligesom han heller ikke har tilkjendegivet, at der i Fremtiden vilde blive truffet Foranstaltninger til, at dansk Tale kunde blive ført til Protocol, og saaledes gjennem Stændertidenden bragt til offenlig Kundskab. Vel holde vi os overbeviste om, at de enkelte Medlemmers Yttringer og Bestræbelser mod den danske Stats Eenhed og den danske Nationalitet ikke alle deles af Forsamlingen, endnu mindre af den hele tydske Befolkning i Slesvig; men det, der allerede er foretaget af Forsamlingen, og den Indflydelse, som nogle Forere have vidst at forskaffe sig, er ikke desto mindre baade krænkende og foruroligende, og det saa meget mere, som de hos Regjeringens Organer ikke have fundet saa kraftig en Modstand, som de fortjente. Vi vide, at meget i den heromhandlede Retning skyldes indgroede Fordomme, der ved Enkeltes Bestræbelser, have faaet forøget Betydning; vi vide, at Meget maa tilregnes den feilagtige Mening, at der gives en dansk Propaganda, hvis Maal skulde være at incorporere enten Slesvig alene eller begge Hertugdommer i Danmark, at udvide det danske Sprogs eller de danske Jnstitutioners Grændser, eller paa anden Maade træde den tydske Nationalitet i Slesvig for nær. Vi kjende ingen saadan Propaganda, og vi troe at kunne forsikkre, at der hos det danske Folk aldeles ikke findes nogen saadan Bestrædelse, men at det fuldeligen anerkjender baade den tydske Nationalitet, saalangt den virkeligen strækker sig, og Slesvigs statsretlige Forhold, og navnligen Ret til egen Lovgivning, Retsforfatning og Administration. Paa den anden Side vil det danske Folk, med al den Kraft, som Kjærlighed til Fædrenelandet giver, understøtte Kongen i hans Jdrætter at haandhæve Statens Eenhed, i sin Landshøihed over Slesvig og den danske Nationalitet i de Dele af dette Hertugdømme, hvor den findes. Denne Nationalitetens Bevarelse er os Danske høilig magt paaliggende; thi ikke blot fordrer fælles Herkomst og Sprog, at vi understøtte de danske Slesvigere, naar man vil undertrykke deres nationale Rettigheder; men vor egen Nationalitet og Sprog udsættes for Fare, naar det Tydske uhindret stedse rykker videre ind over den danske Sproggrændse. Vi have fundet os opfordrede til at gjøre denne Erklæring, for at bidrage til at vise, at den Gang, som Kongen i dette Anliggende, efter vor tillidsfulde Overbeviisning, vil følge, finder Gjenklang i Folket; for at styrke de danske Slesvigere i Kampen for deres Nationalitet, og for at virke til en sand og retfærdig Opfatning af Forholden hos Slesvigs tydske Befolkning. - Om Lorenzens Forhold i den 22de og 23de Forsamling af de slesvigske Stænder, meddeler Fædrelandet for i Dag følgende nærmere Oplysninger: "Lorenzen havde seet i en Række af Forsøg det hele nordalbingiske Hertugdomme komme med i Spillet; han forudsaae, at man derved vilde sige va banque", og han besluttede, at pointere høit, for at forhindre Spillet. Længe havde han fægtet paa Tydsk, og Forbittrelsen udenfor og i Forsamlingen var stegen højt. Commissarius havde stedse havt en stor Mangel paa Hørelse for alle Angreb mod Danmark, og de mod samme brugte voldsomme Udtryk. Med velberaad Hu ventede Lorenzen til det gunstigste Øieblik kom, mod Slutningen af det 22 Møde. Da var det, han holdt en dansk Tale til Commissarius, der, som han vidste, forstod det danske Sprog ret godt, bedre end mange dannede Danske tale Tydsk. Men Commissarius erklærte sig udygtig til at svare paa hvad der var sagt paa Dansk, Lorenzen henvendte sig derpaa til Præsidenten og forlangte sit Foredragende ført til Protocols, men Secretairen, Advocat Storm fra Husum, nægtede at føre Dansk til Protocols, idet han erklærede, at det Medlem, som vilde tale Dansk, kunde ligesaa godt blive hjemme, da kun det tydske Sprog var Forsamlingens Sprog(Det maa bemærkes, at det alt for længe siden var indrømmet, at Medlemmer af Forf. turde tale Dansk, hvilket jo forudsatte, at Fors. var organiseret derefter.) Lorenzen søgte at begrunde sit Forlangende, og fik det endelig ført til Protocols, saavidt nemlig den støiende Forsamling tillod det; men saa stor var Støien og saa ringe Præsidentens Myndighed, at Forsamlingen blev hævet. Havde Præsidenten denne Aften kaldt de Støiende til Orden, og i Nødstilfælde anmodet Formændene for Spektaklet om at forlade Salen, saa havde de følgende Uordener ikke fundet Sted. Det er klart, at Mellemtiden mellem den 22de og 23de Forsamling ikke gik af uden Samlinger af Deputerede, Bysnak, Trusler og Forsikkringer, saameget mindre, som der hengik 2 Dage mellem det 22de og 23de Møde. J den 23de Fors, maatte Lorenzen først see paa, at man udstregede af Protocollen det Blad, hvorpaa hans Forsvar stod, og atter nægtede ham at tale Dansk. (Hvergang han sagde noget, blev der blot ført til Protocols: "Han talte Dansk. Han talte atter Dansk. Han talte fremdeles Dansk osv.) Men Lorenzen skjød uforsagt det danske Løsen. Nu opstod atter en betydelig Støi og Allarm; man forsøgte at gjøre den danske og tydske Talen til en personlig Sag, som Præsidenten forbeholdt sig at afgjøre efter sin personlige Mening om Medlemmernes grammaticalske Dygtighed. Lorenzen var nu aabenbar sat i personlig Nødværge tilstand. Dertil kommer nu ogsaa, at man udenfor Forsamlingen havde sagt ham, at han nok blev nødt til at tage Flugten, osv."