Aalborgs Stifts Adresseavis, 1822-08-05
De beklagelsesværdige Begivenheder, der i Dag have andet Sted, medens et agtværdigt Corps, der i Særdehed var bestemt til at bevogte Hs. Majestæts hellige Per uden paa nogen Maade at have erholdt befaling derer trukken ud af sine Qvarterer, forladt Hovedstaden, sat sig fast 2 Mile fra Madrid, i den Kongelige ResidentsPardo, ere tilstrækkeligen bekiendte. Denne uventede Udragelse har sat Regieringen i en ligesaa tung som besynlig Stilling. Den saae sig en af dens fornemste Støtter, den offentlige Ordens Opretholdelse berøvet, Magten den at bestemt til at hielpe til at bringe Lovene i Udøvelse, afkastede Underdanighedens og Lydighedens Aag, og Soldaterne, til hvem den Kongelige Persons hellige Underpant var anbetroet, forlode ham ikke blot, men fæstede endog Alles Blik paa Hs. Majestæts Slot, som deres Vaabenbrødre vedvarende holdt besat. Regieringen erkiendte, at den under saadanne Omstændigheder maatte anvende alle sine Anstrængelser paa 2 Hovedgienstande, 1) at bevare Hovedstadens Rolighed, det koste hvad det vilde, uden at give Anledning til, at den urolige Tilstand og Lidenskabernes Ophidselse maatte fremføre Uordener eller Opstand paa nogen Maade og 2) at forsøge alle fredelige og forsonlige Veie til at føre et forvildet Corps tilbage til sin Pligt, uden at behøve at skride til Magten eller at lade det komme til den smertelige Yderlighed: at udgyde Spansk Blod. Med Hensyn til første Punkt have Regieringens Forholdsregler været saa virksomme, at Hovedstadens Tilstand, i disse betænkelige Dage har fremstillet et meget paafaldende Exempel paa det Spanske Folks Maadehold og Viisdom. Selv af hine smaa Uordener, der endog i sædvanlige og rolige Tider saa hyppigen forefalde i Hovedstæder, kom ingen for Lyset. Betræffende den anden Punkt, have Regieringens Anstalter formedelst de forførste Troppers Halstarrighed ingen saa ønskelig Virkning havt. Uden Nytte anvendtes alle forsonlige Forholdsregler, dem Klogskab og det inderlige Ønske at undgaae beklagelsesværdige Følger, kunde indgive, alle Midlerne til at adsprede Bevæggrundene til Uro og Mistillid, som havde kunnet tient det ulydige Corps til Paaskud, bleve udtømte. Regieringen gav Samme 3 Gange og ved 3 forskiellige Leiligheder Ordre at marschere hen til to Punkter, der vare bestemte dem til Qvarterer; Statsraadet blev tre Gange spurgt til Raads, og angav Forsonningens Veie, der alle bleve antagne; Regieringen drev endelig sin Eftergivenhed saa vidt, at den giorde Tropperne i Pardo det Forslag, at maatte afsende nogle af dem selv udvalgte Officerer for af Kongens Mund at erfare, hvad han vilde og ønskede, men selv dette fandt Sted, uden at det havde den deraf ventede Virkning. Alt dette uagtet har Regieringen, der i Øvrigt maatte gribe til de hensigtsmæssigste Forsigtighedsregler, saa lidet fiernet sig fra Maadeholdenhedens Linie, at den ei alene ikke brugte de i Hovedstaden som Garnison sig befindende Tropper mod de opsætsige Tropper, men endog, for at undgaae ethvert Udseende af fiendtlig Rustning, anvendte ingen andre Hielpemidler end dem der vare dem underdanige, og af hvilke den kunde betiene sig, efterat dens Ordre ikke mere blev adlydt, som skee burde. Men saa megen Skaansel fra Regieringens Side har istedetfor at lede de forvildede Batailloner til Orden, kun endnu mere givet dem Mod til deres forbryderske Planer, dem de tilsidst ved Hielp af et Overfald paa Hovedstaden, søgte at bringe i Udøvelse. Man kiender dette deres fiendtlige Jndfald, Man kiender deres afmægtige Anstrængelser for at overfalde og slaae Garnisonens og National-Militsens tappre Tropper, Man kjender endeligen Følgen af deres Forvovenhed. Midt under denne betænkelige Stilling og den Urolighed som et saadant Angreb maatte frembringe blandt Gemytterne, saae Manikke uden med Forhavselse Soldater og Militaire at holde den strængeste Tugt, uden at misbruge deres Seir og uden i deres Forbittrelse nogensinde at forglemme, at Formændenne for denne ulykkelige Begivenhed dog vare Spaniere.