Aalborgs Stifts Adresseavis, 1827-03-12
Blandt andet i sit Foredrag tager Forfatteren af bemeldte Stykke saaledes tilorde: Men Feilene i Jordbruget øines overalt ligesaalidet hævede hos de smaa, som hos de store - med større eller største Landeiendomme - forsyne e Praktikere. Saaledes har alleregne den ved Fordom indførte Skik, at pløie for dybt, taget Overhaand til Arbeidets Forøgelse og til langt mindre Udbyttes Erhvervelse, blot fordi man vil følge de kiære Forfædres ufuldkomne Forbillede i Jorddyrkningen; thi Plovens hensigtsmæssige Brug er egentlig Jordens Beqvemgiørelse til Sædens Rodfæstelse. Naar de samtlige Sædearter nu ikkun bruger 2 Tommer, Jord i Dybden til deres Redder, og Erfaring viser, at befrugtelsen ved Luften, Regnen og Sneen, eller ved Solens Paavirkning, ikke strækker sig noget over 2 Tommer dybt i Jordskorpen, er det da ikke ganske urigtigt og fordærveligt at pløie 3 a 4 Tommer dybt til Hestenes og Værktøjets Ødelæggelse, og til en uduelig Sædejords Opbringelse, som er død og ufrugtbar, og hvorved den paa Jorden udførte Giødning for en Deel gaaer til Spilde, i det mindste for Halvdelen af den tilsigtede Nytte?" Saamange vare Forfatterens Ord. Ved at læse dette i sit Slags meget sieldne Aandsprodukt, med sine mange herlige og saa skjønt afrundede Substantiver maa man vel billigen dvæle, forundre sig og spørge: Skal det være Spøg eller Alvor hvad forfatteren har præget her, Skal det være et Særkiende paa Vittighed og Talent, for at blænde og vildlede den store enfoldige Hob paa Lygtemands Viis. Har Forfatteren tænkt noget over hvad han skrev, førend han skrev og førend han indledede sit Foster til Pressens Døbefond? Kiender Forfatteren virkelig noget til de Smaating, hvorom han skriver med saamegen Bestemthed og Sagkundskab? Har Forfatteren maaskee ved saadan sin praktiskeskonomiske Forelæsning villet kaste Skygge paa en heel Stand af Landets nyttige Borgere og som lærd Docent have dem sagt: J ere vankundige Taaber tilhobe. J kjende ikke Midlerne til Eders eget Vel og Bedste, uagtet de ligge Jer lige for Næsen og bestaae ene og alene i den simpleste af alle Kunster, den nemlig: at pløie rigtig? Skulde Forfatteren mod Formodning have meent det saaledes, da er det mildest dømt, ikke billigt af ham; thi Landmanden har havt og har fremdeles Plager nok med at slaa sig igjennem Tidens Trængsler, om han ikke ogsaa skal haanes for sine Jdrætter -de være nu som de kan, slettere eller bedre, efter enhvers Jndsigt, Kaar og Stilling? – Saadanne og flere lignende Spørgsmaal kunde man finde sig beføjet til at gjøre Forfatteren, naar man læser hvad oventil, af ham skrevet staaer. Men da - det altid er vanskeligt at begrunde, eller at trænge ind i Andres Mening, saa vil Anmelderen ikke anstille videre Betragtninger derover. Dog troer han til fælles Underholdning, endnu at burde tale nogle Ord med Forfatteren, om den af ham saa højt anpriste Pløiningstheorie. Naar Forfatteren altsaa enten fra Oplysningens eller fra Jndbildningens høje Stade, som Norm og bestemt Regel for Pløining antager: At enhver Plovfure, som er mere end 2, skriver og siger to Tommer dyb, er "ganske urigtigt og fordærveligt" da maa han som skikkelig Mand ikke tage det ilde opnaar det i al Skikkelighed og uden al Meningsdespotie siges ham, at der findes mange, ja ret mange Praktikere, som ikke dele Mening med ham i sin Maade, og det fordi at Tingen paa det Allernærmeste er praktisk umulig at udføre. Hvad vil f. Ex. den gode Mand vil sige, naar Anmelderen i al Oprigtighed fortæller: at han, som gammel Praktiker, til "Jordens Beqvemgjørelse" aldrig taaler at see en Plovsure paa sin Mark, som ikke er 4, 5, 6, ja stundom efter Jordmonnets Beskaffenhed 7 Tommer dyb, og det altid med Held, og immer til et større "ildbyttes Erhvervelse, naar Elementerne ellers ikke byde hans Bestræbelser og Foretagender, bestemt Trods. Naar Anmelderen til denne Fortælling endvidere føjer: at Staaltinderne i hans Harver er ikke mindre end 10 a 12 Tommer lange og omtrent 1 Tomme tykke, og det Altsammen uden Hestenes og Værktøjets Ødelæggelse? - saa vil Forfatteren som streng og alvorlig Mand hvad Pløining anbelanger, rimeligviis afpæle et Rum i Daarekisten, for en saadan blandt Praktikerne qualificeret Plovsynder - men - som Anmelderen dog meget skal have sig frabedet, da han, skjøndt læg fra Top til Taa, baade i sin fysiske og aandelige Færd, helst bevæger sig frit, og ikke gjerne lader sig drage om i Ledebaand, og allermindst i saadanne Rosenklæder, som de Forfatteren tilbyder; thi de duer saa Marti slet intet uden til at trække Høvder med. Saaledes indledes Sagen fra Anmelderens Side til Doms, af kyndigere og mere indsigtsfulde Mænd. - Forfatteren være iøvrigt Gud befalet i hvor han stikker under sit literære Skjoldmærke - Anmelderen tegner sig under sit simple Navn: Jordbruger - eller for dog i Noget at læmpe sig efter Forfatteren, maa det gjerne være: Praktiker, og det saameget heller, som Ordet fra Klangens Side er temmelig synonymt med - Prakker. -J Marts 1827.