Berlingske Tidende, 1774-02-01
Den store Fond, hvorpaa Compagniet hidindtil har maattet giøre Regning, for at afbetale sin store Gield og til at bestride den store Formerelse af dets Udgifter i Henseende til Gouvernementet og sig selv, vare de overflødige Reve nuer af Bengalen. Disse Revenner ere aarlig saaledes af tagne, at i Steden for at forskaffe nogen Hielp til Handelen, paa China, have Compagniets Betientere været nødte til at trække paa Compagniet til at underholde en Deel af Eiendommene i Bengalen. Des Aarsag har Compagniet her intet uden sine Fordele til at betale sin Gield og bestride sine Udgifter. Jeg tilstaaer vel, at Hungersnød har i forrige Aar meget svækket Bengalen, og at dette Establissement kan udi det følgende Aar komme i bedre Stand. Men udi den aftagende Tilstand, hvori dette Land befinder sig, er det ikke rimeligt, at Revenuerne kan igjen blive satte paa den gamle Fod, uden ganske at forandre Systema, og dersom saadan en Forandring faaer Sted, vil der gaae megen Til bort, inden man kan see Virkningen deraf. Dersom da Compagniets Gield voxer i Jndien (hvilketsnart kan blive Følgen af det jeg nu har fremsat), og paa samme Tid dets Skibsladninger vil blive færre, af Mangel paa Penge til at kiøbe Vahre, eller dersom Remisserne ved Vexelbreve overstige dets Formue til at betale, og Directeurerne have ingen udenlands Sikkerhed for at engagere Banquen, til at laane Compagniet nogen Summa, i det Fald, siger jeg, er Compagniet bestandig ruineret. Desuden, dersom dette Tilfælde skeer, vil de, som have saa deres Capitaler i Compagniets Eiendomme i Jndien, strax gribe til Compagniets Effecter i de Lande, hvilket vil ganske have al den Understattelse, man deraf kunde vente, og Revennerne af disse Egne, som hidindtil have været en stor Hielp for vore Affairer, vil blive nedkastede i Anarchie og Confusion; man skal da ingen Penge have at bruge paa Aurungs (de Jndianske Skove eller Torve) og følgelig vil der ingen flere Skibsladninger faaes. De slet besoldede Tropper vil formere Uordenen, ved det, den ene vil encouragere den anden til at søge nye Herrer, eller slaae sig sammen for at røve og plyndre Landet; deres Officerer skal da ikke være i Stand til at afholde dem derfra. Paa saadan Maade skal Bengalen falde i den bedrøveligste Tilstand, overladt til sig selv, for at sættes fast i den Stand, som Skjæbnen maatte bestemme for den. Vore particuliere Kiøbmænd, som skulle sætte sig i Fare for at see deres Effecter confisquerede, dersom de torde seile omkring det Forbierg Camorin, skulle ikke kunde handle uden i Søebugterne. Altsaa skulle alle de Kiøbmændsvahre, som man fører til Europa, blive samlede udi de fremmede Compagniers Hænder. Det er som jeg allerede har sagt, Overskuddene af de store Revenuer, som Compagniet trak af Bengalen, som har sat det i Stand til at giøre den Parade, som det har gjort i disse sidste Aar. Det er derved at man har kundet nogenledes underholde vore Etablissementer i Jndien. Derfra har man forsynet Madrask Bombay og China; og ved dette Middel, saasom Compagniet havde ingen Leilighed til, at sende tilbage til Jndien en stor Deel af sin Capital, som udkom af dets Ladningers Bortsælgelse i Engeland, bleve betydelige Summer anvendte til at bestride de forskiellige Forhøinings Tolde, som man lagte paa Compagniet og forøge dets Udbytte. Seel saaledes er Tilstanden i Bengalen. Hvad Madras angaaer, da skulle dette Establissement understøtte sig selv, der som det beholdt Fred og ei blev underkastet Uroeligheder, og de skulle endog aarlig indbringe Compagniet en betydelig Gevinst men dette kunde ikke skee, uden at forudsette, at dette Establisk sement var i den meest blomstrende Tilstand. Bombay udi dens virkelige Situation er et ret Portrait paa Fattigdom og Hovmod. Dette Statholderskab giør en prægtig Parade, uden at have noget at understøtte sig med, da alle Fordelene af dens Handel, tillige med Jndkomsterne af dets Godser gaae lige op med sammes Udgifter. J den Tilstand, hvorudi Sagerne nu ere, er det snarere en unyttig Byrde, end en virkelig Fordeel. Af den Aarsag, dersom Bengalen ikke kan sende Se cours til Bombay, vil dette Establissement see sig nødt til, at drage sig ud af denne Handel, det snareste det kunde. Og hvad Handelen paa China angaaer, hvor vi have slet ingen Credit, da saasnart vi ikkun kan sende derhen faae Penge og faae Vahre, vil denne Handel snart blive til intet, og ganske forsvinde. Det Tab, som vort Gouvernement derved vil lide, skal snart lade sig fornemme af den betydelige Formindskelse af Ind- og Udførsels Told Jndkomsterne, ei at tale omde 400000 Pd. St. om Aaret, som man nyelig er bleven enig om at betale. Og dette Tab vil skee paa en Tid, da de andre Nationer, ved at føre til Europa de Ladninger, som vi ikke af Mangel paa visse Fonds have kundet kiøbe, skal trække vore Penge til deres Land, for at forsyne os med OverdaadighedsVahre, som den Jndianske Handel forskaffer.