Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-03-21
Jeg har omtalt Skoleskatten i Odense, som trykkende for Byens Jndvaanere at udrede, og i den Anledning berørt noget om Skolelærerne sammesteds, og at jeg ikke har saa ganske Uret i min Anke, det vil Du kunne erfare ved at læse den fyenske Adresseavis No. 10 d. A., i hvilken Udgiveren anker over noget Lignende. Jeg har i den Henseende kun udtalt den offentlige Mening i Odense, hvad dette angaaer, og troer at fortjene Indvaanernes Tak derfor, da jeg har henledt Opmærksomheden paa en Sag, der maa være af Jnteresse for hver Skatteyder. Naar Du altsaa i Dit smukke Svar beskylder mig for Brødnid, ondskabsfuld, o. m. Sligt, saa vil Du heraf see, hvor lidet anvendelige Dine smukke Talemaader (dem Du vist ikke har medbragt fra Dit Seminarium, men maaskee endnu har i Erindring fra den Tid Du gik ba Ploven, ere paa mig, og jeg vil af Medlidenhed over Din Hidsighed og Eenfoldighed, der imellem ganske blotter sig, skjænke Dig dem uden nogen Gjengield eller Rente; thi seer Du, kjære Ven, jeg fordrer jo ikke mere af Dig end Duer istand til at præstere, og at Du ikke svigter den Maalestok, Din lange Skrivelse afgiver paa Dine Evner og Din Villie, derom er jeg saa fuldelig overbeviist af hver Linie i Din lange Passiar, at jeg intet andet Beviis behøver til at danne mig et fortræffeligt Begreb om Dig. Naar Du endvidere bitterlig klager over, at man ikke har tildeelt Dig mere end 300 Rbdlr. Sølv for 6 Timers Arbeide om Dagen, da skulde Du have ladet det urørt, kjære Ven! Det smerter mig virkelig, at Du her saa ganske løber i Snaren, thi hvad troer Du vel den misundelige Verden vil dømme andet heraf, end at det er af egen Jnteresse Du saa djærvelig kæmper, og hvis det kom ud mellem Folk, var den ene Ting virkelig istand til at kuldkaste Din hele lange Snakkerads, i hvor fortræffelige Grundsætninger og ihvor, sprænglærde Oplysninger, samt ihvor klogelig fremstilte saavel gamle som nye Besværinger den end indeholder. Vilde dog Verden itide, for den undergaaer, indsee, hvor bitterlig den hidtil har forsømt Dit og Dines Bedste. Var jeg i Dit Sted, saa skulde jeg sandelig hyle og skrige saalænge, indtil man fik Øinene op og indsaae, at Du burde dog i det mindste have 400 Rbd., saa fik Du hvad en Kapitain eller en Regimentschirurg, eller hvad en Auditor erholder, og de Godtfolk, indseer Du vist, komme langt lettere til deres Penge, end Du, der vist har slidt og slæbet i mange Aar som et Bæst, og studeret Nat og Dag for at blive Lærer ved Opfostringshuset, og saa møder Du endda her paa Din lovlige Post den Fortrædelighed, da sjelden en Ulykke kommer ene, at Dine Lærlinge ikke drives af Ambition, noget Du ogsaa vanskelig vil kunne lære dem. En Ting kan jeg ikke ret forstaae hvad Du mener med, naar Du klager over, at Du og Dine Stalbrødre maa døje Foresattes petitmateragtige Accuratesse, ubillig Mistillid, Ringeagt og Uartigheder, at de for sure dem Arbeidet o. s. v. Jeg beklager Dig i mit Hjerte, kjære Ven, at Du maa døje Sligt, da Du dog kan gaae paa Dine egne Been uden at tages under Armeen af en super klog Foresat. Jeg har ogsaa ofte hørt, og det ikke sjelden, at Skolelæreren klagede over noget lignende; men da havde jeg tillige den Erfaring, at han hørte til deres Tal, Du benævner under Navn af en Nar blandt Seminaristerne" (skam Dig dog, der, fordi han var halvoplyst, netop derved karakteriseerte den Halvoplystes hele Selvklogskab. Der var endnu meget, hvorom jeg kunde have Lyst til at tale med Dig, thi Du er en Mand, man finder Fornøielse udi at underholde sig med, men jeg frygter for, at dette allerede er for langt, da det sendes Dig af denne Vei, og jeg vil derfor slutte med kjærlig Hilsen og den Forsikkring, at Du ikke skal mangle at høre videre fra mig, saafremt Du fremdeles giver mig Anledning dertil; og saasom Du i Din kjærlige Skrivelse har givet mig Anviisning paa Peer Paars, for deri at søge mit Contrafei i en Gudindes, endskjøndt jeg kun er en enfoldig Fynboe, der har intet at gjøre med Gudinderne, saa vil jeg til Gjengield, da den ene Høflighed er den anden værd, bede Dig at gjennemlæse Don Quixotte, hvor Du vil finde Dit meget lignende Portræt i Ridderen af den bedrøvelige Skikkelse. Din Ven Fr. P. S. Jeg beder Dig at undskylde, at jeg siger Du til Dig i min Skrivelse; thi ellers kunde Folk let troe, at vi ikke vare saa gode Venner, som vi virkelig ere. Det klinger desuden ogsaa saa smukt i en Venneskrivelse.