Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-04-28
Siden sidste Anmeldelse ere følgende Drenge af den jødiske Religion ansatte i Lære: Levi Jsaac Meyer, hos Skomagermester Hr. L. J. Lund; Hillel J. Kalisch, hos Guldsmedmester Hr. R. Brock Levin M. Wulff, hos Foutteralmagermester Hr. J.F. Holtzmann, og flere ere ansatte paa Prøve ved forskjellige Professioner. - Af den Tale, som Hr. Pastor H. C. Michelsen ved denne høitidelige Leilighed har holdt, tager Udgiveren sig den Frihed at anføre følgende, der stemmer ganske med hans Overbeviisning og synes at være et Ord i rette Tid Langt fra mig være den, i vore Dage - desvær tre! - ei sjeldne Misundelse over Din *) lykkeligere Lod, min med Hænderne arbeidende Broder, Langt fra hver ægte Fædrelandsven, og langt fra denne Kreds, hvis virksomme Deeltagelse i Din Skjebne, hvis Tilvæxt, endog under de mindre gunstige Tider, bør sige Dig, at den af Hjerte under Dig Dit Held, at Din Velstand og Lykke er dens bedste Opmuntring, dens reeneste Fryd, Forviist fra *) Haandværksstanden. Dagen og Festen en saa upatriotisk mod Moses og Jesu Religion lige stridende Tænkemaade, Men og forviist fra vort Borgersamfund, fra den retskafne Kunstners og Haandværkers Jdræt, være hiin lave, foragtelige Egennytte, der søger Vinding af Medborgeres Tab og Skade, – der, fiendsk mod Andres Held og Glæde, stedse spørger kun om Tilvært i Formus og Besiddelser - der, trodsende Religionens og Statens Love, griber med gridske Hænder ethvert Middel, som fører til dens Maal: - Behøver jeg vidtløftigen at bevise, hvor saare meget Tiden, hvori vi leve, frister til denne, Mennesket, Borgeren, Religionsvennen uværdige Last, Eller ville J, Medborgere, at jeg skal forstyrre Festen, forringe Glæden, forbittre Følelsen, ved at udpege de Mange, den allerede har besnæret, de Mange, der af den ledes i hvert et Foretagende? - Og hvilken af alle Statens Borgerclassæ, hvilken af Samfundets Stænder er saa meget udsat for dens farlige Tillokkelser; hvilken tør nu saa tilsyneladende skyldfrit høre dens søde Sirenestemme, som den, i hvilken J. Kunstnere og Haandværkere, befinde Eder, - Det er for det Meste Livets Fornødenheder, Ting, Eders Medborgere, i hvo de end ere, ei kunne undvære, Ting, der, næst Næremidler, uforbigængeligen høre til disses Existens; det er saadanne Ting, J forarbeide og afhænde til os Alle. Om disse kan ingen, med nok saa megen Selvfornægtelse, sige: "Jeg vil undvære dem, J vide det heel vel; han kan ei undvære dem. Hvilken vid Mark aabner altsaa Eders borgerlige Stilling for Egennytteen; hvo kan omgierde, begrændse den, Forgæves - saa vidnede en sørgelig Erfaring - forgæves vare alle Lovbud, forgæves, at selv Religionens Stemme. Hine kunne kun forbyde aabenbare Forrettelser - hemme opdagede Bedragerier. Og denne – naar den til Dig, jødiske Broder, gjennem Mosis Mund lød: "Du skal ei gaare med Penge, med Frugter, med Vare af hvad Navn det eller maatte være." - til Dig, min christelige Broder, gjennem Paulli. "See ei paa egen Fordeel allene; men agt paa Andres Bedste!" hørtes, adlødes den da altid? Hvor ofte gjent og Sandhedens, Fædrelandets, Religionens Ven denne dens Paamindelse for Eders Brødre, sine Medborgere - og see, det var hidtil hans Røst, der raader i Ørken, Fra Eder Selv maa det Gode, vi savne, komme; J Selv maa virke mod det Onde, J Selv hævde Fædrelandets, Eders Religions fælleds Fordringer; J Selv sætte Dæmning for Egennytten. - Dertil opfordrer jeg Eder i Samfundets, i Medborgeres Navn, Paa en Borgerfest, som denne, tør jeg love mig især at vorde hørt. Og derfor henlægger jeg nu denne min ringe Skjerv blandt de langt større Offere til Eders Borgerhæder og Borgerlykke; derfor yttrer jeg og nu, uden Forbeholdenhed, hvad jeg troer, J Selv kunne gjøre for at forhøie disse; i det jeg meddeler Eder til Overveielse, til Anvendelse, nogle faa, men gavnlige Vink om: Hvad Kunstneren og Haandværkeren kunne bidrage til at sætte Grændser, for den overhaandtagende Egennytte. (Fortsættes.)