Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1769-01-09
No. 3. Aar. 1769. Femte Aar Gang. Efterretninger. fra Fkr. Sneer. i Bergen i Norge. Mandagen, den 9de Januarii. Dette er indsendt. i ved din Naade nu anfange, O! fromme Fader et nyt Aar, Vi dig velsigne tusind gange! At vi til denne Time staaer. Hav Tak for Miskundhed og Naade, Hav Tak for Lykke, Sundhed, Fred, Hav Tak for Frelse fra al Vaade; Hav Tak for din Langmodighed! Hav Tak for alle Naade-Gaver! Hav Tak for alt til Siælens Gavn, Tak for hvad Kroppen nydet haver, Hav Tak, vi veedste ey af Savn! Vi savned ey, hvad Siælen gavned Dit Legem, Blod, dit Ord, din Aand, Til Legems Gavn vi intet savned, Thi du oplod din milde Haand. Forlad vor Synd O! milde Fader, Ach, Naade lad for Retten gaae! Gid, vi i Troe al Synd forlader, Saa vi maae dig, din Naade faae Velsigne Gud Kongen, Konge-Stammen, Velsign Gud din Jedidia, Hver Siæl i Bergen raaber Amen, O! Himmel svar du dertil Ja Dit Naades Øye hav Ol Herre, Aar og over Bergens Stad! Dit Hierte til den fæstet være Din milde Haand for dem oplad De Ærede lad Ære søger J det, som Ære værdigt er, Og ey med dine Gaver spøge, Giør Dyd og Ydmyghed dem kier; Giv Helte Mod til Kongens Helte (Dog gid det aldrig rønne paa;)Men kommer det til Krig og Knelte, Saa lad dem stride, vinde, staae! Lad Geistligheden geistlig være Og fød du dennem Aand af Aand! Lad Levned, Lærdom Standen ære, Dem ernig giør i Fredens Baand. Vær Borgerstandens Borg og Nytte. Giv Haandværk, Handel, Næring Flør, Giv Lykke i alt, som kan nytte, Afvend al Skade, liden, stor, Søefarende lad aldrig fare, Med mindre at du farer med Giør dennem lykkelig og snare, Og følg dem fra og til sit Sted! De høye lad de lave ynde, De lave unde høye godt, Ugunst, Misundelse, bort sig skynde Med sin Løn, som er Harm og Spot, Giv Bydende maa det kun byde, Som ret og værd at lyde er! Og giv Adlydende maae yde Den Pligt, som Bydende er værd, Omvend dem, som er uomvendte, Opvæk hver synde sikker Siæl! Lad dine Børen stedse hente Trøst, Kraft hos dig Emmanuel. Trøst de Bedrøvede O! Fader! Du, som selv er al Trøstens Gud, Dem, som du Korset trykke lader, Giv troligt Mod og hielp dem udi Betyngede selv Gud du lette: Sær dem, som føle Syndens Vægt, De Hielpeløse du undsætte: Vær deres Hielp og Varetægt! Hver Ødsel giv du Vidd at spare: Hver Guier Vidd at give ud Lad dennem mærke, see, erfare, De synde Herre mod det Bud, Dem, som du Rigdom haver givet, Giv Viisdom ret at bruge den! De, som knap har Ophold til Livet, Fornøyet giør O! Siæle Ven! De, som maae Betle=Staven bære, Og Tigger=Posen drage paa, Giv de erfare maae og lære, De i dit Forsyns Øie staae, Lad Enighed vor Bye regiere! Tag bort U Enighedens Frøe! Lad dets Vext kun til Strikke være For dem, som samme vil udstrøe! Lad Overdaadighed bortvige: Som daglig bringer os paa Knæ Lad Tarvelighed os berige, Os grønnes ret som Palme-Træe, Lad Himlen, Havet, Jorden give Velsignelse til hver i Aar! Lad det velsignet ogsaa blive For hver, hvad han af dennem faaer, Velsigne hver i alle Stænder, Hver høy, hver lav, hver fattig, riig! Ræk alle dine Naades Hænder, Velsigne alle, mine, mig: Saa skriver Pennen, det er Raabet, Udaf dens Hierte, Mund og Siæl, Som glædes ved at sætte Haabet. Paa naadefuld Emmanuel.