Jyske Efterretninger, 1808-02-02
J Bladet Dagen læses en Jndrydelse forfattet den 31 Decbr. 1807, og tilsendt en Borger til Brug, en af vore Smaasteder fra hans Ven i Kiøbenhavn saaledes lydende: Medborgere! J September blev vor Flaade med blødig Vold og fraranet, og endnu paa denne sidste Dag i Aaret saa jeg ingen her i var By opfordre til patriotiske Gaver paa Gadrenelandets Altar. Dog tunger stal ikke ovalet. Ved denne endnu blanke Liste opdader jeg Eder til at visse hvad Jvere, I høye fret andre at vore Landsmænd begynde at give Exemplet, og alt er en Deel ei bør, men dog nævnelig Orti af Ranets Belødsemmenoiret. Stud. her er ved at det end er saa lidet, dadler ingen fordi Hans Gave synes ringe, dertil have I endnu ingen ge, før i selv have givet det betre. Fuldværdien . Ranskosterne, og skal indkomme, hus Danmark og Norge endnu ere Danmark og Norge. Kiøbenhavn, Flensborg, Been, Altena, Kalberg, Tronhiem, Randers, Kristiania, Kristiansand hab. Mand, hvis Formue kan maalet i Mittioner, i Tønder, i Skiepper, og hvis Navne os endnu ikke have fret, og de enkelte af dem der alt gik til Atteret stor og vel komme der oftere. Paa Landet i Dannemark og Norge boe Mand og Kvinder, der eie Midler og fortient at eier et Fædreland. Men troe ei lad det er allene Rigmænd, det egner at give. Enhver, som er Palitet, er tig. Det haver Holmens Pedersmænd herligen udviist. De mindre Stæder, da deriblandt ogsaa derne, bør derfor og træde fremTrøer J, at rette el vil forslaaer Vel! vort Fædreland eler Mand der kunne og ville olve den Penston, det yder dem, til Gange meere hædrede ved Tilbageraven, end ved Modtagelsen, Bell vi have at ret Embedsmandstange sin Lønning. Dannemark og Norge for fattige til at age: Kogning! der har Du en Flande igien, bedre end den de Helvedes Caale bortstedt lag den, brus den, havn dig hav os; hvon Menneskeheden. - Nri Medborgere dette kan staaet og snart voldt lagt, naar hver priser sig til Bistand sam han bør. Og hvordan? Hvad, som du vilde bestaae din Møder, der fostrede dig, det oplærte tig, der sternede Farer fra dit Leie, og hindrede Ondskab fra at vilde dige Glæder eller for store din fredelige Syssel. Den Møder er vort Fæderland, den Møder er overfaldet, er plyndret, men som hun skal være veræret, der stal ene din Handling at giøre. Aal vaaaret var den Moder, der ciede Datter men ikke Hirtperinde, der eiede Søn, men ikke Hielpe, ikke Havner! Velan Medborgere, hver give som reklar Søn, som taknemmelig Søn, som elskende Søn, Snak er her Skiændsel, Tvivl er Taadelighed og Tøven usommelig Dørsthed. Jngen skiult sit Navn; stiv dette, at nævne sit Navn ved sin Gave er Pligt imod Fædrelandet; thi det trøstes ved at kjende nue hulde Sønners og Døttre Navne. Europa, hele Verden, vore Vinner, vore Fiender, alle skue de paa at med dømmende Blik. Men, hvad der endnu er mere, Efterslægten, vore Børn og Børnebørn i tusinde Led vente af os deres Skabne. I dette Øieblik have vil vor Magt at berede dem den Lod, med Glæde, med Stolthed, med varne Lignelyst, at mindes deres danske og norske Forfadre i Begyndel en at det 19 An hundrede. Jratier, hi hvis i Ord var end at til øie med Sømme, men jeg har talet til det Folk der langst af alle En opas Folk ha eet selvtanddet Fædrelant, til det. Bolk, der længst at alle har eiet lykkeligt fredrenet Fædreland; til det Folk, der ene ved een og brændende Kiærlighed til dette Fædreneland kan vedviive at være et Folk, ene ved den kan hæderligen maale sig med hine kompevorne Nationer, der slan de omkring det; jo til Dannemarks Daner har jeg talt, til Nordmænd i Nørtigl.