Viborger Samler, 1833-11-14
Spanien. Privatbreve fra Bayonne (i Le National) erklære, at Sagerne i Spanien see farlige og langvarige ud. J disse Meddelelser vises, at Jnsurgenterne allerede i et heelt Aar have belavet sig paa Kongen af Spaniens Død. Den 29de Septbr. døer Kongen; den 4de Octbr. er Bilbao i Opstand, den 6te Octbr. hele Biscaia, den 7de Octbr. Vittoria og hele Alava; det Samme havde man til Hensigt i Arragonien og Catalonien. Med denne Plan stod Don Carlos's Ankomst til Estramadura i Forbindelse; men man forregnede sig i Henseende til Tropperne, skjøndt man ogsaa her havde forberedet Alt ved Bortfjernelsen af 30,000 Mand gamle Soldater, men Sarsfield, en Partigjænger, der veed at snoe sig, har anseet det for klogest, at erklære sig for Dronningen. Men dog er Alt i Opstand fra Pyrenæerne til Ebro, fra den arragoniske Grændse til Asturien, og Dronningen er paa den hele Strækning kun i Besiddelse af S. Sebastian, Tolosa og Pamplona. Santos Ladrons Død og Erazos Flugt have forsinket men ingenlunde undertrykt Bevægelsen i Navarra; thi den 20de havde 1800 Jnsurgenter besat Puente deel Arga Nord for Pamplona. Logronno Calaborra, Lorosahavde ikke underkastet sig, hele Rioja (den nordligste Strækning af Castilien) er i Oprør og under Vaaben. Præsten Merino staaer, efter Sigende med 6000 Guerillas, ved Aranda del Duer, og holder hele Strækningen mellem Somosicrra og Burgos besat, skriver Skatter og Mandskab ud, afsætter og indsætter Autoriteter. Cuevillas, Fader og Søn, staae med omtrent 1000 Mand ved Briviesco. Efter Reisendes Udsagn forsikkrede Oprørets Hovedmænd, bestemt, at der i de vestlige Provindser stode 42,000 Bevæbnede til deres Disposition, da der hverken manglede Uniformer eller Sold; og endnu større Tillid, end til deres egne Kræfter, sætte de til Dronningens Ministerium, til Zea Bermudez. Jmidlertid kan Sarsfield i det Høieste sammenbringe 8 a 10,000 Mand, thi Regjeringen vil vanskeligen vove at blotte sig i Madrid, hvor der staae 20,000 Md. Hiint Corps kan vistnok være tilstrækkeligt til at adsprede ethvert enkelt Rebelcorps; men herved er Jntet udrettet; de maae udryddes. – Aabenbart ere Farverne i denne Skildring for mørke, og hvad Jnteresse Le National har af, at forstørre det apostoliske Parties Magt, sees tydeligt nok deraf, at den gjerne seer det modsatte Parti at træde i Spidsen for Anliggenderne. J Arragonien og Catalonien – saa forsikkrer samme Blad – har Erfaring viist, at kun en stærk Organisation af de Constitutionelle formaaer at holde Carlisterne i Skranker, og de cataloniske Frivillige gribe ikke til Vaaben af blot Kjærlighed til Krig. Allerede have de tilstillet Generalcapitainen Llander en skrivtlig Erklæring, at de vore beredte til at opoffre deres Liv i Regentindens Tjeneste, men at de ogsaa vilde forlange en noget større Løn derfor, end hendes Manifest lovede. I Dronningens nyeste Udnævnelser, navnlig at kalde General Balanzat til Generalinspecteur for Jnfanteriet, seer man rigtigt nok en Tilnærmelse til de Constitutionelle. Denne General var Krigsminister den 7de Juli 1822, da den kgl. Garde, forledet af Ferdinand, rykkede imod Madrid, for at styrte Constitutionen. Saavel han, som hans Colleger, vægrede sig ved at undertegne de dem af Ferdinand forelagte Decreter, og han traad som simpel Frivillig ind blandt Militsen, der adsplittede Garden. Dog yttrer man ikke uden Grund Frygt for, at man kun i Crisens Øieblik vil betjene sig af nogle hos de Constitutionelle populaire Navne, saaledes som oftere forhen er skeet.