Viborger Samler, 1841-07-08
Orienten. Constantinopel, d. 9de Junii. Man formoder, at ugunstige Efterretninger ere indløbne fra Arabien, og at Chalif Abd-ul Meschids Auctoritet har lidt følelige Stød i de hellige Stæder. Wehabiterne, hvis Høvdinger Mehemed Ali havde overvældet med Opoffrelse af store Summer og en Hær af 15 a 20,000 Md., og indespærret som Fanger i Citadellet i Cairo, men hvilke Paschaen paa Grund af de sidste Tractater havde løsladt, saaledes som Wolus Stormvindene, imod Arabien, skulle, efter Rygtet, have antændt Oprørsfaklen. Troer man virkelig, at den nye Phara med sin numidiske Samvittighed, i Spidsen for nye Hære, og stolende paa enropæiske Patroner, agter under saadanne Omstændigheder at betale en aarlig Tribut af 4 Mill. Fres. Trods de fremmede Magters Raad og Flikkeri styrter Osman lis Statsbygning sammen paa Grund af dens Opsyns mænds uhyre store Uduelighed. Anarchiet hersker i de østlige Provindser, endog i Anatoliens Middelpunct vægre Dere Begs (de arvelige Magnater) sig ved at udrede deres Andeel af Skatterne, og opkræve til samme Tid hos de lavere Folkeclasser 69, ja endog ofte 89 Dele af Agrenes Afgrøde istedetfor den ved Lovene bestemte Tiendedeel... Hverken Storherren selv eller hans Ministre have den allermindste Forestilling om Rigets Størrelse, Omfang, geographiske Beliggenhed, Befolkning, Frembringelser eller deslige. Storveziren, Rauf Pascha, disputerede for kort Tid siden med sin Musteschar om Tyrket havde 36 eller kun 31 regulaire Regimenter. Efter et langt Kjævleri endte Mustescharen Striden med den bemærkning, at han vidste kun saa meget, at man forden ikke havde havt regulaire Regimenter i Osmans Rige, og at man dog havde været seierrig. – "Jeg maa tilstaae det, skal Abd-ul Meschid nylig have sagt til en ligesaa indflydelsesriig som klog Gaur, mine Allierede have virksomt understøttet mig i Kampen imod Mehemed Ali, og deraf slutter jeg, at deres Forslag til de gjenvundne Provindsers Forvaltning ere velmeente og oprigtige. Ogsaa vil jeg gjerne tage Hensyn til disse Forholdsregler for saa vidt nemlig Religionen, Jndretninger og det osmanske Riges Maxime tillade det. – Den sidste Phrase havde den ved hans Side staaende Reis=Efendi meddeelt ham. Dette er altsaa Abd-ul Meschids Ultimatum, og tillige Moscheens sidste Ord i Kampen imod det indtrængende antimuselmandske Reformvæsen. Lader Kanonerne dobbelt, tager Stokken i den ene Haand og den brændende Lunte i den 18 anden, og taler da med Tyrkerne! – Og da Osmanlis have fattet den faste Beslutning ikke at give efter, og med Bestemthed og definitivt have vægret sig ved at opoffre den ældgamle tyrkiske Rigspraxis og anerkjende Christendommens Herredømme og Overvægt med Hensyn til Statsanliggendernes Jndretning og Ordnen, saa overlader dem til deres mørke Skjebne. . . . Den argentinske Republiks Præsident, Gen. Rosas, har været udsat for et hjerelsk Attentat, som dog mislykkede. Med Paketbaaden, Rosa fra Montevideo havde han den 26de Marts modtaget en lille smuk poleret Mahognie Kasse, der efter Foregivende skulde indeholde Medailler sendte fra det oldnordiske Selskab i Kjøbenhavn. Generalens Datter, Donna Manuela, aabnede Kassen og fandt i dens indre Rum af omtrent 3 Tommers Længde, 7 T. Brede og 1 3/4 T. Høide) 16 Pistol løb, der truende gabede hende imøde. Ved nærmere Undersøgelse befandtes disse korte Løb ladede hvert især med to Kobberkugler, og det Hele var construeret saaledes at alle 16 Løb paa een Gang skulde affvres ved to opspændte Percussionslaase, i det Øieblik Laaget blev oplukket, men lykkeligviis havde der forrykket sig Noget ved Maskinen og Laasene gik ikke af. Hvem den Nidding er, fra hvem dette Atlentat er udgaaet, vides endnu ikke; men det er vel en potitisk Fiende. Maskinen synes at være fransk Arbeide.