Viborger Samler, 1773-06-28
Mandagen den 28 Junii. Hvad kan være Aarsag, at den Borger=Dyd og Kiærlighed til Fæderne=Landet, hvorpaa den gamle Græske og Romerske Historie giver saa rørende Exempler, er i vore Tider, ei som andre Dyder, bleven rar og ualmindelig, men saa aldeles forsvunden, at man neppe nu kunde ove den, uden at blive et Vi under for den fornuftige Verden? Hvor har man nu til de offentlige Jndkomsters Forvaltning en Aristides, der uden at benytte sig af de beste og sikkreste Midler til at berlige sig, døer i Armod, og maa begraves paa Skatkammerets Bekostning? Hvor findes nu Statsmænd, findede som Epaminondas og Fabricius, der ædelmodigen vægrede at modtage Foræringer af Konger, som dog kun syntes at søge deres Venskab, og intet ont at sigte til mod deres Fæderneland, Ja hvor findes Borgere, der ville opofre deres Formue og Velfærd for Statens Beste, elske Fædernelandet høiere, end Ægtefæller og Børn, og holde ald egen Forliis rigelig oprettet ved Fædernelandets Velstand. Man ligne kun vor Alders Tænkemaade med denne og man skal klarlig finde, at ingen, eller dog saare faa drives af denne sande Patriotiske Aand, men at mange tuseende derimod vilde belee disse faa Patrioter, om de fandtes, og holde dem for gode Giække. En Mand, der har Leilighed til at giøre sin Fordeel, og giøre den paa en Maade, som fritager ham fra Øvrighedens og Rettens Tiltale, og dog ei betiener sig af denne Leilighed; en Minister, der har sin Konges Hierte, og ei sørger for sig og sine; en Embedsmand, der hanthæver Lovene nøiagtigen, og bekymrer sig ei om at miste de Sportler, hans Medembedsmænd nyde, en Patriot, der heller giver 50 Rdlr. for en Klædning af indenlandske Vahre, end 40 Rdlr. for en af udenlandske, - hvor findes slige Folk, og, om de fandtes, hvad vilde Hoben dømme om dem Det er altid et got Tegn, naar Dyder, om de end ikke almindeligen øves, dog ere i Agt og Anseelse. Gudsfrygt, Jndsigt, Arbeidsomhed æres og agtes mestendeels endog af dem, som ikke besidde disse Egenskaber. Man kan derfor og med Føie giøre sig Haab om slige Dyders Fremvext og Befordring. Men tvertimod naar en Dyd ei aleene ikke øves, men endog spottes og belees, er det Beviis paa, at Fordervelsen maa være almindelig, stor, gammel og dybt indgroet. Slutningen, som heraf maa giøres om vore Tiders Patriotisme, falder enhver let i Øinene. Det er med Staten, som med Kirken, dens sande og værdige Lemmer ere saare faae, og disse faae hades af de mange, som regieres af Fordomme, eller som forsætlig tillukke Øinene for Sandhedens fortrædelige Glands. Denne dybt indgroede Fordervelse gjør det vanskeligt for de faae sande Patrioter at udrette noget til almindelig Nytte. J vore Tider ere fremkomne, Mænd, som eftertrykkelig have vidnet om Fordervelsen, og søgt at opvække deres Landsmænds Eftertanke, Men deres Tal er endnu alt for lidet til at giøre nogen kjendelig Virkning. Desuden ere ved Skrifter allene ikke tilstrækkelige Midler til at danne Patrioter, endskiønt jeg gjerne tilstaaer, at de kunne, foraarsage en nyttig Opmerksomhed, som er det første Trin til ald sand Forbedring. Men der udfordres fornemmelig Exempler, store og høie Mænds Exempler, som kunde lære Hoben, at sand Kierlighed til Fædernelandet, udviist i Troskab, Reedelighed, Tarvelighed og Uegennyttighed, er hverken et blot og tomt Ord, ikke heller Daarlighed og Taabelighed. Saa længe slige Exempler fattes, ja saalænge de ikke ere temmelig almindelige, bliver Fordervelsen og Sædvanen, uagtet vore gode Patriotiske Skrifter, i sin Forskandsning. De Stores Exempler behøves, thi Middelstandens Exempler vilde neppe gjøre den fornødne Opsigt og Jndtryk, men snarere tiene Spotterne til Tidsfordriv i Selskaber. Slige Forsøg ere og neppe at vente af Folk i Middelstanden. Der hører en større Grad af Standhaftighed, end hver Mand besidder, til at forlade den almindelige Vei, at leve i sit Huus, ved sit Bord, i sin Klædedragt anderledes, end sine Ligemænd, at yttre ved mange Leiligheder Grundsætninger gandske stridige mod de vedtagne, og med koldt Blod at høre, at man kaldes en Stats=Pietist. Jeg sætter, at der i en Bye i en af Provintserne fandtes tre eller fire Mænd, som indsaae Landets Ødelæggelse ved den umaadelige Brug af Kaffe, Sukker, Viin og Brændeviin, kostbar Boehave og prægtige Klæder; Jeg sætter videre, at disse vedtage imellem sig at aflægge Kaffe, Viin og Brændeviin, at bruge daglige Klæder af hiemgjort Tøi, og Hæders=Klæder af Klæde og Stof, som de med Vished vidste at være af vore egne Fabriker; De bleve vist nok Martyrer, men neppe udrettede de noget til kiendelig Forbedring. Naar der ei kunde siges andet om dem, vilde det vist hvede, at de vare komne i Armod, og gjorde nu en Dyd af Noden. Men saasnart Folk af høi Stand, som tillige vare bekiendte som rige og fornuftige Folk, gjorde det samme, fik det langt andre Følger. Saakom det ei længere til at heede Grillenfængerie eller Særsindighed, men Mode; Og hvor ærværdigt en Navn er ikke dette, Man veed jo, at Folk giøre det for Modens Skyld, som de hverken gjøre for Guds, Lovenes eller Fornuftens Skyld. Men da jeg saaledes har viist Ulligheden imellem vor Tid og de gamle Grækers og Rommeres Tænkemaade, kommer jeg igien til Spørsmaalets egentlige Besvarelse, eller Aarsagernes Opdagelse, hvorfor denne de gamles Patriotisme i vore Tiider saa aldeles er uddød. Aarsagerne ere i mine Tanker fleere, end een. (Resten følger.) Nyheder.