JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Kjøbenhavn. No. 66. Den 31 Maji, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Man. Der gives et Ord, som er hele Verdens Despot, som tillader sig Sandheder og Usandbeder, som nævnes overalt, lige fra den meest glimrende Borg, indtil den laveste Hytte, som Hykleren bruger som Hovedingredience i sin Virak, og som den frygtsomme Sandhedsven ofte maa betjene sig af, for ikke, at blive et Offer for sin alt for varme Jver, dette Ord, som kun bestaaer af tre Bogstaver, er Ordet man Det er en Aand, som man vel nævner ved Navn, men som intet Øre nogensinde har hørt, intet Øie nogensinde har seet, Man siger, at Deres Excellence er een af Videnskabernes største Beskyttere her i Landet, siger Jesper Snyltegiest, naar han sidder til Bords hos en fornem Mand. - Man roser offentligen Deres høimodige Gavnelyst, o. s. v. Hans Excellence finder sig inderlig smigret ved Hr. Mans fordeelagtige Dom om hans Jver for Videnskabelighed og Almeenvel, uden at bryde sig om, enten denne Hr. Man er Hr. Jesper selv eller een af hans Colleger. Man beundrer Deres Vers, siger en Anden til en Digter. Digteren kroger sig og drømmer sig allerede paa Pynten af Parnasset, fordi den anonyme Man beundrer ham, medens han derimod pukker, skjender og haaner, naar endog den fornuftigste Dommer, under sit Navn, siger ham, at hans Vers ere maadelige. Man er særdeles fornøiet med den eller den Indretning, siger stundom den, der vil gjøre sig lækker hos dem, der staae nogle Trin høiere paa Jacobs Stige end han. Hans Ord antages for et Evangelium, uagtet hele Verden, er misfornøiet med Indretningen. Men Hr. Man siger, at den er ypperlig, og det er nok. Man er overalt en Person, som er meget tilbøielig til at lyve. Naar Man siger: der bliver Fred, saa bliver der almindeligen Krig, naar Man siger: det er en hovedrig Mand, saa er det en Opbudscandidat, naar Man siger, Actierne stige, saa falde de, kort sagt, skulde nogen dømmes til at bøde sine Tre mark, og for denne Mulct fritages for at aflægge Eed og Vidnesbyrd, saa burde det være Hr. Man.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Man siger: at de Parisiske Damer ikke bruge mere dette Slags Hatte a., og der opstaaer en heel Revolution i det Kjøbenhavnske Moderige. Hatten maa casseres, og udryddes af Hattenes Tal. Modehandleren sukker over den sidste Transport, han har ladet komme, den kjere Papa eller Kjereste over de nydelige Rigsdalersedler, som han maa lade springe, fordi den urimelige, navnløse og upaalidelige Hr. Man byder det. Men Man har ogsaa endeel Børn, og disse hedde Folk, Rygtet, Publicum, Læserne &c. Det første af disse, som er et inderlig godt Barn, faaer nu Skyld for saa meget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Naar et ondskabsfuldt Menneske ønsker at sige nogen en Ubehagelighed, og dog gjerne vil skjule, at han er Barnefader til den Usandhed, han fremkommer med, saa lægger han dette stakkels uskyldige maallese Barn den i Munden. "Folk siger det, er et Toug, hvorved man bogserer mangen en Usandhed ind i Verden. Men Rygtet er derimod et Barn, som i visse Maader ligner de Børn, der overleveres til Pleiestiftelsens Pleie. Det fødes, uden at man kjender Moderen eller Faderen, det trives og voxer frodig op, eller det vansmægter og døer, uden at man erfarer, af hvad det levede eller af hvad det døde. Det er i øvrigt et vanartet Barn. Det skaaner ingen Alder eller Stand. Det opfører sig i alting som en Bastaard. Dets Sødskende ere Legio og trives af visse Grunde meget i vore Dage. - Publicum er et uskyldigt Barn, der har megen Lighed med Dalailama i Thibet *). Forfattere, Virtuoser og Skuespillere have især stor Commerce med det. De behandle det som Chineserne deres Huusguder, Dalailama, der i Thibet betragtes som en udødelig Konge og Ypperstepræst, er et fattigt Barn, der ved Præsternes Bedragerie ophøies dertil, og i øvrigt holdes meget i Ave. derbankes af dem i Dag og tilbedes af dem i Morgen. Der appelleres til dets Domstoel, uagtet ingen Foged eller Underfoged i Verden gjør nogen Arrest paa dets Dom, og man ikke engang for al Perus Guld kan faae Arterne beskrevne. - Læserne er et usynligt Væsen, som alle Forfattere, selv de, hvis Arbeider ikke komme for nogen anden levende Skabnings Øie end Bogtrykkerens, Boghandlerens og Bogmøllets, og i al Fald Urtekræmmerens, bestandig tale og appellere til. Resultatet af alt dette vil maaskee blive, at Læseren vil spørge, er det fornuftigt, at Man skriver sex Sider over eet Ord paa tre Bogstaver, – Det maa Hr. Man selv forsvare. - Hvor mange Sider, ja Bøger er der ikke skredet over det eneste Ord: Transubstantiation? Familieselskaber.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Da den vise Socrates lod sig bygge et Huus i Athenen, blev han spurgt af een, der forundrede sig over, at det var saa lille, hvorfor han ikke lod sig opføre en Bygning, som var mere passende for en Mand af hans Stand, - Philosophen svarede: at han vilde prise sig lykkelig, om han kunde see dette lille Huus opfyldt med sande Venner. Saaledes talede een af Verdens første Vise i en Tidsalder, hvor Venskabs Luer, endnu flammede saa reent i Menneskenes Hjerte; hvor Egennytten med alle sine Følgesvende endnu ikke saa ganske let kunde sønderhugge de hellige Baand, der binde Slægtning til Slægtning, Borger til Borger indbyrdes. Allerede den Tidsalder, som er Aartusinder ældre end vores, folte, at sande Venner ere sjeldnere end Guld. Ganske anderledes tænker man i vore Dage. Vore Rige kunne ikke faae deres Bygninger store nok, de lade indrette Sale, der kunne rumme fem Hundrede, ja endog flere Mennesker, som de kalde deres Venner. Selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
den simple Borger maa nu have en Sal, der staaer ledig i hele Uger, og kun bruges til at modtage Fremmede i. Skulde man slutte fra disse Selskabsværelsers Størrelse til de indbudne Venners Tal, saa maatte man troe, at Verden aldrig har været rigere paa Venner, og at Venskab aldrig har været almindeligere, end netop nu, hvor saa mange tvivle om dets Tilværelse. Jeg kjender de Mænd, som her i Hovedstaden have nogle Gange om Maaneden stort Selskab hos sig. Et Antal af henved fyrgetyve Mennesker indfinde sig hos dem, og alle det forstaaer sig – som Venner. Man kalder disse Sammenkomster meget beskedent: Familieselskaber, endskjønt Gjesterne ikke ere videre i Familie sammen, end for saavidt Adam var deres fælles Stammefader. Den Uindviede, som bedømmer disse Selskaber efter det Udvortes, anseer dem naturligviis for Venskabets hellige Sæde. Man kysser hinanden, man trykker hinanden i Haanden, man - hvad behøves der vel mere til at skuffe den Uerfarne? Men trækker man Sløret bort fra dette fortryllede Malerie, saa finder man, at det er Jnteressen, som spiller her, ligesom næsten overalt, Hovedrollen. Den rige og speculerende Handelsmand indbyder Venner til sit Bord af sand Speculationsaand. J den Kreds, hvor Bacchus og Glæden troner, sniger Mercur sig ganske listig omkring. Han kjender saa godt, til hvilket Departement ethvert Menneske henhører. Han fritter og pomper enhver. Saaledes bliver da her Venskabets Tempel forvandlet til en Børs, hvor Handelspeculationer bedste lade sig drive, og hvor man flittig minerer og contraminerer. Dersom det var mueligt for nogen Dødelig, at prøve Hjerter og Nyrer, saa vilde man finde, at næsten alle disse indbudne Gjester eller Venner ikke ere andet end det Vand, der henledes til en Mølle, og som den blyt staaer i saa nøie en Forbindelse med, fordi den drives af det. - J andre saakaldte Familie selskaber, hvor ikke denne Jnteresse finder Sted, hersker der derimod et andet og ikke bedre Slags. For at indhylle sig i ussel og laant Glands, indbyder man kun dem af sine Beslægtede eller Bekjendtere, som ere rige eller fornemme. Selv de naturligste og helligste Baand opløses der. Man tilsidesætter og ringeagter sine fattigere men nærmeste Paarørende. Det vilde ikke være vanskeligt, ved Kjendsgjerninger at bevise, at mangt et Familieselskab bestaaer af Fremmede i Ordets virkelige Forstand, medens Fader og Moder, Broder og Søster aldrig indbydes. Man vil gjerne udhasunes; man vil have Navn for at føre et glimrende Liv, og dette kan ikke skee ved fattige Paarørende, der ikke have Adgang til høiere Steder. Det maa skee ved Folk, der have Jndflydelse, der ere rige, eller i det mindste fornemme. Udtrykket Familieselskab er over mangen en Familie, der skammer sig ved sine fattigere Paarørende, og udelukker dem fra sin Kreds, en sand Satire. Vore Rigmænd kunne hos den Fornuftige ikke opvække andet end et medynksomt Smiil, naar de indrette Prunke sale, som man kan vende med Heste og Vogn i, til at modtage deres Venner. Den Mand, der lader sin Sal male som en Skov, og derved tilkjendegiver, hvilke Gjester han venter caracteriserer i alle Maader vor Tidsalders Venskabs= og Selskabsvæsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Blandede Nyheder. For nogle Dage siden blev formodentlig den første Bonaparte her i Staden begraven. Det var et Barn, hvis Lykkesomstændigheder vare saa ugunstige, at Fattigvæsenet maatte give det fri Jord.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
J Februarii Maaned 1804 tildrog der sig følgende sørgelige Begivenhed. Medens den afdøde Capitain Sebbelow laae i en Havn, ikke langt fra Frederiksnagor, blev endeel af Skibets Sager transporteret hen paa den saakaldte Bankesal, en Plads paa det faste Land, hvor alle Slags Skibsmaterialier i Almindelighed henføres. Sagerne bleve transporterede i en Baad, som var bemandet af Sorte, med hvilke Slagteren fulgte som Opsynsmand. Da de kom i Land, sagde den Styrmand, som havde Opsyn over Bankesalen, til Slagteren, at han skulde følge tilbage med Baaden. Den sidste modsatte sig denne befaling, og Styrmanden gav ham et Slag paa Øret, i det han erindrede ham om hans Pligt. Slagteren vedblev at vægre sig; og da Styrmanden gav ham nok et Slag, erklærede han bandende, at han, om han vovede det endnu engang, vilde stikke ham ihiel med sin Kniv, som han i det samme trak ud. J det Styrmanden derpaa vilde gribe ham i Brystet, og han ham Kniven lige ind i Barmen. En Constabel greb ham bagfra; han blev derpaa bragt ombord og lagt i Lænker. Capitainen, der ikke vilde føre dette uregjerlige og farlige Menneske til Kjøbenhavn, overleverede ham til Retten i Calcutta. Uagtet der var Vidner nok, vedblev han dog at negte Gierningen. Han paastod, at Styrmanden havde selv løbet sig Kniven i Livet, i det han vilde gribe ham i Brystet. Da ingen, efter de Engelske Love, kan dømmes fra Livet uden egen Tilstaaelse, saa blev han dømt til to Aars Arbeide i Lænker paa Williams Fort: en Straf, som imidlertid ingen Europæer saa let skal kunne udholde i saa lang en Tid.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Det borgerlige Militaire i Kjøbenhavn har nu faaet en meget brillant og smukt udarbeidet Mercuriusstav, som bruges til at oplive Janitcharmusiquen. Den skal, efter Sigende, have kostet 150 Rdlr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Licentiat Nemmich har, som forhen meldt, paa sin Reise igjennem Tønningen i April Maaned d. A. udgivet en Beskrivelse over denne Stad, der ved Elbbloquaden er bleven yderst vigtig. Af hans Jagttagelser leveres her følgende: Navnet Tønningen ville adskillige udlede af Tønde. J Stadens gamle Segl, hvoraf Vaabenet endnu findes paa Fløien af Taarnet, staaer en Tønde med en Svane. Det nuværende Retssegl er et Skib med en Tønde. Staden mangler smukke Egne og Promenader. Den lille Slotsplads besøges kun lidet af fornemme Folk. Strandkanten har ingen behagelige Prospecter, men Øiet dvæler ved Mængden af bestandig afvexlende Skibe. Paa Landet hersker den saakaldte Marsksygdom, som fremmede Tærskere faae, naar de i Høsten tage Tjeneste i Marsken, og nyde for meget Marsklandsføde. Sygdommen tager imidlertid meget af. Efter Bloquaden hidføres fra alle Kanter lettere Fødemidler and de sædvanlige, og Oxekjødet er tillige blevet bedre. Det ferske Vand er slet; Brønde gives her ingen af, og Jndbyggerne samle Regnvand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Den 13 Februari 1803 havde Staden 1994 Jndsbyggere, siden Bloquaden er Tallet steget til 4000. - Eideren er vel forsynet med Tønder og Vartegn. Saalænge som Jis og Storm ikke forbyde det, krydser der Loodsbaade for at indlodse Skibe, der ikke have Helgolandske Loodser. Regjeringen er nu betænkt paa at lægge en Loodsgaliote, der tillige skal være et Fyr, forved Eideren. Lexow har efter dens Opfordring gjort en Tegning dertil. Jndretningen vil være til megen Nytte for Handelen. - J f. A. bleve endog Skibe, der gik 19 Fod dybt, indladte. Men det er dog ikke raadeligt, at lade saa dybtgaaende Skibe seile her, Siden Elbbloquadens Begyndelse har man derfor ikke indladt Skibe i Havnen, der gaae over 10 Fod dybt, paa det Farten ikke skal blive forstyrret. Disse Skibe maae om Vinteren ligge ved Stranden, og om Sommeren paa Strømmen, for Anker. - Reden er ganske sikker. - Skibene losses, saa vidt som mueligt, strax ved deres Ankomst. Men da der ofte kommer saa mange, at Toldbetjenterne ikke kunne overkomme det, saa maa adskillige bie nogle Dage. Skibe med Frugt og Manufacturvarer for Messerne have Fortrinet. -J Havnen har en Havnemester og paa Strømmen Vagtskibets Commandant Overbestyrelsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Hamborgs Assurandeurer og Assurancecompagnie have en Befuldmægtiget her, i denne Tid den virksomme Lexow. J Vinter, da Eideren var lagt til, lod han Søtønderne transportere over Land, hvorved tyve Skibe ankom til Vollwyk, førend Eideren var aaben. Ved dette Sted kunne Skibe ankomme hele Vinteren igjennem, da Eideren nedenfor samme aldrig lægges ganske til. - Canal-Opsyns commissionen i Rendsborg har Overopsigten over Tønderne &c. Afgivterne derfor hævede tilforn Tønningen efter et eget Regulativ, men efter at Kongen, siden Canalfarten, har kjøbt Rettigheden dertil for 10,000 Rdlr., hæves den af en Kongel. Toldforvalter. J A. 1804 indbragte denne Afgivt omtrent 14000 Rdlr. - Tolden beløb sig overhovedet 1804 til 202,000 Rdlr. Førend Elbbloquaden var den kun 20 til 30,000 Rdlr. Samme Aar lossede her imellem 6 og 700 fremmede Skide (Hollandske uberegnede. - Tønningens egne Skibe udgjorde 1803 i Commercelæster 297 1/2. Deres Tal er omtrent 30. Lexow allene eier 9. Han har og anlagt et Skibsværft og ladet bygge der et Skib. Nu bruges det til at reparere, men ikke til at bygge Skibe; thi Arbeidslønnen er for høi. Ligeledes har Lexow anlagt en Reberbane. Det Vollerwykske Batterie er anlagt 1803 og er det yderste. To andre nær ved Tønningen ere anlagte, det ene 1801 og det andet 1803. - Det Kongel. Pakhuus er meget stort. Her kan man mod en ringe Leie oplægge Varer, selv Contrebande, saalænge man vil. Men almindeligen maa man her, siden Elben blev bloqueret, betjene sig af Kjeldere, Stalde &c. til Oplagssteder. - Huusleien er saa dyr, at Claussen & Comp. maa betale 2000 Rdlr. i aarlig Leie for et lidet Huus, og Graban1500 Rdlr. for nogle slette Værelser &c. De første maae betale aarlig i Nabrungssteuer, som enhver, der driver borgerlig Næring, maa svare til Stadens Casse, 2000 Rdlr. Lexow 1200 Rdlr. &c. Dette er 3 proc. af deres Gevinst. - Staden er, disse store Jndtægter uagtede, ikke bleven rigere, men den fornødne Jndqvartering koster den ogsaa aarlig 10,000 Rdlr. Spediteurernes Tal er over 30. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Natten imellem d. 24 og 25 d. M. afbrændte et Smedehuus ved Odensee. Folkene vaagnede først da Huset stod i Lue, og med Nød fik Konen to smaa Børn kastet ud af Vinduet. Men da hun vilde ile tilbage, for at redde Noget, faldt Bygningen og hun blev et Offer for Luen. Manden er ogsaa betydelig forbrændt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Prinds Christian af Hessen agtede at fortsætte den 29. f. M. sin Reise fra Berlin til Dresden, Prag og Wien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
To Soldater i Cassernerne i Kjøbenhavn havde i disse Dage havt en Strid, og den af dem, som havde Uret, blev straffet. Denne sidste gik derpaa om Morgenen op til den første og huggede ham med sin Sabel, medens han endnu laae i Sengen, først over Laaret, og derpaa, da han vilde værge sig, over Armen. Saarene ere vel farlige, men ikke dødelige.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
En Plantageforpagter paa de Danske Vestindiske Øer er nylig bleven ved Høiesteret dømt til sex Maaneders Fæstningsarbeide, fordi han har begaaet den Grusomhed, at afskjære en Negerdreng, to Stykker af det venstre Øre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Af det store geographiske Værk, som udgives i Paris af Mentelle og vor Landsmand M. C. Bruun, er nu det 12te og 14de Bind udkommer. Den sidstes Arbeide roses fornemmeligen. Det Lawätziske Uld- og Lærredsmanufactur i Neumühlen ved Elben, omtrent en Miil fra Hamborg, har god Fremgang. Staae end Producter ne tilbage for de Engelske i udvortes Skjønhed, saa overgaae de dem derimod i Bonitet. Priserne ere billige; Dynevaarstøiet og Casimiren søges blandt andet meget.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
H. D. Prinds Carl af Hessen ventes i Sommer til Badet i Wisbaden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
J Nancy har man i denne Tid, efter 36 Aars Forløb, først faaet en rigtig Oplysning i en rædsom Criminalproces. Syv Personer bleve 1769 anklagede som Røvere. Fire af dem bleve hængte, to dømte til at arbeide for Livstid som Galeislaver, og den syvende undveg. Atten Aar derefter bekjendte en i Würtemberg arresteret Zigenner, at han og hans Bande havde begaaet den Forbrydelse, som hine vare blevne straffede for.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Den Franske Præsident Dupaty tog sig 1788 af Sagen, og vilde endog lade Acterne trykke, men døde under Sagen. Først nu, efter 36 Aars Forløb, ere hine uskyldig fordømte Mennesker blevne frikiendte. Men naturligviis for sildig!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Konstacademiet i Madrit har udgivet en kostbar og fuldstændig Kobbersamling af Arabiske Oldsager i Kongeriget Grenada og Cordova med Forklaringer over Jnscriptionerne, Hieroglypherne og Chiffrene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Den Hollandske Raadspensionaig beboer nu – det gamle Hofs Slot i Haag, og et Detachement Cavallerie og Jnfanterie maa dagligen begive sig derhen ligesom i Prindsen af Oraniens Tid. Nyligen var han, ledsaget af en Escorte, i Kirken, hvor han hørte en Præken af Hr. Monod, Fransk reformeert Præst i Kjøbenhavn, som i denne Tid opholder sig i Haag, og agter derfra at reise til Schweiz.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Efter Forlydende har H. M. Kongen af Dannemark kjøbt det Wachterske Riddergods Hiiringen. * Dr. Faust har gjort den vigtige Opdagelse, at ethvert chirurgiske Jnstrument (Vaccinationslangetten undtagen) bør, førend der foretages nogen Operation dermed, overstryges med fuldkommen reen Olie. Den Syges Smerte formindskes, og Jnstrumentets Godhed conserveres derved. Han raader ogsaa at varme ethvert Jnstrument, førend det bruges, saaledes at det har Blodets Varmegrad. Tropperne paa den Spanske Admiral Gravina's Escadre ere Kjernen af den Spanske Armee. Escadren har en stor Artillerietrain ombord, og hvad der er besynderligt nok, de to demonterede Cavallerieregimenter, der indskibedes med Sadler, ere de samme, der i Feldtogene ved Pyrenæerne, meest udmærkede sig imod de Franske, som de nu skulle fægte i Forening med.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
J Strasburg døde nylig en theologisk Candidat, navnlig Bierling, som 1794 for ramme Alvor foreslog i Jacobinerklubben, at det derværende prægtige Mønstertaarn skulde demoleres, fordi det stred mod Liighedens Grundsætninger, "at den ene Bygning saaledes skulde rage frem over den anden. - Hvad mon dette Taarn nu vilde sige, dersom det som Beliams Æsel kunde komme til at snakke?
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Den 13 f. M. er der i Berlin ankommet en Fransk Coureer fra Mailland med et Pas for Hr. Novosilzoff, der gaaer til Frankrige med Fredsforslag, paa hvis Udfald alting beroer. - En til Tønningen d. 24 d. M. ankommen Engelsk Kutter beretter, at Lord Garner med nitten Skibe har Bresterflaaden, der bestaaer af to og tyve i Sigte, og forfølger den.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
J Paris er en Skræder bleven stukken ihiel paa Carrusselpladsen af to Creditorer, som han krævede Betaling af. - En Kjøbmandsbetjent i Wien var gaaet ind hos en Skræders Kone for at stiæle, medens Manden var i et Værtshuus. Han skjar Hovedet af Konen og lagde det udenfor Døren. Derpaa gik han hen i Værtshuset, uden at lade sig mærke med noget, men hans blodbestænkte Klæder røbede ham.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Den sidste d. M. spillede de Franske Skuespillere for første Gang paa det Kongelige Theater. De havde temmelig fuldt Huus. De opførte tre Smaastykker, som alle bleve givne til Tilskuernes største Tilfredshed, og deres Spil blev belønnet med fortjent og uddeelt bifald. J det første viiste Mad. Foure og Hr. Duclos sig som sande Konstnere. Den Natur, Liv og Gratie hvormed den første spiller, er bekjendt nok; den sidstes Spil er hendes fuldkommen værdig. Hr. Duclo's Figur, Declamation og Gesticulation ere i alle Maader fortræffelige. Det Naturlige og Sande i hans Spil viser, at disse to Egenskaber ere een, saavel hos Franske som hos Danske, og at Affectation bliver Affectation saavel i den Franskos som i den Danskes Mund. - Hr. Fouree viiste denne Aften hvilket Fag han egentlig er Mester i, nemlig det lavere comiske. Den beskienkede Mands Rolle i det sidste Stykke udførte han ganske fortræffelig. Han blev Sandheden tro uden at synke til væmmelig Overdrivelse. Den ved denne Forestilling alt for overdrevne og saa ofte i Utide anbragte Klappen, kan iøvrigt ikke være smigrende for nogen sand og tænkende Konstner. - H. K. H. Arveprindsen og hans høie Familie beærede Forestillingen med sin Nærværelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-05-31
Kjøbenhavn. Trykt hos P. H. Hørckes Enke
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-03
Nyeste Skilder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-03
Kjøbenhavn. No. 67. Den 3 Junii, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-06-03
Roeskilde Domkirke. Jeg veed ikke, hvilke besynderlige Følelser der, bemestrer sig Sielen, naar man fra Hovedstaaden tager ud til Roeskilde. Kjøbenhavn, fordum et Fiskerleie, forvandlet til en Kongestad, og Dannemark gamle, berømte Førstesæde, hvor Harald, Knud og Waldemar tronede, nedsjunket til en ubetydelig Kjøbstæd! Gives der noget stærkere billede paa det Ustadige og det Afvexlende i at menneskelig Storhed, Paa den hele Vei, som fører fra Hovedstaden til Roeskilde, findes intet Spor til fordums Vælde. De store Tingstene, som ligge i en Halvkirkel lige uden for Byen, ere det eneste, som endnu vidner om, at her engang levede et Folk, som regjeredes efter Love, Naar man nærmer sig Domkirken, sættes Sielen Aarhundreder tilbage i Tiden. De høie, dristige Mure, de gothiske Snirkler og Zirater, de ere belæssede med, caracterisere Tidsalderens Aand. Alle de store Mænd, som Historien har lært mig at kjende, svævede her omkring mig. Min Phantasie fremtryllede her Absalon og hans kronede Ven. Jeg saae begge vandre Haand i Haand, liig en Henrik og Sulli. Jeg hørte dem tale om, at fremme Folkets Held, om at knuse de røverske Jomsviker, om at trodse Pavens frække Overmod. Jeg saae den kjekke Biskop Wilhelm staae i Kirkedøren, holdende sin Krumstav for Kong Svends Bryst, og raabende: En Morder bør ikke vanhellige Guds Tempel!" Jeg saae Margarethe, med en Qvindehaandstyre et tredobbelt Scepter, og hørte tre Folkeslag kalde hende Moder. Men i det jeg traadte ind i Kirken, faldt Teppet ned for dette Tryllebillede. Jeg fandt her en heel Verden opløst i Støv. Jeg kom til mig selv igjen, og det hele fortryllede Syn brast for mit Øie som en Sæbehoble. Den kjekke Biskop Wilhelm, som ikke frygtede for at sige Førster selv Sandhed, ligger her, forvandlet til en fortørret Beenrad, indmuret i en Pille ved Alteret. Kirkebetjenten holdt Lyset hen til en Aabning i Pillen, og jeg kunde nu tydelig see de Been, som otte Aarhundreder ikke have formaaet aldeles at opløse.