JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1780-11-22
Fjerde Optrin. Dormel, Mad. Dormel, Sophie, Henrich. Den sidste gandske bleeg og afmægtig, med forbundne og blodige Arme. Han bærer to Brød, og en Flaske Viin. Henrich i det han kaster Brodene paa Bordet, og sætter Flasken paa Gulvet.) See der, mine hjerte Forældre, vil De nu spise. Det har kostet mig temmelig meget; jeg kan ret strax ikke meere (Han synker afmægtig ned paa en gammel Kuffert.) Dormel. Hvad betyder dette Hvad, Er det maaskee en Frugt af nogen skammelig Handling? Hvad siger du du Ulykkelige Henrich med en mat Stemme.) O, spiser dog, siger jeg. Baade Brød og Viin har jeg ærlig fortjent, saa jeg er endnu ikke uværdig at være Deres Søn. Dormel. Men hvad betyder den Tilstand, hvorudi jeg seer dig? Mad. Dormel (i det hun bliver Blodet vaer paa hans Arme.) Ach, Himmel, han er blodig! Gesvindt, Sophie, Spring efter nogle Klude, hvorledes er det fat, Har du været oppe at slaaes Sophie Ach Moder! – See, Seel det ene Bind er gaaet lost. Han er bleven aareladt, og Aaren er sprungen op igien. Henrich saandske mat) Ach, min hjerte Fader – min søde Moder! – min kjere Syster, Jeg gjorde det, for at skaffe eder noget Brød. Dormel og Mad. Dormel paa eengang.) O Søn, Sophie Ach, min Broder, Fader og Moder indsluttede ham i deres Arme, og Sophie giorde sig Umag for at tilbinde Armen)
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
Aar. Numer, Anden Avis. Aargang. for Onsdagen. Børn. den 29. November.
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
En Byrd eller Fødsel kan skjenke den Adel, Som Dyden os giver, der er uden Dadel. Slutningen af Skuespillet Aareladningen. Henrich (som springer op og griber fat paa hans Haand) Endnu en Bøn, naadige Herre! Greven. Hvad er det for en Bou, min Søn, Henrich. At min trofaste Ven, som i Dag hialp mig med sin hele Formue, maae have en lige Andeel i de Velgierninger, som De ville bevise os Greven, Ædelmodige unge Menneske, Du kan være vis paa, at jeg allerede havde besluttet ved mig selv, ogsaa at ville sørge for ham. J Morgen ved denne Tid vil jeg nære hos eder igjen, mine Venner. Sørger imidlertid for, at jeg kan finde ham her gaaer bort.)De saae allesammen en Tidlang efter ham med en tavs Beundring. Derpaa kastede Dormel sig med sammenfoldete og op mod Himmelen løftete Hænder ned paa sine Knæe, og sagde med et meget rort Hierte. Gud, o Gud, Send din bedste Velsignelse over denne Ædle, din Engel, som du har sendt os, Og Tal, Tak, Tak, være dig, du evige Kjerlighed, som har sendt ham hid til oc – (opbringende) Op, op, mine Dyrebare, kommer nu, og nyder de Gaver, som vi har faaet fra vor Fader i Himmelen, og Tak og Priis være vort Levnet ham – (De satte sig alle med Glædes Taarer i Øynene til Bordet og spisede.)¬
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
Efter Maaltidet erindrede Henrich sin Fader om, at faae hans fattige Ven hid, til den Tid Greven kom, for tillige at faae ham lyksaliggjort. Han prisede Gud med megen Glæde, som et godt og paa Guds Velgierninger skjønsomt Barn, for den uventede Lykke, som var tilsendt dem i Dag af den Algode; og hans Forældre toge med oploftete Hierter den største og ommeste Deel i disse deres værdige Søns Folelser, Greven kom Nye Glæder udbredde sig paa alles Ansigter ved hans Ankomst, Med en rørende og henrykkende Forundring anhørde de Grevens Tale: "Mine Venner, Her har jeg skrivtlig optegnet den Plan, paa hvilken jeg har tænkt, at see dem alle lyksaliggjorte. De læse den nu igjennem, Hr. Dormel, og sige mig oprigtig, om De troe, at der mangler noget, til at gjøre Dem lykkelige. Jeg vil da stræbe, saa vidt det staaer i min Magt, at udfylde Manglerne og afhielpe dem. - Dormel læde, og imellem hvert Afsnit raabe: O Gud, lad din Velsignelse hvile paa Avis paa saadan Menneskeven, – Ney, naadige Herre, sagde han tilsidst: Jeg og min Familie ere nu blevne lykkelige ved Deres Naade, tillige med denne vor fattige Ven, og ønske os ingen større Lykke paa Jorden. – Saa er det vel, sagde Greven, og mit Hjerte føler sin Løn i dette Gode, dette lidet Gode, som jeg har kunnet gjøre.
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
Ved følgende Beretning om en Søe-Skade, som har tildraget sig ved Danzig, ville vore unge Læsere see et rart og elskværdigt Skilderie af Ædelmodighed og Taknemmelighed.
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
En Engelsk Skibs-Capitain, ved Navn Richardson, blev ikke langt fra Danzig overfalden af en forskrekkelig Storm. Med stor Nød lykkedes det ham endelig at naae Havnen. Et andet Skib, som kom efter ham, var ikke saa lykkeligt, thi det blev af Stormen og Bølgerne kastet hen paa en Sandbanke, og sexten Mennesker, som fandtes derpaa ventede hvert Øyeblik, at Skibet skulde gaae i Stykker, og de blive en Rov for de rusende Bølger. Richardson saae deres Nød; men hans eget Skib var saa ilde tilredt, og hans Folk vare af det meget Arbeyde og overstaaete Dødsangest saa udmattete, at det var dem umueligt, at vende tilbage igjen, for at komme de Nødlidende til Hjelp. Disse Menneskers Frelse laae dog Richardson, saa sterkt paa Hjerte, at det var ham umueligt, at blive en ørkesløs Tilskuer af sine Medmenneskers Nød. Hvad gjorde han da Han foer hen til Capitainen paa et andet Skib, som laae ligeledes der for Anker, og bad ham, at opfylde en Menneskeligheds Pligt, til hvis Opfyldelse han ikke selv saae sig i Stand. Men denne anden Skibs-Capitain var en af de smaa kolde Sjele, som, naar de skulle tjene nogen, altid først med stor Betænksomhed spørge sig selv. Kan jeg og gjøre det, uden selv at vove noget derved, Er der og noget at vinde og fortjene derved. – En hæsselig Tænkemaade, Denne egennyttige Mand var altsaa ikke at bevæge dertil, at give sig selv i Fare, for at rædde andres Liv, uagtet alt, hvad den godhiertige Richardson forestillede ham. for Børn. Derpaa bad han ham, at han i det mindste vilde laane ham sin Baad, fordi den var større og sterkere end hans egen. Men ogsaa dette afslog den utjenstagtige Mand ham, paa den Grund, at den enten let kunde komme til Skade, eller vel og blive reent borte i den forskrekkelige Storm, som det endnu stedse var. Blussende af en ædel Harme ilede Richardson, nu tilbage igjen til sit eget Skib, og raabde til hans udmattete Matroser, "Hør Kammerater, Har J vel endnu Kræfter og Mod nok, til at udøve en Barmhiertigheds Gierning for Guds Skyld, Seer de Ulykkelige hisset henne, som hvert Øyeblik komme Døden nærmere. Deres Baad er fra dem; de kunne ikke hielpe sig selv Er der nogen iblandt jer, som har Hjerte i Brystet, saa følger med mig! Med disse Ord sprang han selv ned i Baaden, og otte brave Matroser sprunge efter ham. Modige og kæmpende roede de igjennem de vilde skummende Bølger, og kom endelig lykkelig til det Strandete Skib. Men i deres lille Baad kunde de ikkun indtage sex Mennesker til paa eengang. Disse bragde de altsaa først i Land; derpaa vendte de endnu to gange tilbage igien, for ogsaa at afhente de øvrige. De arme Menesker, som vare blevne ræddete, takkede dem med Glædes Taarer; og de selv følede en Forsmag af himmelsk Sallighed over det, som de havde gjort.
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
Jblandt de sexten Mennesker, som havde dem at takke for sit Liv, var ogsaa en rig Kjøbmand fra Smyrna. Denne kom Dagen efter til Richardson, og bragde ham 1000 Guineer, omtrent 50000 Rdlr. Hvortil skal de Penge, spurade Richardson. – Dem skal Du have, svarede Kjøbmanden; antage dem som et lidet Beviis paa min Erkjendtlighed! – "Jeg, Himlen bevare mig derfra; Mener du jeg har hjulpet til at rædde dig, for du skulde give mig Penge derfor, Kjøbmanden blev ved, at ville nøde ham til at tage imod Pengene, og Richardson blev ved at nægte det; men endelig spurgde han: Slig mig dog, du, som kan tilbyde mig saa stor en Foræring, – hvor stor er vel din Formue Saa Avis Saa stor at jeg kunde forsørge dig og dine Skibsfolk altid, uden at blive fattig Naar det er sandt, sagde da Richardson, saa kom hid med Pengene, saa tør jeg nok tage imod dem." Han tog derpaa Pungen med Pengene, kaldede sine Matroser op paa Dækket, og uddelede alle Guineerne iblandt dem, som havde været med at bjerge de Skibbrudne, uden selv at beholde en eneste deraf.
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
J det nu Skibsfolkene stode der og udbrøde med Glædesraab, begyndte Kjøbmanden fra Smyrna at græde. Hvad fattes dig?" spurgde Richardson. Jeg har Aarsag til at være bedrøvet, svarede han, at en Mand, som jeg har at takke for mit Liv, er saa stolt og storagtig, at han ikke vil unde mig den Glæde, at jeg maae vise min Erkjendtlighed imod ham. Du tager i Sandhed feyl, min Ven, raabde Richardson; det er ikke af Stolthed at jeg uddeler denne Foræring iblandt disse Folk, men det et skee fordi de trænge meere til Pengene end jeg, og fordi jeg slet ikke havde kunne rædde dig, uden deres Hjelp. Men mener du da, Mand, blev Kjøbmanden ved, at jeg skulde forglemme dine Folk, See her(i det samme tog han en anden Pung frem) denne har jeg bestemt for dem – Men det er, som jeg sagde, Du foragter min Erkjendtlighed! Ney, jeg sværger dig til ved alt det, der helligt er, at jeg foragter den ikke, sagde Richardson med temmelig Hidsighed. Saa tag da i det mindste imod dette, sagde Kjøbmanden, som i det samme tog en kostbar Ring af sin Finger og overleverede Richardson den. Capitainen tog imod den. Alle de, som hørde tale herom, vare tvivlraadige, hvilken af dem begge de skulde meest beundre, enten Capitainens Ædelmodighed eller Kjøbmandens Erkjendtlighed. Men derudi vare alle enige, at de vare begge to et Par ædle, elskværdige Mænd. for Børn.
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
Den Gjerrige, som havde nedgravet sit Guld. En elendig Gierrig gjorde alt sit Gods og Eiendom i Guld, smeltede derpaa alt Guldet tilsammen i en Klump, og nedgravede det i Jorden, men forsømde ikke, hver Morgen at besøge det. Dette merkede en Tyv, som skal derpaa Guldklumpen bort den første Nat derefter. Da nu den Gierrige næste Morgen kom hen til Stedet, hvor han havde nedgravet sin Guldklump, var han færdig at gaae fra Forstanden over det at den var borte Hvorfor tager du saa ilde afsted, sagde en af hans Naboer til ham. - Ach, min Guldklump er stiaalet fra mig, raabde han. - "Du Daare, sagde Naboen, du havde jo fattet den Beslutning ikke at ville bruge dit Guld, og altsaa var det jo ligesaa godt og det samme, som du slet intet havde Læg en Steen hen i Hullet i Stedet for Guldklumpen, og bild dig ind, at denne Steen er din Skat, saa er du med eet og paa Timen ligesaa rig som du var tilforn. . Hønen og Diamanten. en Fabel.)
Adresseavis for Børn, 1780-11-29
En forhungret Høne fandt, Ved sin Sparken iblandt andet, En anselig Diamant, Som den graved ned i Sandet. Denne dyrebare Steen, Sagde den, mig intet nytter. Jeg med Glæde saadan en For et Hvedekorn bortbytter. Ulyksalig Overflod. Hvor man Nytten deraf savner. Lykkens allerstørste Lod. uden lydelsen en gavner.
Adresseavis for Børn, 1780-12-06
Aar Rumer Anden Avis. Aargang. Onsdagen. Børn. den 6 December. Naar du frygter Herren, gaaer Dydernes Spor, Saa har du ey noget at frygte dig forKorrespondence.
Adresseavis for Børn, 1780-12-13
Aar. Numer Anden. Aargang. Onsdagen. Børn. den 13. December. Med Maade bor Glæde og Lystighed søges; Thi Livets Gjenvordighed ellers forøges.
Adresseavis for Børn, 1780-12-13
Bekjendtgjørelse. Emilie, Charlotte, Caroline og Sophie havde en Lærerinde, som elskede dem, om jeg saa maae sige, med en moderlig Kjerlighed. Hendes ivrigste Ønske var, at de maatte altid være forligelige, saa at de kunde blive lykkelige, og ved fælleds Kjerlighed forføde deres Ungdoms Glæder, og nyde deres Fornøyelse uforstyrret. Med en ubeskrivelig Glæde saae hun de gode Følger af hendes Underviisninger og af hendes Exempel. 2 alt, hvad hun gjorde, talede en ovensynlig Kjerlighed, hvad enten hun belønnede, tilgav eller straffede. Hendes smaa Elever begyndte at blive de lykkeligste Børn. De overbare med hinandens Feyl, de tilgave hverandre gjerne smaa Fornærmelser, de delede deres Glæder med hinanden, og havde ingen Fornøyelse, naar de vare fra hverandre og ikke tilsammen. Men hvor let forglemme Børn Midlerne til deres Lykke, omendskjønt de allerede kjende dem; og hvilken Velgierning er det da ikke for dem, stedse at staae under god Opsigt, Lærerinden maatte paa nogen Tid reyse bort fra hendes Børn. Det var en meget nødvendig Reyse som hun skulde gjøre. Dog hastede hun med hendes Tilbagekomst saa meget hun kunde. Neppe var en Maaned forløben, førend hun ligesom fløy hjem igien til hendes Elever, og bleve imodtagen af dem med de mest levende Glædes Beviisninger. Men ach, hvilke Forandringer merkede hun snart ved disse Smaa Den ene fordrede med Bitterhed noget af den anden; denne vægrede sig trodsig, at gjøre eller give det, deraf foraarsagedes fortredelige Talemaader, og al den Glæde, som de skulde have af deres Leeg og deres Arbeyde, var borte. De kom hvert Øyeblik hinanden i Veyen, og ingen fandt Avis. Behag der, hvor den anden hovede det. Vilde den ene lege i Haugen, saa paastod den anden at ville lege i Stuen, og den tredie at ville blive uden for Døren. Denne Uartighed tog daglig til. En Dag, da de nægtede hinanden alle Tjenstagtigheder og Føyeligheder, og søgde endog at krænke hinanden ved hæslige Gebærder, blev Lærerinden saa bedrøvet, at der randt en Taare efter den anden ned af hendes KinderHung tang og gik bort fra dem op paa sit Kammer. Her tængde hun meget alvorlig paa, hvorledes hun atter kunde tilveyebringe den søde Glæde af Eendrægtighed og fælleds Kjerlighed imellem dem igjen. Da hun kom til dem igien, løbe de alle bistre og misfornøyete hen til hende og klagede, at de slet ikke meere kunde være fornøyete og glade. Den ene besværede sig over den anden, at hun havde Skyld, og saa overhængde de Lærerinden, at hun, som altid havde vidst, at skaffe den Glæde og Fornøyelse, maatte nu ogsaa skaffe dem den. Hun saae paa dem alle med et alvorligt Øyesyn og sagde: Jeg befaler, at J fra nu af ikke skal forstyrre hinanden i eders Leeg, og paa det at sligt ikke skal skee, saa skal enhver af eder have sin egen Plads her i Værelset, hvor hun kan lege allene efter sit Behag. Og paa det at J ret kan benytte eder af denne Frihed, saa maae J have Lov at leg den hele Eftermiddag. Dermed vare de høystfornøyete. Enhver indtog sin anviiste Plads, og enhver begyndte nu at lege sin egen Leeg for sig selv.
Adresseavis for Børn, 1780-12-13
Den lille Caroline fortælde Historier for sin Dukke, men den kunde intet svare hende, og intet fortælle hende igjen, og de andre legede for sig selv. Charlotte spillede Bold; men ingen glædede sig over hudes Færdighed i at fange den, og der var ingen, som kappedes med hende; thi de andre legede for sig selv. for Børn. Sophie vilde fornøye sig med sit Yndlings Spil, Sporgespillet eller Legen. Men hvem skulde hun spørge og faae Svar af, De andre legede for sig selv. Emilie, den lille huuslige Pige, vilde tillave et lidet Giestebud af de Æbler og Pærer, som hun havde faaet i Dag. Men hvem kunde hun indbyde, De andre legede for sig selv. Saaledes var det med alle deres Lege. Jngen vilde gaae godt Da løbe de allesammen hen til Lærerinden, og bade hende med Taarerne i Øynene, at hun dog vilde lære dem et Middel, hvorledes de kunde blive fornøyete igjen. Jeg veed kun et eneste Middel, min Børn sagde hun bedrøvet til dem. Det samme vidste før. Men J har glemt det. Men dersom J ville, saa vil jeg lære eder det igjen. O vi ville hjertelig gjerne raadde de alle, og vare begierlige efter at snappe det første Ord af hendes Mund. Det er forligelighed, det er Systerlig Kjerlighed, O mine Børn, hvor ulykkelige har J ikke gjort baade eder og mig, siden J forglemde samme. Hun taug, og en om Taare trillede ned ad hendes Kinder. Da stode alle de Smaa bestyrtete af Skamfuldhed, og kunde ikke tale et Ord til hende længe. – Derpaa faldt de ind i hendes Arme, og lovede, at de vilde elske hinanden igjen, ligesom de havde forhen giort. De har hidindtil holdt Ord, og aldrig siden været egensindige eller trættekiere; thi nu kjendte de Følgerne af Egensindighed og Trættekjerhed. Lærerinden selv har ladet bekjendtgjøre dette, og forsikkrer, at hendes smaa Elever ere nu de elskværdigste Piger, og hun har Grund til at haabe at de bliver de lykkeligste Mennesker.
Adresseavis for Børn, 1780-12-20
Numer Aar. Anden Avis Aargang. for Onsdagen. den 20. December. Børn. En Mennesket skabt, som det heder, til Møye; Saa kan det og megen Gjenvordighed døye Korrespondence. Allerkjereste Moder, ette er den førstegang jeg skriver min hjerte Moder til; men det er heller ikke ret længe siden jeg lærde at skrive. De maae slet ikke være bekymret for mig og min Broder, hjerte søde Moder, thi vi føre os i alle Maader ret vel op. Vi elske vor søde Moder og ret hjertelig, og vide meget vel, at det vilde gjøre hende inderlig Ondt, om vi vare nartige. Vor Lærer holder og meget af os, og vi ere stedse hos ham. Han er meget venligere og artigere imod os, end de Skolemestere, som der ere hjemme hos de andre. Han siger og, at vi nok hos ham skal faae alt det erstattet, som vi har tabt ved at være komne fra den Skolemester og de Kammerater, vi havde den hjemme. Hjerte Moder seer altsaa, at vi her har det meget godt. J Eftermiddag skulle vi gjøre en liden Reyse, og denne skal gaae for sig til et Land, hvor der er intet Vand i Havet og Floderne, og hvor der er ingen Huse i Stæderne, og slet intet Græs eller noget Slags Frugt paa Markerne. Lad min Frøken Tante gjette hvor vi reyse hen Min kjere Broder vil ogsaa skrive sit Navn herunder. Vi ere begge to, Allerkjereste Moders underdanige lydige Sønner. Nyeheder.
Adresseavis for Børn, 1780-12-20
Bekjendtgjørelse. For eder, J unge Læsere, af hvilke ventelig den største Deel staae i den søde men skadelige Jnd bildning, at alle eders tilkommende Dage skulle blive ligesaa rolige, og henflyde ligesaa forgløse og magelige, som eders nærværende kummerfrie Ungdom henløber, og foreder, som endnu maaskee ikke har havt nogen Anledning, til at lære, hvor fornødent det er, allerede i den tidlige Ungdom at nægte sig selv den magelige og kjelne Levemaade, for at hærde sit Legeme og sin Siel, til at taale og udstaae Livets tilkommende uudeblivelige Viderværdigheder, for eder vil jeg fortælle den merkværdige Begivenhed med den Engelske Vice-Admiral Johan Byron, som jeg har uddraget af hans Levnets Beskrivelse. J see af hans Historie, at hverken hans fornemme Fødsel, eller hans Forældres Rigdomme kunde beskytte ham for de Tilfælde, ved hvis blotte Fortælling ventelig en kold Gysen vil overfalde eder.
Adresseavis for Børn, 1780-12-20
John Byron, nu værende Engelsk Admiral, er den anden Søn af en meget anselig og meget Avis rig Lord, som lod give ham en Opdragelse, der var overeensstemmende med hans Stund. For at tjene sit Fæderneland saa tidlig som muligt, opofrede han sig meget ung til Søetjenesten Hans første Udflugt var forenet med en Række af ulykkelige Tilfælde og store Besværligheder, om hvilke man, førend de vare overvundne, umuligt skulde have kunne troe, at et Menneske skulde have været i Stand til at udholde dem. Da hans Taalmodighed, hans Hengivenhed under Guds Villie, hans Standhaftighed, hans Menneskelighed og hans Fermhed i at beslutte sig i disse Omstændigheder udmerke en retskaffen Mand, saa fortjener samme at blive fremstillet til Mønster for alle unge Mennesker.
Adresseavis for Børn, 1780-12-20
J hans 17de Aar gik han som Volentair om Bord paa et Skib af den Escadre, med hvilken Lord Anson i Aaret 1740 foretog en Reyse omkring Jordkloden. Skibet Voveren var en gammel Indiefahrer, og saa sterk lastet med alle Slags Forraad til Escadrens Brug, at det nødvendig ikke kunde seyle saa stærkt som de andre Skibe. Allerede i Strædet la Maire vare de andre Skibe komne det af Sigte, og ikke længe derefter mistede det sin Agtermast i en sterk Storm. Desuagtet vilde Capitainen forsøge, at naae Øen Socoro, efterdi han ventede der at finde hele Escadren igjen. Alle Officiererne raadede ham fra dette farlige Forehavende, efterdi Skibet stod en øiensynlig Fare, af Vinden at blive kastet imod den vestlige Kyst af Amerika, men han forkastede deres Forestillinger, da han holdt det for sin Pligt, at anstille det besluttete Forsøg, og fordi Faren ikke forekom ham saa stor og saa øiensynlig, som de øvrige syndes. Han blev dog snart, omendskjønt for silde, overbeviist om sin Vildfarelse, og befalede, man skulde søge at afarbeyde Skibet fra Landet. Men al Umag var forgjeves, Skibet stødte paa Grund, og man var i en temmelig Tid i den farligste og fæleste Tilstand, uden at vide, hvad man skulde tage sig for. Det var Nat, og Roeret var strax blevet borte ved det første Stød.
Adresseavis for Børn, 1780-12-20
Hr. Byron siger, at han herved har havt Leylighed til at merke de forskjellige Yttrelser og Virkninger af Forskrækkelsen efter Skibsfolkenes adskil for Børn. lige Gemyts Beskaffenhed. Nogle gik gandske fra deres Forstand. En f. Ex. gik omkring paa Dækket, svingede sin Hirschfænger, og kaldede sig selv Konge over Landet. Andre vare ligesom forstenete, og stode eller sadde gandske stumme og livløse, kun saa beholdte deres Forstand og bleve mægtige at befinde sig; og iblandt dem udmærkede sig i sær den unge Byron selv. Man ønskede, at faae Skibet saa nær til Landet, at man i det mindste kunde rædde Livet. Det lykkedes dem. De løbe ind i en Aabning klemde Skibet imellem to Klipper, og kappede derpaa begge de endnu øvrige Master, I Dagbrækningen satte man Baadenne ud, og kom med dem til Strandbredden og op paa Landet. Men deres Tilstand var derved ikke blevet meget bedre; thi dette Land var næsten endnu forskrækkeligere end Havet. Alt, hvad de saae, var øde og ufrugtbart, og ingensteds, slet ingensteds fandt de det mindste Næringsmiddel, som var deqvemt for det mennskelige Legeme. J to gange fire og tyve Timer, efterat de havde naaet Landet, havde de slet intet faaet at spise; og den hele Forraad, som de nu kunde bringe sammen, bestod af to eller tre Pund Tvebakstumper, en Vildgaas og noget vildt Selleri. Det var en maver Frokost for 140 Mennesker, som havde fastet i 48 Timer. De kunde see Kordilleras langt borte fra sig, men de kunde ikke skjelne, om de selv vare paa en Øe eller paa det faste Land af Amerika. Jkke allene Landet, men endog Havet, som dog ellers skaffer saa mange Folk Næring og Underholding paa dets Kyster, var her gandske ufrugtbart. Deres Elendighed vorde derfor inden kort Tid saa høyt, at de Rovfugle, som kom flyvende dertil, for at fortære de Druknedes Legemer, vare Lekkerbisgener for dem.
Adresseavis for Børn, 1780-12-20
(Slutningen følger.)
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Aar. Numer Anden re Aargang. Onsdagen. Børn. den 27. December. Naturens Indretning er nyttig og god. Vær derfor i samme tilfreds med dit Lod.