Viborger Samler, 1842-07-26
J en lang Aarrække har ingen Begivenhed gjort et saa almindeligt og levende Jndtryk i Paris som Efterretningen om Hertugens Død. Saaledes formaaede et Øieblik at bringe den statskloge Konges skjønneste Forhaabninger til at forsvinde. Den Afdøde var Nationen, kjær; Hertugen af Orleans var Hærens Yngling; mange af Krigerne havde været Vidner til hans personlige Mod og Aandsnærværelse; ved sin Nedladenhed havde han pundet Alles Hjerter. Men Aarsagen til den moralske Rystelse, som Paris og hele Frankerig har lidt og lider, maa ei alene søges i Prindsens Død, men i den Plads, han indtog imellem en alderstegen Fader og en umyndig Søn, og denne Plads kan Jngen besætte eller udfylde Ordet Regentskab er paa Alles Læber, og til dette Ord knytter sig slemme, sørgelige Erindringer. Vel kan man med Dristighed antage, at en saa villie og characteer stærk Mand som Ludvig Philip vil i den nu dobbelt levende Bevidsthed og sin Nødvendighed ogsaa finde en dobbelt Kraft til Udholdenhed paa sin høie, vanskelige Post; men Naturen har visse Grændser, som det kun saare sjeldent er tilladt Mennesket at overskride. Hvilke Udsigter for Lidenskaberne og Jnteresserne, der uophørligen udspeide Statsmagtens svage Side, Faren er ikke indbildt; det vilde være taabeligt at negte den. Allerede begynde Bladene at discutere Regentskabspørgsmaalet. Legitimisterne protestere imod Hertuginden af Orleans's Udnævnelse til Regentinde, fordi hun er en Protestantinde; de Fleste fordre Hertugen af Remours. Legitimisterne ville, at les Stats generaux (Stænderne) skulle sammenkaldes; den yderste Venstre forlanger istedetfor det neppe valgte Kammer et nyt Kammer. J hvilken Grad Legitimisterne nu hæve deres Forhaabninger erfares af følgende mystiske Udtryk af La France: "De providentielle Begivenheder ere ligesom Udgangspuncter for nye Forhold. Lorsque la Providence efface, Cest pour eirire!" (Naar Forsynet udsletter, da er det for at skrive.) – Hertil svarer Thiers's Organ le Constitutionnel: "Journalen fra Gräz (den afsatte franske Kongefamilies Sæde) spilder sin Tid og Umag. Dens Hertug af Bordeaux er ligesaa umulig idag, som igaar. Den Nationalfølelse, der i 1830 udstødte ham og hans Familie, er endnu efter 12 Aars Forløb ligesaa levende. Den skrækkelige Catastrophe, der har berøvet os Kronprindsen, har tillige forhøiet Landets Sympathier for den yngre, og Landets Uvillie imod den ældre Linie." – Fra nu af, udbryder la Presse, tør der ikke længere findes nogen Opposition; fra nu af maae Alle tænke og handle conservativt, og det vilde være afsindigt nu at ville tænke paa Detailreformet. Hertil svarer Siele: "Nu maa tvertimod Regjeringen blive populair, nu maa den skride frem og sikkre sig Folkets Yndest og Velvillie; thi med det umyndige Barn trænger den nu meget mere dertil, end dengang, da een elsket, tapper og prøvet Hersker stod ved Regjeringens Side." Samme Anskuelse deeler Cour. fr., der paastaaer, at Faren kun er stor, fordi den personlige Regjering er bleven Mode, og at Faren vil forsvinde, naar Regjeringen atter vænner sig til at adlyde Parlementets og Folkets tydeligt udtalte Villie." National udraaber: "Forglemmer ikke, hvorledes man har exploiteret Eder i Aarene 1830 og 31; ogsaa dengang raabte man: Lader os forene os for at redde Monarchiet, og da dette var reddet, vare J - Odilon=Barrot, Thiers, Lafitte Dupont de Eure og fl. – tagne ved Næsen og overlistede. Hielper dog endnu engang, for at man atter kan holde Eder for Nar." – Mange formene, at Partierne ville vedblive at være hvad de hidtil vare, og at bygge sit Haab derpaa, at en Omformen, en Omskabning af Partierne vil foregaae fra den 13de Juli, vilde være at bygge, paa Sand.