Aalborg Stiftstidende, 1839-07-26
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 23de Juli. . – – J det offentlige Liv er det nu ganske stille; det er ligesom de 20 Graders Varme, som i de sidste Dage have været Middelpunctet for Temperaturen, have lagt et Baand paa det Røre, man hidtil tydeligt mærkede her. Jngen Trykkefrihedsproces, ingen Finantsdebat, ingen offentlig Strid, intet lille Rescript, ikke engang en Beslaglæggelse. Selv Skriftcommitteen, hvis Magtsprog overalt har fundet fortjent Vurdering, lader til at tage sig en lille Luur efter de forrige Dages Besværlighed og, tørrende Sveden af sig, fortæller Anecdoter i "Folkebladet til Alles Opbyggelse og Slumrens Befordring. J Literaturen er det lige saa stille. Henrik Herz's Stemninger og Tilstande ere den eneste Nyhed, som er at regne for Noget og selv den har ikke vakt den Jnteresse, som man havde formodet ved dens Bebudelse, hvilket vel kommer af, at den endnu, naar man undtager en lille Artikel i et enkelt Blad, ikke har mødt nogen Modstand af det Parti, mod hvilket den kan antages at være stillet. Alligevel har man nok at tale om – fraregnet den udenlandske Politik – og det evige Thema i denne Tid er: Lystreiser, Skovtoure og Dyrehaven. – Dyrehavstiden er nu forbi – den Tid, til hvilken Kjøbenhavnernes Forventninger knytte sig, som de sværme for om Vinteren, som de længes efter om Foraaret og som de med Velbehag mindes om Efteraaret. Dyrehavsbakken er nu øde; kun en eller anden Vogn, der har forvildet sig hid, afbryder stundom Stilheden, som hersker her, hvor for kort siden Trommelarmen, Liremusiken, Trompeternes Skingren, Bajadsernes Raab, Børneskrig, Sang og Jublen blandede sig til en mageløs Hurlumbei. Jeg mindes ikke, at dette vort Eldorado nogensinde har været saa talrigt besøgt som iaar, eiheller har Veiret nogensinde paa denne Tid været saa behageligt og indbydende. Jsær om Søndagen var Trængselen uhyre; man maatte formelig støde sig frem paa Opgangen af Bakken; hvert Telt, hver Bod var fuldpakket af Mennesker og ved Kilden havde der dannet sig en Quene, for at nyde Christen Piils forfriskende Gaver. Paa Kunstnere, Taskenspillere, Eqvilibrister, Beridere, Abekattecomedier, Hundeditto, Glaspusterier, Vaffelbagerier osv. osv. var der isandhed ingen Mangel. Bod var pakket paa Bod, knap kunde man faae Ørenlyd for de mange Udraabere, der i den forskrækkeligste Jargon fra alle Sider udbasunerede deres Herrers og Mesteres brillante Kunster. Et heelt Universitet var ude i Dyrehaven; man talte alene fem Professorer i forskjellige Videnskaber, saasom den naturlige Magie, Tour d'adresse & tout genre, Nekromantie, Bugtalerkunst, foruden Licentiater og Magistre i samme frie Kunster, hvis Tal her, som overalt, var Legio. Blandt det Meget, som her forevistes, var der adskillige virkelig seeværdige Sager og deriblandt nævner jeg Professor Beckers & Comp.s Taskenspillerkunster, af hvilke flere isandhed vare overordentlige og stode ved Siden af det Bedste, jeg i denne Art har seet. Jsær udviklede Becker en næsten mageløs Behændighed ved sine Forvandlinger af forskjellige Sager, og en tyk Valdby kone, der sad ved Siden af mig, svor høit og dyrt paa, at hun havde givet sig Fanden i Vold, for at kunne here saaledes. Af sand Kunstværdi ere Suhres Panoramer, der ligeledes her forevistes og hvilke man venter ville blive at see efter Dyrehavstiden i Kjøbenhavn. Blandt de Præstationer, som kunde sees gratis, det vil sige mod en lille Erkjendtlighed paa den omkringgaaende Tallerken, udmærkede sig nogle dresserede Abekatte, der forevistes af en paltet Jtaliener med et charakteristisk Ansigt. Af disse sine Disciple syntes Foreviseren at være meget stolt, det var pudsigt at see, med hvilken vigtig Mine han lod dem gjøre deres Kunststykker, der vare en Efterligning af dem, en ved Siden af værende Akrobat gav til Bedste, og selv de hyppige Stryg, han lod regne ned paa deres Ryg, havde et Anstrøg af Grandezza. Om denne Jtaliener fortalte en Maler mig følgende Charakteertræk. Maleren havde Lyst til at tage en Skizze af det særegne Skuespil, som Abekattene og Jtalieneren frembød, og bad derfor denne Sidste en Morgenstund om at foretage nogle Evolutioner med sine Dyr, hvori han indvilligede med en majestætisk Air. Da Skizzen efter nogle Minutters Forløb var færdig, bod Maleren Jtalieneren nogle Penge, men som denne stoltelig afslog, idet han i sit gebrokne Tydsk yttrede: er nichts nehm von Kunstverwandte. Aber", tilføiede han, ick wollt gern mein Portrait haben. Kunstneren sagde da, at hvis han vilde komme hjem og sidde nogle Timer, skulde han blive malet og faae sit Portrait, hvortil Jtalieneren svarede: "Ja, das soll ick, aber fo krig ick wohl etwas Apart für mein Gefalsket. Blandt Støien og Allarmen paa Bakken var der dog Noget, som manglede mig, da jeg første Gang besøgte den. J Begyndelsen kunde jeg ikke ret fatte, hvad det var; men snart gik et Lys op for mig - det var Manden med Fredrikssteensfæstning, som manglede – det bekjendte: "Nogle med Bangonetter og Andre uden Bangonetter, mine smukke Herrer og Damer!" Ved min ivrige Efterspørgsel erfarede jeg da, at han St. Hansnat skal hare deeltaget i en Revolte, der vel ikke lignede Mai-Ementen i Paris, men hvis Hensigt dog var at storme Dandseboden og hvorved der vankede adskillige blodige - Næser. Her var han bleven tagen i Kraven af vort aarvaagne Politi og sat i Cachotten, og Dryaden i Træet, under hvilket han stod, sørger nu over Tabet af den, hvis Steentorrøst kunde høres fra den ene Ende af Bakken til den anden. Saaledes viser sig ogsaa Forgængeligheden ved den udødelige Kirsten Piils Kilde. Jøden under Træet er faren heden, Fredriksteensfæstningsmanden er tagen under Varetægt og selv stakkels Mester Jakel viser Spor af Tidens Haand og vilde heller ikke iaar trække saameget som han i forrige Tider pleiede; Pladsen udenfor hans Bod var ialmindelighed tom og det lader til, som om Folk have faaet mere Smag for det Høiere, det Sublimere, thi de luftige Carousselgynger vare stedse fuldt besatte, ja man saae ikke sjeldent to a tre rødmussede Bønderpiger, i Mangel af en Ballon, tage Plads paa en Hest, hvorfra de tilkastede deres Tilbedere kjærlige Blikke. Under denne travle Færden og Hurlumbei var det naturligt, at langfingrede Jndustririddere ogsaa søgte at gjøre deres Kunst frugtbringende. En Herskabsfamilie mistede saaledes alt sit Sølvtøi, som den vistnok til stor Unytte havde medtaget i Skoven, men hvilket dog kort efter blev skaffet tilveie af Politiet. En lignende Begivenhed, dog af en mere komisk Natur, tildrog sig her i Søndags, den sidste i Dyrehavstiden. En Familie var om Eftermiddagen ankommen til Sorgenfri og havde, imedens de spadserede i den smukke Slotshave, ladet den ved enhver Skovtour høist nødvendige fyldte Madkurv blive staaende ved Vognen. Da Folkene kom tilbage var Kurven forsvunden. Hvilken Jammer! J Sorgenfri var Jntet at erholde; man besluttede derfor at drage til Dyrehaven, for der at proviantere sig. Her tog man da Plads i et Telt og det Første, man fik Øie paa, paa et Bord i Nærheden, var den velbekjendte Madkurv, som en geskjæftig Kone var færd med at udpakke. Politi blev hidkaldt, Madamen arresteret og ledsaget i Triumph af en stor Menneskemasse over Bakken, hvorved hun imidlertid viste sig særdeles koldsindig og kun af og til spurgte de Nærmeste hvad de gloede paa. - Et andet Sted, hvorhen Kjøbenhavnerne i de senere Aaringer valfarte om Sommeren, er det yndige Møen, hvis Klinter vistnok yde den herligste Udsigt i hele Danmark. J Fredags afgik et af 200 Personer bestaaende Selskab, der havde fragtet Dampskibet "Dronning Maria" derhen. For Overskudet havde Entrepreneurerne, tre unge Studerende, leiet et Musikcorps og tillige paa Møen foranstaltet fri Frokost for Selskabet. Paa Henreisen var Vind og Strøm imod, hvorfor Selskabet leed meget af Søsyge, men denne Ubehagelighed blev i fuld Maade erstattet ved den Glæde, man derefter nød. Ved Ankomsten Kl. 1 om Natten havde Baronesse Raabe til Liselund været saa opmærksom at lade Opgangen oplyse af Fakler; Leier vare tilberedte i Skoven og der var tillige sørget for alle Beqvemmeligheder, der kunde giøre Opholdet behageligt. Hele Dagen foretog Selskabet, der blev forøget ved omtrent 100 Falsterboere, som imidlertid vare ankomne, Prommenader paa begge Klinterne; den gladeste Stemning herskede overalt og blev end mere forhøiet ved Thorvaldsens og Oehlenschlagers Nærværelse, som hilsedes ved et gjentaget "Længe leve!" samt ved Afsyngning af en af Cand. theol. Smith improviseret Sang. Løverdag Aften og næsten hele Natten var der Bal og Fyrværkeri paa Liselund, den næste Morgen, Kl. 10, forlod Selskabet. atter Møen og ankom Kl. 4 om Eftermiddagen paa Toldboden, efterat man paa hele Hjemreisen havde dandset, sjunget og jublet, saa at Deeltagerne ikke noksom kunne fortælle om, hvormeget de have moret sig. J. D.