Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-11-14
Det er mig umuligt at erindre det Ord til andet. Den der havde skrevet det var Agimoratos Datter. Jeg havde havt den Lykke at behage hende. Hun var af en Christenslavinde bleven undervist i vor Tro, og vilde flygte med mig. "Jeg er ung og smuk – blev hun ved. Jeg har utallige Rigdomme at tage med. Mag saa at vi kan flygte, Vil du ægte mig, jeg elsker dig vil du ikke, saa vil den hellige Jomfrue nok skaffe mig en Mand. Svar mig i det mindste ved Tegn; ved deres Hjelp vil jeg sikkert forstaae dig. Jeg havde foregivet at have fundet Brevet, men Renegaten vilde ikke troe det. Han tog et lidet Krusifix frem af Barmen, og besvor under hede Taarer sin Redelighed. – "Lad mig tage Deel deri, – sagde han - Gud vil hielpe os alle Jeg kaldte paa mine Kammerater, og han maatte gjentage sin Eed. Vi forbandt os ved en Eed til Tavshed, og Renegaten skrev i mit Navn Svaret. Mit Hjerte var deelt imellem Kjerlighed og Taknemmelighed; jeg lod ham love alt. Da vi om Aftenen kom paa Terrassen, var den hulde Skabning allerede ved Gitteret. Hun havde kastet sit Slør tilbage, og jeg kunde tydelig see hende. Det var et himmelsk Øjeblik; jeg følede mig bestemt til Alt. Hun nedhissede nu atter et Lommetørklæde, og mit Brev var i Øjeblikket knyttet til Snoren. Endnu kunde jeg see hvor hun læste det, hvor hun trykkede det til sit Hjerte, og strækkede sine Arme ud imod mig. - Kjerlighed og Frihed! – udbrød jeg begeistret, og mit hele Væsen syntes at være høinet. Vi aabnede Lommetørklædet, hvori der var hundrede Guld-Escudos og en liden Arabisk Seddel. Hun lovede at nedhisse Penge til alle mine Kammeraters Ransionering, hvorpaa vi skulde kjøbe et Fartøi og tage hende med os. "Jeg skal med min Fader tilbringe Foraaret paa et Lyststed, blev hun ved – som ligger uden for Porten Bab-Azone ved Havet. Indret dine Forholdsregler derefter Vi raadsloge tilsammen, og det blev fremfor Alt besluttet at løskjøbe os. Renegaten maatte altsaa skrive hende til, at vor Ransion var ansat til tyvetusinde Piastre, og allerede næste Aften til vi adskillige Sække med Qvadrupler *). Jnden faae Timer vare tredivetusinde Piastre samlede, og vort Mod steg hvert Minut. Vi bare Ransionssummen til Konsulen, og overdroge ham den hele Forretning. De øvrige titusinde Piastre bleve bestemte til at kjøbe og udruste Fartøiet for. Sagen havde nogle Vanskeligheder, men Renegaten vidste at gjøre alt. Han henvendte sig som bragte Pot til en Skipper fra Schercheltemagerarbeide til Algier, og Kontrakten var inden faa Dage sluttet. Renegaten foregav at ville lade Fartøiet med Dadler, og Eieren lovede at laane ham sit Navn. Tolv spanske Slaver bleve leiede til at roe, og vi kunde være sikre paa deres Bistand. Jmidlertid var Agimorato taget paa sit Lyststed med sin Datter, og Konsulen havde løskjøbt os. Vi vaagnede førstegang igjen som frie Mænd. og vort Foretagende syntes enhver lettere. Sactien maatte ankre i Nærheden af Lyststedet, og jeg besluttede selv at melde foralde det. Jeg tradde ind i Havnen; Agimorato kom mi imøde. - Hvad vil du, Rumi!" – sagde han i Frankersproget, da jeg nærmede mig ham. Jeg udgav mig for Konsulens Tjener, og bad om Tilladelse at søge en vis Urt, som skulde voxe blot i hans Have. *) Spanske Guldmønter, ellers kaldede Uncin de Ora 16 Piastre i Værdie. re) Liden Havn i Nærheden af Algier. Jndvaanerne ere berømte for deres Pottemagerarbeide, især forfærdige de store Krukker som bruges til at gjemme Olie, Meel og Vand. Medens han talede med mig, fløi hans Datter til. Jeg var en Slave; efter Landets Skik torde hun lade sig see for mig, hun var ganske usløret. Jeg stod maalløs, hendes Skjønhed blændede mig, jeg vilde saa gjerne have faldet ned for hendes Fødder. Kierlighed, Taknemmelighed, Læn sel, de sødeste Følelser fyldte mit Hjerte. Hun betragtede mig med Omhed, hendes store sorte Øine syntes at svømme i Taarer. Er du fri, Rumisagde hun hastig. Jeg svarede ja. Og naar seiler du til Fædreland.""Med første gunstige Vind Hun vilde spørge videre, da en Slave kom løbende og fortalte Agimorato, at nogle Tyrker, vare stegne over Havemuren, for at stiæle Oranger. Gaae ind, min Datter! – sagde Agimorato – jeg vil tale med disse Hunde!" – Han ilede fra os og hun forføjedde sig bort. Men næppe var han os af Sigte, før hun hastig kom tilbage. aaer du Gaaer du sagde hun grædende, og styttede sig paa mine Skuldre. Jkke uden dig, ikke uden dig!" svarede jeg veemodig og trykkede hendes Haand til mit Hjerte. Saaledes bleve vi ved at gaae; hun var yderst bevæget. Du har gjort mig din Eed! – sagde hun den hellige Jomfrue vil staae os biJ Morgen ved Midnat!" blev jeg ved. J det Øjeblik kom Agimorato tilbage. Jeg blev heftig forskrækket, men hun fattede Afmægtig syntes hun at ligge i mine Ar sig. me; hvor kunde Faderen have tvivlet, De ere borte, min Datter, vær rolig sagde han, og vi bare hende ind i en Kiosk. Jeg forlod hende yderst rørt. – "Hende eller Døden gjentog jeg tusinde Gange.