Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-07-22
Af Pariserbladene erfares endvidere følgende Details ang, denne ulykkelige Begivenhed: Kongen og Dronningen vare strax, saasnart de erfoer den, ilede tilfods ud paa Landeveien, indtil Prindsesserne Adelaide og Clementine kom bagefter i en Vogn, som de da stege ind i. Den øvrige kgl. Familie, samt Ministre, Generaler a. tilte hid fra alle Kanter, saa Huset, hvori Hertugen laae, langtfra ikke kunde rumme dem Alle. Hertugen laae uden al Besindelse; de eneste Ord man hørte af hans Mund, vare disse: "Luk Porten. Der er Jldløs!" Der blev gjort alle mulige Forsøg for at bringe ham tillive, men forgiæves; Lægerne erklærte, at der var skeet en Blodudgydelse i Hjernen. Man kan ikke noksom beskrive det sørgelige Skue som fandt Sted i det Værelse hvor Prindsen laae: Dronningen og Prindsesserne knælte grædende og bedende omkring den Døende, der laae i uafbrudte Krampetrækninger, Prindserne hulkede, Kongen stod opreist, stille, ubevægelig, Øinene stift hæftede paa sin Søns farveløse Ansigt. Udenfor en tæt og taus Folkevrimmel. Alle Omegnens Præster holdt Bønner for den Døende, som fik Sacramentet af Slotspræsten fra Neuillo. Kl. 4 1/2 døde han i sin Moders Arme, og ligesom han havde givet det sidste Suk, trykte Faderen et langt Kys paa hans Pande, og idet han vendte sig, saae man store Taarer trille ned af hans Kinder. Dronningen faldt om paa Gulvet og vred sine Hænder; hele Familien jamrede høit. Kongen bragte sin Gemalinde ind i et andet Værelse, hvor Ministrene, Marschallerne a. vare forsamlede. Alle sank ned for Dronningens Fødder. Hendes første Smertesudraab vare de Ord: "Hvilken en Ulykke for vor Familie. Og hvilken en skrækkelig Ulykke for Frankrig!" Kongen traadte hen til den gamle Gerard, der græd som et Barn, trykkede hans Haand med et ubeskriveligt Udtryk af Resignation og Fasthed. Jmidlertid blev Prindsens Liig lagt paa en Baare og bedækket med et hvidt Klæde. Dronningen vilde ikke kjøre, men forlangte, at følge sin Søns Liig tilfods. Man havde derfor i største Jil ladet hidkalde et Elit-Compagni af det 17de Jnf. Regiment, som havde gjort Felttoget med Prindsen i Algier. Liget bares af 4 Underofficerer, anførte af General Athalin. Bagefter Liget gik Kongen og Dronningen, Prindsesse Adelaide, Hertuginden af Nemours, Prindsesse Clementine, Hertugen af Anmale, Hertugen af Montpensier, Marschallerne Soult og Gerard, Ministrene, Generalerne, &c. &c. Liigtoget gik igjennem den kgl. Park til Slotskapellet, hvor Liget blev nedsat foran Alteret, og hvor der atter fandt en yderst rørende Scene Sted, idet Dronningen endnu engang vilde see sin førstefødte Søns Ansigt og trykke det sidste Kys paa hans døde Læber. Strax derefter begave Hertuginden af Nemours og Prindsesse Clementine sig til Plombieres, for at forberede den ulykkelige Enke, som der bruger Badene, om hendes sørgelige Skjæbne. En Ordonnantsofficeer blev sendt til Slottet En for at afhente Børnene: Greven af Paris (Frankrigs nuværende Kronprinds) og Hertugen af Chartres. Men denne Dags store Sorg havde saaledes angrebet Kongen, at han næsten var besvimet, da han kom ind i sine Værelser, og sov kun meget lidt den hele Nat. O Dronningen befinder sig i en aldeles bevidstløs Tilstand, saa man er i stor Bekymring for hende; hun phantaserer uafladeligt, og kalder paa sin Søn, paa Prindsesse Marie, Greven af Paris, osv. Det kgl. Slot er blevet til et sørgeligt Huus. Hele Natten og den paafølgende Dag vrimlede der af Eqvipager, som bragte Herrer og Damer til Slottet i den dybeste Sorg. Over 10,000 Personer havde allerede ladet deres Navne indføre paa Condolations-Listen.