Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1843-03-11
Et Forhør blev nu optaget af Districtets Sorenskriver, Hr. Weidemann, og dette satte Land handleren saadan Skræk i Blodet, at han med Eet forlod Huus og Hjem, uden at Nogen vidste, hvorhen han havde begivet sig. Borte blev han. Men medens han nu var borte, tildrog der sig paa hans Gaard underlige Ting. En vakker eller ikke vakker Nat begaaes der paa samme et Tyveri i en saa stor Stiil, at der bliver kun lidet af Værdi tilbage. Nu, det var da en stor Ulykke! Jkke saa stor endda; thi det var Altsammen pantsat til Dahls Creditorer, og Ulykken var i alt Fald disses, ikke Dahls eller hans Kones. Et nyt Forhør, der lige saa lidet som det forrige ledede til noget egentligt Resultat. Men dette grandisse Tyveri, der røbede meget Bekjendtskab til Husets Leilighed, var ikke det eneste Forunderlige, som tildrog sig, imedens Dahl var og blev borte. Det begyndte ogsaa stærkt at spøge paa Gaarden. En dunkel Skikkelse blev oftere og af Flere bemærket. En, der engang fordristede sig til at forfølge Skikkelsen et Stykke, blev saaledes skræmmet af et afskyeligt Hyl, som den udstødte, at han takkede sin Herre og Gud, da han var vel hjemme igjen. Jmidlertid er, som man veed, Vantroen i vore Dage meget stor, naar Talen er om en Smule Diævelskab, Spøgeri, Syner osv. Saaledes begav det sig da ogsaa, at der gaves Folk, som rystede paa Hovedet og smaamumlede, at der maatte være noget Andet under. De Vantroende og Tvivlende betroede Lensmanden deres Skrupler og Formeninger, og denne bringer dem ligesaa ferske, som han modtog dem, til Søren skriveren. Nye Undersøgelser uden Resultat. Sorenskriveren maa nu sandsynligviis være bleven kjed af de frugtesløse Forhør og fatter en rask Beslutning. J Spidsen for en liden Bondehær rykker han silde en Aften mod Gaarden, omringer den og erklærer den i Beleiringstilstand. Med en Elite af Hæren rykker han selv ind paa Gaarden og foretager i Vaaningshuset og flere andre Bygninger en nøiagtig Undersøgelse, uden at opdage noget Mistænkeligt, der kunde retfærdiggjøre en saa krigersk Demonstration. Allerede vare alle Husene, alle deres Afdelinger og Kroge undersøgte, allerede yttrede der sig blandt den medfølgende Troppeafdeling Tegn paa Utaalmodighed, allerede blev Stemningen blandt den mere og meere betænkelig, allerede taledes der og Tilbagetog, da - o lieber Augustin. - Anførerens mistænkeligt speidende Falkeblik i en Krog i et af Udhusene opdagede et gammelt Skrimmel=Skrammel af en Kiste. Den maa aabnes tilraabte han Græsenken, Dahls Kone. Hun kunde ikke finde Nøglen. Nu befalede han et Angreb paa Kisten, og Bønderne belavede sig paa et forceret Anfald. Men - o store Under! - den høit og bestemt udtalte befaling til Angreb havde en Virkning, der har noget tilfælles med Trompetskraldenes under Jerikos Mure. Neppe var Kommandoordet udtalt, neppe havde Bønderne belavet sig paa at rykke frem til Anfald med Hakker og Øxer og hvilke Vaaben, de forøvrigt vare udrustede med, førend Kistelaget, som ved et fuldkomment Trylleri, sprang op af sig selv. Da blegnede vel mangen Kind, og Spøgelseshistorierne fremstillede sig atter levende for mange af de mindre Van troendes Erindring. Kun Anføreren lod sig ikke Udgifter for Aaret 1842 erfares, at Kirkens Jndtægt i bemeldte Aar har udgjort: a. Beholdning fra 1841. 187 Rbd. - Mk. 10 s. b. Refusioner . . . . . e. Afgift af Kirkens Jordlod. . . . . . d. Af de lukkede Stole, e, Kirkeblokken. . . . .f. For begravede Liig. 8, Andre Jndtægter. 484 Rbd. 1 Mk. 11 s.