Berlingske Tidende, 1836-03-23
Fundationen for Rigsbanken af 5 Januar 1813 § 10 er endvidere paaberaabt som Beviis paa, at det ogsaa her har været paatænkt at sætte Statsgjelden under en National-Bestyrelse. Men foruden at Rigsbankens Bestyrere bleve udnævnte af Kongen, saa viser fornævnte § blot, at Bankens Overskud i det der nævnte Tilfælde skulde afgives til Finantserne, saaledes som § 8 har bestemt for et andet Tilfælde. Men af denne Bestemmelse, der ene paalagde Rigsbanken Pligter med Hensyn til Statsgieldens Afbetaling, fulgte aldeles ingen Control fra Bankens Side med bemeldte Gield. Det er blevet anført, at Statsgjelden i 1814 har udgjort 122 Millioner Rbd., i 1816 var nedgaaet til 110 Millioner, og i 1817 til 107. Millioner, men senere er steget til 130 Millioner. Uagtet Finantserne i de første Fredsaar havde større Jndtægter end i de senere, navnlig af Landskatten og af Rigsbankens Overskud samt ringere Rentebetalinger, da Rente moderation af den indenlandske Gield fandt Sted, foruden at Renter saavelsom Gager da udbetaltes i en Valuta, der ikke svarede til vir*) Commissarius har senere havt Leilighed til at see en ny forbedret Udgave af ovenmeldte Værk, udkommet i 1834 og forsynet med Forfatterens Navn; i denne nye Udgave S. 8, 1718, 183. 187 findes alt det oven Meddeelte uforandret gjentaget, saa at der er saa meget mindre Anledning til at paatvivle sammes Rigtighed. keligt Sølv, kunde der dog være Anledning til at tvivle om, at en saa stor Gjeldnedsættelse i hiin Periode kan have fundet Sted, og for at kunne udlede noget af de angivne Tal, der grunde sig paa en Anførsel i et privat Skrift, maatte det ikke alene vides, at de i og for sig ere rigtige, men og at de for alle Aar ere udregnede paa samme Maade, da en Statsgield, som bekjendt, lader sig angive paa flere Maader, der ikke i og for sig ere urigtige, men dog forhindre en Sammenligning, f. E. eftersom Statsactiverne fradrages eller ikke. Men om det end- og indrømmes, at den danske Statsgield i 1817 var nedbragt til 107 Millioner, saa vilde dog ikke en saadan Tilvært virkelig have fundet Sted, som det nuværende Tal 130 Millioner synes at tilkjendegive. Følgende Omstændigheder maae især tages i Betragtning: ) Den Sum af over 46 Millioner, der er negotieret mod en Rente af 3 pCt., medfører deels ikke en større Rentebyrde end et 4 procentigt altsaa 11 til 12 Millioner, Laan, der var mindre, og det maa ligeledes efter rimelig Beregning, om ikke ganske saa dog for den største Deel, kunne afbetales ligesaa let som en 4 procentig Kapitalgjeld af noget over 34 Millioner. Det er nemlig at mærke, at de betingede Afdrag ikke præsteres med Obligationernes nominelle Beløb, men at Statsgjeldskassen blot har at indkjøbe en vis Qvotadeel af samme aarlig og at Middelprisen, hvorefter dette Jndkjøb maa antages at ville skee, ikke kan ansættes høiere end til 75 pCt. Men den ældre Gield, som ved Hjelp af dette Laan blev afgjort, har en Rente af 4 1/4, 5 a 6 pCt., saa at Rentebyrden endog blev nedsat i et langt større Forhold end det foranførte. Denne Rentenedsættelse skete endog for en stor Deel uden umiddelbar Anvendelse af den laante Capital; thi da Statsgjeldsdirectionen kunde tilbyde de vedkommende Creditorer deres Capitaler, foretrak mange af disse at lade dem staae mod 4 pCt. Dette gjaldt blandt andet ogsaa om det af Nationalbanken paa Finantsernes Regning optagne Laan af 4 Februar 1820, der oprindelig lød paa 5 pCt., pum foroner som de, at fra hin salg i Garmen i 1825 paa Statsgjeldsdirectio dens gjæring, og imod at den paatog sig de eventualiter fornødne Kapitaludtællinger, blev saaledes opsagt, at alle Creditorer, der ikke vilde nedsætte Renten til 4 pCt., kunde faae deres Kapitaler udbetalte, hvilket dog kun det mindre Antal fordrede. det maa endvidere under denne Sagens Deel bemærkes, at Finantserne ikke have erholdt fulde 75 Procent i Valuta for hine 3 procentige Laan, men at Regotiationerne og Laanets Realisation ved dette store Foretagende have kostet flere Millioner. Da dette Beløb, hvis Størrelse Commissarius iøvrigt ikke veed at angive, er anvendt for at skaffe de betydelige Lettelser i den paa Staten hvilende Rentebyrde, som Laanet medførte, saa maa det naturligviis ogsaa tages i Betragtning, naar der spørges, om Ballancen, mellem Statsgjelden for og efter hiin Periode; thi det er ikke benyttet til at bestride Statens løbende Udgifter, men har tjent til at formindske Byrderne af Statsgjelden. Jøvrigt lader det sig tænke, at en Deel af det ovennævnte Laan omsider kan blive at afgjøre efter en høiere Priis end 75 pCt., men dette eventuelle Offer maatte nødvendigviis bæres for at erholde hiint fordeelagtige Arrangement. Jøvrigt maatte Commissarius endnu ved denne Leilighed i Forbigaaende bemærke, at de Vilkaar, hvorunder hiint store Laan var at erholde, ikke vidne om, at vor Statscredit, saaledes som her er bleven udtalt, var ødelagt, ligesom der heller ingen Tvivl er om, at nye Laan paa taalelige Vilkaar vilde være at erholde for den danske Regjering. Finantserne have i den omhandlede Periode afgivet 820,000 Rbd. aarligen til Seddel indløsningen, der og hører til Statens Gield, hvorpaa saaledes høist betydelige Summer ere afdragne, og langt mere end hvad der ved Periodens Begyndelse stod tilbage af de 7 Millioner Rigsbankdaler, som den Finantserne tilhørende Reservefond i Obligationer efter Rigsbankfundationen og det senere i Anledning af Norges Afsondring trufne Arrangement udgjorde. 3) Af det i 1819 gjorte Laan bleve betydelige Summer udlaante til Landets Grundeiere, som til den Tid vare i stor Forlægenhed, og Staten, eier endnu i den Anledning betydelige Activer deels i Prioriteter, deels i Jordegodser, som den for en Deel af Laanene har ladet sig udlægge. Naar alle de foranførte Omstændigheder rettelig overveies, vil det neppe findes, at Staten, selv om man antager det ovennævnte Tal for Gjeldens Størrelse i 1817, siden den Tid er bleven stærkere betynget med Gield end dengang. Men i alt Fald maa dog, efter de opgivne Tal, Gjeldsbyrden antages at være ikke betydelig lettet siden Freden. At Gjeldens Formindskelse ikke i de senere Aar har kunne gaae saaledes frem, som i de første Fredsaar, er begribeligt, naar det betænkes, hvormeget Jndtægterne af Landskatten ved de senere deels almindelige, deels temporære Nedsættelser og Lettelser er bleven formindsket, hvorledes Finantserne siden 1818 ikke have nydt noget af Bankens Overskud, og hvorledes Gager, Renter af den indenlandske Gjeld m.v. ere blevne forøgede, deels ved Ophør af den temporære Rentemoderation, som Frog. 5te Januar 1813 hjemlede, deels ved Coursens Forbedring og de indførte Udtællinger i rede Sølv.