Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-03-31
Om de i Helsingøer stedfundne Festiviteter til Ære for denne Byes fra Stænderforsamlingen i Roeskilde hjemkomne Deputerede, Statsraad Borgermester Stenfeldt, haves en meget omstændelig Beretning i Helsingøers Avis, hvoraf her meddeles følgende Udtog: "Begyndelsen skete afvigte Løverdag. Det kongl. privil, Skydeselskab havde anrettet en festlig Diner for Statsraad Stenfeldt, udnævnt ham til Æresmedlem, og overrakt ham en Sølvpokal. Om Aftenen blev han ledsaget hjem med Musik og Fakler. - Om Mandagen laae Færgelaugets Baade i samlet Række i Havnen med heiste Flag og Standere, og paa Skibsbroen blev Borgermesteren modtaget af Laugets Oldermand med nogle hjertelige Velkomstord, hvorpaa Skaaler, udbragtes under Musik og Minutskud. Derpaa fulgte den egentlige Borgerfest. Som Præsident ved denne fungerede Kammerherre v. Krogh. Til Vicepræsidenter vare valgte: Cancellieraad og Raadmand Rogert, Capt. og Kjøbmand Gradmann, Consul Lø bel og Capt. v. Linstow. Efter at Statsraaden var bleven afhentet i Præsidentens Vogn, ved en af Vicepræsidenterne, modtoges han ved Jndtrædelsen i Salen med en Fanfare af Kronens Regiments Hoboister, og følgende Sang: Velkommen med Ære tilbage. Velkommen, see Værket er endt. Velkommen til venlige Dage. Blandt os er Duelsket og kjendt. Haab om det faligste Skue, Da Dannemarks Morgen var nær, Vi vidste kun Aandernes Lue Kan tænde dens liflige Skjær. Men dybt i Dit Jndre der fandtes En Flamme, ei skjult i vor By. Det syntes os værd, at den blandtes. Med Dannemarks Morgengry. Med Krandse, de duftende, grønne, Som voxe paa Hjerternes Beed, Med Tak og med Kjærlighed lønne Vi Dig hvad Du stræbte og streed. Bor Kjærlighed hegner Din Ære, Taknemlighed krandser Dit Navn: Siig, hvor er det bedre at være. End her i de Trofastes Favn, hvorpaa Selskabet, under en Marsch, begav sig til den festligt decorerede Spisesal. Tonsterne aabnedes af Præsidenten med Kongens Skaal, der under Kanonernes Torden tømtes med almindelig Enthusiasme. Dernæst holdt Vicepræsidenten en Tale til St., hvori han, i Helsingøers Borgeres Navn, bragte den hædrede Deputerede disses Tak for den talentfulde Virksomhed og utrættelige Jver, han havde lagt for Dagen ved Stænderforsamlingen. Denne Apostrophebesvartes af Statsr. med en Tale, hvori han, med megen Veltalenhed og i characteerfulde Træk især dvælede ved Skildringen af den fædrelandsksindede og enige Aand, hvoraf den hele Stænderforsamlings Medlemmer havde været gjennemtrængte. F. Ex. "Med rørt Hjerte takker jeg Dem, mine höistærede Herrer, for Deres venlige, godhedsfulde Modtagelse. Ved min Vandel, ved min Virken skal jegstedse stræbe at fortjene Deres Tillid og Agtelse. Men jeg er ikke saa forfængelig at jeg skulde ansee denne Dagens Fest foranstaltet for min Person – den har en höiere, en national Betydning. Det er en levende Interesse for den nye Institution, Taknemmelighed mod Kongen og Kjærlighed til Fædrelandet, der samle danske Mænd til denne Høitid. Det er et Øiebliks skjön Dvælen paa det offentlige Livs Bane, hvor der skues tilbage til Fortiden og med glædeligt Haab Fremtiden afslöres. Jeg er valgt af denne By, jeg staaer Dem nærmest, jeg hörer hjemme i Deres Kreds, og derfor nyder jeg den Lykke i Dag at anvises den Hædersplads, hvortil vistnok under andre Omstændigheder De vilde have fundet langt værdigere Mænd. Det er ei allene i Stændernes Forsamling, at Nationens Repræsentanter have at udføre deres Hverv, dette er ei fuldendt fordi Forsamlingen hæves. Enhver af dem vender hjem til sin vanlige Kreds, til det Samfund der har udsendt ham; der skal han udtale den Aand, der har hersket i Forsamlingen, og meddele de Grundsætninger, den har hyldet. Finder han Gjenklang hos sine Medborgere, da vil denne Kand snart gjennemtrænge hele Folket. Finder han ei Medhold i den offentlige Mening, da vil denne snart hævde sin Ret, og saaledes vil Folket og dets Repræsentanter gjensidigen og heldbringende indvirke paa hinanden. Af Stændertidenden har De erfaret Resultatet af Forhandlingerne, men De har ei kunnet fölge os ved de daglige Discussioner; De har ei kunne lytte til de mange Alvorsord der ere udtalte, og meget er blevet Dem ubekjendt, som De bor vide for at lære at kjende og bedømme Nationens Repræsentanter. Jeg anseer det for en kjær Pligt, mine Herrer, at benytte denne festlige Stund, for at aabne for Dem Forsamlingens Inderste, for at sige Dem hvilke Anskuelser, hvilke Grundsætninger, hvilke Fölelser der ledede vor Færd, og dristigen tør jeg tale paa den hele Forsamlings Vegne: Den inderligste Hengivenhed for vor elskede Konge, Erkjendelse af hans höie Værd som Regent og Landsfader. Hjertelig Taknemmelighed for den Institution han uopfordret skjenkede sit Folk. Den høieste Agtelse, for Lovene, og Enhvers lovlige erhvervede Rettigheder, Varm Fölelse for lovbunden borgerlig Frihed, som ska give enhver dansk Mand den fornödne Selvstændighed og Myndighed, til at virke til Fædrelandets og eget Gavn Ingen overspændte sværmende deer om en misforstaaet Frihed, som kun er den sande Friheds Grav. Lighed for alle Undersaatter for Loven, lige Adgang for Enhver til at udvikle og anvende sine Evner og Kræfter. Ingen phantastiske Drømme om en Lighed mellem Statsborgerne, der maatte forsvinde i det samme Öieblik den kunde fremtvinges, thi Forskjel i Menneskenes udvortes Forhold er uundgaaelig, er gavnlig. Man erkjendte, at Danmark tilligemed andre Nationer under Frederik den Sjettes Regjering har gjort ei ubetydelige Fremskridt paa Oplysningens og Culturens Bane. Men standses der, gaaer man tilbage, Forbedringer og Reformer ere ønskelige og nødvendige. Dog skal der et nedbrydes. Det Bestaaende skal paa en fornuftig Mande benyttes. Det Gamle maa ei foragtes, blot fordi det er Gammelt, alt Nyt er ei gavnligt, fordi det en Nyt. Den danske National-Characteers Hovedtræk er Sindighed. Nationen ønsker ei Forandringer, førend den et ter modent Overlæg har fundet dem gavnlige; men da hylder den og med fast urokkelig Villie en forandret Tingenes Orden. Stænderne have talt i denne Nationens Aand- og har ei stræbt at fremkalde en Aand, der ei hörer hjem me i Danmark. – – Med Frimodighed har man talt til Kongen, med hvem Folkets Repræsentanter i Forening stræbe til det ene store Maal: Fædrelandets Vel. saa ugjern man vilde frembringe noget, der muligen kunde gjöre selv et øieblikkeligt ubehageligt Indtryk paa en elsket Fyrste tog man dog ei i Betænkning, hvor Pligten böd det, at foredrage det med sömmelig Ærbødighed. Kongen me sin ophøiede Characteer, som gjör Pligt til sin Lov, vee at vurdere de Mænd, der, naar han byder dem at tale uden Forbeholdenhed, tale Sandhedens Sprog. Det er paa denne Maade den sande Kjærlighed til Konge og Fædreland lægges for Dagen. "Med rørt Hjerte - saaledes sluttede han sin Tale opløfter jeg i denne høitidelige Stund min Siel til Alfaderen og nedbeder Lykke og Velsignelse for denne By og dens Jndvaanere!" - Den næste Togst som udbragtes, var: "For Danmark. (Ved Capt. Grad, mann.) Dernæst: "For Stænderinstitutionen. (Ved Capt. v. Linstow.) For Ørsted." (Ved Etatsraad Stenfeldt.) Jndledningen dertil indeholdt blandt andet Følgende: Danmarks Grsted valgtes til paa Regjeringens Vogne et grundfæste Institutionen; han skulde træde imellem det danske Folks Repræsentanter og Fyrsten, Kongen er kjendte Mandens store Værd, og kom Nationens kjæreste Onske imøde. Med spændt Opmærksomhed vare Alles Gine henvendte paa Forsamlingen; Ingen kunde forudsige, hvad Retning den vilde tage, og mange baade Orsteds og Fædrelandets Venner ansaae hans Hverv for slibrigt, for farligt; de troede han var udsat for enten at miste sin Konges eller Folkets Yndest og Tillid. Men de toge Feil; for denne Hædersmand var det en ærefuld, men ingen vanskelig eller farlig Stilling. Han udtalte sig strax for Forsamlingen saa skjönt og saa mandigt, og snart viste han, at Kongen og Folket i Danmark ere Eet, at der ei behøves nogen Mellemmand imellem Kongen og Folket. Nu saae man Manden i hans sande Storhed. Med sin sædvanlige Klarhed tolkede han Landets Love, meddeelte Forsamlingen Oplysninger, veiledede og belærte den. Skjöndt enhver af dens Medlemmer i saa höi en Grad overlegen i Aand og Kundskaber, tog han med en elskværdig Humanitet imod Grunde, og gav Grunde, og idet han tillige handlede i sin Konges Aand, respecteerte han den Autoritet, der var nedlagt i Stændernes Hænder. Med den udmærkede Mands værdige Fölelse af eget Værd, saae han med Rolighed, at stundom de af ham forsvarede Meninger og Anskuelser ei fandt Medhold hos Forsamlingens Pluralitet. Han har vundet Forsamlingens Høiagtelse og Hengivenhed i höieste Grad, han har gjort sig fortjent af det danske Folk, og hans Navn vil Saga hæderligen optegne i Danmarks Annaler. Hans nye Stilling som kongl. Commissair har bragt ham Kongens Person nærmere; det maa glæde enhver dansk Mand; thi han vil stedse med Fynd tale Folkets Sag, baade Kongen og Raadgiveren er Sandhedens og Folkets Ven, og hans Idræt vil være til Velsignelse for Landet. Gid Avind og Misundelse aldrig fortrænge ham fra Tronen, Gid han længe maa leve og virke til sit Fædrelands Vel, Himlen velsigne ham og lyse Fred over hvert af hans Fjed Længe leve Anders Sandöe Örsted."De følgende Toaster vare: "For samtlige øvrige Deputerede og Supleanter i alle den danske Stats Lande." (Ved Consul Løbel.) For Borgemester Lundberg fra Helsingborg." (Ved Cancelliraad Rogert.) Det er denne hæderlige Embedsmand man for en stor Deel har at takke for den lettede Communication mellem begge Rigerne, der har bidraget saameget til det nabovenlige Forhold &c. Skaalen for ham sluttedes med det Ønske: "at Øresund aldrig mere maa vorde en fjendtlig Grændse mellem de to Riger det adskiller." Denne Tale besvaredes af Borgmester Lundberg paa Svensk, idet han paa en smuk og værdig Maade tolkede den Aand og de Følelser, som i saa Henseende besiæle Sverrigs af Skandinaviens sæl les Broderstamme udsprungne Folk. Derpaa udbragtes en Skaal for "de jydske Provindsialstænder, (Ved Etatsr. Stenfeldt.) om hvilke han sagde: "Det er danske Mænd, som der træde sammen; Kjerlighed til Kongen og Fædrelandet vil besjele dem: de have til Veileder den Folkets og Kongens Mand, som vi idag have erindret med saa megen Hengivenhed og Agtelse. Vi vente af deres Færd Gavn for Danmark. Gud give dem Kraft, Mod og Held i den nye Stilling." Derefter blev udbragt Skaaler for de slesvigske og holsteenske Stænder," og endelig en for den svenske Konge og det svenske Folk. "Forsamlingen adskiltes med de taknemmeligste Følelser for vor elskede Konge, der ved Stænderinstitutionen har knyttet et nyt uopløseligt Baand imellem Thronen og Folket, og gjennemtrængt af det Haab, at vor Stænderforsamlings Virksomhed vil bringe Fædrelandet rige og velgjørende Frugter.