Almuevennen, 1842-04-20
Hr. Pastor Lorck i Hvedstrup har under ovenstaaende Titel udgivet et lille Skrift, som han har helliget Forstanderskaberne, og hvori han fremsætter Forslag til Bonde=Sønnens fortsatte Underviisning fra det 14de til det 20de Aar. En kort Angivelse af dette interessante lille Skrifts Jndhold, troe vi vil give vore Læsere Lyst til at gjøre sig bekjendte med Skriftet selv, hvis Emne er af saa indgribende Vigtighed i Bondestandens hele fremtidige Udvikling, og deraf flydende politiske Betydning i Samfundet. Forfatteren begynder med den bemærkning, at han ikke troer at fremføre noget Nyt eller Ubetjendt, ei heller Forslag, som i alle Deele skulle være brugelige og udførlige; men han ønsker at fremkalde indsigtsfuldere Mænds Opmærksomhed for og dybere Overveielse af denne for Staten saa vigtige Sag." Han viser derpaa at vore nuværende Landsbyskoler ikke ere tilstrækkelige, til at give Bondestanden den Oplysning og Dannelse, som Menneskevennen maa ønske, og Fædrelandet være berettiget til at fordre af denne for det saa vigtige Stand; han bringer i Erindring, at Bonden nu kaldes til Sogneraad, Amtsraad, Stænderraad, og at han for med Nytte og Ære at kunne beklæde sin Plads i disse Raad, maa være i Besiddelse af Forkundskaber og Aandsdannelse, der ikke kan være bleven ham til Deel i Landsbyskolen, hvor et Barn neppe søger Skolen 100 Dage om Aaret, altsaa kun 3 Maaneder, og det i Stumper og Stykker." Naar en Classe tæller 50, ofte flere Børn, af forskjellige Evner og Kaar, som ved deres Jndtrædelse i Skolen ikke kjende andet end Fordomme og Uvaner, og der hjemme fra ikke rækkes Læreren Hjelp, da kan det ikke forundre Nogen, at der med Mængden af disse Børn ikke præsteres Meget; er det lykkedes Læreren ved Flid at bringe Børnene saavidt, at Præsten kan antage dem til Confirmation, og han efter endt Religionsunderviisning, fuldbyrder denne kirkelige Handling, saa er den vordende Agerdyrker, Sogneforstander, Medlem af Amts- og Stænderraad dannet; der hører da Jntet meer til, end at han bliver lidt ældre, kjøber, fæster eller arver en Gaard, for at han kan komme i Besiddelse af disse borgerlige og politiske Rettigheder. Angaaende Selvunderviisning efter Confirmationen, da finder Forfatteren at de i de senere Aar oprettede Laanebogsamlinger vel have virket endeel, men dog kan han af egen Erfaring sige, at de ikke nær stifte det Gavn, eller bruges i det Omfang, som man var berettiget til at vente, og som Mange formene at de gjøre, og dette er atter Skolens Skyld. Unge Mennesker, som kunne læse ret godt i Skolens Læsebøger, dem de have tygget Aar, ud og Aar ind, de ville heelt maadeligt læse og forstaae en dem ubekjendt Bog paa egen Haand; hertil kommer de Forhold, hvorunder Bonden, især den tje nende Ungdom lever. Efterat have tilbragt hele Dagen i det Frie, eller i Stald og paa Loer ved strengt Arbeide, er Legemet træt og Sjælen dorsk. Om Vinteraften brænder kun en eenlig Praas i Bondens store Stue, om hvilken Alle, især Pigerne trænge sig med deres Haandarbeide, saa at det ikke bliver let for den Enkelte at finde den nødvendige Lysning, Plads og No. J samme Stue bringes Børnene til Seng, og deres Skrig blander sig med de Voxnes høirøstede Tale eller Sang og Nokkenes Summen." Hvad Forfatteren har sagt om Læsning, finder han gjælder endnu mere om Skrivning og Regning. Skoleanordningen af 1814, § 28 bestemmer, at Skalelæreren skal holde Vinterskole 2 Gange ugentlig for den confirmerede Ungdom, og Hr. Pastor Lorck finder det paatrængende nødvendigt at bringe denne Bestemmelse i Anvendelse. Angaaende disse høiere Skoler foreslaaer han, at dersom de 3 Gange ugentlig varede fra Kl. 4 til 6, vilde der ikke savnes tilstrækkelig Tid til Underviisningen, saalænge Læregjenstandene ikke bleve flere end han for Tiden anseer tilraadeligt. Een Time ugentlig maatte anvendes til Læsning i gode danske Bøger, og til Forklaring af de for Bonden fremmede og uforstaaelige Ord, hvoraf enhver dannet Mand, enhver Forfatter, enhver Avis betjener sig, hvilke Ords Uforstaaelighed netop er en saa væsentlig Grund til Bondens Ulyst til at læse. Skriftlige Opsatser, helst Elevernes egne Frembringelser, Underretning heri, samt Rettelse af Udarbeidelserne vilde medtage Ugens anden og tredie Time, i den fjerde maatte gives Veiledning i Regning, i at føre ordentlige Regnskaber, saavel over Penge, som Naturalier, theoretisk Landmaalerie, hvor Forholdene tillade det, samt Tegning, med Hensyn til Bygninger, Landboredskaber og Markers Afridsning paa et Kort, alt afpasset til eget practisk Brug. Den femte Time Historie, Geographie og Naturhistorie; den sjette Time ville i nogle Tidsrum være at bruge til Underviisning i det theoretiske Landbrug, i andre til at bibringe Kjendskab til de vigtigste Love, der gribe ind i Statens eller Communernes Forfatning og Forvaltning overhovedet og i Landvæsenet i Særdeleshed. Den hele Underviisningsmaade maatte være practisk – ikke for meget theoretisk – og saaledes at der ikke egentlig gaves og hørtes Lectier, men at Læreren fortællende og samtalende skulde bibringe Kundskaberne. Naar en saadan Skole tog sin Begyndelse den 1ste November og varede til 1ste Mai, udkom halvaarligt 144 Timer, og besøgtes den fra det 14de til det 20de Aar, vilde ikke Lidet udrettes, og den Lyst som herved vaktes i de Unge til aandig beskjeftigelse, vilde ganske naturligen fremmes hos Mange ved privat Jndsamling at Kundskaber i Hjemmet, hvortil Skolens Foresatte af al Evne maatte medvirke. Den ærede Forfatter taler dernæst om Lærerne. Han formeener at Skolelærerne kunne og bør bruges hertil, og at det efter Forordningens § 28 ligefrem kan paalægges dem; paa det Trin af Dannelse denne Stand, især den yngre Deel af samme, nu staaer, haaber han ikke at de Fordringer, som ved en saadan Underviisning gjøres til dem, ere for store. Hvor Præsten er som han bør være, der vil ogsaa han med Glæde gribe en saa god Leilighed til at virke for sin Menigheds timelige og evige Vel, og han tvivler ikke paa, at enhver Præst gjerne vilde overtage nogle Timers Underviisning i de Fag, som vedkommende Skolelærer ikke besad nogen ret Kundskab om. Den har været talt og skrevet Meget og Forøgelse i Skolelærernes Jndtægter, uden at det dog har ført til Noget betydeligt, fordi det ikke var godt at sige, hvorfra man skulde tage for at give. Her, siger Forfatteren, var nu en Maade til at gjøre det, hvorover Jngen kan beklage sig. Enhver Elev maatte nemlig kunne erlægge et ringe aarligt Honorar f. Ex, af 2 Rbd., dog saaledes, at hvo der ikke havde Raad til at afsee en saadan Sum, maatte efter Forstanderskabets Skjøn meddeles en Friplads, hvorfor det betalte, hvis ikke privat Godgiørenhed forskaffede ham en saadan." Naar der i hvert Skoledistrict vilde være 30 til 50 Elever, efter Districtets Størrelse, som samtidigen søgte Vinterskolen, vilde dette give en Jndtægt for Læreren af 60 til 100 Rbd., en Betaling der vilde være saare anstændig; dog vilde han ikke blot vinde i Jndtægter, men hvad der endnu er langt vigtigere, han ville baade blive dygtigere og lykkeligere; ved at lære Andre vil han lære selv, og det vil være en Aands recreation for ham, som nu idelig og idelig maa tygge Børnelærdommene, og med Sorg see, at al hans Flid og Møie, som oftest er spildt efter faa Aars Forløb.