Viborger Samler, 1835-08-14
Udenlandske Efterretninger. The Morning-Chroniole indeholder følgende Artikel: "Efter hvad man forsikkrer i velunderrettede Kredse, saa viser den Tone, hvori Frankrigs hidtilværende Jndblanding i de spanske Anliggender behandles af de nordlige Magter, en mærkelig Afvigelse i Østerrigs Politik fra dets tvende Forbundfællers. Vel er der fra Jntet af disse Hoffer emaneret nogen Note i Form af en bestemt Remonstration med fransk Jntervention, dog have de anstillet Erkyndigelse og gjort bemærkninger, hvorved de give at forstaae, hvorledes de ere sindede og hvorvidt de vilde have gaaet, hvis det var kommet til en directe Jntervention. Keiseren af Rusland skal først have udtrykt sig saaledes: Altid uegennyttig, holmodig, moderat og kun on skende at opretholde den rigtige Ligevægt i Magt paa det europæiske Continent, bringer Keiseren den Forsigtighed i Erindring, hvormed han greb ind i Anordningerne til Grækenlands Fordeel, da han i denne Sag ikke gjorde et eneste Skridt uden Frankrigs og Englands Samtykke og Medvirkning. Da han herpaa, for at hævne en Fornærmelse, saae sig tvungen til Krigen med Tyrkiet, forfulgte han ikke sine Vaa dens Fordeele videre, end hans Værdighed fordrede. Han lagde sine Vaaben ned, i det han lod sig nøie med en utilstrækkelig Skadesløsholdelse for Krigsomkostningerne, og har siden samvittighedsfuldt afholdt sig fra enhver Jndblanding i Tyrkiets Anliggender, undtagen da hans Hjælp fordredes for at tilbagevise et frækt Angreb." – J Forbigaaende sagt – bemærker The Chronicle – har denne Passus om Tyrkiet slet Jntet at bestille med det spanske Spørgsmaal; men den traad istedetfor en Talemaade, der omtrent vilde klinge saaledes: "Hvis Jnterventionen i Spanien finder Sted, da have i ingen Ret til at tale med, hvis jeg skulde faae ifinde at gjøre det samme i Tyrkiet. Skulde J da gjore det, da henviser jeg til Eders egen Fremgangsmaade i det sydvestlige Europa, saa ofte J klage over min Opførsel i Østen." – Den russiske Note anker fremdeles over, at den franske Regiering ogsaa et eneste Øieblik har kunnet tænke paa en moralsk eller anden Mellemkomst i Spanien, uden at have i det Mindste raadspurgt de nordiske Magter. Hvorfor, spørger den, skulde Frankrig angribe en Prinds, der ikke har provoceret det? Hvorfor skulde det forsøge at revolutionere Halvoen? Hvorfor gjøre nogetsomhelst Skridt, der kunde hindre det spanske Folk i, at anerkjende den legitime Thronarvings lovmæssige Autoritet, da saadanne Forholdsregler kun ville tjene til at forlænge Borgerkrigen, Herpaa følger et lidet personligt Smigreri for Ludvig Philips Øre: Hvorledes kunde en Prinds, der selv fægtede mod fremmed Jntervention i Frankrig (ved Jemappe og Valmy) nu lade sig forlede til, imod Spanien at handle efter aldeles modsatte Grundsætninger, Braadden i hele Noten bestod i, at den viste en fuldkommen Forandring i Keiserens tidligere Tilbøielighed til at give sit bifald til en ham nær beslægtet Prindsesses Forbindelse med Hertugen af Orleans. – Tonen i den preussiske Note var mindre catheorisk, den lignede en Vens, der heller søger Stof til Roes end til Dadel, til Meningslighed end til Meningsforskjellighed. Den giver den franske Regjering det hædrende Bidnesbyrd, at den nedtrykker den revolutionaire Aand i Frankrig, at den søger at fore Pressens Afsindighed, tilbage inden Fornuftens Grændser, at den hidtil har gjort Alt, hvad der stod i dens Magt til Fredens Opretholdelse. Kongen yttrer det oprigtige Haab, at dette System ogsaa i Fremtiden kraftigt vil blive haandhævet, og at ingen Omstændighed maa indtræffe, der kunde forstyrre de nærværende Forhold mellem Magterne. – Den østerrigske Note – vil Tre Morning-Chroniole endeligen vide – hverken indeholder Trudsler eller giver Raad. Den spørger blot, om det er Frankrigs Hensigt, at blande sig i de spanske Anliggender, og, hvis dette er Tilfældet, hvorvidt det da agter at drive sin Mellemkomst. Keiseren har desuden erklæret sin Beslutning, ikke længere at lade udbetale de Subsidier, som Don Carlos i hans Faders Levetid erholdt af den østerrigske Statskat. – Differencepuncterne mellem Keiseren af Østerrige og de andre Medlemmer af den hellige Alliance vise, at denne Alliance, hvis den skal vedblive, maa fornyes paa Grundvolde, der ere væsentligt forskjellige fra dem, paa hvilke den hidtil hvilede." Fragmenterne af Helvedemaskinen bragtes den 29de f. M. til Pairsrettens Archiv. Af Besigtigelsen, seer man, at de fem Løb, der ikke ere gaaede af vare anbragte paa venstre Side og følgeligen rettede mod Spidsen af Toget. Som det synes, var den Krudtrende, der bragte Fænghullerne i Forbindelse, paa et enkelt Sted ikke tilstrækkeligen forsynet med Krudt, hvilket har forhindret Antændelsen. Vare disse fem Løb gaaede af, da troer man, at saavel Kongen som Prindserne vare faldne.