Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1769-07-24
Om nogen ung Person, som kand noget lidet skrive og regne, vilde have Condition hos en Æmbeds Mand paa Landet, som Skriver-Dreng, da kand til saadan Condition herfra giøres Anviisning. Philip Peter Schmoll, logerende hos Madame Rain ved Korskirken, har at sælge alle haande Agates Snus-Daaser, Etuer, og ander Kram af Agat forarbeidet. Fortsættelse om Ædike, afbrudt i No. 25. d. 437. Det fierde Stykke er Ædikens virkelige Tillavelse. Jeg vil heel og holden anføre den Maade at tillave Ædike paa, som Boerhaave har beskreven; thi den er almindelig, og alle andre Maader ere kun en Efterfølgelse deraf. Den er saadan: Man giør to store Tønder eller Kar af Eeg, i disse Tønder giør man en Træ-Rist eller fletted Grind, omtrent een Fod høi, over den nederste Bund. Naar Tønden staaer vinkel tet, lægger man paa denne Grind ligesom en liden Seng af grønne og friskskaarne Vindruer, hvoraf Kiernerne ere udtagne, og lader kun ved den overste Deel af Tønden en fodbred tomt Rum, som oven til maa være gandske aabent. Naar de tvende Kar saaledes ere tillavede, kommer deri Vinen, hvoraf man vil giøre Ædike, dog saaledes, at det ene Kar maa være gandske fuldt, og det andet kun halv fuldt. Saaledes lader man den staae i fire og tyve Timer, hvorefter man fylder den halve Tønde med den Saft, som er i den fulde Tønde, hvilken da igien kun bliver halv fuld. Fire og tyve Timer derefter giør man selv samme Forandring i begge Kar, og farer saaledes fort vexelviis hver stre og tyve Timer at holde det ene Kar fuldt og det andet halvt indtil Ædiken er færdig. Den anden eller tredie Da kommer i den halv fulde Tønde en Gang, som fører med sig en kiendelig Varme, hvilken dag fra dag bliver stærkere. Med det fulde Kar er det anderledes, Gangen kand der neppe mærkes, og da begge Kar vexelviis ere fulde og halv fuld, saa standses Gangen derved i visse Maader, og skeer i hver Tønde kun hver anden Dag. Naar an ingen Bevægelse, end ikke i den halv fulde Tønde, mere mærker, er det Tegn til at Gangen er ude. Herpaa lader man Ædiken i ordentlige Tønder, som man lægger paa et friskt Sted, og vel tilspundser. §. 438. Dette, som Boerhaave har lært om Vin-Ædikes Tilberedelse, er og tienligt til at berede af Øl en god Ædike, der i Godhed lidt eftergiver Vin-Ædike. Kun det Bittere, som Øllet af Humlen har taget til sig, formindsker denne Godhed. For dette at forekomme, kaster man i Forveien nogle gloende Kull i det Øl, hvoraf man vil giøre Ædike; Disse befrie Øller fra dette Bitre, og derved giøre Øllet tienligt til at giøre Ædike af. Anmærkning: Vil man befordre den fur Gang ved et andet Ferment (see 5. 435.) saa behøves vel ei at lægge en Rist i Karret, dog vilman erfare, at end og i dette Fald er sligt ei uden Nytte. H. 439. Det tredie Spørsmaal, som d. 430, er fremsat, gaaer ud paa Bestemmelsen af Ædikens Godhed. Vi kand her igientage hvad vi, i §. 397, og følgende, har anmærket om Brændevinets Godhed, naar vi kun forandre det som Tingens Natur befaler os at forandre. Nemlig det første Stykke ved en god Ædike er, at den er klaar. Det andet, at den smager ret sur og ikke oliagtig. For det tredie maa den være spiritus og sterk, saa at Vandet ei undertrykker, den spirituse Deels Virkning. H. 440 Dette giver os Anledning til at beskæftige os med at besvare det femte Spørsmaal, hvorpaa man nemlig har at see ved Gangen, naar den skal giøre Ædiken saa god. Den Forsigtighed, man i dette Stykke maa bruge, grunder sig paa følgende Regler: Den første Regel. Jo varmere den ansatte Ædike staaer, jo tiere maa Gangen standses ved at afsse og ifylde. Skeer ikke dette, saa bliver Saften ved den sure Gang saa hed, at der tabes en mærkelig Mængde af de spiritusse Dele, som give Ædiken Styrke. Hvorfor man efter Gangen kun faaer en sur Vædske uden Kraft. J. 441. Denne Grund, hvorpaa den første Regel er bygged, bestyrker tillige den anden; De Kar, hvori Ædiken ansættes, maa bedækkes med et Laag af Ege-Træ (§. 436.)Men paa det Mangel af Luft ei skal hindre Gangen, kand Luften ved Rør ledes ind i Karrene. H. 442. Den tredie Regel. Den sure Gang maa aldeles standses, saa snart Ædiken er som den bør være. Efterlader man dette, vil man erfare de Virkninger, som vi 8. 440, har beskreven. Anmærkning: Det bedste Tegn er, naar Varmen forgaaer og Bevægelsen ophører. H. 443. Den fierde Regel, Paa det Sted, hvor Ædiken ansættes, maa ei være noget Raadent og Stinkende. Det foraarsager en Forraadnelse i den Saft, hvoraf der skal blide Ædike, Følgelig kand Ædiken ikke blive god.