Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1815-04-08
J. Guders Forsamling det sørgelig klang: Hos Boldur er Skule at finde. Jvunna hun favner sin Elskte saa blid, De tillende Taarer at skjule; "Sorg ikke, i Mindet til sildigste Tid. Skal hædres og leve din Skube. Guldæblet jeg sænker paa Gravhøjen ned Erindring der stedse skal svæve; J Gimles den herlige himmelske Fred Vor Yndling forynget skal leve. sting Magnusen. Til Hædersmændene Bull, Holm de 100 Mynster. AMS (Meddeelt.) til 12 En Mand, der kan kalde sig Eders Kollega fordi hans Studium er Legemets Helbredelse, ligesom Eders Sjælens, skriver Eder disse Linier til i velmeent Hensigt. Han kjender Eder lidet, kun den ene af Eder personlig, og ham ærer og agter han for hans aabne Adfærd, hans blide og frimodige Tale, den anden anseer han for en af Fædrelandets ypperste Præstemænd for den skjønne, sand og sund Religion indeholdende Lærebog, han har givet; den tredie lærte han først at kjende af et Digt i en gammel Tilskuer, som kom ham i Hænde fra Urteboden i den Tid man kunde sende en Papiirseddel hen og faae 48 gamle Toskillinger for den, et Digt, hvis Fantasir en Schiller ikke vilde skammet sig ved, kaldet: "den Kristnes Forventning." Saameget troer han at kjende Eder alle tre, at J formaae at tale til Hjerterne, og derfor troer han at J venlig vil optage det som kom fra Hjertet. Han har havt den Bedrøvelse i disse Dage, da Veirmøllene ikke kunne bære deres Seil, da Plankeværkerne kastes omkuld af Stormen, at see Konfirmandere stryge Gaderne op og ned i Netteldugs Klæder, at trodse Regn og Storm, for at kunne vise sig i egen eller laane eller leiet Pynt. Som Læge kunde det jo være ham ligegyldigt, ja det var maaskee endog ham og Apothekerne til Gavn, da Gigt, Forkjølelse og Koldfeber, hos Mange bliver Enden paa Legen; men som Menneske er det ham ikke ligegyldigt, og derfor søger han Eder, gode og retskafne Mænd, I have talt hjerteligen til Eders Ungdom; J have ikke glemt Forfængelighedens Farer; J have ikke forsømt at indprænte Eders Pigebørn Apostelens gyldne Ord, som det var at ønske vore Snedkere vilde indgrave paa Toiletter, Speile, Damesekretærer &c. istedet for Sphiuxer, Griffer v. d. 1. Qvindernes Prydelse være ikke den udvortes med Haarsletning, Guldsmykker og Klædedragt, men den, der ei falder i Øinene; Hjertet nemlig, den blide og sagtmodige Aands uforgængelige Skjønhed, den er kostelig for Gud. J have ikke forsømt dette, J Hædersmænd, det er jeg forvisset om, men have Eders Ord Frugtet, eller have J ogsaa havt den Sorg at see de Unge, som Eders hjertelige Tale skulde stemt til Alvorlighed, skulde ledet til Eftertenke over det høitidelige Skridt, med hvilket de traadte ind i det kristne Samfund, at stryge Gaderne i sluttede Geleder, at rende de Forbigaaende paa Armen i Distraktion over Beskuelsen af deres Pynt? Have J formaaet at modstaae Forfængelighedens Hydra, saa opfylder Eders Pligt som Mennesker og Kristne, tal af Hjertet til Eders Brødre og slig dem hvad de have at gjøre, eller løft Eders Stemme til Folket og tael kraftigen imod Tidens Aand, som truer med at tilintetgjøre Eders og Eders Brødres fromme Bestræbelser. J kunne ikke, J maae ikke have opgivet Haabet om at modstaae den. Tilgiv min Frimodighed, ædle Mænd og værdige mine Ord Eders Opmærksomhed; Eders Hensigter ere reene, J. ville ikke miskjende mine. Jeg veed heel vel det Onde, som saa vældigen arbeider Eder imod, Sædernes Forværrelse, en slet Opdragelse, et slet Exempel: Eder levnes faa Dage til at reise en Bygning for Evigheden, det hvor ingen Grundvold er: og Tidens Aand ladet i faa Maaneder eller Aar neppe Spor tilbage af Eders Værk, men at den Yngling eller Pige, som forlod Eder i Guds Tempel, rørt som J selv over den hellige Pagt, skulde den følgende Dag allerede kun have Sind for forfængelig Tant, det kan, det vil jeg ikke troe, eller er det saa, da hvortil Eders Umage, er da Kirken andet end Theatret, som naar Forhænget er nede, er Tumleplads for ganske andre Scener end de, der henrykkede Tilskuerne, og var det da ikke bedre, at den hele Act forandredes derhen, at Ungdommen, som indtraadte i den mandbare Alder indskreves i en Protokol og gaves Attest paa at de nu havde Lovat aflægge Eed, givte sig o. s. v.,J formaae bedre end jeg at bedømme vort Samfunds Fordele af at Tarvelighed og Nøisomhed bleve Dyder, som fandtes andre Steder end i vore Bøger, Eders Kald er det at finde Midlerne hertil; af Mænd, der som J, besidde Brødres Agtelse og Tillid tor Hovedstaden vente Anstrængelse i en saa vigtig Sag og enhver Retsindig vil understøtte Eders Bestræbelser.