Københavns Adresseavis, 1777-09-23
Jblant deres Planter fortiener Viste Palmetræet at beskrives nøyere, thi dette er undertiden saavel Menneskernes som Qvægets eneste Næring. Af dette Træ faae de en Drik som de kalde Todby. For at indsamle den, opskiære de Blomsterknoppene, ikke længe efterat de ere udsprungne, og hænge smaae Kurve under dem som ere ikkun gjorte af Blade, men dog saa tætte, at intet kan løbe derigiennem. Om Morgenen og Aftenen stige visse Folk, hvis Forretning det er, paa Træerne og hælde Saften udaf Kurvene. Denne Saft er alle Jndvaaneres sædvanlige Drik, hvad de ikke kan drikke, deraf laves en Sirup og et Slags Sukker. Sirupen erholdes, naar Saften indkaages i Leerpotter. Sukkeret er rødbrun, og saavel dette som Sirupen have en angenem Smag. Vores Folk spiste Sirupen i stor Mængde, og befandt sig meget ved derefter, og vi hørte at Jndvaanerne ey allene brugte den til at fede deres Creature, men ogsaa at de selv undertiden naar andre Frugter have slaaet feil og der er Mangel paa Qvæg, i adskillige Maaneder allene have levet af den. Med Bladene af dette Træ tække de deres Huse og forfærdige Kurve, Begere, Parasols og Tobakspiber af dem. Frug, ten agte de ikke meget, Træerne bære ey heller mange Frugter, siden Blomsterne opskiæres for at faae Saften; den har 3 Kierner, som spises førend de ere gandske modne, og smage som Cocosnødder. De koge deres Mad paa en Maade, som i Europa ikkun bruges i Feldten, hvorved de spare Brænde, hvoraf de ikkun have lidet Forraad. De grave en Hule under Jorden, som gaaer horizontal med Overfladen i en Længde af omtrent 6 Fod, og ved dens ene Ende har en stor, ved den anden en liden Aabning. Jgiennem den store lægges Jlden, og den mindre tiener til Trækhul. Over Jld stædet er i Jorden udskaaren runde Huller som gaae ned indtil Jldstædet, i disse sættes store Leerpotter, som ere viide i Midten og imod Bunden smallere. Man maae forundre sig, naar man seer, med hvor liden Jld de kan holde disse Potter i Kog, naar man kun lægger et Palm blad eller en Qvist til, saa er det alt nok. Paa denne Maade koge Jndvaanerne ikke allene deres Mad, men ogsaa deres Sukker og Sirup. Saavel Mandfolk som Fruentimmer tygge idelig Betel og Areca. De blande dem med en hvid Kalk, som laves af Steen og Muslinger, og undertiden ogsaa med lidet Tobak, heraf faaer deres Mund et hæsligt Udseende, Tobakken giør, at deres Aande lugter ilde, og Betel samt Kalken forderver deres Tænder saaledes, at de ere som Kul. Vi saae Folk paa 20 og 30 Aar, som snart ingen Fortænder mere havde. Naar de ey tygge Betel, saa røget de i det mindste Tobak. Deres Piber ere gjorte af et Palmeblad, de ere 6 Tommer lange, og saa tykke som en Pennefiær. Siden der ikkun gaaer lidt Tobak i dem, saa giøre de dens Virkning derved stærkere, at de svælge Røgen. Øen inddeles i 5 Fyrstendomme, af hvilke ethvert har sin egen Raja eller Konge. Kongen af Fyrstendommet Seba, hvor vi laae for Anker, syntes at have stor Autoritæt, endskiønt han hverken drev synderlig Pragt, eller af hans Undersaatter blev beviist megen udvortes Ære. Han var omtrent 35 Aar gammel, og den fedeste Mand, som vi saae paa Landet. Han syntes at være af et dorsk Naturel, og aldeles at lade sig regiere af den gamle Mand, som vores Skibscapitain skiænkede Kaarden. At denne var en retsindig og forstandig Mand, kunde sluttes deraf, at han var elsket af alle. Naar der opkommer en Tvistighed imellem nogle Personer, saa foredrages Sagen umiddelbar for Fyrsten, han undersøger den med sine Ministrer, og afsiger strax Dommen. Lange forsikkrede os, at ey allene de nu værende 5 Fyrster, men ogsaa deres Forfædre fra gamle Tider af altid havde levet i Venskab og god Forstaaelse med hinanden. Jndvaanerne havde ført Krig, med deres Fiender uden for Øen, og gjort dem tapper Modstand; Øen kunde i saa Fald i kort Tid stille 7300 Mænd i Fældten, som vare bevæbnede med Flinter, Spyd, Skiold og Strid Øxer. Hvorvidt dette var sandt eller ikke, kunde vi ikke undersøge, dog saae vi en mindste Spor, hvoraf vi kunde slutte, at Jndvaanerne vare et stridbart Folk. Vel saae vi hundrede Spyd og Skjolde i deres Raadhuus, hvormed de Folk bleve bevæbnede, som skulde giøre os bange, men de syntes at være Levninger af gamle Vaaben, Flinterne vare forrustede, og ikkun faa af Soldaterne havde Patroner i deres Patrontaske. Vi saae ogsaa nogle Dreybasser og en stor Canon ved deres Raadhuus, denne sidste var ligeledes gandske forrustet.