Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-05-02
Nu spørges: Hvad er Nationalfølelse eller Fædrelandskjærlighed. Den er, efter Anm. Formening, en vis Begeistring for det Land vi ere fødte i, det Folk vi høre til, den Fyrste der fremmer vort Borgerheld; hvorved vi inderlig deeltage i dette Lands, dette Folk, denne Fyrstes Vel og Vee, og derved finde en hellig Pligt som en ædel Glæde i patriotiske Idrætter. Men Erfaringen har lært og vil til alle Tider lære, at denne Følelse ligesaalidet lader sig fremtvinge som nogen anden menneskelig Følelse; udvortes Omstændigheder og borgerlige Forhold, muligen endogsaa Luft og Clima, begunstige den. Den kan findes i høi Grad uden nogen Doceren, og al Verdens Doceren er hos Pluraliteten, især af Almuen, ikke istand til i en vis Grad at vække den; – ved den tørre Udenadslæren vilde man let ganske udslette den. Hvo der overhovedet troer, at Bogstavtjeneste kan fremkalde Patriotisme, den kjender ikke Mennesket eller dets Tarv og Trang, og den maa ansee Menneskeopdragelsen for en let Sal uagtet det vel hører til de vanskeligste Problemer at løse, at udfinde, hvad der sikrest og bedst bidrager til den. For imidlertid at oplyse med Exempler og ved enkelte Vink, hvad Anm. her har hentydet til, saa vover han fremdeles at spørge, hvoraf det vel kan komme, at den danske Landsoldat ikke som Schweitseren i fremmed Land stundom bliver syg af Hjempee, naar han hører en fædrelandsk Sang; og hvorfor Enhver som har reist i Norge, maa tilstaae, at han overalt hos den norske Bonde har fundet langt mere Begeistring for det gamle Norge og de ofte nogne Fielde, end Bonden paa Danmarks Sletter har for sit kornrige Land? – Tager Anm. ikke feil saa maa den almindelige Aarsag hertil søges i en fra Forfædrene gjennem flere Generationer nedarvet borgerlig Frihed, og det ved den fremkaldte friere Blik til Samfundet, og en livligere og froere Følelse for det. Naar den norske Bonde synger sin Vise: "Jeg er saa fro, jeg er saa glad, jeg er min egen Herre; jeg Fogden ei maa spørge ad, om jeg tilfreds maa være saa ere de Følelser, som han her udtrykker, ikke alene en Gjenlyd af hvad der boer i hans Hjerte, men det er de samme Følelser, som hans Forfædre til alle Tider nærede, og som derved have fæstet dybe og udbredte Rødder hos ham og alle hans Landsmænd. Med den danske Bonde er det ganske anderledes, hans Forfædre sukkede iblandt andet under Stavnsbaandets Byrder, og det er for en stor Deel ikke lystige Fortællinger der kunne meddeles ham fra forgangne Tider; dertil kommer, at i det han med levende Taknemmelighed maa prise den kongelige Ædelmodighed, der skaffede ham den Grad af borgerlig Frihed, som han nu besidder, saa forbyde dog Omstændighederne, at han i det Hele taget kan nyde den Borgerfrihed eller den Eiendomsret som f. Ex. den norske ædelbaarne Bonde. Som Fæstebonde især lever han jo i en bestandig Afhængighed, og har i vore Tider paa mangt et Sted jevnlig maattet skifte baade Herre og Forvalter; hans Stilling indbyder vist ogsaa ofte til, at tænke med Eselet i Fabelen, qvid refert med cui serviam, litellas dum por som mens. Hvor indskrænkede den danske Landalmues Nationalanskuelser kunne være, erindrer Anm. som i en lang Række af Aar har levet paa Landet, og derhos opholdt sig hos nogle af Danmarks meest dannede og civiliserede Bønder, et besynderligt Exempel paa: En aldrende Bonde i den By hvori Anm. boer, blev Enkemand, og giftede sig derpaa med en Pige fra en Øe, som ligger 2 Mile borte fra hans Opholdsted, og hører til et Sogn i Nærheden; dette gav Anledning til megen Forundring i hans Landsbye, og den ganske almindelige Yttring: det var dog besynderligt, at den gamle Mand vilde gifte sig med en Pige fra et fremmed Land!" - Men alligevel findes ogsaa hos den danske Bonde Spiren til Fædrelandskjærlighed, i det han elsker sit Hjem og sin Landsbye; ved modende Tilfælde udvider denne Kjærlighed sig, f. Ex. ved Fædrelandets Farer; naar Almuen seer for Øinene, hvad Tapperhed og Bravoure er, og tydelig mærket Følgerne af en god Anførsel, naar det gjelder om at kjæmpe for Konge og Arne. At ville vente, at Bonden derved at hans Borgerpligter med en vis Vidtløftighed forestaves ham, eller han lærer at plappre noget udenad, skulde henvende Blik og Følelser til videre Kredse og omfatte med Inderlighed det hele store Borgersamfund, det strider ligesaameget mod sund Logik, som det er en aldeles upædagogisk Paastand. Desuden har Alt i Verden sin Skygge; en Bog, hvori kun fremsættes store og herlige Bedrifter af Forfædrene, er en historisk Uting Lys og Skygge maa følges ad; det lærer Naturen os. Anm. bør ikke undlade, at gjøre Hr. Capt. opmærksom paa et Skrift, som fortjener at nævnes i denne Forbindelse, nemlig: "Catechisme. a Tusage de tontes les eglives de Tempire Francais Paris, 1806. Napoleon, den i andre Henseender saa overordentlig store Mand, havde den Svaghed, at han autoriserede en Lærebog for Skolerne i Frankrig, i hvilken Politikken paa en Maade blev blandet med Religionsforedraget, og han selv blev nævnet næsten som en Halvgud. Saaledes forekomme i denne mærkelige Bog Spørgsmaal og Svar som disse: "D. Quels som les devoirs des chretions a legard des princes qui les gouverneent, et quels sont en particulier nos deVoirs envers Napoleon premier, notre empereur, R. Les chretiens doivent aux princes qui les gouvernent, et nous derons en particulier a Napoleon fer, notre empereur, Pamour, le respect, Tobeissance, la sidelite, le service militaire, les tributs ordonnes pour la conservation et ladesence de Lempire et de som trone, nous luiderons encore des prieres ferventes pour som salut et pour la prosperite spirituelle et temporelle de Etat. D. Pourquoi sommes nous tenus de tous ces devoirs envers notre empereur; R. Cest, premierement parceque Dieu, qui creeles empires et les distribue selon sa volonts, en comblant notre empereur de dons, sort dans la paix, sort dans la guerre, la etabli notre souverain, Pa rendu le ministre de sa puissance et son image sur la terre. Honorer et servinnotre empereur et don honorer et servix Dieu meme. Secondement, pareeque notre Seigneur Jesus Christ etc. J Frankrig bleve altsaa hiin Tid de borgerlige Pligter i det ringeste memorerede i Skolerne; men mon vel Hr. Capt. eller Nogen herfra vil udlede den franske Patriotisme eller Franskmændenes enthusiastiske Hengivenhed for Napoleons Person, Det tvivler Anm. meget paa; og nu - fiat applicatio! Til Slutning maa bemærkes, at naar Hr. Capt. foreslaaer en speciel Examination ved Confirmationen, der skulde have en politisk Tendents, saa kan dette Forslag ikke udholde en nærmere Prøvelse; thi det vilde let føre til, at det Politiske blev blandet med det Religiøse til Tab for sand Christendom. Hvad Protestantismen byder os altid at have for Øine, nemlig, at Guds Rige ikke er af denne Verden, vilde da enkelte Lærere let fristes til at oversee, saa meget mere som det ikke er Enhver givet, at træffe den rigtige Takt!