Aalborg Stiftstidende, 1840-08-15
Det har været mig paafaldende, at der i dette Tidspunct har kunne fremkomme Andragender om en udvidet Trykkefrihed. Det er jo dog bekjendt for os Alle, det er jo dog vitterligt for det ganske Land, at den periodiske Presses Ordførere have sat og til Formaal at ophidse ethvert Gemyt; til den Ende skyedes hverken Usandheder eller at stille Tingene i det falskeste Lys. Man trøster os vel med den Modarbeidelse og Modsigelse, hiin Green af Pressen, skal finde i Pressen selv, men derved bliver kun Ondt værre. Aldrig har Erfaringen viist, at Opinionerne forandres og paavirkes ved Tryk eller Grunde; tvertimod tages der end til Gjenmæle mod falske og usande Fremstillinger, da har Saadant ingen anden Virkning, end at det Samme uden Sky med Haardnakkenhed gjentages, for at omsider det kan blive sat igjennem, som man selv føler strider mod Sandheden. Man vil lade os forstaae, at det er i Regjeringens Jnteresse at udvide Trykkefriheden. Ne sandelig, Regjeringen har Jntet dermed at gjøre, og den kan ingen Jnteresse have deri. Regjeringen er altfor ophøiet over hvad der gjennem Pressen fremføres mod den, til at den skulde ænde Saadant; den hviler paa en urofkelig Grundvold i det danske Folks Hjerte. Men Statens, Borgernes Jnteresse er det, hvorom her bor være Tale. Man vogter jo dog Barnet for slet Selskab, man vogter jo Ynglingen for daarlig Snak; hvi skulde man da ei vogte Folket for slette Skrifter og ond Tale? At slig r. Jnd 3 de Ukyndige, skjøndt den forgiæves henvendes til de Bedre, det vide bine Dagbladsforfattere og derpaa stole de: at virke paa Lidenskaberne, ikke paa Fornuften, det er det Haab, der driver dem. J den uhyre, Eenndighed ligger Grunden til deres fordærvelige Indflydelse. Det danske Folk har oplevet, hvad Jngen skulde vente, at Pressen har fremkaldt Pobeleresser, som have beskjæmmet Hovedstaden, Excesser, som aldeles stride imod Folkets Charakteer, og som, om de end ikke have været tilsigtede af hine Forfattere, dog have været et Resultat af deres Virksomhed. Er nu en saadan Adfærd sørgelig og fordærvelig i en Stad, hvor Alt er i Beredskab til at forebygge ethvert meer end øieblikkeligt Udbrud af Raaheden, hvilken Virkning kan da en saadan Ophidselse, som den, der nu tildeels udbredes over hele Landet, have paa Steder, hvor de repressive Midler savnes i det Øieblik, da man meest trænger til dem. Saaledes maa jeg i høieste Grad finde det betænkeligt, at gjøre endogsaa blot det ringeste Skridt for at udvide et Omde, hvis Tryk den hele Nation føler og ønsker afhjulpet. Jstedetfor at høre paa slige Andragender, som det her indgivne, bør Forsamlingen meget mere lytte til den anden, vel mindre høit talende, men større Deel af Nationen, som antager, at en yderligere Frihed kun kan virke til det Onde, da Friheden til det Gode, Friheden til i passende og sommelig Form at udtale Sandheden for sin Konge, hverken har været savnet eller nu savnes, som holder sig forvisset, om, at der ingen Trang kan være til en anden og større Trykkefrihed, uden i alt Fald for dem, hvis hele Tragten gaae ud paa at vinde nogle usle Skillinger. Jeg stemmer imod en Committee. Ussing: Det er ikke saa let at vogte sig for daarlig Snak, som den foregaaende Taler troer, og det er derfor beller ikke at undre over, at den undertiden kan findes i Journalerne. Det er imidlertid ikke ved Straffelove eller præventive Forholdsregler, at den forhindres, men ved fornuftige Modgrunde. Forøvrigt skal jeg saameget mindre opholde mig ved den sidste Talers udsvævende Foredrag, som de Sætninger, han opstiller, ere af den Natur, at de hverken fortjene, eller behøve en Gjendrivelse, for Exempel naar han paastaaer, at Erfaringen har lært, at Opinionerne aldrig kunne forandres ved Pressen. (Sluttes.)