Berlingske Tidende, 1824-12-03
Efterat jeg havde modtaget det ærede Departements Skrivelse af 23de Octo der f. A. tilligemed det dermed fulgte af G. Berlin forfattede Skrift, betræffende Skipper Parows Haverie i Arendal 1 Aaret 1819, tilskrev jeg den 29de October Nedenæs og Raabygdelaugets Amt saaledes som følger: Jfølge Hs. Majestæt Kongens egen høieste Befaling har den Kongelige Norske Regjering tilstillet mig det trykte Skrift, betitlet : "Darstellung, der im Jahre 1819 zu Arendal stattgehabten Haverie des Greiffs"waldischen Schiffers J. J. Parow beurtheilt nach den Aren"daler gerichtlichen Verhandlungen, hvori føres Klage over Behandlingsmaaden med det i Aaret 1819 til Arendal for Haverie indkomne Skib i "Lovisa med sammes indehavende Ladning, og paalagt mig at lade denne "Sag undersøge. Jeg har derpaa ved Skrivelse fra Amtet af 10de denne Maaned erholdt de forlangte Erklæringer og Oplysninger, som bestaae i Følgende : 1) Erklæring fra Byefoged Jæger i Arendal af 14de December f. A. med 3 Billag, nemlig :a) Udtog af en den 12te Juni 1820 i Arendal afholdt Notarial=Forretning: b) en Attest fra Over=Toldbetient Juell af 11te December f. A. c) Notarial Attest fra Sørenskriver Finne af 21de November f. A. 2) Videre Erklæring af Byefoged Jæger af 24de December f. A. 3) Erklæring fra den Preussiske Vice=Consul Herlofson af 24de December f. A. med 2de Billag :a) Udskrift af en den 21de Januar 1821 i Christiansand afholdt Notarial=Forretning: b) Afskrift af Correspondenten imellem Herlofsen og det Preussiske Consulat i Christiansand, den Parowske Affaire betræffende. 4) Morten Kallevigs Erklæring af 23de December f. A. med et Billag, som er et Brev fra Samme til Berlin af 13de Marts 1821. 5) Erklæring fra Over=Toldbetient Soelberg af 6te December f. A. 6) Udtog af Arendals Politie=Protocol, forsaavidt det den 9de December A. Passerede betræffer, hvor samtlige øvrige i Berlins Skrift beskoldte Personer have afgivet deres Erklæringer. 2) Attest fra Arendals Toldkammer af 12te December f. A. og hvilke alle jeg herved har den Ære at tilstille Departementet tilligemed det omhandlede trykte Skrift selv og et senere af samme Forfatter, der angaaer det Spørgsmaal, paa hvilket Sted Dispachen over Skipper Parows Gros=Haverie skal opgiøres, hvilket sidste Skrift er blevet mig sendt fra Statssecretair Due ved Skrivelse af 30te December f. A. Neppe vil man i en Sag, som denne, hvor Vidner ere mod Vidner, under nogen Omstændighed kunne gjøre Regning paa den fuldkomneste Oplysning, naar ikke samtlig de Personer, hvorpaa Berlin støtter sin Forklaring, indfinde sig her i Lande for at blive confronterede med dem, som han i sit Skrift beskylder for falsk Vidnesbyrd, men, gjennemlæser man med Opmærksomhed Skriftet og sammenholder dermed de ovenanførte Erkæringer og Oplysninger, saa forekommer det mig imidlertid, som der opstaaer en stærk Formodning, om ikke fuld Vished om, at Skipper Parow maae tilskrive sig selv alle de Ubehagelig heder, der rammede ham under hans Ophold i Arendal i Aaret 1819. Jsær viser den med Vice-Consul Herlofsens Erklæring fremlagte Correspondence, imellem ham og det Preussiske Consulat i Christiansand, samt den ligeledes dermed fulgte Notarial=Forretning (No. 3 a og b) paa det Tydeligste, hvilken høist vaklende, ubestemt og modsigende Opførsel, Skipperen fra først til sidst har brugt, og hvilken endog tilsidst er gaaen saavidt, at Consul Reinhardt maatte erklære, intet Videre at kunne foretage til hans Bedste, men at han maatte overlade ham til sin egen Skjæbne. (See Udtoget af det Kongelige Preussiske Consulats Protokol i Christiansand af 26de Februar 1820, Bilag No. 3, b. p. 15 - 17, som under 7de November 1820 er tilstillet Berlin og fra Consul Keinhardt). At Kallevig ikke paa nogen egennyttig Maade har søgt at tilvende sig Parows Skib, som Berlin i sit Skrift beskylder ham for p. 2762270, derom vidner Notarial=Forretningen af 11te Juni 1820, hvor det hedder, at Kallevig var villig til at overlade Skibet til Parows Creditorer eller Panthaverne deri, uden nogen Fordeel (Billag No. 1 a p. 3). Naarman nu derhos bemærker, at den samme Berlin selv er Parows Credito for 950 Rd. Pommersk Courant (see samme Bilag p. 1), hvoraf da følger, at han i det omhandlede Skrift procedere, sin egen Sag og ikke Parows, saa kan det ikke vel nægtes, at Sagen vinder et temmelig forandret Udseende, og at det vel ikke turde være saa umueligt, at det hele Skrift er et Product, omikke af Ondskab saa dog af en stor Grad af Lettroenhed, idet nemlig Berlin, ganske har dømt efter Skipperens uefterrettelige Forklaringer og hans Mand skabs, som det lader, endnu uefterretteligere Depositioner. - Den Forklaring, som Bødker Schow har afgivet for Politie=Retten i Arendal den 9de December f. A. (Bilag Nr. 6, p. 3 - 4), at nemlig Parow ved Tilbud af u 60 Spd. vilde forføre ham til at underskrive en falsk Attest, hvilket Tilbud han i endog skal have gjort og gientaget i Nærværelse af Schows Kone, virker og saa en betydelig Formodning imod Parow. - Endnu maa jeg bemærke den i Omstændighed, at den Kongelige Preussiske Legationsraad og Charge d'Affairet i Kjøbenhavn Maltzahn under 20de Juni 1820 har tilmeldt Consul Reinhardt, der havde givet ham Underretning om den Parowske Sag, at saavel han som Vice-Consul Herlofsen Jntet havde forsømt, men at de havde gjort alt Muligt for at hjælpe Skipperen, hvilket og var blevet det Preussiske Ministerium for de udenlandske Anliggender tilmeldt, og hvorpaa dette under 7de Februar 1820 tilskrev Consul Relnhardt et lignende Brev (Bilag No. 3, p. - 4). Da saaledes baade Consul Reinhardt, paa hvis Opførsel Berlin, Jntet har havt at udsætte, og Vice-Consul Herlofsen have tilstrækkeligen legitimeret deres brugte Fremgangsmaade for den Preussiske Regjering selv og denne har erklæret, at derpaa Jntet var at sige, saa maa dette naturligviis virke en stærk Formodning imod de Beskyldninger, som i Berlins Skrift ere le fremsatte, og som saameget mere fortjener Regjeringens Opmærksomhed, som de for en stor Deel ere rettede imod Kongelige Embedsmænd, hvilke det allermindst kan være ligegyldigt paa saadan Maade at see sig brændemærkede i offentlige Skrifter. - Vare disse Beskyldninger fremsatte af en Person her i Landet, saa vilde der ikke være noget Spørgsmaal om, hvordan med Sagen maatte forholdes; thi i saa Fald maatte man tilstille Byfoged Jæger og Over Toldbetjent Solberg benesicium processus gratuiti, for at de ved Dom kunde fralægge sig de Beskyldninger, der imod dem ere fremsatte, og forøvrigt overlade til de øvrige Fornærmede selv at sagsøge Forfatteren. Nu boer derimod denne udenfor Riget, og kan altsaa ikke her belanges. Vel maa det staa Vedkommende frit for at sagsøge ham ved hans Forum, men Enhver ved, hvormange Vanskeligheder og Bekostninger det medfører for privat Mand at procedere i et fremmed Rige, og det i Særdeleshed for Embedsmænd som sjelden have Forbindelser udenlands. - At faae Berlin og de i Tydskland afhørt, Vidner transporterede hid, for her at confronteres med dem, der have vidnet i Arendal, vil vel ikke lade sig gjøre, især da der ikke synes at være nogen lovantagelig Grund forhaanden til at lade Berlin arrestere. Skal altsaa de Embedsmænd, som af Berlin ere beskyldte, ikke beholde den maculpaa sig, som hans Skrift har foranlediget, saa maa Regjeringen komme dem til Hjælp, og dette maa, efter min Formeening, skee paa den Maade, at den igjennem det udenlandske Departement anmoder den Preusiske Regiering om at lade Berlin tiltale som offentlig Jnjutiant til Strafs Lidelse, overeensstemmende med den Preussiske Lovbog af 1791 dens 2den Deel, 20de Titel, 10de Assnit. De nødvendige Omkostninger, som en saadan Sag maatte medføre, troer jeg det Offentlige burde udrede, men store kunne disse neppe blive, da den samme Lov i de citerede Afsit 95 654 og 65 endog gjør det til Pligt for Dommeren at paasee saadanne Forbrydelser og tilkiende Jnjurianten den ved Loven bestemte Straf, om end ingen formelig Jnjuriantsag af Vedkommende anlægges. At den Preussiske Regjering ikke vil nægte Opfyldelsen af en saa billig Begjæring, anseer jeg for utvivlsomt, da den ikke kunde gjøre dette uden at lægge den aabenbareste Ringeagt for Folkerettens almeen erkiendte Grundsætninger for Dagen, ifølge hvilke ingen cultiveret Stat, som lever i venskabeligt Forhold med en anden, nægter den nes Undersaatter Ret til at indtale den Gjeld, de maatte have at fordre for hiins, og hvor meget mere maae da ikke dette gjælde, naar Opreisning fordres for æretrænkende Beskyldninger, Den Norske Regjering har formeentlig saamegen mere Grund til at antage sig denne Sag paa saadan Maade, som en ført, da det ei alene vilde tjene til at sætte den Norske Embedsclasse og Handelstand i Miscredit udenlands, om saa grove Beskyldninger ikke bleve gjendrevne, hvorved da Landet selv vilde tabe, men Berlin desuden har dediceret det af ham udgivne Skrift til H. M. Kongen og indsendt det til Høistsamme selv, hvorved han da paa den meest eclatante Maade har denonceret de Embedsmænd og Borgere, som han der har angrebet, og hvorved han, efter min Formening, har interesseret Hs. Majestæt selv i enten at see dem straffede som Bedragere, om de fortjene det, eller deres Uskyldighed sat i det klareste Lys om Beskyldningerne have været ugrundede og falske. Under den mod Der lin anlæggende Sag vil der naturligviis levnes ham al mulig Anledning til at bevise sine Paasagn, og, forsaavidt han maatte ansee det for nødvendigt, at søge saadanne Beviser her i Landet, vil da Regjeringen gjensidigen vise ham al lovlig Understøttelse. Skulde Regjeringen bifalde en saadan Fremgangsmaade, som den af mig her foreslaaede, saa indstiller jeg fremdeles om det ikke maatte ansees rigtigt, at lade samtlige de hermed følgende Erklæringer og Bilage, forsaavidt de ikke ere skrevne paa Tydsk, oversætte i dette Sprog og lade dem følge det Andragende, som bliver at tilstille den Preusiske Regjering. - J det uformodede Tilfælde, at den Preussiske Regjering ikke skulde ville antage sig Sagen, veed jeg intet andet Raad til at møde Berlin, end at lade de anførte Erklæringer med Bilægge paa Statens Regning trykke og udbrede i Tydskland, især paa de Steder, hvor Berlins Skrift maa formodes at være bekjendt, for at ikke det læsende Publicum skal dømme eensidigen efter hans Fremstilling af Sagen. In udem: Steen, Kongelig Fuldmægtig. Gjenvare.