Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1808-03-19
Da Hr. Oberstlieutenant von Hammer, Hr. Stadshauptmand Wiese og Kiøbmand Hr. Jacob Jbsen have paataget sig, efter Anmodning af den commanderende General, Hans Excellence Hr. Generallieutenant von Hesselberg og mig, under en Committee at modtage de af Byens Jndvaanere enten allerede udlovede, eller herefter subskriberende Bidrag i Penge eller Varer til Kanonbaades Bygning, samt at revidere og udbetale de Regninger, som i den Anledning maatte forekomme: saa bekiendtgiøres saadant herhos, med Anmodning, at Vedkommende behageligen ville henvende sig til velbemeldte Herrer i Alt hvad der angaaer de ovenanførte Tilfælde. Jsærdeleshed anmærkes, at Committeen, har forenet sig om, at Hr. Jacob Jbsen besørger Jncassationen af de subskriberede Summer; ligesom ogsaa Modtagelsen af de udlovede Varesorter, hvorfore enhver behager at lade denne Betaling og Leveranse skee, imod fornævnte Hr. Jbsens Qvittering, som derfor bliver gjældende. Bergen den 16de Marts 1808. Bull. Det er ikke let at indsee, hvorledes en saa fornuftig Mand som Hr. Biskop Brun 3 sin Tale, sidste Fastelavns Mandag den 29de Februar 1808, fra den offentlige Talestol, har kunnet tillade sig at fremføre en saadan Udladelse, som den angaaende: "Tomheden i Arsengler og Tøihuse a. Thi om den endog var grundet paa Sandhed, som den ikke er, uagtet man vel kunde ønske at have en større Beholdning af Forsvarsmidler, saa bliver en saadan Yttring dog altid kun den nærmeste Vei til at svække den Tillid og det Mod, hvoraf ethvert Jndivid, især under disse Omstændigheder, bør besieles. Vel kan en saadan Yttring hentydes til flere eller andre Arsenaler, Tøihuse &c. ialmindelighed; men af læg Mand især vil den alligevel stedse udtolkes hen paa det Sted, hvor den er bleven forklaret. Først for nogle Dage siden har jeg seet og læst denne Tale, og derfor kan jeg nu først tilkjendegive denne min ovenanførte Mening om Hr. Biskop Bruns urigtige Udladelse. Bergen den 19de Marts 1808. Seidelin. Længe ventede Tranøe og Dyrøe Menigheder med usigelig Længsel deres sidste Stævns Jægt for afvigte Aar 1807; men desværrre, den udeblev, og i dens Sted indløb ved Enden, af samme Aar det sørgelige Budskab, at den paa Hjemreisen fra Trondhjem er - forliist. Følgerne deraf vil man for en Deel kunne forestille sig, naar tages i Overveielse, at Aar vejen sidstafvigte Høst aldeles mislykkedes: at næsten Alt, hvad man denne Vinter skulde levet af og forsynet sig med til Næringsdrift, nu blev et Rov for Havets Bølger; og at Levnetsmidlerne her i Landet ere saa overhaands dyre, at deres Anskaffelse bliver Menigmand fast umulig. Hertil kommer, at i Efteraaret 1803 forliiste ligeledes for disse Menigheder en Jægt, hvorved de tabte over 20,000 Rdlr., og at en usædvanlig stor Foermangel sidste Foraar berøvede dem en betydelig Deel af deres Kreaturer. Ulykker nok til, især i nærværende Tid, at udarme den Almue, som de træffe. Men dog ere Udsigterne for ingen mørkere end for disse Menigheders Skipper Mikkel Brox, som eiede Halvdelen i den i Aaret 1803 forliste Jægt, og den sidste allene. Denne ulykkelige Mand, som i ringe Kaar ved Duelighed, Stræbsomhed og i alle Henseender smukt Forhold, arbeidede sig frem til Agtelse hos alle dem, som kiende ham, befinder sig i de beklageligste Omstændigheder. Uden Andres kraftige Understøttelse vil det blive ham ganske umuligt at holde ved den hidtil havte Næringsvei. J denne og ingen anden er det han kunde have Udsigt til i Tiden at kunne giøre hver Mand Ret og Skjel, forsørge Kone og smaa Børn, og skaffe Trance og Dyrøe Menigheder, Udvei til at fortsætte deres Handel paa Bergen. Som denne brave, men ulykkelige Mands nærmeste Foresatte troede vi, at det var vor fortrinlige Pligt, efter Evne at hjælpe ham udaf hans store Forlæggenhed. Til den Ende vove vi, hvor trykkende nærværende Tider end ere, herved at fremføre vort varme Ønske, at ædle Menneskevenner ville række ham en hjælp som Haand. Hvad deltagende Medborgere, forunde vor uheldige Sømand, modtages i Trondhjem af Hr. Bogtrykker Stephanson, i Bergen af Hr. Vicekonrektor Winding og her i i Nordlandene af Undertegnede. For Alt, hvad der indkommer, skal der offentlig blive aflagt Regnskab. Gjør da, Medkristen, imod denne Skibbrudne, hvad Du vilde, at andre skulde gjøre imod Dig, om Du var i hans Sted. Tranøe den 9de Januar 1808. J: T. Thams, H. Aas, Foged. Sorenskriver over Sengen. og Tromsøe. Niels Norman, Sognepræst for Tranøe Præstegield. Vistnok havde jeg hellere, og med et større Haab om heldigt Udfald, ønsket, at En af de Handlende, der indseer hvor vigtigt det er for vor By, og hæderligt tillige, at Nordlændingen understøttes, havde været valgt til at modtage hans Medborgeres Bidrag; og endnu ønsker jeg det, at en saadan Menneskeven vilde paatage sig det, overbeviist om, at han ved sit Kiendskab til dette Slags Handel, Byen, sine Colleger og de Mænd, hos hvilke Hjælp var at haabe, uendelig bedre vilde vide at træffe Midlerne til at opnaae det tilsigtende Øjemed, end jeg, der er saa fremmed for alt dette, og desuden mangler den fornødne Tid. Jmidlertid troer jeg dog, det vilde være alt for indskrænket tænkt, om man blot af dem, der stode i Handel med Skipper Broxselv, eller i det højeste med ommeldte Menigheder, haabede Understøttelse, da et saadant Ulykstilfælde meget mere synes at angaae alle med Nordland Handlende, der da i lignende Tilfælde, det Gud forbyde, kunde giøre Regning paa den samme Haandrækning hos hine, og som, saalænge ikke Assecurance for Nordlændingen finder Sted, Menneskeligheden selv synes at fordre. Dog, hvo er der i vor By, der, hørende Menneskelighedens Stemme, kan sige Nordlændingens Vee og Vel at være ham uvedkommende. Jeg selv, saa fjern fra hin, føler mig forpligtet; og hvilken Kiøbmand, hvilken Haandværker, hvilken Dagleier vil ikke, Sagen vel overveiet, føle det samme. Men alle kunne ikke, saa gjerne de og ville. Trøste os maa det imidlertid, og glæde os tillige, at mange kunne endnu noget; og hvor mange tage Haand i med, var den end nok saa svag, er mangen en tung Byrde bleven lettet, og vil ved Guds Bistand endnu blive det. Hvor, der ikke selv skriver ind i Bogen, modtager mit Beviis for hvad han har givet, hvilket i mange Henseender er agtes nødvendigt dog retter enhver sig efter sin Leilighed, til Remissionen er bekjendtgjort. Bergen den 16de Marts 1808. Winding, boende paa Seminariet. Forstanderskabet for Katedralskolen og Seminarium Fridericianum fandt, da man ved en Samling Fredagen den 11te d. M. skulde udtage Documenter af dens jernbeslagne Kasse, der stod i et Skab paa Raadstusalen, at denne Kasse var sønderbrudt saaledes, at 4 Jernbeslag vare overbrækkede og løsnet Bunden, hvorigiennem Tyven har udtaget følgende første prioriterede Panteobligationer: Berrel O: Villumsens, dateret 9de Marts 1805, stor 900 Rdlr., Martine Garboes ditto, af 2den October, 1805, stor 400 Rdlr. Henrich Lostings dito af 30te December 1805, stor 900 Rdlr. Søren Sørensens dito af 11te Juni 1806, stor 100 Rdlr. Gabriel Paulsens ditto af 17de Juni 1806, stor 400 Rdlr. Anne Sophia Echles ditto af 17de Juni 1806, stor 300 Rdlr.; og Sivert Jversens dito af 6te Juli 1796, stor 70 Rdlr. Dem, som nogen af disse Panteobligationer maatte forekomme, ombedes behageligst at anmelde saadant for Politimesteren Raadmand Olsen. Forstanderskabet den 17de Marts 1808.