Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-10-12
Den roeskildske Forsamling er bleven sig selv liig til det Yderste. J det 71de Møde klagede Cancelliraad Haastrup over, at Grev Schulin, hvem han dog havde givet sin Stemme til at tage Sæde i Forsamlingen, ikke blot har tiltalt ham paa Latin, hvilket Sprog han ikke forstaaer, men ogsaa ladet sig forlyde med, at han har udtalt en Anskueelse, der ikke er stort bedre end Brøvl hen i Veiret. Grev Schulin forsikkrede derimod, at han langtfra havde sagt, at Cancelliraaden har prøvlet, og forsvarte paa det Bedste sin Berettigelse til, at tale noget Latin i Stændermoderne, saavelsom Fransk, Engelsk og Tydsk. Ved samme Leilighed besværede Cancelliraad Haastrup sig over, at Kammerherre Moltke havde henvendt sig til ham med Personligheder. Kammerherre Castenschjold har i den roeskildske Stænderforsamling afgivet den mærkelige Erklæring, at af alle Midler til at disponere over Bøndergods er Arvefæste det sletteste." – Ligeledes indeholder St. Td. den mærkelige Yttring af Lehmann om Domainerne: Den oldenborgske Stamme, eiede, da den, ved Folkets frie Valg, kaldtes til Regjeringen over Nordens tre Riger, her i Landet slet Jntet, og alle Domainerne ere derfor, af hvad retlig Oprindelse de end maatte være, hos os Statens utvivlsomme Eiendom." (Lehmanns første Foredrag i Finantssagen fylder ikke mindre end 17 Spalter i St. Td.) Den Betænkning, vedkommende Comitee har afgivet i Anledning af Udkastet til en Anordning, indeholdende nogle Forandringer i Lovgivningen om Arv m. m., er nu at læse i Stændertidenden Side 36578705. Comiteen indstiller, at der istedetfor Udkastet maa vorde udarbeidet en ny almindelig Arvelov; at det strax, ved en foreløbig Anordning, maa vorde bestemt: at Forældre skulle være berettigede til, at lade deres Døttre gaae i lige Arv med deres Sønner; at en Mand, efter sin Kones Død, uden særlig Bevilling, skal være berettiget til, at forblive hensiddende i uskiftet Bo med deres fælles umyndige Børn, saalænge han ikke indlader sig i nyt Ægteskab; at Manden, ved en testamentarisk Disposition, kan tillægge sin Hustru lige Ret o. s. v. Under Sagens foreløbige Behandling yttrede Lehmann bl. A.: "Jeg maa erklære det for min Overbeviisning, at Qvinden er et fuldgyldigt og fuldt berettiget Led i Familien, og som Saadant har lige Ret med Manden til Lod og Deel i Sammes Formue. - - - Der bliver, saavidt jeg skjønner, Jntet tilbage, der kunde tale forden ulige Arveret, end Hensyn til den nationale Tænkemaade. Her maa jeg da gjøre opmærksom paa, at den jydske Stænderforsamling, som først satte Sagen i Bevægelse, med 43 St. mod 2 erklærede sig for Liighed, og jeg kan ikke Andet, end ganske tiltræde den bemærkning, som, da Comiteen bestemt udtalte sig for samme Mening, blev gjort af et Medlem, der især tog sig af denne Sag, nemlig, at det maatte være Regjeringen kjært, paa denne Maade at lære Stemningen i Folket at kjende. Men nei, Cancelliet vidste det bedre, Cancelliet erklærede sig mod Kjønsligheden, netop paa Grund af den nationale Tænkemaade". Selv de, der, meere end jeg antage, at det kgl. danske Cancellie fremfor nogen Anden veed, hvad der er eller bør være Ret, selv de, der tillægge dette Collegium Eneret med Hensyn til Opfattelsen af de meget yndede høiere Statshensyn", maa dog vistnok tilstaae, at, naar der spørges omden nationale Tænkemaade, maa Stændernes Mening fortjene større Tiltro, end Cancelliets. – – Det er bekjendt, at der intet Sted gives i hele Europa udenfor Norden, hvor ikke Liighed finder Sted. Selv i Sverrig gjælder Uliigheden kun tildeels; – det er altsaa kun Danmark og Norge, der staae tilbage, og det synes virkelig paafaldende, at man i Norden, der – for at jeg skal benytte mig af et Udtryk, der er brugt i de jydske Stænder, – altid er bleven priist for sin Agtelse for Qvinden, ikke blot kommer sidst, men, selv nu, frygter for at komme for tidligt." Den i Sagen om en aarlig Afgift til nye Straffeanstalter i Roeskilde nedsatte Comitee har principaliter indstillet, at man foreløbig indskrænket sig til Opførelsen af et nyt Forbedringshuus og Tugthuus for Jylland i eller ved Horsens, og at de dertil fornødne Udgifter udredes af Finantserne.