Aarhuus Stifts-Tidende, 1845-02-20
Den slesvigske Forenings Generalforsamling i Haderslev, den 10de Febr. 1845. Først oplæstes den kongl. Resolution, som forkyndte Foreningens Benaadelse og Ophævelse af Forbudet mod dens Møder. Derpaa optoges 52 nye Medlemmer. En Committee blev nedsat ang, det indkomne Forslag, at den slesv. Forening for Fremtiden maatte afholde sine Generalforsamlinger afvexlende paa flere Steder, saaledes at Medl. paa Vestkysten ogsaa kunne faae Adgang dertil. Til Understøttelse for Høiskolen i Nødding blev der af de tilstedev. Medlemmer tegnet for 1000 F. Endelig vedtoges eenstemmigt, at Foreningen, i Rigets og i Sandhedens Jnteresse udstæder en Protest mod den i den holst. Stænderfors, frem gaaende saakaldte Verwahrungsact. Til Udarbeidelsen af en saadan Protest nedsattes en Committee. Ved det derpaa følgende Festmaaltid herskede, i Anledninaf Foreningens Gjenfødelse til nyt Liv og Virksomhed, den gladeste Stemning. Laurids Skau aabnede Skaalerne med et "Leve!" for Landets Drot. J sin Tale udviklede han meget smukt, hvorledes det ikke havde været Frygt for Straf (skjøndt man vel ikke havde kunne vente sig det Bedste af den Domstol, der erklærede Tiedemann, som offentlig arbeider paa Statens Sønderlemmelse, for uskyldig), der havde tynget paa Foreningens Medlemmer, men derimod den Tro at det ikke stod sig rigtigt til mellem Kongen og dem, og at Kongen var vred paa dem. Denne Tro havde været saare nedslaaende og trykkende; men nu havde Kongen gjengivet dem den Overbeviisning, at han atter var dem huld og naadig; derfor skulde ogsaa den første Skaal være helliget ham, med Tak ei alene fordi Foreningens Medlemmer atter turde komme sammen og arbeide med hverandre til dets skjønne og alvorlig Maal; men ogsaa fordi han havde givet dem deres Frimodighed og Glæde i Sindet tilbage. "Jeg formaaer hverken i Løfter eller Trusler at veie op mod det schleswig-holsteinske Parti. - sagde han - det lyder ikke nær saa naturligt at tage Munden fuld paa Dansk som paa Tydsk, og det sømmer sig heller ikke for Bønder at føre saa store og gevaltige Ord, som Prælater og Riddere med deres Drabanter: Advocater og Professorer. Men naar Schleswig=Holsteinerne dristigen sige til Kongen, at vort Slesvig ikke hører til Danmark og ikke skal forblive sammen med Danmark, saa siger jeg i al Simpelhed, jo saamænd hører Slesvig til Danmark og skal forblive sammen med det. Og jeg lover neppe Mere end jeg kan holde, naar jeg tilføier: at hvis Herrer engang vil prøve paa at trække det bort fra Danmarks Konge, saa ere vi Bønder heroppe endnu stærke nok til at holde det tilbage Med dette ærlige Løfte ville vi raabe: Længe leve Hs. M. Kong Christian den Otteende, sine tro Bønders Ven og Beskytter!" Og da Laurids Skau tilraabte Forsamlingen: "Siig mig, Brødre og Venner, har jeg talt ud af Eders Hjerte, idet jeg har talt udaf mit eget svarte jublende fra alle Sider: "Ja, ja ja!" og den udbragte Skaal ledsagedes af et 9 Gange gjentaget Hurra. - Derefter udbragtes af Sognefoged Jochumsen en Skaal for Rigets Haab og Folkets Ven, Hs. K. H. Kronprindsen!" Gaardmand P. Lund, i Kielstrup udbragte et Løftesbæger om at staae faste og mandige ligeoverfor de anmassende Modstandere, for at bevare Modersmaalet og Nationaliteten, som de rette Grændsevogtere for gamle Danmark. Pastor Hertel udbragte en Skaal for gamle Danmark, det elskte Fædrelands Frelse, hvorefter Pastor Haagen udbrød: "Men Fædrelandet frelses ikke uden Modersmaalet bevares!""Modersmaalet - sagde han - er det Baand, som knytter os til en daadfuld Fortid og skal forene os med en haabefuld Fremtid; Modersmaalet er det rette, naturlige Middel, som sætter os i levende Vexelvirkning med Himlen og Alt hvad der er værd at nævnes paa Jorden; Modersmaalet er den Røst, som engang lød ved vor Vugge, bør gjennemtone al vor Jdræt, og skal engang lyde over vor Grav." – Pastor Schøler (Søn af vor gamle Degn i Hammel) udbragte en Skaal for Menneskehedens stærkeste og skarpeste Sværd: Aandens frie Røst og Pastor Wegener (Bondehøiskolens Forstander, Ønsket for en dansk, national nordisk Tro, vor sikkreste Værn, vor ofte eneste Trøst, at den maa være klippefast i os, og den skal da nok løfte Bjerge; thi om vi end ei skimtede et Lysglimt, om det endogsaa kunde see to Gange galere ud, at den Tro dog maa bevares i os, at Danmark skal ei opløses, Modersmaalet ei gaae tilgrunde, og at den Undertrykkede engang skal (Uddr. af Dr.) seire!"