Aalborg Stiftstidende, 1841-06-03
- Vor Landsmandinde Jfr. Østergaard, en Elev af afdøde Professor Siboni, har, som bekjendt, i længere Til opholdt sig i England, hvor hun nu giør overmaade meget Lykke. Hun fører der med sin Moder et meget elegant Huus og viser sig yderst forekommende mod reisende Landsmænd. Jfølge en fra London os tilstillet Concertplacat agter hun og Pianoforte-Spillerinderne Miss Broadhurst paa eller Majesty's Theater, næstkommende Fredag den 4de d. M., at give en grand morning concert, ved hvilken hun udelukkende assisteres af Europas bekom teste Sangere og Sangerinder, nemlig af hendes Lærer Rubini, de tvende Lablache, Mario og Tamburini, Damerne Grist, Pauline Garcia, Persiani og Lablache desuden af Jnstrumentisterne, Violinisterne Vieuxtemps og Loder, Flautisterne Sedlatzek, tidligere i vort Capel, Hoboisten de la Barre, Violoncellisten Hausmann og Contrabasisten Dragonetti. Hvad Publicum renter sig af denne Concert, kunne vi see deraf, at der paa Placaten, der dog maa være udstedt henved 14 Dage for Concerten, er annonceret, at største Deelen af Billetterne, der koste fra en halv til en heel Guinee, allerede var optagen. (Dag.)J Torsdags blev paa Gardens Ridebane ved Philosophgangen, under behørig Control, opbrændt: 1) Casserede Nationalbanksedler, i hvis Sted nye ere satte i Circulation, til Beløb Rbd. 4,206,000. 2) Indfriede Obligationer for Laanet af 4de Februar 1820 til Beløb 194,200 Rbd. Sølv og Bmk. 6900. 3) Indfriede Obligationer for Jnd laan 711 Rbd. 40 s. Sedl. 4) Jndfriede Recipisser for Jndlaan 45,000 Rbd. Sølv og 27300 Rbd. Sedler. - Sors Amts landskonomiske Selskab afholdt en Generalforsamling den 25de Mai. Blandt Andet blev af flere Medlemmer meddeelt Beretning om Forsøg anstillede med Havre, ved hvilke det har bekræftet sig eller er i det mindste bragt til en høi Grad af Sandsynlighed, hvad der tidligere havde været meget omtvistet, at nemlig Heire, som af Nogle afskjæres i det Aar, i hvilket den udsaaes, saaledes at den ikke kommer til at sætte Stilke, i næste Foraar enten frembærer en Vippe af Rugens Beskaffenhed, eller findes forvandlet til Havre, forsaavidt den udholder Vinteren, i hvilken dog mange af Forsøgplanterne ere døde. Nye Forsøg anstilles i indeværende Aar paa flere Steder med den muligste Forsigtighed i Henseende til Planternes Jdentitet, og nærmere Resultat kan altsaa ventes i næste Foraar. (Dagen.). - (Slutning af den igaar afbrudte Artikel.) Medde Tretten var en ganske ny, ja man kunde sige uvilkaarlig Ider om Udslettelse af Maifesten indtraadt; Jdeens Rigtighed bestredes paa det Jvrigste og dog hvor bleve de af og hvor blev Festen, den med saa megen Triumph erobrede Fest af: - Den sank ned i Uselvstændighedens Mulm og Mørke, 4de Tretten vare høie politiske Notabiliteter, og kunde man end ikke hylde deres Mening, maatte man dog gaae den af dem anviste Vei; dog endnu vilde man ikke give sig tabt, endnu vilde man holde den løsnede og bestandigt mere tilbagevigende Selvstændighedsfølelse til sig; endnu vilde man gjøre et Forsøg paa at samle Resterne af den Armee, der var opløst ved Mangel paa egen indre Styrke og mandigt Sammenhold; man vilde endnu prøve paa at vinde Mod til at gaae den, ikke af de tretten Notabiliteter, men af sin egen Bevidsthed anviste Vei; - dog alt forgiæves. Den var ingen Tanke meer om at faae en Fest istand i Kjøbenhavns Omegn; Authoritetsvægten havde betvunget den svage Selvstændighed. Og i Provindserne, den politiske Modenheds Sæde - som Bladene ofte have forkyndt os - hvad gjorde man der, fulgte man ogsaa der saa Slavisk de Trettens Autoritet, ja saamæn gjorde man saa. De Trettens Autoritet virkede som et Lynslag og den i Hovedstaden neppe undfangede Jdee fik strax sin Daab og Velsignelse. J Odense som paa andre Stæder glædede man sig over at kunne slippe for at holde Taler og for . . .J Aalborg vare Festens Præsidenter fra ifjor aldeles af samme Mening som de Tretten, i Svendborg, Orla Lehmanns By, heed det ogsaa vi giør som de Tretten, vi tie bomstille, det er et probat Middel, det giør Effect, det kan hjælpe, i Horsens besluttede man ogsaa at tie stille og suspendere Festen; kun Aarhuus og Randers gjorde endda en hæderlig Undtagelse, ikke mindre Helsingør, hvor Festen dog alt tidligere var berammet. Hvad Charakteer Festen iøvrigt paa disse Steder vil erholde, maa nu vise sig; saa meget har imidlertid alt viist sig, at den politiske Selvstændighed i Folket endnu ingenlunde er udviklet saa vidt som Ultrabladene ofte forkynde og at den først behøver at komme til større Modenhed, før et gyldigt ved Tiden befæstet Krav, paa friere Jnstitutioner, der skulle kunne give Folket fuld Andeel i sine Anliggenders Styrelse, kan siges at være tilstede, thi Folkets Emancipation fra sin egen Uselvstændighed er en nødvendig Forudbetingelse for Nydelsen af større politiske Rettigheder. Og hvad beviser endelig bedre end vor Presse, et af de vigtigste Folkeorganer, at Selvstændighedsfølelsen ikke er modnet. Pressen kjender hos os endnu for den større Deel kun til Yderlighederne i det politiske Retninger: ultraliberal og utraconservativ, saa at sige næsten ingen Mellemfraction, der ligger indenfor disse Extremer og der kunde anvise Besindigheden en trivelig Plads, finder sit Organ i Hovedstaden, hvor det dog nærmest et, man venter at see Folkestemningen yttre sig. Fædrelandet, vort værdigste Oppositionsorgan, kan, skjøndt det dog meest bevarer eller stræber at bevare en saavel stylistisk indklædt som i Aand og Tone fremtrædende Gentilesse, dog ikke holde Radicalismen, Spotten og Spydighed imod Regjeringen og øvrige ultraistiske Kiendetegn borte fra sine Enemærker; Kjøbenhavnsposten, hengiver sig meet og mere til Radicalisme og blotter sig endog for den stylistiske Værdighed; den Frisindede, og Corsaren" bære udelukkende Radicalismens Præg; Folkevennen", der bevæger sig noget roligere, har for liden Betydenhed til at være Folkeorgan og Folkebladet, vort eneste Blad, hvorigjennem en besindigere og roligere reformatorisk Aand giver sig tilkjende, udtaler sig saa sjeldent og afbrudt periodisk om de vigtigere Folkeanliggender, at det kun i en indskrænket Grad kan siges at henhøre til den Deel af Pressen, hvorigjennem Folkestemningen giver sig tilkjende. Og staaer det synderligt bedre til paa den modsatte politiske Side? Ene Berlings Tidende, kan siges at bevæge sig ikke lidet bort fra den ultra-conservative Side, men selv denne Retning af Bladet forfølges ikke med tilbørlig Kraft og er kun tilstrækkelig til at forlehne det en Værdighed, som den modsatte Presse med al dens Skjælden og Nedheglen ikke ville kunne frakjende det og som dog gjør dette Blad til et Støttepunct for noblere conservative eller, om man med et fremmed Navn vil, for conservative Whig Grundsætningers Tilhængere. Denne Fraction er saaledes den eneste, der udenfor Yderlighedsretningerne, som Dagen og Adresseavisen, paa den conservative Ultrasidde saa tappert indtage, har kunnet nogenlunde bane sig Vei. Hovedstadspressen giver saaledes et sikkert Vidnesbyrd om, at den politiske Selvstændighed i Folket endnu ikke har befæstet sig og Provindspressen er, paa et Par Undtagelser nær saa intetsigende, at dens Taushed indeholder Beviis nok. For Partierne, det vil sige: Kategorierne for de forskjellig Anskuelser og politisk Tænknings Resultater hos Folket, udvikle sig meer og erholde en bestemtere Begrændsning, før der indenfor Yderlighedspuncterne befæste sig faste Støttepunctet for afvigende Anskuelser i Folket, og før forskjelligt, farvede Organer give Vidne om, at Folket ikke lader sig drage til eller, af Mangel paa egen politisk Styrke, uvilkaarlig drages til een af tvende Yderligheder, før den politiske Jntelligents hos Folket ikke har slaaet meer og kraftigen Rod, saalænge kan der heller ikke være Tale om politisk Selvstændighedsfolelse, og den behøve vi, naar vi ville kunne sætte os ved Roret, for at ikke Statskibet, bevæget af det ene eller andet Vindstød, skal blive en Spillehold for Elementerne. Gid denne Tid af Besindighedens Vei snart maatte nærme sig og adsprede de Taagedunster, der endnu paa forskjellig Maade omgive os.