Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-10-22
Om det hebraiske Sprog, som Hr. Gr. siger, paa det skammeligste aflaskes og forsømmes paa de fleste Høiskoler, det skal jeg ikke sige. Jeg har kun freqventeret det Kiøbenhavnske. Jeg har der hørt Hr. Professor Horneman over Palmerne, Hr. Prof. Kall over Proverbierne og nogle af de mindre Propherer, Hr. Prof. Münter over Genesis, Hr. Prof. Moldenhaver over Jesaias, om jeg minder ret. Men jeg kan ikke sige, at jeg der mærkede til nogen Afsasken eller Forsømmelse paa Lærerens Side. Men jeg har rigtig nok hørt Candidater, som ginge op til Examen theol. og meget vanskeligen kunde sammenskave det Hebraiske, som de angave. Saavidt jeg kjender til de tydske Lectionskataloger har jeg heller ikke der mærket til nogen Aflasken af det Hebraiske. - Men hvad skulle Lærerne giøre, naar Candidaten ikke selv ville bruge Flid, At tygge hvert Ord for dem og gjennemgaae hver bibelsk Bog i det S. T. i et Tidsløb af 1 til 2 Aar, bliver nok umuligt, saa meget mere, som saa mange andre Kundskabsgrene kræve deres Opmærksomhed og Tid. – At der ved den grædske Underviisning i Skolerne ikke tages Hensyn paa det N. Testamente, skeer af meget gode Grunde. Thi for det første kan det rene Grædske, som læses i Skolerne, ikke meget tiene til at oplyse Testamentet, og for det andet bestemme ikke alle de, som freqventere Skolerne, sig til Theologien, og komme heller aldrig saavidt, at de kunne læse Testamentet i Grundsproget; hvortil nyttede det da, at der for dem blev taget Hensyn paa Testamentet ved den grædske Underviisning, og for det tredie vilde Ungdommen i Latinskolerne ikkun finde liden Jnteresse for slige Sproganmærkninger, der kun kunne interessere de meere kyndige. Det gjemme vi bedst til en modnere Alder. Det N. T. skal desuden ikke saa meget forstaaes af det rene Grædske, som af det Hellenistiske, det S. T., Talmud, Abokrypherne, Prudephiarapherne, Philo og Josephus, og andre hellenist ske Skribentere. Jeg ender saaledes disse Anmærkninger over Hr. GSvar paa den gamle Præstes Skrivelse, til vore nye Biskopper, ikke for at forsvare de Gamle, thi han kan formodentlig nok forsvare sig selv, men for at bidrage hvad jeg kan til at afværge, at Religionen, Kristi, mener jeg den lyst og blide, ikke paa nye skal indsvøbes i mørk østerlandsk Terminologie, og i denne uforstaaelige Dragt vises frem for Almen. - Formularer i Hovedet og uforstaaelige Udtryk paa Tungen giør den Forstandige intet af. Han seer, at det kun er en Frugt af Sværmeris og Daarlighed, Phraseologien, antager han ikke for Religion. Dr. J. H. Larsen, anden residerende Kapellat, ved Aarhuus Domkirke. Om vore Courantsedler. Jntet er i denne Tid almindeligere end Klage over vore Courantsedlers lave Værdie, og ingen Klage synes imidlertid at føres med mindre Føl end netop denne. Vel er det sandt, at i Hamborg noteres i denne Tid vor Cours til 810, det vil sige, Udlændingen forlanger i dette Øieblet for 100 Rdlr. af et Repræsentativ, som kaldes Bonte 810 Rdlr. Danske Concanesedler efter deres paalydende Værdie, istedet for at han i Freds- og lykkeligere Tider lod sig nøie med 145 Rdlr. i saadanne Sedler. Det er altsaa kun med Hensyn til Udlandet, at en Rigsdaler Dansk Courant har tabt 1/2 Dele af sin oprindelige Værdie, det er med andre Ord, kun i det Tilfælde, at man enten skylder noget udenlands eller vil lade komme noget udenlands fra, at en Dansk Rigsdaler ikke er mere hvad den har været. J Danmark og Norge derimod antages den efter sin fulde Værdie, saavel ved alle muelige Slags Oppebørsler, som ved Gjelds Betaling &c. Det kan altsaa i det Høieste kun være den, der lader sine Varer komme udenlands fra og altsaa maa betale dem med fremmede Penge, der maa beregne sine Artikler efter Coursen. Men da de allerfærreste af vore Fornødenheder komme udenlands fra, da Kornvarer, Qvæg og alt hvad Qvægavlen ellers afgiver, Uld &c., kort sagt, Livets vigtigste Fornødenheder, ere Landets egne Producter, saa er det høist urimeligt, at man i Landet selv nedsætter Pengenes Værdie saa dybt, uden at man kan anføre nogen anden antagelig Grund end at de staae i en lav Cours udenlands. Hvad har Landmanden, som er egentlig den, der Ara, svarer skal føde os, med Coursen at gjøre, J man, "alt hvad han igjen skal have til sit Behov, lige fra Smedearbeidet til Tjære, maa han betale næsten efter Coursen. Men lader os antage, at Landmandens Bi-Fornødenheder udgjøre 2/8 Deel af hans virkelige Fornødenheder, som han selv forskaffer sig, og at hans Skatte ere stegne 6 Gange, kan dette da vel være nogen Grund for ham til at lade sig alle sine Producter betale 5, ja 6 Gange saa høit som før Krigen, Hvorfor skal en Bonde, som i Fredstider lod sig nøie med at have nogle 100 Rdlr. i aarligt Overskud af sin Gaard, nu have 2000 Rdlr., og behøves der noget tydeligere Beviis for det sidste, end at der betales nu 20,000 Rdlr. for en Bondegaard, som man før Krigen kunde kjøbt for 4 a 5000 Rdlr., ja endog mindre, og at den sidste Kjøber alligevel kan bestaae ved at betale denne Sum, Spørger man imidlertid en Bonde, som endnu har sin Gaard fra forrige Tider, hvorfor han er saa ugudelig dyr med sine Artikler, saa er Svaret det kjedsommelig: "en Rigsdaler er jo kun en Mark!" Den første, som har sat Bonden denne farlige Jdee i Hoveder, har været den første Aarsag til al vor Forlegenhed. Aldrig var Værdien af vore Penge sjunken saa dybt, dersom ikke egennyttige Mennesker – Slanger, som Staten har opammet i sin egen Barm - havde søgt at svække dens Credit. Hvor lidet menig Mand har noget Begreb om hvad han siger, naar han paastaaer, at 1 Rigsdaler kun er 1 Mark, beviser følgende Factum. En Borgermand vilde nyligen kjøbe af en Bonde et lidet Læs Brændeved. Bonden begierte 8 Rdlr. Da Manden forestillede ham det Urimelige i denne Begjering, svarede Bonden: "En Rigsdaler er jo ikke meer end en Mark i gode Penge." Ved megen Prutten fik Manden ham til at slaae 1 Rdlr. af. Bonden kjørte hjem med ham, og da Brændet var aflæsset, og han skulde have sine Penge, tog Manden en Sølv Specie frem og vilde levere ham den "Hvad er det," spurgte Bonden, og gjorde store Øine. "Det er Betaling for Jeres Brænde." Bonden kløede sig bag Øret og sagde:Det er vel aldrig hans Alvor, Far!" "J. J sagde jo, at 1 Rigsdaler kun er 1 Mark i gode Penge; her har J 8 Mark i Jeres gode Penge. Ja, men det er jo Sølvpenge, dem kan jeg ikke betale Amtsforvalteren, eller Smeden, eller mine Karle og Pige med. Nei, giv han mig mine 8 Rigsdaler, Faer, som vi er accorderede om, saa ere vi forligte. Manden tog nu en Ducat frem, og vilde betale ham dermed, men Bonden vægrede sig ligeledes ved at modtage den, og da han blev ved at paastaae, at han efter Bondens egne Ord vilde betale ham i gode Penge og at han ingen slette Penge havde, bandte og svor Bonden paa, at han vilde have sine 8 Rdlr. Da det kom saa vidt, at han truede med Politiet, tog Manden de 8 Rdlr. frem og leverede ham dem. "Der har J." sagde han: "Jeres 8 Rdlr.; den Sølvspecie, jeg vilde give eder, var 8 Rdlr. 2 Mk. værd, og Guldpen gen 20 Rdlr. J kunde altsaa vundet paa den første 14 Mk. og paa den sidste 14 Rdlr. Men lad dette tjene Eder til Advarsel, ikke at ringeagte Kongens Mynt, hvis sande Værdie J er alt for enfoldig til at kunne bedømme. J og Tusinde af Eders Lige, vil kun udfuge os, og derfor skraale J bestandig paa, at 1 Rdlr. kun er 1 Mk. Saaledes handlede eders Forfædre end ikke som Hedninger. For 800 Aar siden hengave Danske Høinder deres bedste Smykker, for at redde deres Lands Ære, og Danske Mænd skilte sig heller ved deres Guld end ved deres ærlige danske Rygte. Men det var for 800 Aar siden. Nu er der dem, som tænke ganske anderledes!