Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-07-01
Den sorte Mandsling udpakkede nu Kirkens Reliqvier og fremviste dem, som sammes sidste og fortrinligste Skat. Julie hang ved min Arm. Hun trykkede ubemærkt min Haand, er De vred, kjære Tiesenau spurgte Hyklerinden blidt, i det hun saae op til mig. Julie sukkede jeg, atnaar jeg blot viste. See her er det halve Hoved af den vantroe Thomas, sagde den lille sorte Mand, i det han foreviste mig en halv Hovedskal. Om Julies Læber spillede en betydende, undertrykt Latter; hun slap min Arm for med Lucie at betragte Vævningen i Jomfrue Maries Natkappe og den Serviet som Brudgommen i Cana i Galilæghavde benyttet sig af. Men efter at Klokkeren meget forsigtig havde indpakket Knoglerne af det uskyldige lille Barn, som Herrodes lod ombringe i Christus=Barnets Nattøi, drog han ud af en lille Æske en Skarlagenslap, hvilken han presenterede for mig som det Kostbareste i hele Samlingen. Det er, sagdehan, et Stykke af Josephs Mantel, som Pontiphars Kone reev af ham, da - dog den Historie, kjender jo Deres Velbaarenhed, en overordentlig undergjørende Reliqvie, føiede han til, i det han med en ham egen hemligbedsfuld Mine betragtede mig. Undergjørende, spurgde jeg og hvilken Kraft ligger der da i dette Tegn paa qvindelig Frækhed: helbreder det maaske Syge? Undertiden, svarede han og ville igjen nedpakke Kappen. Jeg trængte ind paa ham at han skulle forklare sig tydeligere og da hviskede han til mig, det er en Prøvesteen, min ædle Herre, en ubedragelig Prøvesteen paa qvindelig Dyd. Berører en Jomfrue reen og skjær - De forstaaer i mig, Panden med denne hellige Levning, saa vil samme vise sig lige uforandret og hvid, men vee den Ulykkelige, hvis hun blot bærer Dydens Maske; thi et rødt Cains Tegn flammer da, ved den mindste Berørelse paa Hyklerindens Ansigt. Disse Ord gjorde et undsigeligt Jndtryk paa mig, om det har været en Gud, eller en ond i Diævel, der talede til mig gjennem Klokkerens Mund veed jeg ikke, nok er det, en fast Troe paa Underværkets ubedragelige Krav opfyldte min Siel med en Helvedes Galskab og tilskyndede mig at faae Julie til at gjennemgaae den farlige Prøve. Kun med halve Ord meddeelte jeg begge Damerne Hemmeligheden og spøgende opfordrede jeg dem til at forsøge Underlappens Kraft, jeg narrede dem saalænge med det, indtil at de føiede sig i min Villie. Hvor bankede ikke mit Hjerte, det bitterste Alvor laae skjult under mit Spøg. Lucie foer med Skarlagenet over den glatte hvide Pande, dog ikke den, kun den fine Kind i rødmede et Øieblik. Leende greb Julie den hemmelighedsfulde Lap og foer dermed over Ansigtet. Retfærdige Himmel, med Jld og røde Flamme træk stod Forbrydelsen tegnet paa den afmaskerede Forræderindes Pande. Den sorte Mand slog en lydelig Latter op, men jeg greb den Kniv hvormed Delila havde raget Haaret af Samson og ville jaget den igjennem Livet paa den Forvorpne. men Sternenthal faldt mig i Armene; jeg reev mig løs, løb som en Rasende hjem og befalede. Johan at pakke ind og følge mig, medens jeg uden Ophold kastede mig paa en Posthest og Høist sandsynlig begik en dum, ja ærkedum Streg faldt jeg Fernando ind i Ordet. Er ogsaa, vedblev jeg, Sammenhængen mellem Josephs sønderrevne Kjole og dit sønderrevne Hjerte bleven mig tydelig, saa er dog meget i din Fortælling, endnu fabelagtig; thi viid min Ven, LucieSternenthal har ingen Søster og i Fortroelighed sagt med Prøvestenen angaaende den jomfrulige Reenhed maa det nok ikke have gaaet saa ganske rigtig til, thi denne Lucie, hvis Pande var saa hvid, er allerede siden 3 Maaneder hemmelig viet til mig. Just nu reiser jeg for at afsløre denne Hemmelighed, min Historie skal jeg siden fortælle Dig. Heraf slutter jeg, at naar hiint Cains Tegn virkelig brændte paa Julies Pau de og ikke blot i Din egen gale Phantasie, er dette endnu intet Beviis paa nogen Brøde, men taler endnu meget mere for Pigen, imod Dig, Uretfærdige. Tænk paa Tyveprøven med den sorte Hane og skam Dig. Klokkeren, som du holder for Diævelen, synes mig snarere at være end lystig Skjelm. Just ville jeg tydeligere forklare mig, da lod udenfor et Posthorn og min Svoger Edward, laae i mine Arme. Neppe havde vi buden hinanden velkommen, saa traaede han hen for Fornando, der stirrede dybsindig hen for sig. MenTiefenau hvilken Dæmon er der faren i Dem, spurgte han ham, hvad begaaer De for Galskaber." Lad ham være, sagde jeg, den Stakkel har just maattet skrifte Alting. Men stig mig, hvem spilte Din Søsters Rolle, hvem er Julie, ingen anden svarede Edward, end den, Herrens der, i hele 25 Aar tiltænkte Brud Julie Restorff fra Gellenau, som fandt den, hende ved det faderlige Magtsprog bestemte Brudgom saa besværlig og modbydelig, at hun ville reise af Veien for ham og derfor ledsagede Lucie til Badet. Men sin Skjebne undgaaer dog jo ingen, den arme Julie forliebede sig i den Hidsigkop der, som for at blive frie for den fatale Brud, sendte hende en græselig Contrafey af sig selv, medens han paa den anden Side anvendte alle Kunster for at erobre den forhadte Elskede. Fernando stod som aldeles tilintetgjort, vi udbrød i en lydelig Latter. Jeg hævede Tiene aus sunkne Hoved i Veiret. Nu Ven, ahner du hvis billede det var, der hvilede ved Julies Hjerte, Den Angerfulde sank til mit og Edwards Bryst. Mon hun tilgiver mig stammede han ganske forsagt. Jeg er befuldmægtiget til at føre Synderen tilbage, naar han lover Bod og Bedring, svarede Sternental komisk pathetisk. En hjertelig Omarmelse var Tiefenaus Svar. En Time efter sad vi tre i Vognen og da Morgensolen speilede sig i de klare Bølger, hang jeg om Halsen paa min Kone og Fernando en lykkelig Brudom, laae for Julies Fødder, som leende og grædende modtog og gjengielte hans Eeder om evig Kjerlighed. Nr. Tenelli. Misceller. Beskrivelsen over en hæftig Orkan.