Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-06-02
J hvor mange skadelige Følger der endog ere komne af denne Ordens Oprettelse, saa maa man dog tilstaae, at det menneskelige Kjøn har og faaet nogle vigtige Fordele deraf. Da Jesuiterne gjorde Ungdommens Opdragelse til en Hovedgjenstand for deres Opmærksomhed, og deres første Forsøg, at anlægge Skoler, hvorudi Studerende kunde optages og forfremmes, fandt i mange Lande meget stærk Modstand fra Universtreternes Side, saa maatte de nødvendig betjene sig at den sikkerste Vej til at erhverve sig Publici Gunst; de maatte nemlig søge at overgaae deres Rivaler i Flid og Videnskaber. Dette drev dem til, med stor Jver at lægge sig efter at studere den gamle Litteratur. Dette bragte dem paa adskillige Methoder, at gjøre Ungdommens Underviisning lettere. Ved de Forbedringer, som de gjorde derudi, have de 6) I det Parisiske Parlements Arret af 6te August 1762, hvorved Jesuiterne bleve forviiste af Frankrige, finder man en kort Historie om de Ondskaber og onde Gjærninger, som lægges dem til Last. Saa lidet man kan frikjende dem for mange af de forskrækkeligste Forbrydelser, som derudi tilskrives dem: saa meget synes det dog og, at et bittert Had til Ordenen har indgivet det hele Skrivt, og at man har samlet alt, hvad der ikkun har havt et ondt Skin, for at gjøre Mængden af Bebreidelserne saa stor som muligt. At f. Ex. Bobadilla 1547 blev forviist Tydskland, fordi han skrev imod det interim, hører dog vel ikke med iblandt de store Forbrydesers Liste, som man beskylder Ordenen for. ikke lidet bidraget til de skjønne Videnskabers Opkomst, og altsaa fra denne Side gjort sig meget velfortjente hos det menneskelige Selskab. Men Ordenen har ikke alene været meget lykkelig i Underviisningen i Grundsetningerne til Litteraturen. den har endog i alle Lærdommens Grene frembragt store Mænd; og kan berømme sig af en større Mængde skarpsindige Skribentere, end alle de øvrige Munkeordener tilsammentagne. Dog alligevel har D. Alembert bemærket, at omendskiønt Jesuiterne have gjort en overordentlig stor Fremgang i enhver Art af Lærdom, omendskiønt de iblandt deres Brødre have bildet adskillige store Mathematiker, Oldsagers Kiendere, og kunne opvise nogle berømmelige Talere, saa har Ordenen dog alligevel ikke frembragt nogen Mand, hvis Geist har været saa meget oplyst og opklaret af grundige Kundskaber og Jndsigter, at han skulde have fortjent Navn af en Philosoph. Det synes at være en uundgaaelig Virkning af den munkiske Opdragelse, at den indskrænker og fængsler Geisten. Munkens besynderlige Forbindtlighed til sin Ordens Jnteresse, som ofte stemmer gandske og aldeles ikke overeens med de øvrige Statens Borgeres Jnteresse i en Stat; den Vane, at vise den meest uindskrænkte Li dighed imod Superiørens Villie, og den evige Gientagelse af de kjedsommelige og daarlige Klosterpligter, undertrykker hans Beqvemheder, og qvæler Følelsernes og Aandens Ædelmod, som giør Mennesket skikket og dueligt til at tænke og dømme rigtigt om det, som er ret i Omgang med Verden og i Opførsel. Pater Paul af Venedig er maaskee den eneste af dem, der ere opdragne i Kloster, som, ophøjet over sine egne Fordomme, betraktede og bedømte Menneskernes Foretagender og Gjærninger, og Selskabets Forbindelse, med en Philosophs udbredte Kundskab, og med en Statskyndigs Klogskab, der selv arbeider i vigtige Sager, samt med saadan Anstændighed, som en Mand af Levemaade kan gjøre. (Fortsettelse følger.) Nyhed.