Den Vest-Sjællandske Avis, 1831-12-06
Den 15de October naaede de Reisende til Mundingen af den store Madeira-Flod; der hvor den løber sammen med Amazonas frembringes et Hav af ferskt Vand. En uhyre Mængde Vandfugle bedækkede Øerne i Vandmassen, store Storke vare i Krig med Ænder og brøde sig ikke om de Reisende. En Skare af Gribbe vare beskjæftigede med Aadselet af en Crocobil: Jndianerne paastode at Kongegribben var nyelig fløiet i Veiret og havde givet de andre Tilladelse til at æde. – Den 22de Octbr. kom de til Mundingen af Rio Nero, hvor Castellet Barra ligger med en Garnison af 150 Md. og hvor de Reisende forefandt Europæiske Beqvenmeligheder. Opholdet der var behageligt, kun forefaldt der hver Dag Tyverier i Husene omkring Castellet; man havde Jndianerne mistænkte derfor indtil man endelig greb Tyven paa frisk Gierning. Det var en stor Abe, som de Reisende førte med sig og lode frit løbe omkring; den gik med megen Snedighed over Tagene og skiulte sit stiaalne Gods der hvor den havde sit Natteqvarteer. Cacao og Kaffe dyrkes med Held i Omegnen af Castellet, ogsaa gives der i Nærheden af det Establissementer af Muras Jndianer. De indfandt sig i Mængde hos de Reisende for at faae Brændeviin saasnart Maanen gik op begyndte de at dandse og at synge, hvorved de sluttede en stor Kreds, paa den ene Side af den stode Mandfolkene og paa den anden Fruentimmerne og Børnene. Dette Dandse Raserie meddeelte sig ogsaa til de Jndianere som de Reisende havde bragt med sig; og denne Barchaniske Fest varede ved til den lyse Dag. Sangen var just ikke meget poetisk, thi den bestod i at Mandfolkene sang: jeg er en smuk Diævel; hvo vil have mig, hvorpaa Fruentimmerne svarede: Du er en smuk Diævel, alle Fruentimmer ville have Dig! Disse Ord kunde de gientage hele Timer i en vild og eensformig Tone (ret dyrisk, saaledes kan man høre Hanen og Hønen gientag saare længe afvexlende den samme Lyd for hinanden De Reisende havde hidintil ikke seet en saa stor Mængde Kaimans (Krokodiler) forsamlede paa eet Sted som her; de talte over 60. Kaimanen er ligesaa stor som den Ægyptiske Krokodil; men er en særskilt Slags (det samme er Tilfældet med saamange andre Dyr i Amerika. Arterne ligne dem i den gamle Verden; men ere dog forskiellige fra dem. Den samme Gud har skabt dem alle; men har villet at den vestlige Halvkugle af Jorden skulde være forskiellig fra den østlige. Naturen er en stor Bog, men det ene Blad i den er ikke tegnet som det andet.) Man saae i Floden hele Skarer af Delphiner; hvad den maae indeholde for en Mængde Fiske for at kunne mætte alle disse graadige Uhyrer, - En Kaiman blev fanget ved Hielp af en stor Krog, hvorpaa man havde sat Maddingen og som var heftet til en Jernlænke, og den blev slæbt op paa Landet uagtet den gevaltige Modstand, den giorde; der laae den en heel Dag bunden til et Træe, indtil en dristig Jndianer skar Bugen oppaa den. Da de Reisende forlode Castellet og seilede høiere op af Floden kom de til ganske ubeboede Egne; den vilde Skov gik ofte lige ned til Flodbredden; man saae ingen Mennesker; man hørte kun Bølgernes Pladsken og Abernes Skrigen. (De Ameikanske Aber ere i det hele langt mere har stede og udmærkede ved deres Stemmer end den gamle Verdens Aber, især ere Arterne af Slægten Myostes nogle frygtelige Brølere. - J Amerika har man allerede opdaget 64 forskiellige Abearter). Længere hen paa en Øe i Floden fandt man Vilde, som vare beskjæftigede med at samle Skildpadde Æg, hvoraf de tilberede en Fit, som udgjør deres fornemste Næringsmiddel. Jo længere de Reisende kom op af Floden jo talrigere og farligere fandt de Kaimanerne at være; man har Exempler paa at de angribe Baade og søge at kaste dem omkuld. En af de største angreb de Reisendes Ca not, og kunde først fordrives efter at man havde afskudt flere Flintekugler paa den og efterat den havde afbidt en Finger paa een af Jndianerne Den 26de Novbr. kom de til Villa da Eza, her finder man i Skovene Træestammer af 60 Alens Høide og 6 Alens Giennemsnit; de ere overtrukne af collossale Snylte=Planter, Lianer og store Svampe skyde frem af deres forraadnede Deele. Aberne tumle og skrige i Træernes Toppe; vilde Sviin streife omkring ved deres Fødder og Hoccosfugle slage fra een Green til en anden. Doct. Spix forlod Etaden 7de Decbr. og seilede op af Amazonas til den Spanske Grændse; han traf paa en Jndiansk Stamme af en meget lav Statur, en Person var kun 3 Fod 4 Tommer høi, en anden Stamme har den Skik at trykke Hovedet fladt paa deres Børn. Hr. Martius beseilede imidlertid Yupura=Floden, hvis Bredder ere beboede af stærke og vilde Jndianske Stammer, ogsaa der have Jndianerne kun et tyndt Skiæg Der voxer et Giftræe i disse Egne som de Vilde betiene sig af til at forgifte deres Pile; man kan spise Dyr som ere skudte med disse Pile, da Giften kun angriber Nervesystemet. Det fierneste Folk den Reisende kom til var de Miranhas, som ere Menneskeædere. Disse Vilde modtoge ham med en Livfuldhed, en munter larmende Bevægelse, som var meget forskiellig fra de Vildes sorgmodige Forhold, der boe i Nærheden af Europæerne, hvilket han forklarede af deres frie Naturtilstand. Disse Vilde besad de vel en dyrisk Raaehed, men ikke den Liftighed og tillige den Forsagthed som spores hos de Vilde, som boe nærmere ved de Europæiske Establissementer; de ere kraftfulde veldannede Mennesker; men af en mørk Hudfarve; de have den afskyelige Skik at giennembore Siderne paa Næsen og stikke der i Træcylindere eller ogsaa Muslingskaller; de betiene sig af et Slags Træepankere, hvormed de give Sig, naler til hinanden i Skovene. Martius naaede til et majestætisk Vandfald i Floden paa Grændsen af Brasilien og Peru, og han opdagede det ægte Chinatræe i Skovene. Da han kom herfra tilbage til de Mirandas saa var han Vidne til hvorledes de havde overfaldet et Partie af deres Fiender og taget nogle, meest Fruentimmer og Børn, til Fange; det lykkedes ham at frelse nogle af dem en Pige tog han med sig og hun døde, siden i München; det var et rædsomt Syn at see disse Barbarer synge og dandse omkring deres Slagtoffere. Paa en Klippe saae de Reisende MenneskeHoveder og Dyr udhugne, som syntes at være meget gamle, hist og her i disse vilde Egne finder man Katholske Missionaire. De Reisende kom d. 10de Decbr. 1820 tilbage til München. (Uagtet alle de Reiser, som i de sidste Aar ere foretagne i det Jndre af Brasilien, kiender man kun saa nogenlunde Landstrækningerne langs med de store Floder; thi i de uhyre tætte, og vilde Skove kan Jngen trænge ind; men disse og deres menneskelige og dyriske Beboere ville engang hensvinde for den Enropæiske Kulturs Udbredelse over den nye Verden. Jorden forgaaer ikke saasnart; thi Udviklingen af den andommelige Plan, som aabenbarer sig for vor Eftertanke, er formodentligen endnu langt fra at blive fuldført).