Aarhuus Stifts-Tidende, 1817-05-31
Blandinger. Maaskee det engang i Tiden vil blive til et Ordsprog; Han er saa rig som om han havde været ved Belle Alliance." Hidtil kiender Historien intet Exempel paa saameget Bytte, undtagen man vilde troe hvad Curtius fortæller om det som Alexanders Krigere fandt i Darius's Leir. - Napoleon troede som bekiendt intet vissere end at have Seiren ihænde. Ved alt hvad han foretog sig vilde han imponere, altsaa egsaa derved, som Seierherre at holde et saa præg ligt Indtog i Brussel, som nogen Fyrste nogensinde har holdt det i sin Residents. Desaarsag blev ikke allene Armeen paa det prægtigste klædt og væbnet, men og alt, som paa nogen Maade hørte til Militair Luxus, blev i ødslende Mængde sammenbragt. Forlængst havde hans Tilhængere, især i Paris, anskaffet sig en Mængde øienfaldende Soldaterprydelser, som kort for Troppernes Indtrængen i Brabant blev fordeelt blandt Soldaterne og anlagt paa selve Kamp dagen. For sin egen Person havde Napoleon medtaget fire Statsvogne, der sikkert vare de skiønneste som nogensinde bleve forfærdigede. Hans Generaler og Offficierer fulgte hans Exempel. Det var en befaling af Napoleon at alle Generalers og andre formuende Officierers Damer og Gemalinder i de prægtigste Eqvipager skulde holdt Seiersindtoget i Brussel. Var Slaget udført nogle Dage sildigere, hvilket Bytte, det eneste i sit Slags, vilde det ikke have været; hvilke Scener vilde ikke være forefaldne hvis de 260 Stats vogne med Damer a. vare faldne i de preussiske Hu farers Hænder. Men Fyrstinden af Moskvas Eien sind beskyttede det smukke Kiøn; thi fordi hendes Stads endnu ikke var saaledes istand som det største Triumftog fordrede, bestemtes Afreisen to Dage sildige te. Dette Tags første Kolonne var lykkelig ankommen til Philippeville, for ikke at forsømme noget Øieblik for til rette Tid at indtreffe til Festen, skulde Reisen, Dagen efter fortsættes, just som Budskabet indtraf om det tabte Slag. Over Hals og Hoved gik nu Amazonehærens Rettrade til Paris. Skiøndt Kolonnen undslap var dog Byttet overmaade stort. Der forsikres, at det paa denne Dag vilde været en Bagatet at kunde faaet et Fyrstendømmes Værdie for et Læs Brød, nogle Centner Flæsk og nogle Fade Brændeviin, thi deels var Mangelen stor, deels faldt alle de skiønne Vogne, Prætiosa, Ædelstene og Uhre i saadanne Menneskers Hænder, der ikke strax kunde bedømme Tingenes Værdie. Hovedtummelpladsen for dette Marked var ved Landsbyen Planchensis. Dette skulde været den hele franske Armees Støttepunkt, og der støde her otte Batailloner Garde samt tvende Batailloner Kyrasserere, som skulde redde Frankrigs Ære. Armeens første Kolonne vaklede alt, da Adjutantere bragte denne Reserve befaling til at værge sig til sidste Mand. Paa denne Støttepunct forlod sig nu alt, og derfore foer ogsaa alle Vogne, selv Napoleons Vogn, didhen. Men neppe vare ogsaa disse slagne og størstedeels nedhuggede, før Enhver søgte at redde fine Rigdomme, men for sildig. Ulaner og Husarer afskiar dem Veien. En Ulan vilde tage fat ved en af Hestene, for Napoleons Vogn men beholdt kun Tømmen i Haanden; denne var istedenfor af Læder af ægte tæt flættede Guldsnører; Spænderne af ægte Guld og det Hele desuden besat med kostbare Stene. Ulanen kiendte ikke Værdien deraf for hans Vagtmester gjorde ham opmærksom derpaa. En anden Soldat havde i en Vogn fundet en smuk lille Æske fuld af Stene som han antog for slebne Glasperler. Blot Æskens Skiønhed var Aarsag til at han beholdt den, og kun et Tilfælde var det, at han ikke bortkastede Glasperlerne. Om Natten ved Bivouacilden viser han dem til sin Officier, der beseer dem og spørger Soldaten om han vel vidste hvad han eiede og kunde faae for dem, Soldaten svarer gandske ligegyldig: "Et par Dalers Penge kunde de vel være værd, Forvar omhyggelig denne Skat, sagde Officieren, den kan giøre dit hele Livs Lykke." - Til en Kapitain kommer en Soldat Morgenen efter Slaget og spørger ham, om han vilde have et Uhr saa kunde han udsøge sig et. Med disse Ord holder han 23 Uhre frem, som han ved Kiøderne havde kundet sammen som man ellers giør ved Zvibler eller andre Haveværter. En Underofficier fra et markisk Regiment bragte til Bivouaken blandt flere Sager en stor Sølv Punscheterrin. "Hvem der iaften havde denne Tingest fuld af Fredensderfer Øl og Comisbrød!" sagde han, og skuede hungrig og tørstig i den tomme Terrin. - Originalest var den Maade hvorpaa en preussisk Ulan, hvis Hest var saaret, drev sin Handel. Hans Lykkestierne havde ført ham til en væltet Vogn, under hvilken en Kasse af en Alens Længde tildrog sig hans Opmærksomhed; han trak den frem og fandt den fyldt med Agraffer, Ringe, Dresmykker a. Strax opslog han sin Bod paa Chausseen og begyndte sin Handel, hans blesseerte Hest stod ved Siden af ham; en fransk Tromme var hans Disk, Enhver Forbigaaende tilraabte han: Skal vi handle Kom der en Libhaver saa var det første Spørgsmaal: Har de Brød, Brændeviin og Tobak hos dem 2 En frivillig Jæger var just forsynet hermed og fik for Halvdelen af sin Mundprovision tre Ringe som han siden i Paris solgte for flere tusinde Rd. - Næsten endnu naragtigere er følgende Træk af en Husar: hans Hest var bleven skudt i Foden; det bedste Middel han vidste var at vadske Saaret ud med Urin, kun Skade, at hans Forraad gik op. Han bad desaarsag en af sine Kammerater at overlade sig en Portion, som han betalte ham med en kostbar Hattesløife. - Byttet var stort, men ligesaa stor var ogsaa Mangelen paa Levnetsmidler, fornemmelig paa Soldatens tvende Hoved fornødenheder: Brændeviin og Tobak. Der forsikres at Soldaterne gave hele Dusin af Sølvtagerkener, Skeer og Skaale for en Skive Komisbrød og et Glas Brændeviin.