Aalborg Stiftstidende, 1838-08-16
Spanien. Esparteros Fordring havde foranlediget et Cabinetsraad om Natten hos Dronningen. De 2de af Espartero anklagede Ministre, Mon og Castro, havde iforveien erklæret, kun paa Dronningens befaling at ville trække sig tilbage og deres Colleger havde besluttet at staae og falde med dem. - Det synes at være lykket Hr. Ofalia at overbevise Dronningen om, at man ikke kunde indgaae paa saadanne Fordringer, hvilket ogsaa blev tilskrevet Espartero, hvis Svar man nu med spændt Utaalmod seer imøde, da det maaskee vil bestemme Ministeriets Vedvaren og Udfaldet af Feldttoget, især af Eftellas længe forberedede Beleiring. England. Torvernes Haardnakkenhed, uagtet Ministrenes Eftergivenhed, og paa den anden Side Ministrenes Eftergivenhed mod Lordernes Egensind, kunde ikke forfeile at vække Utilfredshed, navnlig hos det radicale Partii, der ved Privatinteresser hverken er knyttet til Whigs eller Torys. Derfor finde ogsaa i Fabrikdistricterne flere Demonstrationer, Sted, næsten som i Aaret 1832. Den stærkeste af denne Art var i Birmingham, hvor ikke mindre end 200,000 Mennesker vare forsamlede. I den, fra den politiske Klub udstedte, Opfordring hed det, at man havde anseet det for rigtigt at sammenkalde en Folkeforsamling under fri Himmel for at befordre og understøtte, de 5 Fundamentallartikler i Folkets Charte, nemlig: almindelig Stemmeret, aarlige Parlamentsvalg, Afstemning ved Ballotering, Afskaffelse af den gjældende Valgbarhedscensus og af Diæter til Parlamentsmedlemmerne. Laugene og Corporationerne forsamlede sig paa Raadhuset og droge i Procession med flyvende Faner ud til et Bjerg i Nærheden, ved hvis Fod paa en amphitheatralsk begrændset Mark Stilladserne vare reiste. Parlamentsmedlemmet Hr. Attwood havde Forsædet og aabnede Forhandlingerne med en Bøn, og derpaa med følgende Tale: " Den store Forsamling fryder mit Hjerte. Saadanne store Forsamlinger, der udmærke England fremfor alle andre Nationer, gjøre os Ære. Jeg vilde ønske, Marschal Soult var her tilstede. Her vilde han see, hvorledes Englænderne indbyrdes beseire hinanden - paa heel anden Maade end vi have beseiret ham. Vi have ingen andre Vaaben end en stor, retfærdig Sag, et sundt Hoved og sunde Næver og den faste Beslutning: at gjenoprette Frihed og Velstand i Landet. Gud har signet os, men Regjeringen har ingen Velsignelse bragt os. Ved Guds Velsignelse vil det lykkes os at omdanne Regjeringen. Ogsaa Underhuset ville vi omdanne." (Stormende bifaldsraab og tordnende Applaus, især ved den sidste Sætning!) Taleren paastod endvidere, at Reformbillen var bleven uden Virkning, og forlangte en ny Reform. Derpaa angav han Midlerne: "Arbeiderne i denne store Stad skulle nok tvinge Underhuset til at handle overeensstemmende med Landets Vel. Viis mig 20 saadanne Forsamlinger og jeg skal vise Eder Englands Styrere. Denne Forsamling alene har ingen Ret danne Forsamlinger. Een har der været i Glasgow, en anden i Newcastle. Endnu nogle saadanne Forsamlinger i Manchester, Sheffield, Liverpool, og vi ville engang see, hvilken Regjering der formaaer at modstaae os. Vi ville ikke bruge nogen Vold imod den, kun en mild, blid Tvang: en moralsk Tvang. Vi ville efterhaanden og blidt skuppe dem bort fra deres usurperede Sæder og sætte Gammel-Englands Folk i Stedet. Nu, mine Venner, skriv Petitioner, Petitioner og atter og atter Petitioner. Men med en Petition paa 4 til 500 Mand udrette I Intet; men, naar jeg nu har 100000 eller 200,000 om mig, og naar jeg til næste Juul skaffer 2 Millioner sammen, lutter brave Britter, hos hvem Haand og Hjerte have sluttet en Pagt med hinanden, da skal Massernes Røst nok blive hørt. Jngen Blodsudgydelse. Jeg vil ikke være nogen Robespierre, det være fjernt fra mig. Jntet Bled skal flyde. Men, naar vore Fjender udgyde Blod, naar de angribe Folket - da vistnok, da skal Brøden komme over deres Hoveder. Venner, vi ville gjøre en Nationalpetition. Da ville vi Allesammen sende Deputerede til London. J skulle udnævne 6 til 8 deraf, de andre Steder ligesaa mange. 19 af Folket Deputerede skulle da forsamle sig i London, banke paa Ministrenes Dør, paa Parlamentsmedlemmernes Dør, og sige dem, at 2 Mill. Englændere forlange Ret og Frihed. Og, hvis det afslaae vor Bøn, da holde vi igjen Forsamlinger, saadanne som denne, alle paa een Dag, i hele Skotland, England og Jrland. Vi have da 5 Millioner Mennesker, og de skal deres Nølen ikke bekomme dem vel. De havde først kunnet slippe med smaa Offte, nu gjælder det større. - Og, naar vi have vort eget Parlament, hvad er da det Første, vi gjøre. Først afskaffe vi Kornlovene; vi maae fremfor Alt have billigt Brød. Prisen paa Næringsmidlerne maa staae i Forhold til Arbeidslønnen. Da kommer Touren til Fattigloven;" osv. - Efter at flere Talere, hvoriblandt forskjellige Arbeidere, endnu havde ladet sig høre, besluttede man at indgive en Nationalpetition til Underhuset, i hvit ken man forlanger Jndførelsen af de omtalte Reformer. Schweitz (hedder det i Juli Maanedsberetningen i politisches Journal"), frembyder et saadant Virvar af Hovmænd og Klovmænd og andre Partier, af Raadslagninger og Decreter, af egne og fremmede Jnteresser, at vi endnu ikke have kunnet hitte Lys i dette Chaos.