Den Vest-Sjællandske Avis, 1823-07-26
- Hr. Hyde de Neusville er afgaaet som Fransk Minister fra Paris til Lissabon. Om den Dals nærværende Tilstand, hvori det i Oldtiden saa berømte Theben ligger. (Oversat af det andet Bind af det store Franske Værk og Ægypten).(Fortsættelse). Paa den høier Side af Veien hviler Synet med Velbehag paa en tyk Skov af Acacier (Disse Træer, ere af Arten: Mimosa nilotica, som contrasterer imod Ørkenens og den omgivende JordbundsTørhed; thi efter Høsten fremviser Jorden, som er berøvet sin Sæd, ikke noget mere, som erindrer om dens Frugtbarhed; den er gjennemskaaret af en Mængde Revner, som ere en Følge af Hedens hurtige og vedholdende Virkning, efterat Vandet har trukket sig tilbage. Naar man gaaer dybt indi Mimosa-Skoven, saa træffer man ved hvert Skridt paa et betydeligt Antal af Fragmenter af Oldsager, saasom: Arme, Laar og Kroppe af Statuer af en stor Proportion, Alle disse Colosser ere Monolither (eller af en Steen) og de findes i et saa stort Antal, at de vilde have været tilstrækkelige til at udziire alle offentlige Plader i en anseelig Stad. De Fragmenter, som endnu ere til, ere af en brescheaglig Sandsteen, af et Slags Marmor og af sort og rød Granit. Stammer af Søiler, som kun staae meget lidet over Jordbunden, bebude Levningerne af et Tempel eder Pallast (Dette er Strahos Memonium. Ved Udkanten af Acacia-Skoven mod Østen, staae to collosalske Statuer, som kaldes i Landet: Tama og Chama. Man seer dem i en Frastand af 4 Lieus, ligesom isolerede Klipper i Midten af Sletten: de ere næsten 30 Metre 161 Fod) høie og deres Skygger strække sig ved Solens Opgang langt hen paa den libyske Biergkiæde. Tilskueren, betaget af Forundring ved at see saa overordentlige Masser udhuggede af et eneste Stykke Steen, maae giøre sig selv det Spørgsmaal, hvilket Kæmpefolk vel har kunne løsgiøre fra Bierget og transportere i en saa betydelig Afstand, Blokke, hvoraf enhver veier fleere Millioner Pund, og opsætte dem paa deres Basis. Naar han forlader disse enorme Statuer for at komme tilbage til Veien, som støder lige op til Ørkenen, saa kommer han snart igiennem Brudstykker til Ruiner, som i Almindelighed ere bekiendte under Navn af Momnomium. Pyloner som ere halv nedbrudte, og hvis Høide maae have været betydelig; Søiler, opførte efter et stort Giennemsnit, fiirkantede Piller, hvortil collosalske Statuer af Guder ere lænede; Døre af sort Granit Lofter, bestrøede med Stierner af en Guldfarve paa en agurblaae Grund, lemlæstede Statuer af rosenfarvet Granit, som tildeels ere bedækkede at Sand fra Ørkenen; krigeriske Scener, udhuggede paa Murene, som forestille Fægtninger og Passaøger over Floder, alt bebuder en Bygning af den største Vigtighed. Denne er Osymandyas Grav; den er det Monument, hvor denne erobrende Konge har fundet Behag i at overgaae alt det største, det meest omfattende og det meest imponerende, som man havde udført for hans Tid. Man seer der endnu de prægtigste Ruiner. Denne uhyre Granitblok, som ligger udstrakt paa Jorden og som er saa collessalsk, at man for at overskue dens Form, maae fjorne sig i en lang Afstand, er Levningen af Osymandyas Statue. Denne Erobrer har opført den, at man saaskal sige, for at udfordre og trodse de dristigste Bestræbelser, og han lod derfor indhugge paa den denne stolte Jndskrift: Jeg er Ospmandas, Kongernes Konge, Dersom nogen vil vide hvem jeg er, og hvorjeg hviler, Saa nedbryde han nogle af mine Værker. Nordvest for Osymandyas Grav, seer man i en Fordybning, som af Naturen er dannet i den libyske Biergkiæde en liden Bygning, som synes at have været helliget til Jsis Dyrkelse; den staaer i i Midten af et Jndelukke af raae Teglsteen, og er meget vel conserveret. En Steenport af en smuk Proportion er anbragt derpaa, og fører til Templet. Øiet, som næsten er blevet fatigeret af de store Masser, som det har beskiæftiget sig med at betragte, kan ikke uden med Velbehag hefte sig paa en Bygning, hvis Proportioner ikke ere saa store, og hvoraf det kan overskue alle Deele paa eengang. Man seer der med en levende Jnteresse pragtfulde Friser og elegante Karnisser udhuggede med Smag, som alle glimre af de meest levende Farver. Dersom manvilde opføre i Frankerige et ægyptisk Tempel, saa kunde man ikke vælge noget andet Mønster for at efterligne, som paa en meere fuldstændig Maade fremviser alt det graciøse, som forefindes ved den Ægyptiske Architectur i dens enkelte Partier. Naar man forlader Osmandas Grav og vedbliver at fortsætte den Vei, som begrændser Ørkenen, saa kommer man til en Jndbegning af raae Teglsteen. Det Rum, som den indelukker, er deelt i to ulige store Deele af en Muur, som er opført af det samme Slags Materialier. Jkke langt fra den, paa den venstre Side, er en Forhøining, som er adskilt fra den libyske Biergkiæde, i hvilken Ægypterne have udhulet en af de Syringer, som ere saa berømte i Oldtiden. Det er en sand Labyrinth, i hvilken man ikke bør trænge ind, uden at bruge nogen Forsigtighed. Det store Antal Gange og Sale, de lodrette Brønde, som føre til det nederste Værelse, opvække Formodning om et Sted, som er bestemt til Jndvielser og Helligholdelse af Mysterier.