Aarhuus Stifts-Tidende, 1822-02-07
Blandinger. Hvor hadefuld Tyrkerne allerede for et halvt Hundrede Aar siden vare imod de stakkets Græker, læses i en gammel Avis af 1772 fra Constantinopel: "For nogentid siden faae Sultanen ud af Vinduet, og blev vaer en Mængde Græker, Mandfolk og Fruentimmer, alle klædte efter den nyeste Møde, som spadserede. Sultanen blev saa opbragt over disse Fruentimmers Optog, at han den følgende Dag ei allene lod sønderhugge disse prægtige Klæder og Hoved=Smykker, men og lod forkynde overalt i Staden: "At det første Fruentimmer, som mødte ham paa Gaden udi saadan usædvanlig Pragt, skulde strax paa staaende Fod uden Undtagelse puttes i en Sæk, og kastes i Søen" Janitskarerne ere i Tyrkiet en sand Skræk for Menigmand. Naar en Høitid eller nogen anden Begivenhed fremlykker en Mængde Tilskuere, hersker det i Janitskarernes Nærværelse et Dødsstille. Dersom Almuen i Tyrkiet har sig at ligesom hos os, vilde Janitskarerne uden Betænkning anfalde den med deres Sabler, uden at frygte nogen Straf, thi de ere over Lovene. Deres Magt er grændseløs, de ere alle svorne Brødre, og forpligtede til at hævne enhver Uret, der tilføies nogen af dem, det være sig paa hvadsomhelst Sted i Verden. Denne urokkelige Forbindelse gjør dem saa mægtige, at den høieste Embedsmand aldrig tiltaler dem uden i en smigrende, Tone, og i Asien er enhver Rigmand for at betrygge, sin Eiendom, nødt til at lade sig optage blandt Janitskarerne. Storsultanen selv er med al sin Magt ligesaa meget deres Slave, som hans ringeste Undersaat. Mishager en Minister dem, da ere de istand til at rive ham ud af deres Beherskers Arme, hugge Hoved, Hænder og Fødder af ham, og kaste Kroppen, i al Respekt udenfor Serallets Port, medens Sultanen hæver i sit Indre, og kan hverken redde eller hævne sin Yndling. Et Træk af Sultan Mahmus. Ved sin Regjeringstiltrædelse tøvede denne Fyrste nogen Tid, inden han valgte en Storvezier. Seiman Baschi, der i Janitskarchefens Fraværelse førte Commanden, kom, som sædvanligt om Helligdage, at holde Stigbøilen for Sultanen, der steg til Hest, for at begive sig til Moskeen. Han holdt Leiligheden for gunstig og tillod sig i Janitskarkorpsets Navn det Spørgsmaal, paa hvem hans Valg vilde falde. "Naar svarte Sultanen vredt - naar have mine Janitskarer anmasset sig Ret til, at spørge deres Herre, Bring dem mit Svar!" med disse Ord sparkede han ham med Foden for Panden. Seiman Baschi trak sig bestyrtet tilbage; men det blev ikke ved den Straf, han havde faaet. Næste Dag blev han halshugget. Undersaatlig Hengivenhed. Nogen Tid før Carl den Andens Komme til London bleve fem tappre Drikkebrødre, i det første heftige Anfald af deres Jver, enige om, at drikke Kongens Skaal i i deres eget Blod, hvorhos de vedtøge, at hver af dem skulde skjære et Stykke af sin Rumpe, for at faae sen til Drikken passende Steg, og virkelig iværksatte de Fire dette rasende Jndfald. Den Femte var just i Færd med, at gjøre ligesaa, da hans Kone, underrettet om det deilige Forsæt, styrtede ind med en Jld tang i Haanden, overfaldt Manden og forhindrede den omtalte Beskjærelse, hvorfor han kyssede, favnede og velsignede hende Morgenen efter, da den tojalistiske Ruus var udsovet. Dette tildrog sig Aar 1659 i Berkshire. Skat af tykke Mavet. Hos Coltiberierne eristerede en Lov, som forbød Folk at have tykke Maver. Ligesom vi have justerede Alne, justerede Tønder, a. saaledes havde de justerede Belter, som bestemte Mayens naturlige Størrelse. Voxede en Mavover det bestemte Maal, saa maatte man betale Skat deraf. Det er beklageligt - siger en Journalist i at denne priselige Skik ikke forlængst er bleven indført i Europa, hvor dog Maverne Dag for Dag tage til, især da den kunde bringe Penge i Statskasserne.