Adresseavis for Børn, 1782-10-16
Avis. Fyrst. (efter nogen Tavshed og lidet fortredelig) De er en indfødt Landsmand, Er De ikke, Direct. (bukker sig gandske dybt) Jo, Deres Durchlauchtighed. Fyrst. (mild igjen, i det han træder nærmer hen til ham.) Og jeg er dog ogsaa en indfødt Landsmand, De behøver derfor slet ikke at være undselig. – Jeg vilde kun ønske, at De havde kjendt den gamle Franskmand; det gamle Arvegods efter min Fader, som levede saa mange Aar her ved Hoffet. – Eller har De maaskee kjendt ham Direct. Nogenledes. Af Anseelse. Fyrst. Jkke nøyere? Direct. Ney, Deres Durchlauchtighed. Fyrst. O, det var Skade. Det var en fortræffelig Mand. – Naar man skummede den Smule Vittighed og Sentiment fra Overfladen af ham, saa var det øvrige af hans Hjerne just ikke meget af Betydenhed; men at gjøre sig til, forestille sig vigtig, give sig en Anseelse - derudi var han det første og største Hoved i Europa. Fri, og dristig, Hr. Director, Beskedenhed er mig kjer og behagelig; men det, som man kalder Ydmyghed, den slaviske Ydmyghed, For at er mig ukjer og ubehagelig! komme til Sagen: Hvor stor er den fornemste adelige Pension paa Gymnasiet? Direct. Den fornemste – Det er forskjelligt, Deres Durchlautighed. Fyrst. Men saa overhoved, saa omtrent, Direct. Saa omtrent? – Jmellem tre og fire hundrede Rigsdaler. Fyrst. Naa, lad det være. – Jeg har her en Dreng, som jeg vil have ind paa Gymnaslet; og det forstaaer sig, at da jeg ligesom forestiller hans Fader, saa kan jeg ikke holde ham slettere, end den bedste Adelsmand holder sin Søn Men det Vigtigste er endnu tilbage. Hvem har Opsigten over de unge Mennesker paa Gymnasset, Direct. Det har Lærerne, Deres Durchlauchtighed. Fyrst. Brave Mænd maaskee, Men jeg kjender dem ikke. - Dem allene, Hr. Director, kjender jeg, og til Dem har jeg Fortrolighed og for Børn. Tillid. – – Skulde De vel ville, om jeg bad Dem Direct. (undselig) Deres Durchlauchtighed! Fyrst. Skulde De vel ville paatage sig den umiddelbare Opsigt over dette Barn, Direct Det er jo min underdanigste Pligt, Deres Durchlauchtighed. Fyrst. Ney. Som Pligt vil jeg ikke have det anseet. – Skulde De vel gjerne ville gjøre det og, med Fornøyelse? Direct. (bukker sig dybt) Jeg finder min Fornøyelse i min Pligt, Deres Durchlauchtighed! Fyrst. Vel, og det er naturligt, at jeg viser mig erkjendtlig derfor. – (til Pagen, i det han tager ham ved Haanden.) Kom hid, Du Lille! Kom Du seer, at det er en mild og venlig Mand, som jeg her fører dig til. Kan Du vel og have Tillid og Fortrolighed til denne Mand, Vilde Du gaae med ham og være hos ham, Pag (efterat han nogle Øyeblik har betragtet Directeuren.) O ja, naadigste Herre! Fyrst. Men saa maae Du og vide, hvad denne Mand skal være dig i Fremtiden. Han skal være Din største Velgiører, Din Lærer, Du bliver pligtig til at bevise ham den villigste Lydighed, og den barnligste Ærbødighed; og dersom han skulde klage over Dig Pag. Ney, det skal han aldrig faae Aarsag til, Naadigste Herre. Fyrst. Du har seet et Exempel, at jeg er ligesaa haard og stræng, som jeg er mild og god. Altsaa, dersom han nogentid skulde klage over Dig Pag. (til Directeuren, hvis Haand han kysser. paa det ærbødigste) Ney, Ney Hr. Director, Det skal De aldrig faae Aarsag til Fyrst. (til Directeuren) Hvad synes Dem om dette Barn Hr. Director, Direct. (rørt) O. Deres Durchlauchtighed! Denne Dreng er mig allerede meget dyrebar fordi jeg annammer ham af Deres Hænder; og han vil derover være mig langt dyrebarere, end om han var min egen Søn. Fyest. Saa kan han da strax følge med Dem. Er De ikke fornøyet dermed Madame? Fr. v. Derm. Avis Fr. v. Detm. (med megen Varme) O, du gode Gud! - Jkkun fornøyet, Deres Durchlauchtighed. Fyrst. Nu, saa gaae da, Du Lille Gaae med denne brave Mand, (lægger sin Haand paa hans Hoved) Lad mig nu see, at Du bliver en retskaffen, en viis, en lykkelig Mand, Og hvad det Øvrige angaaer. – saa vær du kun ved et godt Mod og vær glad, Du skal ikke lide Mangel paa nogen Ting. – (betragter ham) Nu, Du Lille, Vær ikke saa nedslaaet og bedrøvet, Pag. (bukker sig gandske dybt, og griber efter Fyrstens Haand) Farvel, Naadige Herre! Fyrst (med Rørelse) Er det dette Farvel, som giør Dig bedrøvet? – (løfter ham op, og kysser ham) Far Du og vel, Du gode Dreng, Du har dog det taknemmeligste Hjerte, – Nu kan De gaae hjem med Barnet, Hr. Director, Og De, Madame. De kan følge med, og see, hvor Deres Barn bliver af Fr. v. Detm. (falder hastigt ned paa Knæ for Fyrsten) Kan jeg vel gaae, Deres Durchlauchtighed, Fyrst. Hvad skal dette til, Madame, Jeg fordrager ikke saadanne Complimenter. Fr. v. Derm. Kan jeg vel gaae, førend jeg har udøst mit Hjerte for Fyrst. (løftende hende op) Jeg siger Ney, Madame Staae op, Staae op Jeg kan ikke fordrage, at noget Menneske skal knæle formig. Fr. v. Detm. Nu, saa vil jeg da adlyde Deres Durchlauchtighed. – (løfter sine Hænder i Veyret) Men for Gud skal jeg knæle, og ham vil jeg bede, at han evig vil velsigne den ædelmodigste Fyrste. Fyrst (nogle Skridt efter hende og naadig) Lev vel, Madame Lev lykkelig og vel! Syttende Optrin. Fyrst. (allene, i det han seer sig om.) Det var en deylig Morgen, Nu kunde jeg have Ret til at gjøre mig en liden Fornøyelse! Dog, hvad for en Fornøyelse skulde jeg vel gjøre mig, Jeg har nu allerede havt den største, jeg kunde vente. Ney, arbeyde, arbeyde vil jeg Det skal nu vist lykkes vel for mig. Jeg er ret for Børn. glad i mit Sind, og ret vel tilfreds med mig selv.