Aalborg Stiftstidende, 1830-10-02
J October 1796 ankom Hertugen af Orleans til Philladelphia, efterat have modtaget Remisser af sin Moder, der nu var forviist til Spanien. Efter faa Maaneders Forløb havde han den Glæde at see sine Brødre hos sig, og nu reiste de sammen i det Jndre af Landet, ledsaget af en eneste Tjener. De besøgte General Wishington. De kom lige til Jndianerne, gjennemvandrede Skove og Sletter, kom tilbage til Philladelphia, besøgte New-York, Massachusetts og andre Stater, gik over Ohio og New-Orleans til Vestindien, aflagde et Besøg hos Hertugen af Kent i Halifax og indskibede sig endelig i New-York i en Paketbaad til Falmouth. J Februar 1800 kom de til London. Ludvig den 18de var dengang i Mietau, men de havde en Sammenkomst med Monsteur (Carl den 10de). Hertugen af Orleans levede en Tidlang paa Landsædet Twickingham, og var Gienstanden for stor Deeltagelse saavel formedelst hans Adfærd og Sæder, som formedelst de Optrin han havde gjennemlevet. Han gjorde nu snart Reiser i England og Skotland og opholdte sig adskillige Aar i sidste Land. Efterat een af hans Brødre var død af Brystsyge og den anden truedes af samme Svækkelse og Lægerne havde raadet denne at søge et mildere Clima, saa fulgte Hertugen af Orleans ham til Malta men hvor denne Broder ogsaa døde. Derpaa gik Hertugen til Sicilien og blev med Kong Ferdinand enig i at følge dennes anden greben af Napoleon), og at gaae ham tilhaande med Raad. Men denne Plan blev forstyrret af Gibraltars, Gouverneur, der, af hidtil endnu ubekjendte Grunde, ikke vilde have at Prindserne skulde betræde spansk Gebeet. Hertugen tog nu tilbage til England, for der at træffe sin Søster, der forgiæves havde søgt ham paa Malta og i Gibraltar, og reiste nu atter til Sicilien, hvor han, efterat have afhændet sin Moder, som han nu i 16 Aar ikke havde seet, i Port Mahon, nød den Glæde at alle de Overblevne af Familien Orleans vare tilstede til hans Formæling (1809) med Kongen af Siciliens Datter, Prindsesse Amalia, (Søster til den nuværende Konge) der i et lykkeligt Ægteskab hidindtil har født ham 5 Sønner og 3 Døttre. Omtrent 1/2 Aar efter sin Formæling blev han indbubuden af Regentskabet i Cadix, for at tage Deel i Kampen mod Napoleon; men han blev atter forhindret af Englænderne i at komme til Spanien, og efter tre maanedlig frugtesløs Bestræbelse paa at udrette noget, drog han tilbage til Sicilien og blev bosat i Palermo til Napoleons Tronfrasigelse, da han tog med Familie til Paris, men billigede aldrig de modvirkende Forholdsregler, hvilke desværre alt for meget bleve yndede af Regjeringen og dens Omgivelser. Da Napoleon kom tilbage fra Elba, da flygtede Hertugen atter derfra og søgte paa ny sit kjere Twickingham i England, men vendte tilbage til Paris 1816 hvor Ultrapartiet ikke havde ladet det mangle paa, formedelst hans fornuftige Anskuelser, at bagtale ham hos den regjerende Linie paa mange Maader. Hans Deeltagelse i Pairskammeret var tilvisse ogsaa alt for virksom og liberal til at Kongen skulde kunde have ynder ham. Hans Bopæl var nu deels det allerede hans Forfædre tilhørende Palais-Royal i Paris, deels hans Landgods Neuilly. Han var, indtil overordentlige Omstændigheder kaldte ham paa Tronen, for at staae triumpferende i Spidsen af Nationen, General-Oberst for Husarerne, Storkors af Æreslegionen (1816) og fik 1824 Prædicat af Kongelig Høihed. Hans Oeconomie, hvilken undertiden, som nogle paastaae, skal gaae noget vidt, har gjort ham til en af de rigeste Mænd i Frankrig. Dog har han understøttet mangfoldige paa Kunsternes og Videnskabernes Bane til deres Fremtids Held, og har selv udmærkede Samlinger i alle Grene af de skjønne Kunster og Videnskaber. Hans Opførsel har i det Hele taget stedse været saaledes som det sømmer en ærekjer Mand, der med trofast Kjerlighed hænger ved sin Nations Vel. Hans ældste Søn, nu Kronprinds, 20 Aar gammel, er Chef for et Husarregiment.