Viborger Samler, 1790-04-06
J nogle, forhaabentlig høist sieldne Tilfælde er det en af de allersorteste Forbrydelser; det er da en med overlagt Hu foretaget Foranstaltning, at skille det uskadeligste og hielpeløseste menneskelige Skabning ved Livet, ikke allene til Trods for den almindeligste Menneske Følelse, men endog for hiin mægtige os medfødte Drift, som Naturens Herre af vise og vigtige Hensigter har indpodet i ethvert qvindeligt Bryst, den stærke ivrige Omsorg for deres Børns Bevarelse. Den kierligste, og maaskee ogsaa ofte billigste Fortolkning, som lader sig giøre af en saa umenneskelig Gierning, er dog stedse den, naar man erklærer den for en Virkning af Afsindighed, eller et øiebliklig Raserie. Men saa meget jeg kan dømme, ere de fleeste saa kaldte Børnemord af en ganske anden Art. Moderen har en ubetvingelig Følelse af Skam, og søger ængstelig at redde sit gode Navn; og for saavidt er hun dydig og elskværdig. Men hun fattes Styrke, at tilstaae hendes Skam eller byde den Trods. Jo mere Haabet svinder enten ved at have taget Feil i Henseende til hendes Svangerskab, eller ved en hældig Misfødsel at blive hendes Angest qvit, seer hun hendes Fare med hver Dag at nærme sig og voxe, og føler sig daglig meere overvældet af Skræk og Fortvivlelse. J denne Tilstand skulle mange af de Personer, som man siden beskylder for Barnemord, selv berøve sig Livet, naar de ikke vidste, at paa saadan Gierning følger en uundgaaelig Undersøgning, og at det derved blev røbet, som de saa ængstelig søgte at skiule. J denne Uroelighed, og aldeles ikke i den Hensigt at ombringe Fosteret, pønse de paa alle Slags Midler, at kunde holde ders Fødsel hemmeligt. De vanke og blant Vanskeligheder paa alle Sider, sætter i Tankerne den onde Time langt ud, og forlader sig ofte for meget paa Lykke og Hændelse. J denne Tilstand blive de da ofte overraskede før de formode; deres Udkast slaaer feil, deres legemlige og Sielenød berøver dem al Overlæg, alle fornuftige Midler; de forløser dem selv paa det første det beste Sted, som de i deres Angest og Forvirring, kan finde. Undertiden døer de i Fødselsmerterne; en anden Gang falder de ganske udmattet i Asmagt, og ere sig ikke selv bevidste, om hvad som foregaaer, og naar de nu kommer igien lidt til rette, finde de, at Barnet, det være nu dødfødt eller ikke, ikke giver noget Tegn til Liv fra sig. Kan man nu vel vente, at denne ulykkelige Person skulle giøre sin Hemmelighed kundbar i saadant Fald, hvor det hielper til intet, Vil hun ikke, med den beste Tænkemaade, være betænkt paa, at redde sit gode Rygte, Hun vil følgelig saa got som mueligt søge at skiule al Sandsynlighed af det, som er skeet; om man endog, i Fald det opdages, vil ansee dette Forhold, som et Beviis paa, at hun er skyldig. (Mere følger.) ristian den Syvende af Guds Naade Konge til Danmark og Norge, de Venders og Gothers, Hertug udi Slesvig, Holsteen, Stormarn, Dytmersken og Oldenborg. Vor synderlig Bevaagenhed tilforn. Som os allerunderdanigst er bleven foredraget, at de smaae Arveparter, som tilfalde Umyndige, ere Oberformynderierne til Besvær, og indbringe ikke deres Eiere nogen synderlig Fordeel, naar de endog med andre Kapitaler kunde blive udsatte paa Rente, men at de ville være til mere Nytte især for de uopdragne og uforsørgede Børn, naar de efter Øvrighedens Tilladelse, under en god No 190 R. Mands Opsyn maatte anvendes til Myndtlingernes Fornødenheder; Saa give Vi dig hermed tilkiende, at Vi i Betragtning deraf og i Overeenstemmelse med Vores under 18 Jan. 1776 til Stiftbefalingsmanden over Aggershuus Stiftergangne befaling, allernaadigst ville have bevilget, at alle de Arveparter, som ere under 20 Rdlr. og falde i Kiøbstæderne, eller til saadanne Myndtlinger, som opdrages sammesteds, maae udgaae af Overformyndernes Rulle, imod at disse tilstille Magistraten en aarlig Fortegnelse over de Værger, der have samme i Hænde, eller hvor Pengene ellers ere afblevne; hvilken, som et Anhang, kan følge Rullen, endskiønt den anbefalede Sikkerhed for samme ei har været at forskaffe. Og maae det derefter være Stiftamtmanden tilladt, naar Øvrigheden i Kiøbstæderne derom henvende sig til ham, da at bevilge disse Penges Udbetaling, Tid efter anden, til Myndtlingens Fornødenhed; hvorhos han imidlertid haver at paasee, at ingen inde sidder med dem og fortærer dem. Derefter Du Dig allerunderdanigst haver at rette og Vedkommende sligt til Efterretning at tilkiendegive. Befalende Dig Gud, Skrevet paa Vort Slot Christiansborg udi Vores Kongelige Residentz-Stad Kiøbenhavn den 26 Martii 1790. Under Vor Kongelige Haand og Signet. Christian R. C. v. Brandt. P. Aagaard. Schow. Colbiørnsen. Til Kammerherre og Stiftbefalingsmand Niels Sehestedt.