Berlingske Tidende, 1830-11-15
Fra de vestlige, mellemste og sydlige, Departementer indløbe endnu sørgelige Efterretninger om Mordbrand og Voldsomheder, der tilkjendegive Mangel paa lovlig Tilstand og at de selskabelige Baand ere slappe. Ogsaa om Carlisternes Machinationer og deres hemmelige Sammenkomster paa de adelige Slotte i det vestlige Frankrige indeholde Aviserne mange Beretninger. J La Fleche, gjorde Militæracademiet Oprør. Cadetterne raabte: Carl X leve og truede med at nedrive og opbrænde den trefarvede Fane. Den gik saa vidt, at Nationalgaden maatte kaldes til Hielp for at ave disse kaade Ynglinge. Gives der et politiskt Spørgsmaal af stor Vigtighed for Frankrige og for hele Europa, saa er det vel følgende: Hvem skal Belgien tilhøre, Det udgjør Hovedgienstanden for alle Samtaler i vore politiske Kredse, og det synes, at de hyppige Coureersendelser imellem Europas Hovedstæder maa nødvendigen staae i Forbindelse med dette Anliggende. Den egentlige Grund, hvi offentlige Blade, de belgiske undtagne, saa lidet have beskjeftigen sig med hiint Spørgsmaal, er vel ingen anden end den: at det er saa høist vanskeligt, at løse denne Opgave paa en Maade, der tilfredsstiller alle Jnteresser. Men derom ere alle Politikere enige, at det beroer paa dette Spørgsmaals snarest muelige Afgjørelse, hvor snart den i Europas fleste Lande desværre nu herskende Gjæring skal ophøre. Thi det er unægteligt, at den uformodet heldige Vending, som Jnsurrectionen i Belgien tog, der i sin Begyndelse blot syntes, at være en blodig Parodie paa den sidste Revolution i Paris, har gjort mange uroelige Hoveder dristige nok til at haabe et lignende Held for deres voldsomme Planer og ansporet dem til disses Udførelse. - Det maatte være ligesaa formasteligt som uforstandigt, om enkelt Privatmand vilde tilegne sig Raad eller Dom over et saa vigtigt Anliggende, medens dets Afgjørelse endnu er Gjenstand for Cabinetternes Discussioner, men det er umodsigeligen en høist uskyldig og tilladelig Sag, fra en reen historisk, factisk Synspunkt at udvikle de Anskuelser heraf, som ere de herskende i Belgien, og i Særdeleshed, dem, der yttredes i Frankrige. Da Pariser Blade den 28de og 29de Juli d. A. paa Gadehjørnerne talede om Krig, og derved ikke lidet opirrede Folket til en foreløbig Krig imod de kongelige Tropper, erklærede Mange: "Krig ville vi ikke have, men Belgien ville vi have igjen!" Strax derefter udbrøde Uroelighederne i Brussel, og Belgierne kastede sig i Franskmændenes Arme. Ludvig Philipp, som ikke Ærgjerrighed, men Fædernelandskjerlighed bevægede til at modtage Frankriges Throne, da det franske Folk af egen Drift tilbød ham denne, gjorde det til sin Regjerings Hovedprincip. Ingen Jntervention i fremmede Staters indenlandsk Anliggender. De Belgier, som levede i Paris, attraaede nu Franskmændenes individuelle Bistand; i Rue des petitsPøres og St. Honor aabnedes Bureaue, hvori, unge Mennesker modtoge Anbefalingsbreve til den provisoriske Regjering i Brussel, og Uniformer; i disse Bureauer var daglig, fra Morgen til Aften, en stor Menneskevrimmel; omsider var opslaaet paa Gadehjørnerne: "næste Løverdag marschere vi til Beigien!" Den franske Regjering gjorde alt Mueligt for at forebygge Intervention. End ikke de politiske Blade, der under Restaurationens Fyrster klagede over Tabet af Belgien og gjorde det til en Oppositionsgienstand, opmuntrede nu til nogensomhelst Jndblanding i de belgiske Anliggender, uagtet de paa samme Tid aabnede Subskriptioner for de spanske Emigranter. Medens saaledes baade Regjering og Publicister i Frankrige ved en klog Politik vilde afværge de forskjellige Interessers Sammenstøden, grebe det styrtede Parties Tilhængere, der intet Middel vrage, hvor uredeligt det end er, netop denne Leilighed til at opvække Uroligheder. De Selvsamme, der havde haanet Frankrige og ført Vaaben, imod det; disse royalistiske Storpralere, om hvilke man netop skulde ventet, at de vilde hvad de, om de havde været conseqvente og meent det ærligen, burde gjøre - have forsvaret Kongen af Nederlandenes Rettigheder; disse Mænd, der i saa lang Tid havde angrebet først den franske Republiks ryggesløse Higen efter Krigshæder og siden ligesaa heftigen Keiser Napoleons Ærgierrighed, - disse Selvsamme prædike nu Belgiens Jndlemmelse i det franske Rige og et Korstog i dette Øjemeed!