Aalborg Stiftstidende, 1836-07-01
J de emigrerede Prindsers geheime Raad blev det i Aaret 1792 besluttet at gribe til et virksomt Middel, for at bekæmpe Revolutionen. Dette bestod da i at lade forfærdige falske Assignater, at indsmugle disse i Frankrig, for derved at nedsætte Værdien af de af den franske Regjering udgivne Assignater, og saaledes svække dens Betalingsmidler og dens Credit. J Begyndelsen fabriqueredes disse Papirpenge i Neuwied, men senere, da Keiseren, paa den franske Gesandts Besværinger derover, gjorde Forbud derimod, blev Fabriken forlagt til Coblenz og det smukke Foretagende blev der drevet med en Slags offentlig Hemmelighed. Dette Falskneri var vel i Begyndelsen rettet mod dem, man kaldte Fjender, men i slige Tilfælde overskrides den betegnede Grændse meget let og, hvad man havde troet sig berettiget til imod dem, som man antog uværdige til Folkerettens Beskyttelse, det fandt ogsaa snart sin Anvendelse mod Andre, idet Prindsernes bedrageriske Commissairer, maaske ogsaa tvungne af Nøden, gjorde Brug af disse falske Papirpenge til dermed at betale Prindsernes Gjæld til deres Værter og Leverandeurer. Dette fik betænkelige Følger. Da Hertugen af Bourbon=Conde var paa Marschen, for at støde til de andre Prindsers Tropper med sit Troppecorps, maatte dette pludselig gjøre Holdt, fordi man i Spaa, paa Lüttichs Gebeet, havde lagt Beslag paa en Deel af dets Bagage og Munition. Bedrageriet var nemlig opdaget og de med falske Papirer betalte Banqueurer, og Leverandeurer vilde, i billig Harme, tiltvinge sig Sikkerhed for deres Udlæg. Hertugen sendte da en betroet Officeer til Greven, for at formaae denne til at mægle i den forargelige Sag. Fyrst Biskopper af Lüttich paatog sig da at stille Banqueurerne tilfredsPolitidirecteuren i Districtet, en Hr. v. Colton, paatog sig at betale nogle af Leverandeurerne og erholdt af Greven af Pfaffenhofen, som Caution for sit Udlæg, Vexler til et Beløb af 160,000 Fr. som skulde betales strax efter Prindsernes Tilbagekomst til Frankrig. Denne blev paa den Tid anseet for at være ligesaa nær som sikker, Med denne Tilbagekomst gik det imidlertid, som bekjendt, noget i Langdrag. 24 skjæbnesvangre Aar forløbe, indtil endelig i Aarene 1814 og 1815 de allerede længe opgivne Forhaabninger pludseligt og heelt uventet bleve opfyldte. Politidirecteuren v. Coltoivar imidlertid død, uden at opleve Betalingen af de ihændehavende Vexler, men, da Prindserne nu virke lig vare vendte tilbage til Frankrig og Een af den endogsaa beklædte Frankrigs Trone, maatte Arvingerne ansee de Betingelser, under hvilke Vexlernes Betaling var stipuleret, for fuldkommen indtraadte De henvendte sig da til det franske Hof og Betaling, men forgiæves (); nu stævnede de Greven af Pfaffenhofen, som havde udstedt Vexlerne, og denne blev under 19de Juni 1818 for det nedreøsterrigske Adelstribunal dømt til at betale Summen, som nu med Renter og Rentersrenter var løbet op til 409,993 Fr. Greven saae sig da nødt til at sælges endeel af sine Jndkomster og det endda til en Cours af 73 pCt., for at clarere det franske Kongehuses, Æresgjæld. J denne Mellemtid havde han gjentag ne Gange, men forgiæves, henvendt sig til Frankrig, for at bevæge de virkelige Skyldnere til, ved deres Mellemkomst, at befrie ham fra Rettens Forfølgelse Nu, da han havde lidt et saa føleligt Skaar i sin aarlige Jndtægter (28,000 Fr. om Aaret), fordoblede han sine Skridt og endelig tilstod man ham, for idet mindste at erstatte ham Renterne af hans Udlæg og tillige, for at belønne ham for den Delicatesse, med hvilken han hele Tiden havde fortiet Gjældens egentlige Oprindelse, under 13de Marts 1819 underske Ludvig den 18des Regjering, en aarlig Pension af 6000 Fr., som den 1ste April 1821 forøgedes til det dobbelte. Desuden erholdt han i forskjellige Terminer, af Hovedsummen selv, indtil 150,000 Fr. betalte. Jmidlertid døde Ludvig den 18de. Dalle Grevens Stamgods nu truedes af Creditorer, fordrede hans forværrede Formues Omstændigheder endte mere trængende den hele eller idet mindste en partiel Afgjørelse af denne Fordring. Men - fra det Øieblik Carl den 10de steeg paa Tronen, havde Greven at kæmpe med uophørlige Udflugter og Rænker hos dennes Ministre og Finantsmænd. Man maae læse Grevens Memoirer selv, for at gjøre sig det Begreb om den uværdige Behandling, som han, der engang havde reddet Bourbonnernes Ære, maatte taale. Nok, hans Stamgods blev solgt; han henvendte sig da til Retten og indstævnede den 23de Juli 1830 Frankrigs Konge Carl den 10de for Tribunalet af første Jnstants i Paris, i hans egen Hovedstad. Denne Dato er mærkværdig; Dagen derpaa, den 24de Juli, anmodede Ministeren Mont bell Greven om at tage Stevningen tilbage og til bød ham et Forliig; den 25de Juli udstedtes de bebrygtede Ordonnantser og tre Dage senere sad Car den 10de ei længere paa Tronen. Efter denne Begivenhed kunde Greven endnu meget mindre erholde Tilfredsstillelse af sin Debitor og han maatte da fortsætte Processen; denne svævede, medens Carl den 10de residerende paa Holyrood, baade for den skotske Ret og tillige for Tribunalerne i Paris. Debitor Advocater anvendte alle Midler for at fjerne Sagens Afgjørelse; snart nægtede de, at Gjælden nogensinde havde været erkjendt; snart fragik de, at Eiendomme, som Erkongen ustridigen eiede, virkelig vare ham tilhørende; snart søgte de at vække Tvivl om Grevens Redelighed. Men de tabte Processen i alle Jnstantser og alle Apeller vare uden Virkning. Carl