Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-02-09
At samtlige Kongel. Postkontorer i Danmark og Norge ville blive tillagt Ordre at oppebære Betalingen for de af dem destriberende danske og fremmede Aviser, for saavidt samme erlægges prænummerando for indeværende Qvartal indtil nærmere Ordre efter de forhen fastsatte Bestemmelser, tilligemed Efterskuddet for October Qvartal forrige Aar, dog alt med den Reservation at vedkommende Abonnentere blive pligtige til at erlægge paa Anfordring det høiere Beløb, som mueligen vil blive bestemt for Februar og Martii Maaneder og hvorom nærmere offentlig Kundgiørelse til sin Tid kan forventes, det vorder herved til almindelig Efterretning bekiendtgjort. Generalpostdirectionen, den 3die Februar 1813. Mari bo, den 1ste Febr. Jndsendt fra Landet i Anledning af Forordn. af 5te Jan. efterat samme var oplæst for Meenigheden i Pastoratets 2de Kirker). Saavidt jeg forstaaer Forordningen, forholder Statens Huusholdning sig i det Store til vores i det Smaae: En god Huusfader sørger forat hans Velfærd ikke gaaer til Grunde. Hænder det sig nu, at uformodentlige Vandhæld rammer, hvorved han nodes til at giøre større Udgivter end han har Jndtægter til, maa han enten giøre Gield eller afhænde saadanne Stykker, som ellers vare ham uundværlige, han indskrænker sig da og arbeider sig op med det Laante eller Solgte, indtil hans Tilstand bliver sat paa den Fod, samme var førend Vanhældet. Staten er den store Huusholdning, Kongen er Huusfader, som maae sørge for, at han ikke gaaer til Grunde. Vi kiende de mange Vanhæld, der have rammet Staten: Uformodentlig blev den overfaldet, Landets Kræfter maatte opbydes for at værne om Staten mod formodentlig indtrængende Fiende. J 5 Aar har en talrig staaende Hærs Forpleining foraarsaget, at Statens Jndtægter vare utilstrækkelige til Udgivterne, Penge maatte tilveiebringes. Da Sølvpengene ikke vare tilstrækkelige, maatte Papiirspenge komme istedet. Slette Menneskeer benyttede sig af Omstændighederne, berigede sig selv ved at nedsætte Coursen, som hver Dag blev slettere, saa at 1 Rigsdalerseddeel neppe gieldte 8 s. Dette Uvæsen maatte snart have ødelagt Statens Handel. Som god Huusfader for sit Land har Kongen ved denne Forordning bragt det dertil, at vore Penge i Tiden blive af lige Værd med Udlaandenes, hvorved Varene lettes, da det er ham en hellig Lov, at ikke flere Rigsbanksedler udfærdiges end der kan indfries mod Rigsbankdaler i Sølv. Vel synes vore Sedlers Nedsættelse fra 100 til 20 Rdlr., eller 6 Rdl. af nuværende Sedler til 1 Rigsbeseddel at være et stort Tab; men i Grunden giældte vore Sedler neppe 8 s., som nu har Værdie af 1 Mk. Vare, Haandværksfolk Arbeide, Folkelønninger steg derefter, saa at der ikke var mere Forslag i 100 Rd., end i 20 for Krigen, da vor Cours var god. Og den vil blive det igien ved denne Forordning. For en kort Tid vil den vel synes trykkende for mange; men Staten kunde ei anderledes reddes. Vi bør taalmodigen bære Byrden, indskrænke os, giøre nødvendige Opofrelser, og som gode Borgere oparbeide Statens Credit i Forening med Statens store Huusfader. Vore Skatter ville derved kunde lettes efter Coursen, Varene, Arbeids= og Folkelønninger falde, og vore faste Eiendomme fremdeles sikres ved en fast, og efter sin udvortes Værd giældende Mynt, ja hæves i Værdie til større Fordeele for os og vore Børn. Vi ville saaledes i Tiden takke Gud, og sige: Herren, være lovet, han er vor Saligheds Gud, som frelste os fra Krigens Rædsler, Jammer og Elendigheder, der næsten har overgaaet hele vor Verdensdeel. Vi ville takke ham for en viis og god Konge, der sørgede for at værne og vort Land, at Eiendommenes og Livets Tab ikke blev vor Lod, og at hine beholder deres Værd; at Forældre ikke begræd deres myrdede, eller til Krøblinge blevne Sønner, at Hustruers og BørnsVaandeskrig ikke hørtes over Tabet af Mand og Fader; at vii Roe kan nyde Livets Ophold med Sparsomheds, Tarvelig heds og Nøisomheds Aand.