Viborger Samler, 1820-10-18
Efter at der den 19de Juni sidstleden om Aftenen var i Frederiksberg Slots=Hauge fundet et til Hs. Majestæt Kongen addresseret anonymt Brev, hvor Allerhøistsamme advaredes mod en Person, hvis Udseende og Klædedragt i Brevet var beskrevet, indfandt sig den 25de f. M. i Hs. Majestæts Forgemak et ungt Menneske, der for den jourhavende Adjutant udgav sig for at være Landmand og navngav sig Klein. Da han imidlertid ikke den Dag erholdt den ansøgte Audients, indfandt han sig igjen Dagen efter, og udgarsig for at være Handelsgartner Kleins Søn fra Holbek. Da han derpaa blev indladt, overleverede han Hs. Majestæt to Skrifter uden Navn, det ene indeholdende et Forslag til Forbedring i Landoeconomien og det andet en Begjæring om, at Hs. Majestæt, paa hvilkensomhelst Grund, vilde berøve ham Livet, da han var et høist ulykkeligt Menneske, som ellers vilde begaae Forbrydelser. Han anstillede sig derhos som høist fortvivlet, men var ei at bringe til at opgive, hvori hans Nød bestod, eller Maaden, hvorpaa den kunde afhielpes, ligesom han og først, efter nogen Vægting, opgav sit Navn at være Poulsen, Hos Politiedirecteuren, hvor han derefter, paa Grund af Hs. Majestæts Henviisning, indfandt sig, var han ei heller at bringe til at opgive, enten hvem han var, eller hvori hans Nød bestod, da han meente derved at blive vanæret og gjøre sin Familie Skam, og først omsider tilstod han, at hans Navn var det for Hs. Majestæt opgivne. Under det derpaa optagne Forhør yttrede han endvidere, at han ei fandt, at der kunde være noget hinderligt i, at Hs. Majestæt, efter hans derom yttrede Ønske, berøvede et Menneske Livet, hvis Stilling var af den Beskaffenhed, at man kunde befrygte, at han for at miste Livet, kunde begaae Forbrydelser, og tilstod han tillige, at han var Forfatteren til den i Frederiksberg Hauge fundne anonyme Seddel, hvilken han havde skrevet for derved at styrke Begrebet om hans Farlighed, og saa meget lettere vente at opnaae sit Ønske at miste Livet, Han lagde derhos under dette Forhør Skjul paa Omstændigheder, der aldeles ingen Hemmelighed indeholdt, samt yttrede flere besynderlige excentriske Jdeer. Da Politiedirecteuren ansaae det fornødent at erholde Vished om dette Menneskes Sinds-Forfatning, blev han til dette Øiemed, efter Aftale med Overlægen, Professor Herholdt, den 6te Juli indlagt paa Frederiks Hospital, hvortil af Mangel paa anden Plads, et for Hof=Officianterne bestemt Værelse, med Overhofmarschallens Samtykke, blev benyttet Skjøndt det nu aldeles intet Usædvanligt indeholder, at dette Værelse, naar det kan undværes fra sin Bestemmelse, med Overhofmarschallens Jndvilligelse overlades en anden Patient, har dog denne Omstændighed rimeligviis givet Anledning til den Formodning, at der var noget særdeles mærkeligt ved den saaledes indlagte Person; og herpaa synes det hele urimelige Rygte at være bygget, som har været i Omløb ham angaaende. - Jmidlertid fortsattes den begyndte Undersøgelse, og derved bleve, med hans Døbeattest og begge hans Forældres, samt andre hans Slægtninges og Bekjendtes saavelsom hans egne Forklaringer følgende Omstændigheder oplyste Hans fulde Navn er Jacob Gottfred Poulsen; han er født den 20de Juli 1797 i Kjøbenhavn, og døbt i Helliggeistes Kirke den 26de August næstefter. Hans Fader er Handelsgartner Hans Poulsen i Holbek, og hans Moder Anne Cecilie Jacobsen, der i Aaret 1804 blev separeret fra forbemeldte sin Mand, og nu lever i Helsingøer hos en Datter. Ved hans Forældres Separation kom han med Moderen i Huset. hos en Søn, denne havde af et foregaaende Ægteskab ved Navn Frederik Wilhelm Metscher, Bouteller i det asiatiske Compagnies Tjeneste. Hos bemeldte sin Halvbrøder var han i nogle Aar, og nød Underviisning i en Friskole i Lavendelstrædet. Siden har han opholdt sig nogen Tid hos en Farbroder, og nogen Tid hos sin Fader, saa og et Aars Tid faret til Søes. Efter at han var confirmeret i Holmens Kirke kom han i Aaret 1813 i Lære hos Sadelmagermester Johan Gottlied Randel i Kjøbenhavn, hos hvem han i Aaret 1818 blev gjort til Svend. Siden har han stedse opholdt sig paa Landet og ernæret sig ved at arbeide i sin Profession paa Herregaardene og hos Bønder, uden nogensinde at have taget Tjeneste som Svend hos en Mester. Sadelmager Ran deel giver ham det bedste Vidnesbyrd om Lærvillighed, ligesom og de øvrige om ham fremkomne Oplysninger, saavelsom de Jagttagelser Politiedirecteuren har havt Leilighed til at gjøre med Hensyn til ham, fremstille ham, som et særdeles godmodigt Menneske Det er og befundet, at han har været meget tilbøielig til Læsning, og det er befundet, at han i Forhold til den Opdragelse, han har nydt, ikke er uden Dannelse. Men det er tillige oplyst at han har havt et sælsomt og hemmelighedsfuldt Væsen, og at dette i den senere Tid er tiltaget. J Særdeleshed har det viist sig en mærkelig Stræben efter at komme høiere i Veiret end hans Stilling og Dannelse gav ham Udsigt til; og det er omforklaret, at han, for at hæve sin Person, har brugt snart den ene, snart den anden Opdigtelse om sin Herkomst Stilling og Formues Forfatning; dog har han aldrig anbragt noget som har Lighed med det Rygtet om ham har opspundet. Der er og fremkommet nogen Formodning om at ulykkelig Kjærlighed har havt Jndflydelse paa ham. Professorerne Schumacher, Herholdt og Withusen have i en Attest, dateret det Kongelige Frederiks Hospital den 25de Juli 1820, bevidnet at han vel, efter deres Skjønnende, ikke er afsindig i Ordets egentlige Forstand men at har dog, som Acterne udvise, har alt i flere Aar havt saa skjæve Anskuelser af det Forhold, hvori han staaer til Staten og sine Medmennesker, og er endnu saa mystisk fordybet i excentriske Forestillinger at han endog, som det forekommer dem, baade bedrager sig selv og miskjender Livets Værd, bedaaret af mørke phantastiske Billeder. Bemeldte Professorer yttre derfor den Formening om hans physiske Tilstand; at han uvilkaarligen plages af enkelte fixe Jdeer, og at disse, hver Gang de ere vakte hos ham, for en Deel beherske hans Fornuft eller berøve ham Frihed til at tænke og handle som et klogt Menneske. - Af det ovenanførte sees, at Jacob Gottfred Poulsen, uden i stræng Forstand at være afsindig, dog, saalænge hans Forestillinger beholde den Retning de i den senere Tid have taget er et phantastisk og forkeert Menneske mod hvem Samfundet, naar han forblev overladt til sig selv, ikke kunde ansees betrygget. - Det synes og, at han, naar han paa Grund af sin Sindsforfatning ei kunde dømmes for sit Forhold, maatte, som et Menneske, der ei var sin Fornuft mægtig, kunne indspærres. Da han imidlertid var et Menneske af en naturlig godmodig Caracteer og det derhos er antageligt, at han med den Forfængelighed han besad og den hele Retning hans Tankegang havde, vilde, ved at indspærres som Afsindig, aldeles tabes ligesom og hans forvirrede Tankegang synes at have sin Oprindelse fra Misforholdet imellem hans Stræben og den Virkekreds hvori han var kommet, saa fandt Hs. Majestæt at det burde forsøges at forene dette unge Menneskes Vel med den offentlige Sikkerhed, hvilket syntes at kunne skee, naar han paa et langt fraliggende Sted, blev sat i en nyttig Virksomhed hvortil hans naturlige gode Anlæg gjorde ham skikket. - Paa Grund heraf, og i Qvereensstemmelse med Poulsens eget Ønske, har det behaget Hs. Majestæt at foranstalte at han blev medtaget af Gouverneuren for Hs. i disse Dage er afgaaet til sin Bestemmelse, for Majestæts Establissementer paa Kysten Guinea, som at han af denne Embedsmand kan anbringes i en eller anden for ham passende Stilling, hvorved der kan gives ham Leilighed til mueligen i Fremtiden at blive en nyttig Mand. (Af Coll.-Tidenden.)