Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-01-29
Nyeste Skilderi af Kjøbenhavn. naar annammenUdgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Løverdagen den 29 Januar 1831. 28 Aargang. No. 17. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne Den sidste belgiske Revolutions Historie. i Den i dette Blad begyndte Skildring af de i bemeldte Revolution virkende Personer, vil blive fortsat. Jmidlertid leveres her følgende chronologiske udsigt.)Man maa ved det belgiske Affald gjøre Forskiel paa de to Opstande. Det den 25 August angen og Grundloven; og der den 20 imod Septbr. imod den ifølge den første Opstand i Brussel, oprettede Sikkerheds Kommission, og imod Dynastiet Nassau. Den første begyndte i Brussel, efterat Skuespillet. Den Stumme i Portici var brugt til at ophidse Folket, den 25 Aug. ved Pøbel-Oprør, Nedrivelse af de kongelige Tegn, Plyndring, Brandstiftelse, Huses Ødelæggelse. Slig Tilstand vedvarede til 29 August, Lignende Rædsels-Scener foregik i Lüttich den 27 Aug. Endeligen fik Borgerne Plyndringen standset. De oprettede i Brüssel og i Lüttich en Borgergarde, og den 10 Sept. en Sikkerheds Kommission. Men de lovlige Autoriteter, som allerede d. 26 August havde ophævet en Formalingsafgivt, med hvilken man var utilfreds, bleve ophævede, man anlagde de brabantske og wallonske Farver, og endeligen udtalede man som Løsen for Enhver, de strenge Ord: Adskillelse fra Holland. Jmedens dette skete i Brüssel, overbragte en Deputation fra Brusselerne, og en anden fra Lütticherne Kongen (i Haag d. 31 August) deres Ankepunkter. De forlangte iblandt andet, at den ved sin Fasthed, sine Jndsigter, og sin Retskaffenhed almindeligen agtede Justitsminister var Maanen skulde afsættes. Denne ved 35 Aars Embedsførelse prøvede Mand ansøgte strax Kongen om sin Entledigelse, som d. 3 Sept. bevilgedes ham: Jmidlertid havde Kongen sendt sin Søn, Prindsen af Oranien, til Brussel. Han skulde bringe Overeenskomst istand med hin Brøkdel af den belgiske Befolkning; men Prindsen blev, da han d. 1 Sept., paa Deputationens Ord, uden Tropper drog ind i Brüssel, beskæmmet og truet af Pøbelen. Dog lykkedes det ham d. 3 Sept. at slutte en Art af Forlig, hvorefter de kongelige Tropper d. 3 Sept. rømmede Brussel, og droge sig tilbage til Antverpen, ligesom det blev overladt de belgiske Stæder at afgjøre Spørgsmaalet om Grundloven maatte behøve Forandringer, og det andet, om de sydlige Provindser skulde have en fra de nordlige adskilt Forvaltning, overlodes de af Kongen til d. 13 Sept. sammenkaldte Folkets Repræsentanteres, Generalstaternes, Kiendelse. Derefter overbragte Prindsen den 4 Sept. sin kongelige Fader Brusselernes og Lüttichernes enstemmige Ønske, hvilke holdte sig overbeviste om, at Belgiens administrative Adskillelse fra Holland, vilde afhielpe alle Besværinger. Kongens Svar paafulgte ved Proclamation af 5 Sept. Den var grundlovsmæssig (ifr. Grundlovens 229, 230 og 282 Art.). Den 13 Sept. aabnede Kongen de overordentlige sammenkaldte Generalstater, og Adskillelses-Spørgsmaalet blev nu forhandlet. Holland erklærede sig for samme. Den Deputerede Luzac holdt en fortræffelig Tale herover. Men allerede havde Opstanden taget en anden Vending; thi medens Prindsen af Oranien endnu var i Brussel, havde Folket i Lüttich d. 2 Sept., for at væbne sig, stormet Arsenalet og et betydeligt Geværfabrik. Derved saae Communalgarden, som hidtil havde haandthævet Orden, sig nødt til at nedlægge Vaaben, Officiererne, Commandanten, Sikkerheds Kommissionen toge Afskeed, mange Familier flygtede, og Arbeidsfolkene droge, forsynede med Vaaben, til Brussel. Nu først erholdt den brabandske Opstand mere Alvorlighed, og den Tidspunkt, i hvilken de kongelige Tropper havde kunnet hævde en foreløbig Orden i Tingenes Gang, indtil en lovmæssig Bestemmelse kunde finde Sted, var tabt. Alle Parti Hoveder vare nu enige om, at gjøre Adskillelsen fra Holland til en belgisk Nationalsag. Dog var i Førstningen dette Ønske ikke mindre end almindeligt. Den mere velhavende Del af Befolkningen i Gent, Antwerpen, hele Flandern, overhovedet hele den industrielle Classe var imod saadant. Folk, der saae ud i Fremtiden, sagde: For et Land som Belgien, der udfører Korn, Skovprodukter, Steenkul, og Kunstfrembringelser, af alle Slags, men har faa Havne og Floder, maa Forbindelse med det paa Korn, Skovprodukter, og Manufacturer fattigere Holland være fordeelagtig; thi ved at benytte de nordlige Provindsers Floder, Havne, Kolonier og Søhandel, har det der et ligesaa nært som sikkert Verdensmarked).*) Man see G. R. van Kampen: Staats end Aardrikskunnige Beschrifving van het Koningriske der Neerlanden, 2det Oplag. Harlem 1830; og den ved det brusseler Museum ansatte Professor Quetelets: Recherches statistiques sur le royanme des Pays Bas' Brussel 1829. Der var i Rotterdam og Amsterdam kun en Stemme om, at Holland, havde, i 15 Aar til Fordel for Belgien, tabt endeel af sin Handel. Gent har i 15 Aar vundet betydeligt i Befolkning, samt Bygningernes Antal og Pragt. Den havde 1815 næppe 63000 Mennesker, 1830 omtrent 84000. Det samme er Tilfældet med Antwerpen, end mere med Brüssel. Littich affærter Men skulde den belgiske Nations Selvstændighed gielde mere end Grundlag for fælles Velstand, saa gjorde man atter det Spørgsmaal: Hvor har manda i Belgien seet det Naturbaand, som en ved Tiden helliget National-Enhed knytter, Samtlige 17 nederlandske Provindser ere jo sammensmeltede af enkelte tydske Rigslande, under det burgundiske Huus, ved Lehn, Arv, Kjøb. Deres Beboere, have oprindeligen havt forskjellige Stamrødder - celtiske og germaniske – derfor ere de og stedse i Sprog, Love, Sæder og Provinzialforvaltning stedse forblevne forskjellige. Saaledes har hele Nederlandene adlydet fremmede Herskere, og Pacificationen af Gent (8 Nov. 1576) betragtede alle Provindserne, de nordlige og sydlige, som en samlet Familie, indtil Philips spanske Tyranni fremkaldte Unionen af Utrecht 1579, og foranledigede de 7 nordlige Provindsers Frafald. Jkkun de sydlige Nederlande havde da baaret det spanske Aag; dog snart lode de sig nogle Landstrækninger frarives af Frankrig, og endeligen lode sig gandske aftrædes til Østerrige. Saaledes stedse underkastede en fremmed Hersker, havde Belgierne ikke fordret en selvstændig Frihed, førend under Joseph den anden, hvis vise, af Historien lovprisede, Forandringer forekom deres Adel og deres Geistlighed utaalelige. Berligede ved at faae deres ufuldkomne Tilstand tilbage. bleve de derpaa snart en let Erobring for Frankrig. Nu kom snart over dem Jacobiner-Plyndring, Terrorismens Rasen, en heriende Krigs Byrder, Frankrigs Nationalgield, og Skattebyrder, endeligen Napoleons militairiske Despotisme, samt Contmentalspærringens Lænker; dog havde de allene taalet Alt, og ikke hævet nogen Arm for Friheden, da hele Europa fremtraadte mod Naposine Fabrikater fornemligen til Norden. Alle i Brabant forfærdigede Varer ere i de hollandske Kolonier begunstigede ved en Nedsættelse i Tolden af 25 proCent. Derfor maa rigtig nok Belgien bære, fælles med Holland, Byrden af den hollandske Statsgjeld; thi den belgiske Statsgield var 1815 kun 32 Mill. Gylden; men Holland deler igjen fra sin Side den kostbare Underholdning af de belgiske Fæstninger, Bol værkerne for Statens Uafhængighed. leons Hersker-Overmod. Først nu, efter Nydelsen af en 15aarig Fred, og i Besiddelse af alle de Goder Freden og en velsignet Jordbund og en fri Handel yde, og medens hver Provinds havde sin egen Forvaltning og sine Stænder, falder det dem utaaligt, at have længere en constitutionel Forbindelse med Holland, fordi nogle Uligheder i det Heles Forvaltning krænke deres Selvfølelse. De Sindige spørge: Er det da mindre trykkende at tilvejebringe Bekostningerne paa Underholdningen af saa mange Fæstninger, og af en egen Regjering, der begynder ved Borgerkrig, og frivillige Laan, der ikke i Europa har nogen Bundsforvandt, og der maa betroe sig til en indenlandsk Pøbel, som væbner sig til at plyndre de Rige og ødelægge Fabriker, Dog saadanne Grunde vilde Brussels Ulykke ikke lade gielde, og den af Fremmede organiserede Folkevælde, som her havde seiret over de nederlandske Tropper, fik efterhaanden i alle de sydlige Nederlandes Stæder i de underste Klasser Overhaand. Brussel, Lüttich, Lowen, Mons, Brugge, Gent, Mecheln, Antverpen) have betalt den hel giske Sags, og den saa kaldte parisiske Legions Triumph med deres Velstands Rum. Dette var Følgen af Opstanden d. 20 September. Der dannede sig nemlig i Brüssel, ved *) Ogsaa i Lowen og andre Stæder har den bevæbnede Pøbel misbrugt Friheden til udøvelse af Privathævn og Plyndringssyge. Man tænke sig Grusomhederne i Hornu, og det afskyelige Mord paa Major Gaillard. Efter engelske Beretninger af 4 Oct. havde Brussel dengang 15000 Mand indqvarterede Bevæbnede at underholde. Derfor forlode mange Borgere deres Huse. Ogsaa havde man i London mange ganske modsatte Efterretninger am Brandstiftelser, og Plyndringer i Brussel, sam belgiske Blade gave de hollandske Tropper Skyld for. J øvrigt udkaster selv en belgisk Blad en sørgelig Skildring af Belgiens Tilstand. "Folket, hedder det i Courier des Pays Bas, er truet af Elendighed, og den nærmende Vinter for Belgien letter Overgangen over Beresing. Siden af Sikkerheds Kommissionen, som gjerne skulde have oppebiet Udfaldet af Generalstaternes Beraadslagning, en saa kaldet Central-Kommission eller en Klub, hvis lidenskabelige Forslage og Beslutninger, under Indflydelse af en tidligere til Fængselstraf dømt Journalist, ved Navn Duepetiaux, og en lüttichsk Advocat Rogier, Anføreren, for de lüttichske Bevæbnede. Her indfandt sig snart Afsendte af lige Aand fra forskjellige Stæder og Landsbyer, i Særdeleshed Medarbeiderne i "Belge." "Courier des Pays Bas, Hr. Roussel, Redacteur af den hæftige Journal de Lou vain og flere Andre. Denne Centralkommission vilde, for hvad Priis det skulde være, bevirke et Brud med Regjeringen, og foranledigede derfor Angreb paa Hollændernes Forposter. Da nu Sikkerheds Kommissionen dadlede dette, truede med streng Straf enhver Handling, der kunde have et Angreb til Følge, og befalede den bevæbnede Bande af Lüttichere at bortdrage fra Brussel, saa greb, paa Rogiers Anstiftelse, den lave Folkeklasse til Vaaben, nogle Borgervagter maatte overgive sig, andre bleve afvæbnede, og den 20 Sept. bemægtigede man sig Vaaben i Raadhuset. Nu blev Sikkerheds Kommissionen opløst, og en provisorisk Regjering nedsat. Denne organiserede strax en saa kaldet activ Garde, til hvilken omtrent 2000 Mand af den hidtilværende Borgergarde overtraadte. En Del af samme drog ud mod de kongelige Troppers Forposter, medens Klubben ved en anden Deel beherskede Brussel, hvor nu ogsaa de Fransksindede hævede sig. Man brød Brolægningen op, og barricaderede sig. Formedelst denne anarchiske Tilstand indbøde endeel ansete Borgere Prinds Frederik til at inddrage med sine Tropper i Brussel til Stadens Beskyttelse. Dette siges i Prindsens Proclamation af 21 Sept., som den 22 Sept. læstes i Gazette des Pays Bas. Den der gjorte Paastand, at et ringe Antal urolige Hoveder, mest Fremmede, forstyrrede den offentlige Ro er aldeles overensstemmende med Sandheden. Prindsen lovede en almindelig Forglemmelse af alt det foregaaede, dog desværre, med Undtagelse af just dem, som havde Magten i Hænderne. Ogsaa vaktes megen Bevægelse og Modsættelse ved den befaling, at Fremmede skulde uvæbnede drage tilbage til deres Hjemsteder, og at Borgergarden skulde aflægge dens Farver. De kongelige, tildeels af Belgier bestaaende, Troppers Forhold til Brussels Jndvaanere var skildret dem ved een, førend deres Inddragelse i Staden oplæst Proclamation som et venskabeligt. De skulde kun skille Staden ved nogle Oprørstiftere, hvortil alle gode Borgere bøde dem Bistand). Den 23 begyndte den firedages mærkværdige Kamp i Staden, hvis Udfald man kjender. (Fortsættes.)