Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-09
Antallet paa den Faarestamme, som saaledes levede paa Tarven, angives for faa Aar siden at have været 500; men dette skal siden være hensiunken under det halve, deels derved, at Vinteren i nogle af de senere Aar har været saa ualmindeligen vedholdende og streng, at der i lang Tid ingen Føde var for dem paa Landet at faae, medens Søen ved Strandbredden ansatte en Kant af Jis, naar nu Vandet ved Ebben faldt, og Faarene vovede sig ned paa Fjæren, eller den ved Ebben blottede Strandbred, for at søge det der efterladte Søgræs, men Vandet ved Floden igjen kom med Vælde tilbage, kunde de ikke alle betids nok finde de faa Steder, hvor de kunde redde sig op paa Land, men overskylledes og druknede; deels skal og i de sildigere Tider Antallet paa de store Ørne, som her ere meget almindelige, have saaledes tiltaget, at ogsaa derved Antallet paa Faarene meget formindskes. Disse ere store og stærke nok til at tage ei allene smaa Lam, men endog stundom de opvoxne Faar. Alt for længe vedholdende vaadt og koldt Veir og Slud Høst og Vaar, har vel end meere skabet dem, ved at gjøre dem usunde, ved Sygdomme dræbe en Deel af dem, formindske baade deres Frugtbarhed og deres Uld og forringet Racen. - Ulden af de paa Tarven saaledes levende Faar er meget berømt og søgt, som denne Faare race saavel har udbredt sig til mange Steder paa det faste Land, som Colonier af dem ere hensatte paa andre Øer. Overhovedet bærer et voxent af dette Slags Faar 6 a 7 Pd. Uld, dog faaes der ikke fuldt saameget af dem, som virkelig gaae vilde, hvortil Aarsagen ei indsees, da de trives almindeligen saare vel, og klippede i rette Tid heller ikke tabe Ulden. Sorteret betales den finere med 20 Rd. Vogen, det er 53 1/2 s. pr. Pd. Den groveste derimod med 7 1/2 Rd. Vogen, det er 20 sk. pr. Pd. men sammentaget, dog saa at en Deel af det allerfineste og allergroveste tages først, betales den med 12 Rd. pr. Vog, det er 32 s. pr. Pd. Foruden, her paa Tarven holder man vilde Faar, og det for det meeste af Tarvens Race, paa flere af Øerne i denne Archipelagus. Der er saaledes et betydeligt legnende Schæferie paa Storfosen, og paa adskillige af Froerne, hvor der allerede 1760 har været en blomstrende Faarecolonie, som dog nu intet hørtes om, - samt flere Steder. Almindeligen klages over, at man ikke noksom benytter Leiligheden til denne meget fordeelagtige Faareavl, hvortil der mangfoldige flere Steder i disse Havørkener er ligesaa beqvem Leilighed, som paa Tarven, da den slet ikke koster mere end Racens Anskaffelse og Uleiligheden med at klippe den. Erfaringen viser, at alle Slags Faar trives vel ved Vilhedstilstanden i disse Egne. Selv tamme Faar blive, ved der at hensættes, meget snart vilde, og befinde sig derved som de vilde. De Øxen man her lader leve, og for det meste selv, søge Føden, blive ei saa Atæmmelige, som Faarene. De tage til Takke ved Huuslye og tilbragt Foder i det koldeste af Vinteren; men de voxe med en ubetydelig Tilgivt af Vinterfoder, eftersom Vinteren er stræng til, til en Størrelse af 16 til 24 Vog, d. r. 45 a 54 Lpd. Havedyrkningen er blandt Almuen her i Egnen aldeles ingen, uagtet ei allene alle Slags Jordfrugter her trives meget vel i Haverne ved de faa Familiers Boliger udenfor Almuen, som her leve, men endog Kirsebær og andre Træfrugter, og det endog i det Vegetationen lidet Held spaaende Bingn. Almuen har ei engang Kaal endsige nogen anden Urt til at forædle deres evindelige byriske Spiser. - Manufactur=Jndustrien, paa Ørlandet forsyner Landets Almue med det meste af hvad denne efter sit Tarv behøver. Af den hjemmeavlede Uld, som vel for det meste forbruges i Bygder, forarbeide de selv næsten alt hvad de bruge til Klæder. Her sees ikke saa smukt Hverken eller Klæde, som sees i Guldbrandsdalen, paa Hedemarken &c. Det synes heller ikke, som om Mængden her var noksom opløftet, til at agte paa nogen anden Egenskab ved deres Klædemon, end den, at bjerge fra Kulden. Deres Tøier ere derfor mere tykke, tætte og varige end smukke. De medtage derfor desmere Materiale.