Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1845-10-23
Udenlandske Efterretninger. Frankrig. "Der maa udentvivl være forefalden Mere i Algier, hedder det i en Skrivelse fra Paris af 7de de, end hvad der nu endelig igjennem Moniteuren er bleven offentliggjort om de blodige Optrin, for hvilke Provindsen Oran har været Skuepladsen i den sidste Uge af September, og som i det Væsentligste ikke indeholder Andet, end det man allerede veed af algierske og marseiller Blade. Fordi en lille Colonne paa 450 Mand er bleven lokket i et Baghold og nedsablet, derfor sammenkalder man ikke i Hu og Hast alle Ministrene og seender en Snees tusinde Mand, som Forstærkning, til Africa; derfor bliver en Marschal af Frankrig, som Bugeand, ikke over Hals og Hoved sendt tilbage paa sin Post. Der maa altsaa være skeet Mere, end Regjeringen har fundet for godt endnu at offentliggjøre, og rimeligviis gjælder det ikke alene om en Expedition til Marocco, for endelig at gjøre det af med Abdel Kader; men tillige om at forsvare det alvorligt truede franske Herredømme i Nord=Africa. Vare de 80,000 Mand, hvoraf Styrken dengang bestod i Algerien, tilstrækkelige til at vove Slaget ved Isly, saa skulde man synes, at de ogsaa nu maatte være tilstrækkelige, da der ikke er Tale om nogen Krig imod Keiseren af Marocco, men blot om en Cooperation (Medvirkning) til Opfyldelsen af den Abdel Kader betræffende Artikel i Fredslutningen til Tanger. Men idet man stiller til Marschal Bugeauds Raadighed 100,000 Mand, altsaa flere end General Bonaparte havde til første Gang at erobre hele Jtalien, indrømmer man jo selv, at Talen her maa være om noget Mere. Og saaledes er det ogsaa Virkeligheden, Abdeel=Kader staaer atter, i Spidsen for 6 til 8,000 Mand, blandt Frankrigs uforsonligste Fjender, Hovederne af de 438 faldne Franskmænd, de erobrede Faner, Uniformerne og Epauletterne, som han lader ombære blandt alle Stammerne, hans Scherifers og Marabuters Prædikener og fremfor Alt den for Fanatismen saa gunstige Epoke, Ramadanen, Alt dette har atter installeret Emiren paa hans gamle Gebeet imellem Tafna og Oran, og hans Armee er nu voxet saaledes, at han har kunnet vove at angribe Lavaignaes Colonne paa 1300 Mand regulaire Tropper, forsynet med Feldtskyts, og, som det hedder, at trænge den tilbage mod Tlemcen. Under disse Omstændigheder reiser sig nu igjen den ene Stamme efter den anden og slutter sig til de Troendes Beherskers seierrige Banner; kort sagt, de Franskes Herredømme i Africa hænger, ligesom i den vanskeligste Periode under Clauzel, paany i en Sytraad. Lamoriciere, den interimistiske Statholder i Algerien, hvem det naturligviis maa være om at gjøre at betegne sit Jnterregnum med en glimrende Vaabendaad, er med betydelige Forstærkninger brudt op til Provindsen Oran. En Maanedstid vil vel altid medgaae, inden den til Africa beordrede Forstærkning indtræffer dertil, formodentlig vil altsaa Lamorciere inden den Tid have vovet noget Aff gjørende. Men hvordan det endelige Resultat end bliver, saa er og forbliver Algier dog en sand Fontenelle for Frankrig." Regjeringen har modtaget Depescher fra Algerien, ifølge hvilke Abdel Kader atter havde omringet og oprevet et lille fransk Corps paa 200 Mand. J den officielle Rapport om Oberst Montagnacs Ulykke hedder det bl. A., at Montagnae, dødelig saaret, endnu gav befaling til at slutte Quarree og at sende Jilbud til Leiren efter Reserven. Quarreen, hedder det, "saae sig i en heel Time angreben af 3,000 Ryttere under Abdeel=Kaders egen Anførsel. Da Franskmændenes Patroner vare bortskudte, indsluttede Araberne dem i en tættere og tættere Kreds, for, som en eneste undsluppen Karabinier udtrykker sig, at nedskyde den tause, med fældet Bajonnet staaende Quarree ligesom en gammel Muur." (Om den tappre Montagnae fortælle de franske Blade nu følgende, neppe tidligere bekjendte Anecdet: Ved en efter Mai-Emeuten 1839 afholdt Revue tilbageviiste Montagna Æreslegions=Korset, som Ludvig Philip selv vilde hæfte paa hans Bryst. "Det er Din Konge, som giver Dig det!" sagde Ludvig Philip. "Ogsaa kun saaledes tilbageviser Montagnac sin Konge var Svaret. Da han derefter blev citeret paa Krigsministeriet, skal Montagnac have erklæret: at han blot kunde bære en i Krigen imod Fjenden, men ei i Borgerkrig vunden Orden.) - Abdurrhaman, Keiseren af Marocco, er ved dette Abdeel=Kaders nye Jndfald i det Algierske bleven sat i en yderlig Forlegenhed. Tanger=Fredstractaten forpligter ham, saa meget mere som han ingen Krigsomkostninger betalte sidst, til, i Forening med Frankrig at forfølge deres fælleds Fiende, AbdeelKader; men de maroccanske Stammer bryde sig kun lidet og Keiseren, hvorimod de tilbede Abdel=Kader som en Helgen. Dersom Keiseren nu gjør fælles Sag med Franskmændene imod Emiren, vil han følgelig derved sætte sin Throne paa Spil, og modsætter han sig Franskmændene, saa har han paany Krig med dem.