Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-09-08
Blandede Efterretninger. En Audiens hos Storsultanen. (Slutning, see forr. No. Langs med de tre Sider af Hallen drog en gylden Sofa overtrukket med hvid Satin og rigt besat med Guld og Perler, vor Opmærksomhed til sig. Paa denne Sofa laae Satin Peltse af forskjellig Farve, besatte med det kostbareste hvide Hermelin. Af denne eiendommelige Omstændighed sluttede vi, at vi befandt os i et af Sultanens Hovedværelser. Panelet var stærkt forgyldt og Gulvet bestod af smaae Marmorfliser af forskjellig Farve, der, dog uden at danne et eget Mønster, vare ordnede som Mosaikarbeide. Rundt om Værelset, omtrent midt mellem Gulvet og Loftet, befandt sig en Art Galleri, omtrent som man seer dem i Londonske Boghandlinger, men saaledes skjult ved et forgyldt Gitterværk, at man fra neden af ikke var i Stand, til at see nogen af de Personer, som kunde befinde sig paa samme. Dette lod os formode, at Haremet maatte være i Nærheden og stod i Forbindelse med dette Galleri, forat Sultanens Koner ubemærkt kunde bivaane et og andet Skuespil, hvorved Mænd vare tilstede. Derfor gjorde vi ogsaa Regning paa, snart at nyde den Ære, at være i deres umiddelbare Nærhed. Efter næsten 1/2 Times Venten aabnedes en lille Dør bagved os, ligeoverfor den Indgang, gjennem hvilken vi vare komne, og Sultanen traadte alene ind og gik med raske Skridt imod os. Han spurgte os, om vi forstode Tyrkisk, og da jeg bejdede dette ved et Buk, sagde han, at Sultanen havde sendt ham, for at see en Vase, som vi medbragte. Af denne Ytring maatte jeg formode, at det var hans Ønske, at vi skulde lade, som om vi ikke kjendte ham; derfor underrettede jeg min Ledsager derom i det franske Sprog, og sagde: "est le grand Seigneur, mais neparoissen pas 7 faire attention." Sultanen, saae derpaa paa mig med en Mine, som om han vilde give mig at forstaae, at det franske Sprog ikke var ham fremmed, og at han vel vidste, hvad jeg havde sagt. Vi beredte os nu til, at vise ham vort Kunstproduct, og imedens vi toge det frem, hørte vi lette Fodtrin af en Mængde Personer, som traadte over os i Galleriet. Uvilkaarligt tilskyndet af Nysgierrighed, saae jeg 2 eller 3 Gange i Veiret, hvorpaa Sultanen, med halvleende Mine sagde til mig: "Tag Dem i Agt, at Sultanen ikke bemærker, at De seer derop; han kunde optage det ilde." Vasen tog han i Haanden, undersøgte den nøje, og gjordt os flere Spørgsmaal desangaaende; dens Mechanisme syntes især at giøre ham en stor Fornøjelse; vi maatte et Par Gange trække den op, og tilsidst tog han den med sig, gaaende udaf samme Dør, gjennem hvilken han var kommet. Strax derefter blev Galleriet hurtig forladt, hvoraf vi gjorde den Slutning, at dets Besøgerinder bleve kaldte ned, for bedre at see Tingen i Nærheden. Efterat Vasen endnu 3 Gange var bleven sendt ind til os ved en Cunuch, for at trække den op, erholdt vi den tilsidst tilbage med den Bested, at Sultanen ikke kunde giøre nogen Brug deraf. Nu bleve vi indførte i et lille, men net Værelse, som ikke stod i Forbindelse med den Deel af Bygningen, hvor vi havde fremviist vort Kunststykke, og anviste Plads paa en Sofa, som befandt sig i samme Værelse. Strax derefter fremsattes et lille Bord for mig og min Ledsager, og en Mængde Retter bares frem, af hvilke vi spiste med stor Appetit, og opvartedes med den største Opmærksomhed af en Mængde Tienere, som under hele Maaltidet forholdt sig tavse. Efter fuldendt Maaltid bleve vi igjen førte tilbage af samme Vei, som vi vare komne, til Porten ved Havens yderste Ende, hvor en Baad laae i Beredskab, for at føre os hjem. Birmanerne ere Buddhister, og dyrke Budda eller Gaudma, der i den hindostanske Mythologi forestilles som den niende Avatar eller Jncarnation af Guddommen paa Jorden. Han var Søn af Mahadavee og Shoodhoduum, og gik, som ung, til en Skole, tagende 10,000 andre Drenge med sig. Da han nu kom i Skolen, begyndte han at undervise sin Lærer, som, ikke i Stand til at besvare hans Spørgsmaal, og forfærdet over hans Kundskaber, løb hen og skjulte sig iblandt Drengene. Buddha begyndte derpaa at lære fra sig, og ægtede ikke færre end 84,000 Koner. Resten af hans Liv paa Jorden hengik i Bønner og Meditationer, og førend han forlod Verden kom Guderne ned og hyldede ham. Buddhaer altid forestillet med et smilende Aasyn, og hans Lærdomme ere meget milde og velgjørende. De forbyde at dræbe noget Huusdyr, men ingen Jndskrænkninger ere paabudte i den almindelige Føde, og Buddhas Religions skikke adskille sig fra Hinduernes sædvanlige Ceremonier ved Simpelheden og Reenheden i deres Ofringer foran Alteret. Præsteskabet gjør en egen Klasse, og har en betydelig Lighed med de romerske katholske Munke. Kandidaterne maae, inden de optages i den hellige Stand, underkaste sig en Examen, og blive derpaa kronragede, iførte den gule Præstedragt, og giøre Løfte om Colibat. I Nærheden af enhver By ere Klostere, hvor de samle sig i smaa Broderskaber og anvende største Delen af deres Tid til den birmanske Ungdoms Opdragelse. Munkene eller Præsterne maae ikke modtage Penge, og da deres Menighed forsyner dem med Alt hvad de behøve, føle de heller ikke Savnet deraf. De ere den mest dannede Klasse af Birmanerne. Skolerne ere talrigt besøgte, og da Underviisningen er gratis, er det meget sjældent at finde en Birmaner, som ikke kan læse og skrive. Og hvad der er endnu besynderligere i Orienten, er, at Pigebørnene deeltage i Underviisningen. Præsterne blande sig aldrig i Politik eller Statsaffairer. Ved deres Colibats Løfte er det en god Ting, at de, hvis de blive kjede af den geistlige Stand, kunne træde ud af den. De lægge da deres gule Dragt, og vende tilbage til det borgerlige Liv, men kunne heller aldrig træde tilbage i Præstestanden. (Two Years in Ava. Lond. 1827.)