Viborger Samler, 1829-02-09
Under en mild og indsigtsfuld Regjering skrider den skandinaviske Halve gradviis og uden Larm, men desto sikkrere, fremad i velgjørende Udvilling og indre Velstand. Den vise og høihjertede Konge, der selv er Tidens Foster og derfor forstaaer dens Trang, regjerer over to hidtil adskilte Folk det ene, hvis frivilligen valgte Monarch han er, efter en forefunden, til sin gamle Reenhed tilbagebragte det andet efter en af ham selv givet, høist liberal Constitution. Det svenske Folk erkjender hans Værd; især elsker Bondestanden ham; og de tappre Bjergboere, der beskyttede en Gustav Vassa, og atter hævede ham paa den arvede Throne, vilde i Farens Øieblik vove Blod og Liv under hans Heltebanner for deres Uafhængighed. Gid dette Sindelag aldrig maa vakle, og de nødvendige Midler maae findes til at oplive Handelen, Jndustrien og Agerdyrkningen. - Norge følte i Begyndelsen smerteligt Adskillelsen fra den hidtilværende Moderstat og den tvungne Underkastelse, og vanskeligen vænnede det sig til Forbindelsen med et Folk, hvem det saa ofte havde staaet fjendtligt ligeover for. Men de Fornuftige maatte dog snart indsee at disse Tvistigheder egentlig havde været deres tidligere Beherskeres og disses skinsyge og erobrende Politiks Værk, og at Foreningen er naturpassende, hensigtsmæssig og beskyttende for dem begge. Folket maatte snart fole Fordelene af en liberal Forfatning, en constitutionel Frihed og Selvstændighed; og Taknemmelighed for talrige Velgierninger, for store Offere, som den faderlige Monarch har bragt, selv at sin Privatformue, vil snart fuldende det skjønne Værk. Preussen, med en retfærdig, velvillig og elsket Konge i sin Spidse, forelyser andre Stater i almindelig Oplysning, Videnskabers og Kunsters Dyrkning og en mønsterværdig og prompt Retspleie. Endnu er det ingen constitutionel Stat; men ustridigen forberede Provindsialstænderne sig til en almindelig Repræsentation og Forfatning, som imidlertid deels savnes mindre her end andensteds deels ved Folkestammernes og deres Dannelsesgrads Forskjellighed kun langsomt kan modnes, naar den skal passe til Staten og lyksaliggjøre den. To Ønsker tør Menneskevennen vel yttre for det ligesaa tappre som retsindige Folk; at nemlig en fuldkommen sikkret Fred i Europa maatte formindske Nødvendigheden af de uforholdsmæssig store staaende Hære, og at der, maaskee netop formedelst de herved opnaaede Lettelser i Statsudgivterne, kunde indtræde en Formildelse i det strænge Told- og Accise=System som giør Brugen af mange ikke fædrelandske Producter, f. Ex. Vinen, høist dyr om ikke umulig for Undersaatten, vanskeliggjør den fri Omsætning med det øvrige Tydskland og alle Naboe landene, indskrænker Pengeomløbet og Handelen, og endeligen forfører til den demoraliserende Snighandeel, medens den paa de aabne og vidtudstrakte Grændser nødvendige Mængde af Paapassere, Toldoffician. ter og Controlleurer i Forveien opsluger en stor Deel af den for Statsskatten bestemte Jndtægt. Østerrig er ved sit Gebeets større Aftunding og sine i geographisk og militair Henseende lukkede Grændser, bedre end Preusen, i Stand til, uden lige Skade, at holde sine vidtløftige Lande som et afsondret Heelt og forvalte dem efter et eiendommeligt System. Ved sine rige indre Hjælpekilder føler det meget mindre Trang til Naboestaterne og deres Producter, og denne Afsondring kunde maaskee til en vis Grad hidtil have været fordeelagtig, og befordret Udvillingen af Landets Jndustrie. Har dette imidlertid allerede i physisk Henseende sin Grændse, saa er det endnu meget mere at beklage at de ved den nyere og nyeste Tids politiske Forhold og mange tydske og franske Politikeres Extravagants opvakte overdrevne Bekymringer ogsaa have sat de intellectuelle Communicationer altfor strænge og ængstelige Skranker. Vi beklage saameget mere denne aandige Spærring, jo mere derved i Udlandet har udbredt sig falske Begreber, og der imod en i sig selv mild Regjering har reist sig en uretfærdig Depit, der holder Udlandet fremmed for det Gode, som hist med fornuftig Jver og og opmuntret Flid har udviklet sig, ikke alene i Administrationen, men ogsaa i de practiske Videnskaber, og Kunster (alene med Undtagelse af philosophiske, religiøse og politiske Grandskninger); og jo mindre, efter vor inderlige Overbeviisning, Regjeringen, i hvis Spidse en ved Retsindighed og bekjendt Popularitet almindeligen elsket Regentsamilie staaer, har at frygte for nogen sand Fare af speculative Jdeer og Theorier. Naar man i Øvrigt forekaster den østerrigske Regjering i sit System Forkjærlighed for det Bestaaende og Utilbøielighed til Forandringer, som ere passende til Tiden saa ere vi vel ikke kaldede til at overtage sammes Apologie, men dog overbeviste om, at Udlandet, angaaende det Jndre, dømmer i mangen Henseende for overilet, det vil sige som den Blinde og Farverne. Den udbredte Strækning af Landet, som det østerrigske Monarchie dannner, indbefatter mange forskjellige, selvstændige Folkestammer, afvigende ved Clima og Beliggenhed ligesom ogsaa ved Oprindelse, Rest af ældre Forfatninger, enkelte Classers Forrettigheder, Sæder, Skikke og Fornødenheder; de Færreste have i den moderne Civilisation holdt Skridt med Tiden; kun Enkelte synes at savne dens Indretninger og Jnstitutioner, f. Ex. de italienske Undersaatter. Andre, f. Ex. Tyrolerne, holde dens nedarvede Forfatning for den bedste, atter Andre, som Østerrigerne, ere fornøiede med det Bestaaende, og deres physiske Velbefindede tilfredsstiller dem saa meget mere, som Alt, hvad der i industriel, commerciel og technisk Henseende, saavelsom i Henseende til Kunsterne kan forskjønne og mageliggjøre Livet, begunstiges og befordres af Regjeringen. Vel mangle de en lovbestemt Frihed for Pressen og Tankernes Meddeeling; men man vilde dog tage meget feil ved at troe, at de Dannede skulde mangle den sidste, og addeles fattes Midler til at vorde underrettede om det øvrige Europas sande Fremskridt i Videnskaberne. Hvo der har været i Wien, og har levet i Omgang med Mellemclassen og de høiere Stænder, han vil komme tilbage fra den stolte Fordom, at vi med vor, tildeels kun imaginaire, større Censurfrihed (thi saalænge, der bestaaer en Con sur hvormeget retter da denne sig ikke efter locale og personlige Anskuelser og Forhold.) og i den Dannelse, hvoraf vi rose os skulde have saa meget forud, som vi gjerne vilde indbilde os. Vel maatte man ønske det egentlige Folk og især de fattigere Classer i Bohmen og Ungarn et bedre Lod, og vi ere overbeviste om, at Regjeringen selv gjerne vilde formilde og forbedre det; men Ungarns besvorne, fra Fortiden bestaaende Forfatning, og de derværende Stænders og Magnaters haardnakkede Velhængen ved deres Privilegier har hidtil lagt uovervindelige hindringer i Veien, og saa sørgeligt som det ogsaa er, at i Bohmen, som eier saa mange Skatte over og under Jorden, og som under andre Omstændigheder kunde være et at de meest blomstrende Lande i Europa, Folket næsten kun skal bære Pialter, fordi den skjønneste Deel af dets fædrelandske Jordbund, dets Producter og selv dets Arbeide tilhører den høie Adel og Geistligheden, saa er det dog øiensynligen meget lettere for den forbidragende Reisende og Reisebeskriveren der meddeler sin Viisdom, at udbryde i phillantropiske Klager over den menneskelige Elendighed og moderne Declamationer over den formeentlige Undertrykkelse, end fornuftigen at bestemme, hvorledes Regjeringen uden de lovmæssige Besidderes frivillige Resignation skulde kunne ophæve og tilintetgjøre erhvervede og arvede Rettigheder, da en retfærdig Regjerings og viis Administrations første Pligt - vi gientage det - netop bestaaer i Vedligeholdelse og Beskyttelse af det Bestaaende og af alle Personers og Tings almindelige og individuelle Rettigheder. Fremdeles fordrer dog Nødvendigheden et almindeligt Baand til at holde det Hele sammen, hvilket forudsætter en vis Homogenitet i de enkelte Dele, og naar man erindrer den velmenende Keiser Josephs forulykkede Forsøg paa at paatrykke de forskjellige Provindser, et, dem fremmed almindeligt Præg, og de nyere Storme, hvori Folket utvetydigen beviste, at det ei vilde ombytte, hvad det havde, med det, som Udlandet bød det, saa vil man finde det begribeligt, at Gouvernementet hellere lader meget Mangelfuldt bestaae ved Siden af det Gode og opretholder det, end at det ved uvisse Forandringer skulde sætte Lykke og Rolighed, paa Spil. Et fælleds Præg af lige Forfatning, Love og Forvaltning vilde unægteligen uendeligt have dette store, paa Hjælpekilder saa rige, Monarchie i Befolkning og Magt; men dette kan kun være Tidens Værk. Vi ville haabe, at den vise Regjering, vil erkjende og lette Midlerne til dette Øiemeed. Vi vide vel, at der ere Mange, hos hvem vi ingen Tak hente os ved dette Raisonnement; men fjernede ligesaa langt fra al Afhængighed og ydre Jndflydelse, som fra en servil Tænkemaade, have vi ved det Ovenstaaende hyldet den faste Overbeviisning, at man nu mere end nogensinde trænger til en mæglende og maadeholdende Stemme, som forsvarer Sætningen: andictur et altere pars og undertiden gjør opmærksom paa, at den i Dalen Vandrende ofte holder den paa Bjerget Staaende for at være lille, netop fordi denne staaer saa høit over ham, og ofte i sin Forfængelighed ikke erkjender, at hiin overskuer og har Valget imellem flere Veie, end denne paa sit isolerede Standpunct i den snevert indsluttede Dal.