Københavns Adresseavis, 1762-04-26
Paa den anden Side er at see, Den Rommerske Keyser, Dronningen af Ungarn, Kongen af Pohlen, Sardinien, Neapolis, Sicilien, Portugal og Paven i Rom. Disse Portraits bliver ved Indgangen bevogtet af tvende illuminerede Grenadiers. Ligesom Cleopatræ Historie bevogtes af tvende Kommerske Sol Da her nu overalt er saa mange Kunst= og prægtige Afvexlinger, saa at Øyet, hvorhen det og vender sig, bestandig har nye Forandringer at see, saa troer jeg: At hverken Veyen eller Depencen, skal fortryde nogen Curiositet=Elskende. Representationen skeer fra om Morgenen Kl. 9 Slet, indtil Aftenen ved den sædvanlige Borger=Tid. Prisen for at see disse Curieusiteter er i Almindelighed 16 Sk. Danske, dog gandske ringe Folk og Børn giver ikkun 12 Skilling. Men Stands=Personer, betaler efter deres Caracteer anstændige Genereusitet, saasom man haaber: At de uden Taxt, som noble distinqverer sig. Tilsidst anmodes enhver efter Stand og Condition, ærbødigst og ydmygst: At ingen rører ved nogen af Presentationerne, efterdi samme som af Vox ere pouserede, let kand beskadiges og brækkes i Stykker. Efterretning om Fingrenes Agt hos de Gamle. Tingrene vare hos de gamle Romere helligede til Gud Æ inden Minerva. Mange, som ikke gjerne vilde drage i Krigen, huggede selv Tommelfingeren af sig; men de, som huggede nogen Finger af deres Børn, bleve ogsaa derover haardt straffede, ja vel end ydermeere solgte til Slaver. Af en Afdød blev altid skaaret en Finger, førend han blev udbaaren af Huset. Ellers brugte man ogsaa Fingrene til at regne og tælle efter, samt til at pæge paa nogen, som var noget besynderligt, item ogsaa til at byde paa noget paa Auctioner ved deres Opløftelse. Naar de, som kæmpede og fægtede, løftede Fingrene i Veyret, da var det saa meget som at de baade om deres Liv; men derimod maatte de ogsaa kæmpe saa længe, indtil Keyseren, vilde rekke Fingrene i Veyret, som kaldtes ad digitum pugnare. Raad imod Kræft. En Klokk. Lone i Skaane, 50 Aar gammel, fik Kræft i det venstre Bryst, og i Førstningen efter Feldtskierens Raad brugte noget, som hun kaldede Salman (uden Tvivl Salmiac eller Lapis internalis) hvilket hun skulde giøre vaadt med Spyt og smørre paa. Dette brugte hun ikkun 4 a 5 Gange, og ophørte siden dermed, efterdi det foraarsagede megen Svie, og vilde ikke hielpe. Da hun nu havde havt Kræften i 4 Aars Tid, og Saaret var meget dybt og stinkende, hendte det sig, at en Hvalp, som hun tog til sig om Natten, fik Lugt af Saaret, og begyndte først sterkt at lugte og suuse uden paa Trøyen og Lintøyet, paa det Sted, hvor Saaret var inden for Dette foranledigede Konen til at lade Hunden faae Lov at slikke. Han slikkede med Begierlighed saa ofte han fik Lov, og paamindte selv derom, ved at rive og støde uden paa, naar Konen tog ham til sig. J Førstningen slikkede han ikkun Saaret, men siden begyndte han tillige at gave, og saa tidt Konen ommede sig, holdt han op, lod hende hvile sig, og gav sig saa dertil paa nye, dog lod Konen ham ikke gjerne komme dertil meer end engang om Dagen. Dette varede noget over et Aar, i hvilken Tid Saaret saa smaa ligen rensedes, huddedes, og blev saaledes som det nu er 18 Aar derefter. I den hele Tid brugte hun intet andet, hverken indvortes eller udvortes. Forklaring over Navnene i Almanakken. Aprilis. V. Giburtius Valerianus og Maximus, Mar Styrer, som under Keyser Alexander og Landfogden Almachio, bleve slagne med Knipler for den Christelige Troes Skyld, og derefter henrettede med Sværd. Dog skriver Pet, de Nat lib. 4. c. 51, at Tiburtius under Keyser Commodo just paa denne Dag har lildt sin Marteer. v. Olympia. En Christen Qvinde i Cordul i Persien, som Av. 153. den 15 April har lidt en gruelig Pille og Marter under den Tyran Decio, og tilsidst er hendes Hoved saa længe slaget med Knipler, indtil hun opgav Aanden. Kl. Carisius, som med Calisto og nok syv andre blev just paa denne Dag den 16de April druknet i Havet til Corintho formedelst den Christne Religions Bekiendelse, Skyld. Andre setter Mariane, og atter andre Encratidis, en Jomfrue, hvis Legeme blev ilde lemlæstet, hendes Bryster afskaarne, og Leveren reven ud af hende, og i saadan Tilstand døde i hendes Fængsel, da hendes saarede Legeme næsten var forraadnet. VIl. Anicetus. En Romersk Pave, og efter Platinas Regning den tolvte. Han var af Fødsel en Syrer, og da han i ellere Aar havde forestaaet Kirken, blev han endelig kronet med Martyr=Kronen under Antonino og Commodo, og blev just paa denne Dag begraven paa Callisti Kirkegaard paa Appil Vey. VII. Eleutherius. En Romersk Pave, af Fødselen Græker fra Nicopolis, som kom paa den Pavelige Stoel i Keyser Aurelii Antonini Tider. Han skal have omvendt mange af den Romerske Adel til den Christne Religion, og skal være død som en Martyr Av. 186. Al. Daniel Levita, en Martyr. Andre Timon, en af de syv Diaconer, som Apostlerne udvalgte at prædike i Corintho. Han blev siden af Jøderne korsfæstet. AR. Sulpitius og Servillanus, som ved FlaviæDomicil Prædiken og Mirakler bleve omvendte til den Christne Religion under Keyser Trajani Forfølgelse, og da de ikke vilde ofre til de Hedenske Afguder, bleve de henrettede med Sværd. Al. Florentius, Martyr, hvis Tunge blev skaaren, ud af hans Hals for den Christne Troes Skyld. Al. Cajus Solonitatus, fra Dalmatien, som endelig kom til at sidde paa den Romerske Stoel og blev Pa Han forordnede, at man ved visse Grader skulde stige til en biskops Embede, nemlig først Portner, siden Læser, derefter Besværer, Fakkel=Drager, Under=Capellan, Capellan, Præst, og endelig biskop. Keyser Diocletianus, hvis Paarørende han foregives at have været, lod ham i den grumme Forfølgelse ynkelig martre og henrette med et Sværd, som just skal være skeet den 22de April Al. Georgius, med det Tilhavn Tropelophorus. Det er St. Jørgen, som var fød i Cappadocia. Han var en Ridder og Høvedsmand for Soldaterne; og da han nedrev Hedningernes Afgudsbilleder, beskiemmede Tempelen, lod Keyser Diocletianus ham paagribe, lod ham brænde med gloende Kalk, og endelig hugge i Stykker med et Sværd, hvilken Marter han udstod saa heelte modig, at han ikke gav et Suk fra sig. Nicephorus i hans Kirke=Historie lid. 7. c. 15. lac. de Vorag. fortæller en Fabel om ham, at denne Ridder St. Jørgen overvandt en stor Drage i den Stad Silen i Lybien, og derved frelste Kongens Datter og alle Stadens Borgere. Al. Albertus. En Munk og Eremit, som i sine Prædikener straffede Munkene, ja Paven selv, hvorfor han blev levende brændt. V. Marcus, Evangelist, som ogsaa bliver kaldet Johannes, og skal have været den gudfrygtige Marie Søn, til hvilken Apostelen Peder drog ind, efterat han af en Engel var bleven frelst af sit Fængsel og Baand.