Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-03-30
Hvad der især var glædeligt for ethvert af Foreningens Medlemmer, var Deres Majestæts Kongelige Løfte, at det skulde blive undersøgt, hvorfor Politimesteren havde forbudt Foreningen at afholde dens Møder i Mariebo, ligesom ogsaa det allerhøieste Tilsagn, at Deres Majestæt ikke vilde have Møder forbudte, der virkeligen havde til Hensigt at gavne, men ikkun forebygget, at Bønderne vildledtes af Omreisende, der kun søgte at udbrede Misfornøielse, betydeligt formindskede det Smertens Jndtryk, Cancellicirculairet havde gjort paa enhver retsindig Fædrelandsven, og navnlig paa enhver retskaffen og tænksom Bondemand, der i bemeldte Circulaire kun saae en fornærmende Mistillid, udviist af det øverste Regjeringscollegium imod den talrigste Borgerclasse i Staten, Man overlod sig nu ganske til det glade Haab, at det Aag, der, ved Politimesterens Foranstaltning, formeentligen uden mindste grundet Anledning fra Foreningens Side, hvilede tungt og trykkende paa vor naturlige Forsamlingsfrihed, ret snart vilde blive borttaget, eftersom Enhver vidste med fuldkommen Sikkerhed, at Jntet, end ikke det Ringeste, var passeret ved Foreningens Møder, der kunde siges at have havt til Hensigt at vildlede, medens man derimod, og vist med Rette, troede sig overbeviist om, at Meget af det der Forhandlede var af særdeles Gavnlighed. Men endnu til Dato, efter over 3 Maaneders Forløb, er allerhøieste Resolution ikke indløben. Jeg er imidlertid vidende om, at min allerunderdanigste Ansøgning af Deres Majestæt ikke har været anseet for uvigtig, eftersom den meget kort efter min Hjemkomst blev sendt til vedkommende Politimesters Erklæring. Men da mine Standsfæller hist og her, trindt i Landet, alt i længere Tid, saa ofte jeg kommer i Berørelse med dem, have med en vis Længsel – jeg kunde sige mistvivlende Frygt - spurgt mig om, hvad Udfaldet da bliver, uden at jeg i saa Henseende har kunnet give noget tilfredsstillende Svar, og jeg ikke nægter, at da det efter min allerunderdanigste Mening er en lang Tid, der nu er hengaaet, saa jeg endog undertiden selv ængstes af Frygt for, at Deres Kongelige Majestæts allernaadigste Resolution muligen henligger et eller andet Sted, uden at være mig communiceret, vover jeg atter allerunderdanigst at bringe Deres Majestæt denne mig og enhver Bondemand særdeles vigtige Sag i Erindring, med allerunderdanigst Ønske om, at Deres Majestæts allernaadigste Resolution maatte blive mig meddeelt snarest mulig. Deres Kongelige Majestæt yttrede ved den mig allernaadigst forundte Audients, at det glædede Deres Majestæt at Bondestanden havde Tillid til Dem. Som et uskrømtet Beviis paa min allerunderdanigste, undersaat lige Tillid, beder jeg Deres Majestæt at ville ansee denne min allerunderdanigste Ansøgning, idet jeg er overbeviist om, at det vil være Deres Majestæt langt behageligere at høre hver Mands aabne Mening og Ønsker udtalte, end at ugrundet Frygt eller Mistillid skulde udbrede sig iblandt Deres Majestæts troe og tillidsfulde Undersaatter. Sæddinge, den 21de Marts 1846. Allerunderdanigst H. Olesen." Hvilket jeg ikke har villet undlade at offentliggjøre, for at Enhver af de Mange, der alt i længere Tid have spurgt mig om Udfaldet med Hensyn til Landboforeningen, deraf kunne see, at Jntet fra min Side staaer tilbage for at fremme denne Sag. Sæddinge, den 30te Marts 1846. H. Olesen.