Berlingske Tidende, 1768-10-01
4) Forbudet imod at føre Uld, eller nogen Slags her i Landet forarbeydede uldene Vahre fra en Colonie til en anden. Man ikke allene confisquerer et eneste Lød Uld, eller et Dosin i nogen af Colonierne forarbeydede Strømper, naar de til en anden Colonie henføres; men anholder endog det Skib, den Vogn eller Hest paa hvilke man finder det, og dømmer Eieren i store Bøder. 5) Omendskiønt det er Spanierne tilladt at fælde FarveTræ, og at sende det umiddelbar hen til hvilket Torv de finde for got, have dog Americanerne ikke anderledes Frihed at sende det til noget fremmed Torv, end ikke til dem, som Engelland ikke kan forsyne, end at de først bringe det i en Storbrittannisk Havn, der at udlosse og igien indskibe det; hvilket medfører store unyttige Omkostninger og megen Tids Spilde. 6) Man forbinder og til at fore Viin, Frugter &c. som vi tage i Portugal og Spanien, til Engelland først, der at ud losse og igien indskibe dem, efterat have betalt store Rettigheder deraf, hvilket paafører os store Omkostninger, og vore Skibe en forgiæves Reyse af 1000 Mille udi et farligt Farvand. 7) Man har paabudet en Rettighed af Madera Viin her, og dersom vi igien udskibe dem af Storbrittannien, maa vi der erlegge de fulde Rettigheder, uden nogen Gotgiørelse for det vi her have erlagt. 8) Man udtømmer Fængslerne paa os og giør Colonierne til et Tilflugts=Sted for Tyve og Skælmer; en Fornærmelse og Forhaanelse som man ikke kan tænke paa eller taale uden Foragt og Fortrydelse. - Jeg vil stiltiende forbigaae de Forhindringer, som man har tragtet at legge i Veyen for Fiskefangsten, og de paabudne Rettigheder paa fremmed Sukker, Mallast, &c. men kuns tale om hvorledes man har nødet os til, fra ingen andre Lande, end Storbrittannien, at hente alle de Europæiske og Ostindiske Vahre, som vi behøve, og det med 20, ja nogle Artikler med 40 pro Cento høyere Priser, end som vi kunne have dem for fra andre Lande. - Men, ret ligesom alt dette endnu ikke var nok, har i Engelland nylig reyst sig et Partii, hvilket, under Skin af Parlementets surintendante Magt, tragtet at stifte en ny Souverainettet over Colonier, og at give den samme en Magt, som til intet giør Friheden og dermed forbundne Herligheder. - Begyndelsen med denne Magtes Anvendelse blev gjort ved den anstødelige Stempel-Act. De som vare Ophavsmænd til den, og havde raadet til dens Jværksættelse, indseende havd Modstand der ville møde den fra de Folkes Side, som havde mindste Begreb om Frihed, beledsagede den med en Bil som var end langt mere anstødelig, ved hvilken de ville at Officiererne skulle have Magt til at quartere Soldater ind hos Privatpersoner, hvormed de sigtede til, ved militair Magt at tvinge os til at efterleve bemeldte Acte. - Formedelst vore Americanske Agenters, og de Kiøbmænds i London, som handle paa Colonierne, deres Mellemvirkende, fik denne Clausul ikke Sted; men Acten gik igjennem ved hvilken Coloniernes Forsamlinger hver forsig tilholdes, paa Provincernes Bekostning at forsyne Tropperne med adskillige Poster, hvoraf mange aldrig i Storbrittannien have været bevilgede. J øvrigt har man berettiget enhver Officier, ved Hielp af en befaling fra en Dommer (hvilken befaling Dommeren, i Følge Acten, har Magt og Ordre til at give uden nogen foregaaende Erd) til med Magt, ved Dag og Nat, at trænge ind i hvad Huus han vil, under Paaskud, som Actens Ord lyde, at visitereom ingen Soldater der forefindes. Coloniernes behiertede Modsættelse har virket, at den første Acte blev igienkaldet; men den sidste staaer endnu, omendskiønt Tænkemaaden derudi intet skiller fra den første; thi man ved denne Acte angriber Coloniernes Frihed, og uden deres Jndvilling skalter over deres Gods, ikke mindre end ved Stempel=Acten. Den var endog af disse 2de Acter den farligste, anseet, at under det udvortes Skin af at bevare Grundforfatningen, rygges derudi dens rette Begreb, og under Form af Frihed anretter den Tyranie. Forsamlingerne lodes ey heller Frihed til at nægte deres bifald dertil, men man tvang dem at rette sig til Punkt og Prikke efter denne Acte. Saaledes, da Forsamlingen i Ny-York forhalede at efterleveden, blev strax dens lovgivende Magt ved en anden Parlements=Acte suspenderet. - Af Frygt, at Stempel Actens Jgienkaldelse maatte svække den Souverainetets Tilegnelse, som man nu vil indføre, forfattede man en Acte, til at forsikre Parlementet Magt til udi alle Henseender at binde os til dets Love; og, for at bestemme hvorvidt denne Magt skulle strække sig, skreed man i den næste Session uden Omsvøb til en Taxation. Paa samme Maade, og med samme Ord, som Lemmerne af Parlementet beskikkede over deres eget Gods, bevilgede og bortgave de ogsaa vores paa Colonierne, paaleggende Rettigheder af Papiir, Glas, &c. som af Colonierne skulle erlegges, og som sigtede til at udbringe en Revenn. - De forordnede, at naar denne Revenu kom i Stand, skulle den anvendes paa en Maade, som ganske skulle giøre vore Forsamlinger eller lovgivende Corpser ufornødne; samt giøre Gouverneurerne, Dommerne, hvis Embede vedvarer saa længe Kongen finder det got al Gouvernementets exequerende Magt, indtil Landets Forsvar selv, ganske udependerende af Folket, hvilket Forfatteren af det saa kaldede: En Forpagters Brev, har tydelig viist. - Efterat have saaledes, ved et overeenstemmende Forhold, blottet os fra alt det, som eyendommelig tilhører os, skride de til at anlegge et despotisk Gouvernement over os og at regiere os som Slaver; thi (siger Hr. Locke) den despotiske Magt øves over saadanne, som slet intet eiendommeligt have. Vister det, at dersom det ikke kan kaldes at være Slave, at see sit Liv og Gods hænge af saadanne Personers uvilkaarlige Villie, som vi aldrig dertil have udvalgt, heller aldrig anbetroet dem saadan Magt, saa ønskede jeg at nogen ville sige mig, hvad det da er at være Slave. - Da nu Sagen er saaledes beskaffen, bør J. mine Landsmænd, i Dag beraadslaae Eder ikke om J nederdrægtigen ville underkaste Eder dette Gouvernements Systema: Jeg er viis paa at Eders Lyst til Frihed, og Eders Agt for Eder selv og Eders Efterkommere, aldrig skal tillade Eder at fatte sligt i Sinde, men J bør beraadslaae om Midler til Eders Rettigheders Forsvar og til at udvirke Actens Jgienkaldelse. - J Engelland, naar man har villet drive Fortrinet alt for vidt, eller naar Folket har befundet sig undertrykket af den iværksættende Magt, har Parlementet, som Vægter og Beskytter over Folkets Frihed, stedse forlanget Bod raadet paa sine Besværinger; og det har bestyr styrket sit Forlangende ved at forhale med Subsidierne, indtil man opfyldede dets Fordring. - Som man har sagt mig, saa har vores Forsamling begiært at vorde befriet fra disse Parlementets Acter; men, saasom man intet har levnet den at bevilge, har den ikke ved nogen Forhaling der udinden kunnet give sin Begiæring nogen Styrke. Jmidlertid er os en muelig og Constitutionsmæssig Udvey tilovers, hvormed at give Vægt til vore Repræsentanteres Forrestillinger og Forlangender, nemlig at undlade at indføre noget Kiøbmands-Gods fra Storbrittannien, indtil man beqvemmer sig til at igienkalde disse Acter. - Men, vil man maaskee sige, dette er jo at udsætte os for et virkeligt Tab og mundgængelige Uleyligheder. Jeg vil derimod spørge, hvilken Nation har vel nogensinde haandhævet og bevaret sin Frihed imod Magtens Jndgreber, uden derved at lide nogen Uleylighed, Romerne ville hellere see sig af deres Fiender oprykkede, end underkaste sig Adelens Tyrannie: Og Parlementet i Engelland har endog midt i Krigen vegret Subsidierne, indtil de Besværinger, hvorover de klagede, vare afhiulpne, vel vidende, at intet Tab, Lidende, eller Uleylighed, som kuns varer en Tid, er at ligne ved Tyranieller den publike Friheds Forliis. At anføre et Exempel, som vort eget Land giver os, da er det Eder alle i frisk Minde, at da den sidste forskrækkelige Jndianske Krig var paa sit hæftigste, ville vores saavelsom Marylands Forsamling, hellere lade Landet i Fare for store Besværligheder end umiddelbar at tilstaae Subsidierne paa en for det offentlige Privilegium og billigheden haanlig Maade. – Saasom vi da ikke kan siges at besidde nogen Frihed, saa længe vi ikke ere vort Liv og Gods mægtige, saasom det ikke kan kaldes vor res Eiendom, hvilket en anden uden vort Minde kan tage og raade over som han finder for got; og saasom Parlementet udi sine sidste Acter tilegner sig denne Ret; saa kunne vi jo ikke siges at besidde nogen Frihed, førend vi have igiendrevet denne Paastand, og de deraf flydte Acter ere igienkaldede Thi, saa længe disse Acter staae ved Magt, og man fortfarer i bemeldte Paastand, er vort Gods i dets Vold, og det kan handle med vort Liv som det lyster. - Endelig, eftersom Friheden er den største og eeneste Sikkerhed for Eiendom; eftersom Eiendoms Sikkerhed er den fornemste Opmuntring til Fliid og Vindskibelighed, og al den Erhvervelseier forgiæves, hvis Besiddelse er usikker; eftersom Jndførselens Standsning er det eneste beqvemme Middel til at bevare os og vore Efterkommere denne Frihed og Sikkerhed; saa haaber jeg, mine Brødre, at ingen er iblant os, som jo haster at gribe til det foreslagne Middel, og som jo overeenstemmende med vore Brødre i Boston og Ny York, med Lyst giver Slip paa en nærværende Fordeel, ja underkaster sig en Uleylighed som gaaer over igien, alt af Kiærlighed til Frihed, hvoraf vores Ære, Liv og Gods hænger. Lader os aldrig forglemme, at vores Styrke ligger i vores Enighed, og at vor Frihed kommer an paa vor Styrke. Eenige, giøre vi Erobringer; Spliidagtige, forgaae vi.