Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-06-07
Jmedens den henvendte sin Opmærksomhed paa andre Gienstande, lod jeg bringe en Kurv, hvorider var en Python (et Slags store Slanger), indi Værelset og sætte paa en Stol, Laaget blev lagt tilbage, og det uldne Dække, hvori Slangen var indhyllet, blev udbredet, snart kom ogsaa Thomas, som sprang omkring i Værelset, derhen og var i høi Grad overgiven; men pludselig standsede han, nærmede sig Kurven med Forsigtighed og, giorde en lang Hals og kigede ned i den; men for nu paa eengang tilbage med alle Kiendemærker paa Angest og Afskye og med et lydeligt Hu, Hul og søgte Beskyttelse hos sin Vogter. Man satte Kurven ned paa Gulvet, søgte at fierne dens Opmærksomhed fra Slangen og at lokke den nærmere hen til Kurven ved et rødt Æble, som man holdt for ham paa den anden Side af den; men saa gierne den end vilde have Æblet, saa vendte den dog tilbage og skiulede sig i en Krog. Jeg bedækkede nu Slangen med et uldent Klæde og lagde Æblet ovenpaa det; men han lod det ligge. Derpaa lagde jeg Laaget over Kurven, satte den paa et andet Sted, viiste Thomas Æblet og lagde det paa Laaget. Den nærmede sig med Forsigtighed, saae efter den tomme Stol og efter Kurven, gik derhen med en tydelig Modbydelighed, giorde en lang Hals, men blev overvæltet af sin Angest og skiulede sig under sit Buur. Nu lod jeg Kurven med Slangen bære bort. Thomas kom snart frem; men gik dog først omkring i Stuen for at overbevise sig om at Slangen var borte; derpaa tog den Æblet, som laae paa en Stol, spiste det med god Appetit, dandsede rundtomkring og var lige saa lystig som tilforn. Forsøget var interessant for at erfare om et saadant Dyr besidder en medfødt Frygt for sine naturlige Fiender; thi da denne Abe var bortført af sit Fædreneland imedens den endnu var meget ung, saa kunde den endnu ikke have medbragt nogen Erfaring derfra om Slangernes Farlighed for sin Slægt. (Saavel i Afrika som i Amerika gives meget store Slanger, som ere Abernes farligste Fiender, de krybe op af Træerne, overfalde dem imedens de sove og dræbe dem.) Skildpadder kunde den ikke lide; men den var ikke bange for dem. Denne Abes største Forniøelse er at gynge; man seer den ofte at sidde med Haanden under Hovedet, og i denne Stilling især at stirre paa Folk naar de spise. Den sover gjerne siddende med Armene overkors, lidt bøiet forover, eller med Haanden under Kinden. Hr. Broderip har observeret mange asiatiske Orang=Outangs fra Borne, og er overbeviist om at Chimpanzeen eller den africanske Orang er klogere end de, i Henseende til Aandsevner staaer den vel langt under Mennesket; men overgaaer dog meget Hunden; den er meget føielig og Mennesket meget hengiven. (Jntet kan mere overbevise os Mennesker om hvormeget vi endnu tilhøre den dyriske Verden end at studere Abernes Natur og sammenligne os med dem; de gode og slemme Anlæg, vore naturlige Fuldkommenheder og det som vi kalde vor Naturs Fordærvelse findes hos dem som hos os: men der er forundet Menneskenaturen en Aandskraft og en medskabt Frieheds Evne til at befordre hine og svække denne; men hvis Anvendelse ogsaa paadrager os et Ansvar, hvorfor Aberne ikke ere udsatte; forsømme vi at giøre en rigtig Brug af disse høiere Evner, saa vide vi hvor vi henhøre.)