Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-06-01
Om vore Slagterhuse og Slagterboder udmærkede sig noget mere ved Reenlighed, saa kunde det vel ikke skade, især i en Stad, som Kjøbenhavn, der desuden er opfyldt nok med alskøns luftfordærvende Indretninger. Jntet befordret mere Forraadnelse end Uddunstningen af ureenlige Slagterhuse og Slagterboder, og det bedste Kjød fordærves derved. Rigtigst vilde det være, at alle Slagterhuse og Slagterboder vare udenfor Staden, især ved Søen, hvor der kunde haves et passende Afløb for alle Ureenligheder. Dog, da slig en Indretning vel skal have været paatænkt, men neppe saasnart vil kunne fuldføres, saa var det godt, at der nøje blev paaseet, at i Slagterboderne alt Træværk, hvorpaa Kjødet lægges og hænges, tilbørligen blev afvasket, og at de stundom lugtende Huder, saasnart som mueligt, bleve skaffede tilside. Spiseqvarterer burde staae under Sundheds politiets særlige Opsigt. Det er naturligt, at de fleste Spiseværter ugjerne vilde bortkaste nogen Mad, som endnu paa nogen muelig Maade lader sig sælge. Rester af Kjød, som just vel ikke altid er ganske frisk, anvendes derfor stundom til Fricassee, Ragout &c., og gjøres, ved en for Ganen forførisk Sauce, spiselige. Men hvorledes Gjæster nes Maver befinde sig derved, bekymrer man sig kun lidet om. De fortinnede Kobberkar paa saadanne Steder burde ogsaa til en bestemt Tid om Aaret nøje eftersees, thi ubeskrivelig er den Skade der stiftes ved den Mad, som ligegyldige Kokke piger lade staae i Kar, hvis Fortinning er afslidt, 1777 bleve i Paris 42 Personer farlige syge af at have nydt grønne Bønner og Oxekjød, der havde staaet i saadanne Kar. Den Melk, som spædes med Vand, er vel ikke ligefrem skadelig for Sundheden, men en saadan Blanding bliver dog altid en Forfalskning af et Fødemiddel, som derved mister sin nærende Kraft, og det bliver Politiets Pligt at paasee, at de Fødevarer, den mindre Bemidlede kjøber, besidde de tilbørlige nærende Egenskaber. Det burde derfor, under Mulct, være alle Melke handlere forbudet, at sælge deres Melk anderledes, end saaledes som den kommer fra Koen, og heller lade sig den betale dyrere, end sælge Vand istedet for Melk. Vil siden Kjøberen forøge Qvantiteten paa Qvalitetens Bekostning, saa staaer det ham jo frit for, og paa Vand kan der aldrig mangle ham. Den, som beskadiger en livløs Støtte i en offentlig Hauge - en Milepæl paa Alfarveien, straffes og det med Rette Men det er dog Konstens Værk, han har beskadiget, som en Konstner atter kan istandsætte. Dog, han straffes især, fordi han har forgrebet sig paa der Forsvar og Værgeløse, som man ikke har hegnet om, men saa at sige overladt til den offentlige Billighed. Men det maal, forsvar og værgeløse Dyr, Naturens store og hellige Værk, kan ustraffet mishandles at hver følesløs Nidding, fordi han - som, om det skulde koste hans Liv, ikke kan sætte det Been til igjen, han har afrevet en Flue – formasteligen paastaaer, at det er hans Eiendom, og sieldent nogen Eiendomsret respecteres ulykkeligviis meere i Staterne, end denne. Naar vil den Tid engang komme, da man vil straffe en Dyreplager i det mindste ligesaa alvorligen som den, der beskadiger en Støtte eller en Milepæl, Richard Robert Jones. (Slutning; see forr. No.) Ved hans Hiemkomst mødte ham en endnu større Ulykke; hans Faders og Broders haarde Behandling tiltog hver Dag. En Dag, da man havde slaget ham med en Jernstang, forlod han sit Hiem. Han havde samlet Levningerne af sit lidet Bibliothek og stoppet det i Lommerne og paa Kroppen; dette Bibliothek bestod af nogle gamle Bøger, man havde foræret ham, eller, som han havde indkiøbt for de Foræringer i Penge, han nu og da havde erholdt. Han tog Veien til Carnarvon, uden at eie en Halvskilling til sin Understøttelse, og maatte sælge snart hiin, snart denne af sine, ham kiære, Bøger til sit nødtørftige Underhold. Snart havde han ingen tilbage, undtagen Stumper af en latinsk og græsk, samt en wallisk og latinsk Ordbog, som han bestemte sig til, under ingen Livets Trang at skille sig ved; han ankom til Bangor, hvor han var saa heldig at tiltrække sig Biskop Dr. Cleavers Opmærksomhed. Da denne bemærkede, at Richards Sprogkundskaber vare usædvanlige for et Menneske i hans Stilling, skiænkede han ham anstændige Klæder, og giorde ham en Foræring af adskillige kostbare Bøger, hvoriblandt Stephens græske Testament og Schrevelii Lexikon. Biskoppen tog ham i sin Tieneste og lod ham arbeide i Marken eller Haugen. Men hvad enten nu Richard syntes, at den Tid, han maatte anvende herpaa, berøvede ham for megen Tid fra hans Studeringer, eller hvad anden Grund, han havde, saa forlod han Biskoppen efter to Maaneders Forløb, og modtog Præsten Williame's Jndbydelse at opholde sig hos ham paa Øen Anglesey. Efter et halvt Aars Forløb, som han ene anvendte paa at studere det græske Sprog, forlod han ogsaa dette Sted, i Anledning af en Drøm han havde om Herodos Hoved, som bød ham forlade Stedet. Her havde han imidlertid det Held, at træffe nogle franske Emigranter, som forsynede ham med en fransk Grammatik, ved Hielp af denne og Omgang med dem, erhvervede han sig snart saadan Kundskab og Færdighed i Sproget, at han ikke blot læser ethvert Værk med Lethed, men ogsaa taler det med en god Accent, siden har han lagt sig efter det Jtalienske, og i alle disse Sprog konverserer han med megen Lethed. Mærkeligt er det ogsaa, at han aldrig forlader det Sprog, hvori Samtalen er begyndt, og gaaer over til et andet, saalænge den anden Person vedbliver i det første. Richard drog nu igien til Liverpool, hans Person og Klædedragt var heel pudsig; en uhyre og nor dentlig Busk af sort Haar omgiver hans Hoved; et langt Skiæg af samme Farve bedækker Ansigtet og hænger ned til Midten af Bæltet. Hans Klæder var en underlig Sammensætning af Tøi af alskens Farver, grov og pialtet; mellem Yder tøiet og Foret, saavelsom mellem Aabningerne, havde han puttet Bøger, der omgave ham i forskiellige Lag, saa at han bogstaveligen var en vandrende Bogsamling. Hver af disse Bøger havde sit særdeles Sted, høiere op eller lavere ned, som deres Størrelse svarer til Legemets Omfang; han kiendte nøie hvor enhver Forfatter stak, og kunde i en Haandevending bringe den for Lyset. Naar man bringer ham ind i et Værelse, har han aldeles ingen Følelse eller Begreb om nogen Gienstand uden for sig. Henrykt i sine Studeringer, bliver han staaende hele Timer hvor man satte ham; han har stedse en eller anden Bog i Haanden, hvortil han refererer sig i den Formening, at Enhver interesserer sig ligesaameget for hans Sproggrandskning, som han selv. Hans Syn er svagt, hans Stemme haard og ildeklingende, dog er der visse Træk af Aand og Blidhed, i hans Ansigt, og hele hans Opførsel røber uaffektered Simpelhed.