Aalborg Stiftstidende, 1845-10-09
Fædrelandet. Kjøbenhavn, den 6te October. Hs. Majestæt er bleven gjort opmærksom paa, at der findes en stor Mængde Materialier til Fædrelandets indre Historie, navnligen dets Culturhistorie, Retshistorie, Personal- og Localhistorie, omspredte i Geheimearchivet, det danske Cancelli, Rentekammeret, Høiesteret, Ordenscapitlet, Oldnordisk Museum, foruden mangfoldige andre Steder, og saaledes tildeels saagodtsom aldeles utilgængelige, idetmindste for den større Deel af Videnskabens Dyrkere medens de fornemmelig ville vorde flittig benyttede ifald Adgangen til dem stod Alle aaben, ligesom ogsaa at der trindtom paa Landet endnu findes en Mængde større og mindre Herregaardsarchiver, som i de sidste 50 Aar desværre forsvinde meer og meere, hvorved mange værdifulde Documenter ødelægges, og dette især fordi der ikke gives noget Sted, hvortil saadanne Sager kunne indsendes, eller nogen Embedsmand, som det fortrinsviis paaligger som Pligt at frelse dem fra Undergang, imedens Proprietairerne for en stor Deel betragte slige gamle Papirer og Pergamenter med Ligegyldighed og med Glæde vilde overlade dem til det Offentlige, saasnart de hertil bleve opfordrede. J Betragtning heraf har det allern, behaget Hs. Maj. den 27de August under Ordenscapitlet at lade indrette et Archiv for Fædrelandets indre Historie, hvis fornemste Øiemeed skulde være at frelse Actstykker og Documenter fra Undergang samt at aabne Enhver Adgang til, paa visse bestemte Tider at afbenytte Archivets Samlinger paa en dertil indrettet Læsesal. Til Archivar ved dette Archiv har det allernaadigst behaget Hs. Majestæt at udnævne Candidat T. Becker, til Archivsecretair eller Assistent Hr. Berliin. - Der gives en Deel af vor Lovgivning, der synes udelukkende skreven og bestemt for Folk af simpel Stand, nemlig den, der omhandler Løsgjængeri. Jfølge Lovens Ord begaaes denne Forbrydelse af alle Personer, der enten undlade at efterkomme den dem, fordi de ikke have Formue, fast Næringsvei, eller anden saadan Stilling, at de derved uden Skade for det Offentlige kunne finde deres Udkomme, paahvilende Forpligtelse til at søge fast Tjeneste, eller modvilligen tilsidesætte de dem i saa Henseende af vedkommende Politiøvrighed givne Tilhold. Medens det imidlertid er en vitterlig Kjendsgierning, at denne Lovbestemmelse ligesaa lidet kan anvendes, som den i det virkelige Liv bliver anvendt, paa de saakaldte bedre Classer, hvori der findes ikke faa ei altid uskadelige Dagdrivere baade uden Formue" og fast Næringsvei, er det paa den anden Side ligesaa vist, at det citerede Lovbud i Politiøvrighedens Haand er et mægtigt Vaaden til dermed efter Omstændighederne baade at true og straffe saavel dem, der ere virkelige Løsgjængere, som dem, der ansees for farlige, men ikke kunne rammes af Justitien ad anden Vei. Der fattes saaledes ikke Exempler paa Politiøvrigheder, som, aldeles udenfor hvad Loven berettiger dem til, have givet de latterligste og meest uefterkommelige Tilhold, Tilhold, der ikke gik ud paa at tilpligte Vedkommende at blive ved et anviist Arbeide, men paa en Jndskrænkning i den personlige Frihed, og ikke blot have givet saadanne ulovmedholdelige Tilhold, men for den mindste Overtrædelse af dem have dicteret Straf, som for begaaet Løsgjængeri. Dette Sidste maa vel nu betragtes som ugjørligt, efterat Høiesteret i den senere Tid har misbilliget nysnævnte Fremgangsmaade og frifundet forskjellige Tiltalte, der actioneredes for Overtrædelse af saadanne vilkaarlige Tilhold, men selv hvorPolitiøvrigheden har Legaliteten paa sin Side, gives der Tilfælde, hvor en bogstavelig Anvendelse af den heromhandlede Lovbestemmelse maa indrømmes at være altfor overdreven haard for den Paagjældende. Et Beviis herpaa indeholdes i en for nylig ved Kjøbenhavns Criminal- og Politiret imod Arrestanten Hans Peter Larsen paadømt Sag. Arrestanten, der, foruden tidligere at have været straffet for Tyveri, i 1842. er dømt for 4de Gang begaaet Løsgængeri, sigtedes under denne Sag for paany at have gjort sig skyldig i sidstnævnte Forseelse. Det oplystes i denne Henseende, at han imod det ham af Politiet givne Tilhold havde unddraget sig den ham paa Ladegaarden anviste Forsørgelse i tre Dage, nemlig fra 23de til 26de Mai, uden at han saae sig istand til at godtgjøre, i det nævnte Tidsrum at have havt tilstrækkeligt fast Arbeide, eller andet lovligt Erhverv. Herfor blev Arrestanten, der ikke fandtes at kunne befries derved, at han efterat være undløben fra den Politibetjent, der anholdt ham atter selv havde meldt sig paa Ladegaarden, idømt fire Aars Arbeide i Kjøbenhavns Forbedringshuus. Os forekommer det, at baade det Offentlige og den høiere Retfærdighed havde været bedre tjent med, at man, i Lighed med hvad vistnok tidligere er skeet, havde ladet den ikkun 27 Aar gamle Arrestant afsone sin ringe og navnlig med Hensyn til Beskaffenheden af det Opholdsted, han forlod, meget undskyldelige Brøde med Disciplinairstraf. (Fædrel.)