Berlingske Tidende, 1834-06-26
Paris, den 17de Junii. Fra Toulon meldes under 11te Juni, at 20 Underofficerer, af det 36te Linie-Regiment, hvilke Regjeringen lader deporteres formedelst deres liberale Meninger, ere Dagen forhen passerede igjennem denne Stad. De bleve, med Strikker om Armen, escorterede af Gensd'armer. Man siger, at der iblandt dem findes en Neven af den ulykkelige Labsdoyere. Begivenhederne i Portugal have gjort det dybeste Jndtryk paa de forskjellige Partier; kun Borgerclassen vedbliver at være ubekymret. Legitimisterne have opgivet alt Haab om Hjelp udenfra, i Særdeleshed fra den Pyrenæiske Halvøe; desto mere speculere de paa politiske Collisioner i det Jndre, hvilke de agte at fremskynde ved Virksomhed i Pressen og Valgene. Det er indlysende, at dette vil vorde en ny Leeg, hvormed Gazette og Quotidienne moere sig. Dersom disse Mennesker besadde Storhed og Forstand, saa havde de kunne glimre i en betydelig Rolle, men nu forspilde de al Credit ved politiske Jntriguer, hvis Traad overalt er raadden. Der bliver kun en Rolle tilovers for Legitimisterne: den, at bygge fra neden opad. Men hvorledes var det mueligt, at de kunde existere uden at tilfredsstille deres Forfængelighed Politik er den en Nydelse for deres Egoisme De handle netop ligesom Juste Milien, imod hvilket Partie de føre Krig. Portefeliller, Embeder, o. s. v., er den Alt, men af Selvstændighed besidde de Jntet. Den Tid vil imidlertid komme, da hele Administrations-Væsenet maa vige for de naturlige Jndflydelser. Disse naturlige Jndflydelser havde Legitimisterne kunnet bemægtige sig, men de vilde ikke. De skulde have forladt Paris, trukket sig tilbage til deres Godser, renonceret paa alle Jntriguer, men derimod beflittet sig paa at udbrede Religionen med Oplysning og enhver almeennyttig Underviisning iblandt Bønderne og Menigmand, for saaledes at befæste deres Credit hos Folket; dernæst burde de uddanne sig selv i de høiere Kredse, paa en videnskabelig eller almeennyttig Maade, være strænge i Sæder, bestedne i Fordringer, varmtfølende for Folket, ubekymrede og Regjeringen. Da vilde deres Jndflydelse inden faa Aar være bleven stor. Men hvorledes skulde man kunne gjøre dette begribeligt for Folk, som under Restaurationen ikke vidste at gjøre Andet, end at spinde Jntriguer ved Hoffet eller omkring Hr. Villele! Overhovedet kunde man i Sandhed bedrøves over Alt, hvad man seer og hører. J denne gamle Verden rører sig et nyt, ungt Liv, der endnu er i sin Fremspiren, som ikke kan komme frem for Jacobinere, Bonapartister, Juste Milien, Legitimister o. s. v., men som vil reise sig, naar alle de bestaaende Partiers Elementer ere fuldkommen opløste. Et Par Aars Taalmodighed – og hvad ikke er, vil vorde. – Men have Legitimisterne mistet deres Haab paa den Pyrenæiske Halvøe, saa have Republicanere, Democrater og Demagoger af alle Slags faaet nyt Haab. Af de Spanske Cortes vente de en Gjenoprettelse af Communeros, under Dronningens langvarige Minoritet; i Portugal sætte de deres Haab til Don Pedros Daarskaber og democratiske Forvovenhed. Men de Engelske og Franske Cabinetter komme dem her i Vejen. Mod Don Carlos og Dou Miguel have de blot handlet indirecte, ved at indvirke paa det Spanske Cabinets Politik, som ved General Rodils Expedition har gjort Udslaget paa Halvøen. Men vilde demagogiske Partier opstaae paa Halvøen og omsider forbinde sig med Don Carlos's og Don Miguels Tilhængere imod begge de smaae Dronninger og de Engelske og Franske Jnteresser, saa kunde man vente: at Franske Vaaben ville optræde i Spanien, Engelske i Portugal, efterdi baade Huset Orleans og Whigerne maae, ifølge deres indvortes Natur, være betænkte paa at dæmpe republicansk democratiske Partier af alle Skikkelser og Charakterer. J denne Henseende staae begge hine Cabinetter paa samme Fod, som de øvrige Hoffer i Europa. J England ere Benthamisterne og de forskjellige Former af Radicale, i Frankrige de mangehaande Nuancer af Republicanere, lige fra de religiøse indtil de irreligiøse, fra de Amerikansksindede til de Robespierrisksindede ligesaavel Whigernes som den herværende Borgerlasses Hovedfiende. Hele det Had, som ved Slutningen af forrige Aarhundrede havde i Frankrige concentreret sig imod Adelen, og siden adskillige Aar i England imod Torverne, et Had, som udgik fra Middelstanden, med hvilken Folket udgjorde Chorus - concentreres nu fra Almueclassens Side imod Borgerne, eller er rettere sagt i Concentrationens Tilvært; thi endnu er Jntet bestemt yttret i denne Henseende, men det er Stemningens Retning i den sociale Ordens lavere Rækker. Borgerclassen vil forsvare sig, som Adelen fordum har forsvaret sig; den vil være Alt i Alt. Dens Bestræbelser ville gaae ud paa enten at absorbere Adelen, for ved denne at kunne i en vis Betydning politisk adle sig, eller, hvor Adelen gjør Modstand, at ilotisere samme og saameget mueligt at nedtrykke den. Men Folket og Folkets Fremskyndere trænge sig opad. Denne Kamp kan vare længe. Den afhænger i Særdeleshed af udvortes og indvortes Omstændigheder, af de Regjerendes Dygtighed, af Krig og Fred, af uforudseete Ulykkes-Tilfælde. Men at det egentligen beroer paa denne Kamp, vorder indlysende for den meest Nærsynede; dette kunne de Franske og Engelske Cabinetter ikke Andet end indsee. At undertrykke denne Kamp, at forebygge den, at bortlede eller tilintetgjøre den, ved Magt eller Viisdom, paa hvilkensomhelst Maade dette er deres Politik i Fremtiden. Men om denne Kamp ikke kunde inden kort eller lang Tid gribe om sig - dette Spørgsmaal ligger udenfor den menneskelige Fatteevne.