Den Vest-Sjællandske Avis, 1842-03-11
Jndenlandske Efterretninger. Kjøbenhavn den 3de Marts. Circulaire, General-Toldkammer- og Commerce-Collegiet har ved Circulaire af 22de f. M. underrettet Toldoppebørjelsbetjentene i Slesvig og Holsteen om, at det er anseet nødvendigt, at for Fremtiden alle Embedsmænd i begge Hertugdømmerne, som have med Udtællinger at gjøre for den kongl. Kasses Regning, forsaavidt disse bør skee med Skillemynt, dertil udelukkende betjene sig af den i Finantsdeputationens Bekjendtgjørelse af 18de December f. A. om Forandring i Rigsbankdaleres Præg, og Udmyntning af Rigsbankpenge, ommeldte Rigsbantskillemynt. Til den Ende kal fra Statsgjeldshovedkassen i Rendsborg en Sum i disse Skillemynter tilstilles ethvert Toldkammer, hvoraf igjen en passende Deel skal tilstilles enhver Oppebørselscontrolleur. Saaledes vil altsaa til alle Betalinger af fornævnte Beskaffenhed kun disse Smaapenge være at bruge, hvorimod alle andre, paa mindre end 8 Rbs. eller 2 1/2 s. Courant, skulle tilbageholdes og maanedlig indsendes til Statsgjeldshoved(Berl. Av.) kassen i Rendsborg. - Gadeoptøierne den 20de Januar dette Aar. J et foregaaende Nr. have vi berettet, at Politiet havde arresteret et ungt Menneske, som havde havt en væsentlig Andeel i Gadeoptøierne den 20de Januar d. A., og vi skulle nu, efter at have erfaret de væsentligste under Forhørene fremkomne Data, indløse vort Løfte at meddele vore Læsere en Beretning derom. Saaledes som Arrestanten, hvis Navn er Albrecht Gottlob Bech Rye, har fortalt de Begivenheder, hvortil han har medvirket, maae de ogsaa efter de iøvrigt fremkomne Oplysninger, antages at være foregaaede. Han havde, sagde han, overværet Pladeringen af Hr. Lehmanns Sag for Høiesteret og var bleven i høi Graderalteret; den 20de Januar, da Dommen blev afsagt, opholdt han sig udenfor det saakaldte Prindsens Palais, for at erfare Resultatet, og da dette var blevet forkyndt, og den forsamlede Menneskemasse, satte sig i Bevægelse til lille Kjøbmagergade, formodede han at dens Hensigt var at bringe Hr. L. et Hurra udenfor hans Bopæl, hvorfor han ilede sammesteds hen, men ad en anden Vei, for at komme hurtigere. Underveis gik han ind i en Boutik og laante der, mod at sætte sin Kniv i Pant, en Stok, for at han kunde have Noget at værge sig med, hvis Politiet skulde falde paa med Magt at adsplitte Folkemassen, naar den raabte Hurra, men han fik ingen Anledning til at bruge den. Under det første Hurra, som udbragtes, stod han paa Kultorvet, og da han saae, at de udenfor Hr. Lehmanns Bopæl forsamlede Mennesker flygtede til begge Sider, som han antog, adsplittede af Politiet, tilraabte han med høi Stemme den Masse, der løb mod Kultorvet, at staae, og opfordrede dem dernæst til at følge ham, hvorpaa han med en Deel Mennesker begav sig hen til Hr. Lehmanns Bopæl og udbragte Hurra for ham. Fra dette Sted, fulgte han med Mængden ned ad store Kjøbmagergade til Østergade, idet han havde hørt Noget yttre, at man skulde begive sig til Amalienborgplads for at bede og Naade for den Domfældte; (hvilken Jder begeistrede ham. Da den Masse, hvori han befandt sig, standsede paa Østergade, tvivlraadig og delibererende om, hvorhen den skulde vende sig, raabte han: "til Amalienborg!" og fik saaledes en stor Deel Menneskeer til at følge med derhen, hvor de opstillede sig ved Statuen, ligeforan Hs. Majestæts Palais. Her udbragte han et længe Leve for Hr. Lehmann, hvorpaa fulgte Hurraraab fra de omkring ham Staaende. Da han i lang Tid havde tænkt paa, hvor ønskeligt det var, om Landet kunde erholde en Constitution, meente han, at nu var det meest passende Øieblik kommet til at frembære dette Ønske for Hs. Majestæt, og han udbragte derpaa et Leve for Constitutionen;" hvilket atter ledsagedes af Hurraraab fra de Mennesker, der omgav ham. Hans Fraltation havde nu naaet det Høieste, og efterat han havde udbragt dette sidste Raab, blev han nedstemt, ja han kom endog i en uhyggelig Stemning, især fordi han havde ventet at see Hs. Majestæt vise sig paa Balconen for Folket, hvilket ikke skete. Fa Til den Mismod, der saaledes strax betog ham og vedblev hele Dagen, bidrog ligeledes et Blik, han kastede paa de Omgivelser, der havde ledsaget hans "Leve for Constitutionen med Hurraraab; thi han var gaaet til Amalienborg mellem velklædte Personer, som han antog for Studenter, men han bemærkede først nu, at disse vare blevne tilbage i Frederiksgaden, og at han meest var omgivet af Gadedrenge og den laveste Pøbel. – Mismodig gik han nu omkring i Gaderne Resten af Dagen, og var vel tilstede ved nogle af de Optøier, der fandt Sted om Aftenen, men uden at deeltage deri, indtil han blev ført hjem af en af hans Bekjendtere, der havde erfaret hans Adfærd paa Amalienborg, og som opsøgte ham, forat forebygge, at han deeltog i de Excesser, man ventede om Aftenen. – Arrestantens Exaltation havde været saa stor, at han ikke nøie kan anføre ipsissima verba, han paa de forskjellige Steder havde brugt, og ene den foranledigede hans Adfærd, der, som han har forsikkret, blot skete efter Øieblikkets Jndskydelse, og uden at Fornuften fulgte ham, saaledes som han ønskede, hvorfor han ogsaa senere har undret sig over sig selv og fortrød, hvad han havde gjort. Det, Arrestanten saaledes har forklaret om sin Sindstemning, er ogsaa bekræftet af flere Personer, der have seet ham paa lille Kjøbmagergade, eller talt med ham den samme eller de nærmest paafølgende Dage, og til dem har han blandt Andet udladt sig med, at han ikke rigtig havde vidst, hvad han gjorde, at han fortrød det, og skammede sig over sine overilede Handlinger. – Ved Gjennemsyn af hans Papirer oplystes det, at han har skrevet, og tildeels indleveret, adskillige Artikler til nogle af Hovedstadens saakaldte Oppositionsblade, men der skal ikke være trykket andet deraf end et lille Stykke, "Corfaren har optaget. Ligesom Sagen mod Examinatus Rye vil blive videre forfulgt ved Hof- og Stadsretten, saaledes er der sammesteds i Mandags incamineret en anden Justitsag mod en Person, der ligeledes under de første Uroligheder efter Hr. Lehmanns Domfældelse nedrev en af de efter Politiedirecteurens Foranstaltning opslaaede Placater. Udfaldet af denne Sag, hvorunder den Paagieldende er paa fri Fod, skulle vi i sin Tid (Berl. Tid. og Dagen.) meddele.