Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-02-23
Forhandlinger i det engelske Parlament. De første Forhandlinger, efterat Throntalen var holdet, vare naturligviis i Anledning af den. De to Lords, som traadte op i Overhuset for at andrage paa en Takaddresse, vare Personer af de anseeligste Familier, Hertugen af Leinster, som staaer i Spidsen for den engelskeirlandske Familie Fingerald, og som boer paa sine Godser i Jrland; hvilket destoværre er en Sieldenhed, og Greven af Burling, ton, Arving til Hertugdømmet Devonshire. Denne sidste motiverede Søendrustningerne med andre Magters Søendrustninger, hvorved han udentvivl sigtede til den russiske Søemagt i Østersøen. - Hertugen, af Wellington fremtraadte som Opponent; han tilstod, at der var neppe holdet nogen vigtigere og mere omfattende Throntale, om hvis Jndhold der lod sig meget sige. Han erklærede imidlertid, at han ikke vilde lægge nogen Hindring i Veien for Ministeriet, og han foreslog et Amendement, som alene angik en Form. Han dadlede nemlig af Grundsætninger vare angivne i Talen, hvilke maatte overlades Parlamentet at antage, da ellers en Thron tale blot angiver Gienstandene som skulle forhandles dette var nu skeet med Hensyn til de irlandske Municipal-Korporationer, hvortil der var givet Parlamentet Anviisning til at regulere dem paa samme Fod som i England og Wales; han foreslog derfor det Amendement, at Huset skulde simpelt erklære sig villig til at tage Gienstanden i Overveielse, Viscount Melbourne tog Udtrykket i Talen i Forsvar, den passionerede Greve af Winchelsen forsvarede Amendementet i de heftigste Udtryk, angreb med Lidenskabelighed Ministernes Politik, som bragte alle Landets Jnstituter fra Fortiden, saavel de religiøse som de borgerlige, paa Randen af Fordærvelsen; hvorved han tillige angreb den store Agitator, som man til enhver anden end den nærværende udartede Tid vilde have ladet straffe for sit Forhold, men som nu selv Vicekongen af Jrland havde indbudet til Taffel. Da imidlertid Ministeren Marqvien af Landsdowne gav efter i Henseende til dette Amendement, som blot en Formalitets=Sag, og hvorved han reserverede sig Principerne for Billen selv om Municipal=Korporationen, saa blev Amendementet antaget uden Votering. - Hertugen af Wellington har siden begivet sig til sit Gods Strathfieldsaye. Denne berømte Mand synes ofte at oversee sin Stands Jnteresser for det nationale Vel Det er paafaldende at bemærke, at Lord Lyndhurst holder sig saameget tilbage, som at et Brud havde fundet Sted imellem ham og de Torys J Underhuset antoge Debatterne om Takaddressen en mere politisk Karakteer, som man kunde vente det fremtraadte Sir Robert Peel i Spidsen for Oppositionen. Han tilstod dog, at han var næsten tilfreds med hele Ministeriets Forhold ved de udenlandske Anliggender (altsaa da ogsaa med dets Reklamationer mod Rusland) paa Spanien nær, hvorved han beklagede, at Hs. Majestæt havde tilladt fine Undersaatter at gaae i spansk Krigstieneste, at Regieringen tog aabenbart Partie i denne indvortes Krig, hvorved det sanctionerede Jnterventionsprincipet, og at den nærværende spanske Regiering var bleven roest i Throntalen, da dog Ministerne selv som daværende Medlemmer af Oppositionen, havde i 1850 dadlet en lignende Lovtale i Throntalen over den nederlandske Regiering. Hvad de indenlandske Forhold angaaer, saa førte han samme Besværing, som Hertugen af Wellington havde ført i Overhuset, og androg paa et lige saadant Amendement; dog bekiendte han, at det var langt fra at han billigede det irlandske Municipalitets Væsen i sin nærværende Tilstand, alene maatte Huset ikke binde sig i sine Forhandlinger ved nogen opstillet Grundsætning.