Adresseavis for Børn, 1779-05-26
Min lille Jonathan, Hvor rørt blev jeg ikke af hans Brev, som han har ladet indrykke i No. 19 af Børne Avisen omendskiønt han ikke kiender mig, saa fandt jeg mig dog saa meget troffen deraf, at jeg næsten troede han var kommen efter mine Lege. Nu først føler jeg Sandheden af hans Brev, at saadanne Lege, som kun gaae ud paa blodige og gruelige Handlinger, er ingen Ære for et Barn, at det burde være saa langt fra vor Natur, som det baade er os uværdig, og mishagelig for den kiere Gud, at hans ypperste Skabninger paa Jorden skal venne sig til slige Gruesomheder. Ja min Ven, hans Brev har ganske givet mig Afsmag paa slige Fornøielser, jeg føler deres Uværdighed, og at der gives andre, som er og langt anstændigere; Men der har ingen sagt mig det tilforn, og derfor har han saa meget mere forbunden mig ved de Tanker han har opvakt hos mig ved sit Brev. Tilforn var min Lyst, at dræbe og ødelægge, nu finder jeg en Afskye derfor, tilforn naar jeg hørte noget bedrøveligt eller noget sørgeligt, saa loe jeg, og naar en stor Ulykke var skeet og man fortalte mig den, saa kunde jeg høre den, med meget kolt Blod; Nu der imod er jeg bleven ganske anderledes tænkende, nu gyser enhver Tanke i mig jeg har haft tilforn, og jeg skrækkes for enhver af mine forrige Lege. Og hvem har jeg denne Forandring i mit Gemyt at takke for, uden ham lille Jonathan, som ved sit sande Venskabs Brev har aabnet mine Øine, derfor skal jeg og være ham stedse forbunden, ja jeg vilde udkaare ham til min beste Ven, naar jeg havde den Fornøielse at kiende ham. Hans Peter. Hvad synes han om dette Brev min kiere Ven Mon det ikke lader smukkere at være ydmyg og tilstaae sine Feil, end nægte dem med Stolthed. Jeg er stedse hans oprigtige Jonathan. for Børn. De fire Aarstider. en Fortælling Af dersom det dog altid blev Vinter, sagde Ernst, da han havde gjort sig en Sneemand, og fornøiet sig ved en Kanefart. Skriv dette Ønske i din Tegnebog sagde Faderen, og han gjorde det. Vinteren forgik, og Foraaret kom. Ernst stod en Dag hos sin Fader ved et Blomster=Beed, i hvilket de deiligste Hyazinter, Aurikler og Narcisser blomstrede, og var ganske ude af sig selv af Fornøielse. Det er en Frugt af Foraaret sagde Faderen, som igien vil forgaae. svarede Ernst maatte det dog altid være Foraar. - Skriv dette Ønske i din Tegnebog, saade Faderen, og han gjorde det. Foraaret forsvandt og Sommeren kom. Ernst gik med sine Forældre og nogle af sine Kammerater en deilig Sommerdag ud at spasere, de kom til en Landsbye, og blev der hele Dagen. Her saae han rundt omkring de deilige Kornmarker, de Blomsterfulde Enge, i hvilke de unge Lam hoppede og prang; her hørte Skovens han Fuglefang, spise, Jordbær, Kirsebær og anden Sommerfrugt, og levede ret fornøiet den hele Dag. - Sommeren har dog sine Behageligheder, sagde Faderen. - Osvarede Ernst, jeg vilde ønske at det altid maatte være Sommer. Skriv dette Ønske i din Tegnebog sagde Faderen, og han skrev det. Endelig svandt Sommeren ogsaa bort og Høsten indfandt sig. Det var nu ikke meere saa overmaade varmt, Luften var behageligere renere og klarere; Træerne stode fulde af de deiligste Æbler og Pærer; Viinsankerne hængte med modne Druer, Abricos og Fersken, Træerne hængte fulde af de deiligste og velsmagenste Frugter. Det var et Syn for Ernst, som var indtagende; hans Længsel, hans Smag, hans Lyst var ubeskrivelig. – Nyd og spiis min Søn sagde Faderen af disse deilige Frugter, du seer for Øinene, snart vil ogsaa den Tid gaae forbie, at dette Syn ikke meere skal forlyste dig, Vinteren er allerede for Døren for at bortjage Høsten. Ak, svarede Ernst, jeg vilde ønske at den blev borte, og at det altid maatte være Høst. Er det ogsaa sandt, spurte Faderen. – Ja min Fader, svarede Ernst, intet meere ønske Avis de jeg. – Nu min Søn, sagde Faderen, i den han aabnede Tegnebogen, see dog en gang hvad her staaer skrevet. Læs selv; Ernst læste. Paaden ene Side stod. Jeg vilde ønske at det altid var Vinter. Paa den anden Side: Jeg vilde ønske at det altid var Foraar. Paa den tredie Side. Jeg vilde ønske at det altid var Sommer. – Kiender du den Haand min Søn, som har skrevet dette – Det har jeg svarede Ernst Vel, og hvad ønsker du nu, At det altid maatte være Høst. Er det ikke meget besynderlige og modstridige Ønsker, Siig mig nu hvad Slutning gjør du dig nu heraf, – denne min Fader, at alle Aarstider ere gode. Ja, det ere de De ere alle rige paa Glæder og paa mangfoldige gode Gaver, det lærer os altsaa at den kierlige gode Gud, maae bedre forstaae at danne og indrette en Verden end vi stakkels Mennesker, som ere hans Skabninger. Havde det den forrige Vinter, staaet til dig, saa havde vi hverken faaet noget Foraar, eller nogen Sommer eller Høst, du have de bedækket Jorden med en ævig Snee, for at kunde stedse kiøre i Kane, og giøre Sneemænd, og hvor mange andre Glæder havde vi da maattet savne, Er det ikke da vel, at det ikke staaer til os, at forandre Verden eller Aarstidernes Løb og Afvexling; hvor snart vilde vi forværre dens herlige Indretning, og blive misfornøiede med vore egne Anlæg. Ønsk derfor aldrig noget førend de har tænkt, og overvei Følgerne af dine Ønsker førend du giør dem.