Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-11-30
Nyeste kilderie af KjøbenhasaasondonanSyvogtyvende Aargang. No. 96. Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 30 November 1830. Fernows Ungdoms) prenCarl Ludvig Fernow blev født d. 19. Nov. 1763 i Blumenhagen, en liden Bye i Uckermark. En adelig Familie v. Necker boede her, sandsynligen en Green af den Familie i Frankrig af dette Navn, der er bleven saa berømt i Historien. Den bestod af en allerede aldrende Moder, tre Døttre og en Søn. Fernows Fader var en fattig Bonde, der tjente som Arbejdskarl paa den adelige Gaard. Hans Retskaffenhed og gode Forhold, forbundet med, at han var en meget haand nem Karl i mekaniske Arbeider, og kunde gjøre alt hvad hans Øine saae, af Snedkring, Dreining, Husgeraads Forfærdigelse, Maling etc., gjorde at han var meget afholdt. Da han ægtede en fattig Bondepige, hialp Herskabet han med hans huslige Indretning, og han kom snart ved sin Flid, og tildeels ved Herskabets Hielp til at eie en liden Bondegaard. Vor Fernow var 5) J foregaaende Nummere Al. 85 er denne elskelig Mands Historie korteligen fortalt, fra den Tid han blev kjendt med Baggesen indtil hans Død. Om den foregaaende Periode af hans Liv haaber manden gunstige Læser ogsaa modtager med Jnteresse en kort Beretning. den yngste af mange Børn. Den yngste af Frøkenerne Necker stod Fadder til ham, og da han voxede lidt til, lod hun ham komme til sig. Barnet vandt snart den gamle Frues, og siden hele Familiens Kjerlighed, og blev snart hjemme paa Landsædet, hvilket paa hans første Dannelse havde megen Indflydelse. Da han var fjorten Aar gammel, kom han i Apothekerlære paa 7 Aar; han blev yndet, men et ulykkeligt Tilfælde indtraf. En adelig Godsejer i Omegnen skikkede ugentligen sin Jæger til Staden, for at hente Apothekersager. Fernow, en flink, rask Dreng, som syntes vel om denne Jæger, spøgte og brødes ofte med ham. En Morgen, da Fernow var i Arbeide med nogle Urters Sortering, og der ellers ikke var i Apotheket flere tilstede end hans Medlærling, kommer Jægeren, som sædvanligt. Fernow forlader sit Arbejde, hopper mod Jægeren, griber hans Gevær, lægger det spøgende an, og Vee, Skuddet gaaer løs, den Ulykkelige falder død om, Kuglen var gaaet ham gjennem Hjertet. Man tænke sig det skrækkelige Øjeblik for vor Ven. Vi ville ikke skildre det, blot sige, at hans fraværende Herres, Apothekerens, gamle Fader, som havde hørt Skuddet, iler til, faaer af Øjevidnet, hin anden Lærredreng, med Vanskelighed udforsket, hvorledes det var tilgaaet, lader denne aflægge Ed paa Taushed, og faaer det mere og mere tilstimlede Folk paa den Tro at Jægeren selv ved Uhæld havde været Aarsag til, at Skuddet var gaaet løs, og Fernow blev saaledes reddet for de ydre Følger af hans uforsætlige Letsindigheds Handling, men han maatte længe bestaae en indre Kamp, inden han kunde nogenlunde beroliges; men denne Skjebne havde en afgjørende Indflydelse paa hans Bestemthed, og Eftertanke paa hans følgende Bane. Efter sine Læreaars Udløb, da han ikke kunde undgaae Udskrivning som Soldat, gik han over Grændgen paa Vandringsskab, og fandt omsider Ansættelse paa Raadsapotheket i Lübek; hvor han fik tarveligt Udkomme, og derved gode Dage. Det var i Aaret 1786 han hidkom. Han passede sit Kald; men fik Leilighed ogsaa at studere, hvilket han gjorde med Flid, alt hvad der hørte til Kunsten og de høiere Videnskaber; ligesom en tidligere Kjerlighed til Poeste og til Malerie vaagnede paa nye hos ham med mere Leilighed til Uddyrkning.