Aarhuus Stifts-Tidende, 1816-01-20
Den belovede Fremstilling af den mellem os og Hr. Ladiges verserende Sag. (Fortsat fra Nr. 9. Faderen havde været paa Wosnesgaard, mindes vi ret, i en 12 a 14 Dage, uden at vor Skyldner lod høre fra sig; man havde gjort den meget rigtige og fine Beregning, at Jhændehaverne af Vexlerne ville vist nok holde sig til os som Udstædere, saasom det slod til Faderen at erklære, at Vexlerne ikke vedkom ham, og Sønnen Hr. H. Ladiges havde engang ført over sit Hierte, at følge det Ordsprog; hvor intet er, har Keiseren tabt sin Ret." Derfor lode man os ogsaa roligen ene sørge for Jndfrielsen af Vexlerne, der nu allesammen vare udløbne, og for non Betaling protesterede, uden at bekymre sig om, at vor Credit stod i Fare, saafremt vi ikke kunde skaffe Udveie for at tilveiebringe sammes Beløb. Det er forskrækkeligt at tænke, men det er og bliver høist sandsynligt, at man i den lagte Plan, nemlig at bringe os til Akkordt, ogsaa vilde betiene sig af det uforskammede Middel, at forkleine vores Credit i Udlandet. Derfor var man forgløs for at betale hvad man skyldte, derfor nedlod man sig endogsaa til den Yttring at det skulde geraade os til liden Baade, dersom vi ikke tage imod det, man af idel Ædelmodighed vilde give os. Man havde i et og alt forregnet sig. En sørgelig Erfaring har desværre lært, at det ikke saa felden lykkes den mindre redelige, ved sin Adfærd at virke til Skade paa den virkende Borgers udvortes Forhold, men som vi paa den ene Side tør nære Overbeviisningen om vores gode Villie til stedse at handle, som det sig bør, saa havde vi paa den anden Side en grundet Tillid til det danske Folks Refærdighed, og frygtede altsaa ikke, at det ved nogen udig Dom vilde krænke nogen Medborgers Ære. Hvad kunde altsaa være naturligere, end at vi ved saadan Adfærd af Hr. Ladiges bleve end mere paastaaende? Under 3de og 11te Marts paa mindede vi vores Skyldner skriftlig. Vi fik det allerede bekundtgjorte Svar, og han viiste os den Ære i Selskab med sin Hr. Fader at komme Dagen efter den 12te Marts til os. Det var ikke mueligt at formaae Faderen, der nu fremstod som Redningsmand for Sønner, til at byde mere end 60 pCto., og derfor efter at han over Bordet havde fortaltes, at Amsberg: der har forladt de danske Stater, omsider og saa Hamborg; havde udgivet et Skrivt, hvori han giennemgik alt hvad der var mødt ham i Dannemark, og efter at han havde forsikkret os om, at vi havde med en gammel fast Mand at bestille, og efter at vi fra vores Side, skjøndt den Ulæmpe med Jndfrielsen af Vexlerne nu allerede var overstaaet, nok engann havde tilbudet, for at fremme en fredelig Afgiørelse, et Offer af 1000 Specier - reiste man dog, som det lod, gandske roeligen hiem. Der forgik 8te Dage igien uden at vi hørte noget fra Hr. Ladiges. Faderens bestemte Enklæring ikke at ville give mere end 60 pCt.; Hr. Ladiges Brev af 11te Marts, hans forrige mundtlige Forsikringer og Trudsler, nemlig at vi fik Intet; Begges hele Adfærd mod os, viiste dette ikke tydeligen at her var kun to Veie at gaae den ene var, at tage imod de tilbudne 3000 Sp. og tabe de to Tusinde, den anden, at giøre Mine til at bruge de stærkeste Tvangsmidler. Overbeviist om, at der intet pligtstridigt var deri, bestemte vi os til at gaae den sidste, og det af følgende Hovedgrunde: a) Vor Kundskab til Hr. Ladiges Formues=Omstændigheder, berettigede os til at formode, at Udredelsen af de 2000 Specier vilde falde ham lettere, end Savnet af denne Summa ville være for os. b) hen har betalt eller lovet at betale de øvrige Creditorer tilfulde, eller uden Afkortning. ) Vi have lidt nok derved, at Vexlerne ikke bleve betalte og retournerede paa os Derfor grebe vi til Anvendelsen af lovlige Midler, og, som i Korthed at fortælle, havde den Følge at Faderen forbandt sig til at give Vexler for alle 5000 Rdlr. Banco, hvorfor vi fødde Betaling. Men førend Rettens Betiente endnu vare komne tilbage, og altsaa førend af endnu kunde være vidende om, hvad disse paa Vosnesgaard havde udrettet, var Hr. H. Ladiges allerede ilet til os for at tilbyde os 80 pCt., saaledes som vi forhen havde forlangt; men da vi ikke vilde indlade os i at afgiøre noget med ham, forinden vi havde talt med vores Sagforer, yttrede handen Forhaabning, at, skiøndt hans Hr. Fader havde forbundet sig til at klarere hele Gielden, vilde vi dog vel ikke forlange meere nu end forhen, nemlig 80 pCt. eller 4000 Rdlr. Species. Jeg, Schwedler, gik i Byen for at faae end mere bestemt Vished om hvad Betaling de andre Creditorer, havde faaet; og da jeg erfoer, at de havde faaet fuld Betaling, og tillige, at man formodentlig kun i den Hensigt at faae bedre Kiøb hos os - havde anmodet dem om at foregive, de havde antages 60 pCt.; vil Publikum vist nok billige den Beslutning, at vi lode Afgiørelsen blive det den var Jmidlertid tilbageleverede vi ved denne Leilighed de øvrige retournerede Vexler paa 2000 Rdlr. Hamb. Banco, skiøndt den os til sammes Dækning under 30te Januar paa Faderen Hr. D. F. Ladiges givne Vexel paa samme Sum endnu ikke til Betaling var forfalden, og eftergave ogsaa alle muelige Omkostninger og Renter herpaa, hvilke, tilligemed de øvrige - som vores Procurator Hr. Politie=Assistent Olsen paa Hr. Ladiges's Forlangende havde eftergivet - kunde beløbe sig til en 3 a 400 Specier, Tabet ved Cours Forandringen uberegnet. Ved nu saaledes at balancere Gevinst og Tab, bliver der ved denne Affaire med Hr. Ladiges for os et Tab, af omtrent tre Hundrede Specier allene for Renter og Omkostninger. Vi have ifølge vores Bestemmelse kuns vedrørt den sidste Affaire om de 3000 Rdlr. Specier, men vi ere ligesaa villige til at offentliggjøre hver anden Handelsaffaire vi have havt med Hr. Ladiges, ifald han paa nogen Maade skulde yttre, at hans Angreb imod os ikke reiste sig fra denne. Aar sagen altsaa hvorfor Hr. Ladiges nu angriber os, er rimeligviis denne: at hans Anseelse blev compromitteret, og at han oven i Kiøbet maatte rykke ud med 1000 Specier, som han kunde have svare Men saaledes gaaer det, naar man spænder Buen for stram, Man betragtede os for et alt for sikkert Bytte fordi vi - saa meente man - paa Grund af vore venskabelige Forhold til hinanden, ikke kunde tillade os at bruge Tvangsmidler, imedens man dog selv tillod sig Friheden at ville lønne disse Forhold med et Tab af 2000 Specier, og vi ville gierne inddrømme Hr. Ladiges hvad han under 27de Marts selv har skrevet os til, at ogsaa vi spillede høit Spil, dengang vi afsloge Tilbudet af 1000 Specier, og lode det komme an paa, om vi ved at anvende lovlige Midler kunde Skive ham til at betale, hvad vi havde tilgode, thi Hr. Ladiges havde sat og i en hæslig Forlegenhed, dersom han havde efterret og sin persen ilidet for penge, eller ogsaa res herfra til Meklenborg, efterdi han erklærede for Retten, at paa Wosnesgaard eiede han Jntet uden det han stod og gik i Her er en sand Fremstilling af hvad der siden November afvigte Aar imellem os og Hr. Ladiges har været Gienstand for Handel af Betydenhed, og hvorledes denne Mellemhandel har endt sig. Saare let vilde det være os, paa disse Grundtræk at fuldføre et Malerie, hvori Hr. Ladiges Caracteer ei kunde blive malet med indtagende Farver; men vi finde det ligesaa upassende som unøde vendigt at sige mere end hvad der udfordres til at oplyse Publikum om, hvor ugrundet og falsk det Anke er, som Hr. Ladiges i sit Avertissement af 4de April 1816 fører over vort Forhold. Viis nok kan det ingen Skam være for Hr. Ladiges, som han, besynderlig nok, siger i sit Avertissement at have betalt os 5000 Specier, men Maaden, han har betalt os dem paa, vil dog neppe kund kaldes hæderlig. Ligesaa villige vi vare med at eftergive Omkostninger og Renter, ligesaa tilbøielige vare vi, at begrave denne Sag i Glemsel, dersom man ikke med saa megen Overmod havde angrebet os offentligen i den Hensigt at skade os. Hvordan den Dom er, som hans Publikum længe har været færdig med at fælde over os, derom skal han paa vedkommende Steder blive opfærdret til at give sin Erklæring, og saalede slutte vi med Ordsproget, Mangen falder selv i den Grav han graver for en Anden. Mussmann & Schwedler. Aarhuus. Trykt hos A. F. Elmquist.