Viborger Samler, 1781-11-26
Da adskillige Folkeslag paa Jordkloden ere hinan= den saavel i Skabning som Sprog, Levemaade og Sæder overmaade ulige. Ethvert anseer sin Næringsmaade som den beste. Vi beklage Grønlænderen, Aal der der lever ofte i en bestandig Nat, og kuns indhyllet i sin tykke Pelts, er sikker, for ikke at fryse ihiel; Grønlænderne derimod ynkes over os, at vi for den bestandige Dag ikke kan sove, og stedse maa lade os giennemstege af Solen. Americaneren anseer vores Huse for Fæng seler, og finder det latterligt, at give sig saa megen Umage for at tilberede sin Næring, da et Stykkehalvraadt Kiød smager ham saa fortreffeligt. Ethvert Folk finder sin Tilstand saa lykkelig, at Lappen styrter sig før i Søen, end venner sig til vores Levemaade; og den i europæiske Sæder opdragne Neger, der nød her alt hvad han kunde ønske sig, begiver sig efter erholdet Frihed, med Glæde igien til sine i Uvidenhed og Armod levende Landsmænd. Det raaeste Slags Mennesker, som vi kiender, ere Jndbyggerne i nye Holland. Udannelig af Skabning, uden den ringeste selskabelige Indretning, og uden noget huusligt Liv. Børnene følge Moderen, uden engang at kjende Fædrene. Jngen Vaaben veed de af, intet Middel til at nære sig. Jlden er dem ligesaa ubekiendt som Saturnus, og den mindste Abe synes at være langt klogere end de. Ellers gives der endnu, i enhver af de fire Verdens Deele, andre Folk, som ingen faste Boepæle have; men ligesom Dyrene paa Marken gaaer hver Dag ud, for at søge deres Underholdning; og disse ere det, som man kalder Vilde. Grønlænderen drager omkring langs med Kysterne af sit Land, for at fange Sælhunde, hvis Kiød og Fit han nærer sig af; men han forstaaer ikke den Konst ved Saltning. ning eller Røgen at bevare noget i Forraad. Levende af det han har fanget saalænge det varer, hungrer han igien, til han atter gjør en lykkelig Jagt. Mange vilde Folk i Nordarmerika, ernære sig blot af de Dyr som de i deres uhyre Skove kan fælde, og som de undertiden maa vel streife hele hundrede Mile efter. Andre ved Søekysterne boende Folk, leve kuns af de Fiske, de dagligen fange, og atter andre, alene af de Rødder, Jord og Træfrugter, som Jordssmonnets Frugtbarhed hele Aaret igiennem frembringer. Alle disse Folk have hverken Konster eller Haandværker. Enhver Huusholdning forskaffer sig selv, alt hvad der behøves til Vaaning, Klæder og Næring. Jngen har nødig enten at kjøbe eller sælge noget, hverken at arbeide for andre for at fortiene sig noget, eller lade arbeide for sig. Deres Vaaninger ere enten Hytter af fældede Træer og Buskverk, eller ogsaa Telte af Dyrehuder, og enhver bygger der, hvor han en Tid lang vil blive, sin Hytte, eller og hielpe de hinanden indbyrdes. Saa jevn disse Folkes Levemaade er, saa ukunstlede ere deres Sæder med en indskrænket Forstand, lever de næsten i en fuldkommen Uvidenhed, om alt hvad der gaaer for sig i Verden, eller tilforn, er foregaaet. Overhovedet kiender de Vilde kuns til selskabelige Følelser imod deres Familie, eller i det høieste mod de Naboer, med hvem de daglig omgaaes. Alt hvad der ikke henhører til deres Slegt eller Stamme, anseer man enten slet ikke, eller som fiendtligt. Det som vi kalde Giærrighed, er et Folk, der ingen egent egentlig Eiendom har, aldeles ubekiendt. Enhver meddeler hvad han har, og selv den Fremmede bliver vel antaget. Er alting fortæret, thi for ophører ikke Maaltidet, saa gaaes Jagten paa ny an. Ved deres Spil, taber en med den største Ligegyldighed, alt hvad han har, og den Vindende deeler sin Lykke med de Omstaaende, hvorved Taberen ogsaa erholder sin Part. Dygtige til at fatte de stærkeste Tilbøieligheder, bliver Africaneren næsten rasende, ved at see sin Førstes eller Beslægtedes Hoved i sin Fiendes Hænder, og Americaneren udsætter sig den uundgaaeligste Fare, for at hævne sin Ven. De holder sig alting for tilladt imod deres Fiender, og der kan ingen Gruesomhed tænkes, som de jo udøve paa dem. De Ulykkelige, der falde de Canadiske Vilde, som Krigsfangne imellem Hænderne, blive af det heele Folkeslag ved udsøgteste Piinsler, bragte af Dage; men disse vise paa deres Side, ligesaamegen Standhaftighed i at udholde disse Martrer, som deres Bødler Sindrighed i at opfinde dem. Thi man finder overalt at de Vilde overgaae alle andre Mennesker ikke alene i Legemets Kræfter, men endogsaa i en Uemfintlighed ved at taale Smerter, der nærmer sig til en fuldkommen Følesløshed, at udstaae 10 til 12 Dages Hunger, er ikke meget besværligt for en Vild, hvis Kræfters Afgang erstattes fuldkommen ved et par Haandfulde Mais kogt i Vand. Kuld og Luftens Forandring giør deres Sundhed ingen Skade. Sielden veed de hvad Sygdom er, og de Saar, der hos os udfordrer den omhyggeligste Passelse, heles blandt blandt dem i nogle faae Dag. Deres blotte Øie seer langt bedre, end vi med de beste Kikkerter. J at løbe ere de utrættelige, og en Rytter styrter længe før med sin Hest, førend han indhenter en Hottentot eller ogsaa en anden, saa kaldet Vild. At sette over en Flod uden Baad eller Fartøi, omendskiønt besværede med anseelige Byrder, ansees for intet. Da deres Færdighed i at svømme, er ubeskrivelig. Har de Canoer, saa sette de med sammen ned af de gyseligste Vandfald, og over de strideste Strømme bærende Baaden paa Hovedet, fra een Flod til anden. Jkke vidende, at skatte andet end Legems Kræfter og andre Kroppens Færdigheder, anvende de ogsaa alt for at erhverve og vedligeholde samme. Americanerne for kradse sig fra Ungdom af det hele Legeme med en Slags Kam, for derved at give Huden en Haardhed, der giør den siden ganske ufølsom. Derfor seer man dem ogsaa uden Skade at trænge igjennem de tykkeste Bu sker, og ikke at mærke Ritsningen af de skarpeste Torne. Uagtet deres Behændighed, deres Styrke og utrættelige Taalmodighed i Udførelsen af de haardeste Arbeider, elske de dog Magelighed, og overlader sig den, saa længe Nøden ikke river dem ud af deres Dovenskab. Deres Tidsfordriv bestaae i Lykkespil, hvoraf de have adskillige, i at fortælle deres Sager og Fabler, synge deres Viser, og fornemmelig i Dans, der bestaaer meest i Legemets Fordreielse og i Springen, med saadan Behændighed, at Folk, der have seet de beste Springere og Dansere, maa undres derover. over. Deres Sange indeholder deres Forfædres Bedrifter. Fortælningerne ere ellers det besynderligste; thi deri agere den Fortællende tillige, og naar han eene ikke kan blive færdig formedelst de mange Personer, der forekomme, saa hielpe Tilhørerne ham. Andre Vilde ligge i deres Hytter i en Art Bedrøvelse og Følesløshed, overladende sig ganske til Nydelsen af hidsige Drikke, eller i Mangel deraf til Søvnen, da de ikke have Begreb nok til at forkorte sig Tiden paa en angenemmere Maade, og da Arbeid er dem en Plage. De mindre huuslige Arbeider, blive alle overladte til Fruentimmerne, der leve næsten i en idelig Trældom. Mangel paa Kundskab, gjør den Vilde naturligviis lettroende, og villig til at lade sig narre ved allehaande hellige Bedragerier. Hans hele Studering bestaaer i at sette sig paa Hug i en Krog af sin Hytte, styttende sig med Albuerne paa Knæerne, og med Hovedet paa Armene, hvorved han holder Hænderne, for Ansigtet, og saaledes i hele Timer overtænker sine Forretninger. Vel kommer der, iblandt mange af de Vilde i America, meget klogt og særdeles vel overlagt frem; men siden intet er ret udviklet hos dem, og hertil endnu kommer, en hos dem næsten uovervindelig Dovenskab i at bringe Sielens Evner til at tænke, saa ere de hengivne til Hexerie og Troldomskonster. Deres Religion er overtroisk, og ligesom de selv ere af grummere og utemmeligere Tænkemaade, fuld af Overtroe af den skrækkeligste Slags. Deres Kierlighed til Friehed er mestendeels et Raserie, og med alt det det, er dem sommetider af saa ringe en Værdie, at de sætte dem paa Spil, eller sælge dem for en Drik Brændeviin.