Den Vest-Sjællandske Avis, 1829-09-22
Den daværende første Minister, Lord Liverpool, paadrev med en saadan Varme Cannings Ansættelse i hans Post, at han baade overvandt Kongens Uvillie imod Canning og dennes Jnvendinger imod at modtage dette Embede. Lord Liverpool havde erklæret: at ifald ikke Hr. Canning kom til at overtage Veiledningen af Forhandlingerne i Underhuset, saa vilde han nedlægge sin Post som Premierminister. Canning afvigede fra de Engelske Ministres sædvanlige System, kun at foreslaae saadanne Forholdsregler, som ere behagelige for det Partie, som understøtte dem, og saasnart han blev Hovedpersonen i Cabinettet, antog Englands udenlandske Politik en Retning som truede aldeles at forandre det politiske System i Europa. (Det er fra denne Retning, hvorfra man søger med et Slags Møie at komme tilbage under hans Efterfølger.) Kongressen i Verona var i Begreb med at forsamle sig. Hertugen af Vellington skulde i Londonderrys Sted bivaane Congressen som Brittisk Ambassadeur. Canning var just traadt ind i Ministeriet 48 Timer førend Vellingtons Afreise; men han forandrede strax sin Forgiængers Plan, og den Jnstruction som Hertuger fik med sig lød paa: at Kongen af England vilde ikke have nogen Deel i Kongen af Frankeriges og de andre store Continentalmagters Krig mod de Spanske Cortes; men at han vilde Freden. - J to glimrende Taler hvori Canning beviiste, at England burde være neutral ved den store Kamp imod andre Nationers Friehed, havde han en afgjort Majoritet paa sin Side, og da Frankerige fik Held til at undertrykke de Spanske Cortes, saa tilkiendegav han i den næste Parlamentssession, uden Tilbageholdenhed, sin Kummer over at dette Foretagende var lykkedes, som var uretfærdigt. Han spaaede, at dette Jndgreb i Folkeretten med Hensyn til Spanien, vilde have uberegnelige ulykkelige Følger i Tidens Forløb for det hele Fastland. For at undgaae dette, sagde han, hadet Engelske Cabinet i sine Underhandlinger med det Franske opbudt alting, paa det nær, at det ikke har betient sig af Vaaben. (Man kan forestille sig, at Hovedforskiellen imellem det Canningske Ministeriums Synsmaade, og det Ministerium, som gik foran og som fulgte bag efter det, med Hensyn til Begivenhederne paa den Pyrenæiske Halvøe, ere følgende: at Canning var af den Mening, at den indvortes Kamp, som finder Sted i Spanien og Portugal imellem Cleresiets Tilhængere og dets Modstandere; hvilke sidste søge at indføre en Constitution for at kunne modsætte sig de første, vil dog tilsidst falde udtil de Constitutionelles Fordeel; fordi naar engang Taagen begynder at falde fra Menneskenes Øine og de begynde at erkiende den Overtroe og Forblindelse, hvori man hidindtil har søgt at holde den, saa ville dog engang med Tiden de frie Jdeer faae Indgang, da disse uformærket udbrede sig fra Mund til Mund, og at det derfor vilde være det klogeste for den Engelske Regiering, at holde med det Partie, som tilsidst vil seire; hvorimod Modstanderne af det Canningske System ere af den Mening, at da Clerestets Partie endnu har Overhaand i disse Stater, saa vil det altid blive det mægtigste, og at det derfor er klogest at holde med det. Erfaringen vil nu efterhaanden lære hvilket System der er det rette, saameget kan blot i Almindelighed bemærkes: at det bedste Middel til at modsætte sig Demokratiets Daarlighed og Liberalismens Udsvævelser, er altid at regiere efter liberale, oplyste og humane Grundsætninger, hvilket er Tilfældet i flere protestantiske Lande, hvor indvortes Uroeligheder derfor ikke heller nogensinde ere at befrygte; dog kan det ikke nægtes at dette lykkes bedst i Lande hvor ingen Constitution er indført.) Det andet Skridt som Canning foretog sig var endnu mere afgiørende: England erkiendte nemlig de Spanske Amerikanske Coloniers Uafhængighed, (dette Skridt var nu aldeles populairt, da det stemmede overeens med Englands Handelsinterresse).J 1826 anmodede den Portugisiske Gesandt Palmella og Storbrittanniens Hielp for at opretholde den Constitution, som Keiseren af Brasilien havde givet Portugal, fordi Spanien understøttede offentlig det Partie som søgte at kuldkaste den Portugisiske Constitution. Den Tale hvori Canning forsvarede i Parlamentet en væbnet Jntervention gjorde et meget dybt Jndtryk. (Dette System er blevet aldeles opgivet under hans Efterfølger, og denne hele Sag har draget efter sig de besynderligste Forviklinger og Begivenheder, og har udkastet brændende Gnister i Menneskelivet, som engang i Tiden ville opblusse i lyse Flammer.) Den 17de Februar 1827 blev Lord Liverpool angrebet af et apoplettisk Anfald. To Maaneder, gik hen førend Kongen kunne bestemme sig til at vælge hans Efterfølger. Valget traf Canning, og hans bestemte Beslutning at ville drive Emancipationssagen igiennem bevægede 7 af Cabinettets Medlemmer, hvoriblandt Hertugen af Vellington, til at træde ud af Ministeriet. Canning erklærede strax i Parlamentet, at hi vilde foreslaae en Finantscommittees Oprettelse; men modsætte sig ethvert forslag til en Parlamentsreform. Hans Bill til at forandre Kornlovene faldt igien nem formedelst Hertugen af Vellingtons Modstand. Man veed hvormeget man dog har i alle disse Henseender siden traadt i Cannings Fodspor. - Cannings vigtigste og sidste politiske Handling var Tractaten af 6te Juli 1827, angaaende Grækenlands Befrielse. (Man kan ikke andet end troe at Canning gik ved dette store og følgerige Foretagende, ud fra den Overbeviisning, at det Ortomanniske Rige var en Stat, som ikke kunde undgaae sin Undergang, og at det derfor var politiskt rigtigt at gribe ind i Tide og med Kraft, i dets Fald, hvilket man kunde forudsee, og henvende det til Storbrittanniens Fordeel, imedens der endnu var Leilighed dertil; denne Synsmaade er ogsaa nyelig bleven forsvaret med stærke Grunde og megen Veltalenhed. Historien vil engang bedømme om denne Beskuelse var den rigtige, om man har fattet den og fulgt den, og hvilke Følger den forandrede Synsmaade vil frembringe. Hvorledes det saa vil blive, saa skue vi, som endnu leve under Stormen, tankefulde hen til den store Mands Grav, om hvilken det samme gieldte, som han i sine yngre Aar havde sagt i en Ode til Pitt, at han var den Lots som trodsede Stormen; maaskee han ikke kunde have længere modstaaet den; derfor Held ham denne glimrende Taler, at Graven har befriet ham fra dette menneskelige Livs Urøe og Besværligheder.