Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-11-27
Udenlandske Efterretninger. Stockholm d. 7 Nov. Da H. K. H. Kronprindsen d. 2den Nov. ankom til Norrtull, holdt Overstatholderen General-Major og Commandeur, Skjøldebrand, og Justitsr. og Borgermester Wallin paa Magistratens Vegne, og derpaa Direct. og Ridder Schwan i d. 50 Ældstes Navn paa Borgerskabets Vegne, hver især en Tale til H. K. H. Prindsen svarede den første: De Fryderaab, med hvilke jeg modtages, foreskrive mig Reglerne for mine Pligter. De Forbindelser, jeg har imod Sverrig, skulle paa det helligste blive opfyldte, thi mit Hjertes første Trang er, at vinde min Konges Ømhed og Nationens Fortrolighed. Paa Skandinaviens Bund, omgiven af Svenske, kan jeg ingenting favne. Jeg vilde ikke ombytte deres Kierlighed for den største Trone i Verden. Det er mig behageligt ved min Jndtrædelse i Hovedstaden, at modtage dens første Hylding igjennem en Mand, som jeg allerede kjender af hans Skrifter og som i dette Øieblik forestiller mig Nationalcaracterens hele Reenhed. - Paa Borgermester Wallins Tale svarede H. K. H. Det er med en om Følelse jeg finder mig iblandt Hovedstadens Magistratspersoner. Jeg veed, at deres gode Opførsel under alle Omstændigheder har vundet Kongens høie bifald. Deres Exempel er af største Nytte blandt en talrig Befolkning. Det er ene ved at oplyse sine Medborgere om deres Pligter, at Magistraten gjør sig velfortjent af Fædrenelandet. Vedbliver, mine Herrer, at opfylde dette hædrende Kald og paaminder alle, at der gives ingen Lyksalighed i Samfundet uden Kierlighed til Orden og Retfærdighed og uden Agtelse for Lovene. - De 50 Ældste svarede Prindsen. Om i det hæderlige og vanskelige Kald, som mig er paalagt, jeg møder Møie og Besværlighed, skal mit Mod dog aldrig forlade mig, og jeg skal mindes, at jeg i Dag er bleven hilset af Hovedstadens 50 Ældske og at deres Ønsker understøtte mine Foretagender. (Juriks Tidn.) I Paris døde nyligen en mærkværdig Gier. Han havde længe handlet sammesteds med alle Slags Varer, som han lod komme fra sit Fødeland Provence. Han handlede med sine Kunder blot ved Billetter, som han stødte ud til dem, i det han bad dem, at svare ham paa samme Vei. Aldrig i hans Liv turde nogen komme ind i hans Værelse, som var et sandt Kastel, forsynet med dobbelte Dørre, med adskillige Laase og Rigler og fra øverst til nederst beslaaet med Jernplader. Han havde hverken Kone eller Tjener og besørgede selv sin Huusholdning. Saa ofte en ung Pige af smuk Skabning søgte i Aviserne Plads hos en ugivt Herre besøgte han hende, men sandsynlig har aldrig nogen været saa ulykkelig at behage ham, thi han blev bestandig i enlig Stand. Han brugte aldrig mere end 16 Sous om Dagen, skjønt han var meget rig. Man havde i det Huus, hvor han boede siden nogle Uger lagt Mærke til, at han ikke gik ud mere. Man bankede paa Døren, men ingen svarede. Nu lod man hente en Smed. Forgjeves umagede han sig at dirke den op, den maatte hugges ind. Man fandt nu den Ulykkelige siddende død for sin Koffert, med Hovedet bøiede ind i samme og med en Pengepung i hver Haand; hans Legem var tildeels allerede gaaet over i Forraadnelse. Foruden de Pengepunge, hvormed denne Koffert var fyldt, eiede han endnu for 80,000 Fr. Diamanter. Enhver Knap i hans Kjole indbefattede en Spansk Quadrupel og hans meget høie Krave var heelt foret med dobbelte Louisd'orer. (Zeit. f. d. eleg. Welt.