Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-02-02
J Norske Aviser læses følgende: Normænd! Det for mi Hjerte smertelige Øieblik er kommen, da Skjebnen og Pligt node mig til at forlade Eder. - Da vi erholdt her Efterretning om, at vor fred elskende Konge var bleven tvungen at gribe til Vaaben, at Freden var brudt, som i en lang Række af Aar havde gjort vort Fædreneland lykkeligt og til Gjenstand for andre Nationers Misundelse, da var ikkun et Raab, det gjælder Kongens, den retfærdige Sag, det gjælder Fædrelandets, Norges Ære og Frelse, som gjenlød fra vore Klipper, og ikkun een Tanke, een Følelse besielede gamle Norges Sønner. Med Standhaftighed og Norsk Mod blev da hvert fjendtligt Angreb afslaaet ved vore brave Søe- og Landkrigere, ved vore Kysters kjække Beboere. Med udholdende og mandigt Mod taalte flere af Statens Borgere deres Velfærds uforskyldte Tab, Mangelen af Livets første Fornødenheder, Tabet af deres Venner ved smitsomme Sygdomme; villigen ofrede de af det de selv savnede, paa Fædrelandets Alter, til at forsyne efter Evne deres kæmpende Medbrødre med manglende Fornødenheder, til de Syges Forpleining og Vederqvægelse; thi vil kæmpede i en retfærdig Sag, for gamle Norges Ære, og Privat-Jnteresse maatte vige for Almeenvel. Normandens gamle Characteer oplivedes i dens fulde Kraft, den erhvervede Europas øvrige Nationers Hylding, og Norge indtog paany den Rang, det tilkommer i den Retsindiges Øine, som skjønner Kraft, Energie og Høimodigheds Virkning i Forhold til Evner. J dette Øieblik stillede en for mig heldig Skjæbne mig i Spidsen af en ædel og kraftfuld Nation, og jeg blev hædret ved dens Anstrængelser. Stolt ved at have erhvervet mig det hæderfulde Navn af Normand, erholdt jeg saa mange Beviser paa Høiagtelse og Kjærlighed af Eder, at jeg ei seer mig istand til at udtrykke den Taknemmelighed, den inderlige Hengivenhed for Norges ædle og kjække Sønner, som opfylder mit Hjorte, som vil være min Stolthed og min Trøst indtil mit sidste Aandedræt. Krigen oplivede Nordmandens energiefulde Charakteer, Privat-Jnteressen maatte vige for Almeenaanden, og saaledes bliver den en Velgierning for Norge; thi denne Stemning vil og maa - ved at følge vore Fædres Exempel – ved at gjøre Tarvelighed til Ære, Vindskibelighed til Pligt og et af Eders Hoved-Øiemed – ved de følte Mang lers mulige Afhjælpning ved Jndustrie - ved Oplysnings Fremme og Fordommes Bortryd ning, gjøre Norge til et lykkeligt, kraftfuldt, selvstændigt, uovervindeligt Land. Naar Privat Jnteresse maatte vige for Almeenaand, da vil Enhver føle og indsee, at almeennyttige Jndretninger ei alene kan og med Rette bør forlanges af en mild og retfærdig Regjering, som ei uden yderste Nød forøger byrdefulde Skatter, vanskelige at bestemme og at fordeele; men at disse Foranstaltninger bør, og mueligen ikkun hensigtsmæssig kan bevirkes ved ægte Normænds Forening; da vil Norge see dets Opdragelses Anstalter udvidede, Oplysningen fremmet, Agerdyrkningen fornemmelig i vore sydlige Provindser, som ved deres Dannemark lignende Klimat maatte kunne blive et Kornkammel for Norge, oplivet. Ved nye Veies og Canalers Anlæg vilde nye Velstands-Kilder aabnes. Ved Fabriker vilde vore Metaller end mere forædles, og vi i vort eget Land forfærdige mange af de til Jordbruget og Huusholdningen fornødne Redskaber, som vi nu maa søge i andre Lande. Vore Skove vilde hensigtsmæssig og sparsommelig benyttes, for ei at berøve vort Land an Skat, hvis hastige Tab vilde have Landets Udmattelse og Undergang til Følge. - Saaledes vilde det nu overstandne Uheld blive en sand Lykke for Norge, da det oplivede Normandens Charakteer, da det oplivede den Kraft og den Stemning for Almeenvel, som hædrede Norge, og som ikkun med Ringeagt kan ansee Egennytte og nedrig Jnteresse, der allene tilkommer indskrænkede Hoveder og indskrænkede Hjerter. Dette er mit Haab, mit Ønske i det Øieblik jeg forlader Eder, mine brave Landsmænd, Lad det blive opfyldt, og det skal være mig det sikkreste Beviis paa Eders kierlige Erindring, en sand Beroligelse for mit Hjerte, for det Hjerte, som til dets sidste Slag vil føle lige varmt for Eders Vel. Christiania, den 30 December 1809. Christian August, Prinds til Slesvig-Holsteen.