Almuevennen, 1844-07-03
Lovgiveren fandt i Frdn. af 8de Juni 1787, at Udgifterne ved Synsforretningerne ikke ere at regne for noget imod det Gode de forskaffe at nemlig al Anledning til Mistillid og Tvistigheder imellem Jorddrotterne og Fæstebønderne, derved forebygges, og han agtede dem for saa nødvendige, at selve Bondens Fraskrivelse af sin Ret til at faae Gaarden overleveret efter Syn, ikke skulde kunne fritage Jorddrotten for denne Pligt. De finder at, naar Lovgivningen ikke paabod Syn, da behøvedes de ikke, thi det der i Almindelighed indføres, i disse kunde udtrykkelig indføres i Contracten af Herskabet, og Udgiften ved Syn kunde da undgaaes. Vi overlade Læserne at bedømme om det anførte Lovbud eller Deres Lære fortjener at følges, og vi ere forud visse paa at De kun vil finde bifald hos Jorddrotter. Deres lovstridende Bestemmelse om selv at ville afgjøre Desputer om Hegnet mellem Leieren og hans Naboer, vilde De forsvare i Nr. 22 ved at paaberaabe Dem Frdn. af 29 Octbr. 1794 § 27, men da vi i samme Nr. aldeles fordrev Dem fra dette Deres Smuthul, saa griber De nu til den jammerlige Udflugt, at den anførte Anordning antyder, at denne Forretning fornemmelig hører under Gaardeierens Ressort; De har imidlertid vel vogtet Dem for at nævne den § som skulde antyde saadant, og De kan ingen saadan nævne. Foruden 5 27 gives i hele Anordningen kun een § til som berører Forholdet mellem Jorddrotter og Fæstebønder, nemlig 5 49, og den giver kun de Første Ret til at tilholde de Sidste at opreise og vedligeholde deres Hegn, naar de forsømme dette, hvilket ikke vedkommer denne Sag. Skulde Anordningen altsaa antyde hvad De paaberaaber Dem, saa maa det være i § 27, men hvor lidet Medhold De der finder have vi tilstrækkelig viist i Nr. 22, og det er kun for at gjøre Urimeligheden i denne Deres Paastand saameget mere iøinefaldende for Dem, at vi gjøre Dem opmærksom paa, at den selvsamme § byder i de selvsamme Udtryk, som hvor der tales om Jorddrotternes Mægling mellem Fæstebonderne, at naar Tvistighed reiser sig mellem Fæstebønder og Selveiere, eller mellem Selveiere indbyrdes, da skal Sognefogden mægle samme; hvad vilde De nu sige om den Sognefoged, der vilde gjøre Fordring paa at afgjøre alle Selveieres Tvistigheder om deres Hegn, og derfor vilde anføre den nævnte § som Hjemmel, Vilde De ikke sige: "Han er gal!" og dog var hans Paastand i alle Maader ligesaa beføiet og retmæssig som Deres. At sige det er til Leierens Fordeel, i en for ham maaskee meget betydende Sag at være underkastet en Enkeltmands vilkaarlige Afgjørelse, maaskee efter øieblikkeligt Jndfald eller Godtbefindende, alene for at spare nogle ubetydelige Politirets Omkostninger, det kaldte vi i Nr. 22 Galimathias, og naar De nu gjentager denne, for en oplyst Mand uværdige Paastand, da vide vi endnu ingen meere passende Benævnelse til samme end den anførte. Efterat De, saaledes som viist, vel har efter gaaet vore bemærkninger i Nr. 22, men uden at De har formaaet i mindste Maade at svække eller modbevise dem, saa kan enhver Mand som vil see, nu paa det Klareste bedømme, hvor Sandheden er, og hvor daarligt Dhrr. Jorddrotter tage sig ud i en saadan Debat, hvor ikke den overmodige Tone og den tausbedbydende Overmagt, men kun fornuftige Grunde kunne seire, og at De ved Taushed erkjender dette kunne vi Jntet have imod. – J Anledning af Deres Svar paa vor Opfordring om Offentliggjørelse af Deres Erklæring til Rentekammeret, give vi Dem ret alvorligt at betænke, om dette Svar egner sig for en Ven af Sandhed. De tillaasede Døren for deres Undergivne, medens De forhørte dem om Deres Underskrifter paa Andragendet til Kongen, og derpaa afgav De en hemmelig Erklæring i Deres egen Sag, hvorpaa Rentekammeret har bygget sin for Andragerne meget nærgaaende Resolution, og Alt dette er saaledes fra Deres Side drevet med den største Hemmelighedsfuldhed; men De kjender jo Skriftens Ord, at den som over Sandhed, kommer til Lyset, at hans Gierninger maa blive aabenbarede, og det har stedse været et Sandhedens Kjendemærke at den ikke skyer Lyset. Er da nu den offentlige Menings Dom Dem ikke vigtigere, end at De, som dog vist er en sandhedskjærlig Mand, vil udsætte Dem for at dømmes som en Modstander af Sandheden og en Fjende af Lyset, ved at indhylle Deres Færd i Mørket, Troer De at det er en slet Sag Almuevennen forsvarer, og troer De at Deres Erklæring kan modvirke den, da er det jo Deres Pligt mod den gode Sag at lade Erklæringen komme frem, og De skal ingenlunde tilbageholde den af Medlidenhed med "Almuevennen, Af dette Blad udgaaer 19 a 20 Nummere i Qvartalet, og som Følgeblad dertil udgaaer Kjøbenhavns Amts Landcommunal-Tidende", med omtrent 6 Nummere. Prisen er 4 Mark hvert Qvartal. Man tegner sig for Bladet paa Postcortoiret i Kjøge, hos Dhrr. Boghandlere Meulengracht i Næstved, Bertelsen i Holbek, Vosbein i Hillerød, Wagner i Helsinger, Milo i Odense, Jessen i Svendborg, Thjerry i Nakskov, Gjegengack i Maribo, Berggreen i Nykjøbing paa Falster, den Jessenske Boghandling i Aarhuus, Holm i Horsens, Smith i Randers, Termansen i Ribe, Dhrr. Bogbindere Mehl i Roeskilde, Hansen i Slagelse, Møller i Skielskør og Thune i Veile, Hr. Skolelærer Jensen i Ringsted, Dhrr. Komd. Gjørup i Storeheddinge, Hald i Frederikssund, Præst og Vordingborg Omegn hos Huusmand Peder Hansen, Lundby pr. Præste, Gaardeer N. Ottesen i Fredericia og Skomagermester N. Hansen i Rudkjøbing. J Kjøbenhavn hos Redacteuren, Gammelmønt Nr. 148, og hos Udgiveren, Klædeboderne Nr. 101, 2den Sal i Sidehuset, hvor Bidrag til Bladet ogsaa indsendes. Trykt i det Brünnichske Bogtrykkeri ved J. C. Lund. thi vi maa sige Dem, at den Sag vort Blad forsvarer det er kun Sandhedens, og dens Sag kan Deres Erklæring aldrig skade. Ei heller ansee vi den for at være for sit rette Forum, for den foreligger Offentligheden, thi da Landbosagen nu er under den offentlige Discussion gjennem Pressen og om føie Tid ogsaa i Stænderne, bør intet Actstykke som hører til denne Sags Belysning holdes tilbage, og derved unddrages den Jndflydelse som den kan have paa Sagen. Altsaa, nok engang opfordre vi Den i Sandhedens og den retfærdige Sags Navn til at fremkomme med Deres Erklæring, og derved godtgjøre at De ikke kryber i Deres Skjul for Sandheden eller frygter Lyset! haanende eller spottende Henviisning til Rentekammeret skjænke vi Dem. Til vore Abonnenter.