Aarhuus Stifts-Tidende, 1837-06-13
Frankrig. Søndagen den 4de Juni skulde det nyformælte Fyrstepar holde sit Jndtog i Paris. Men Posten var gaaet saa tidlig om Morgenen derfra, at man ikke endnu kan vide, hvorledes det er gaaet til, kun saameget vidste man, at der havde været en Tumult ved Thuilleriehavens Porte, i Anledning af en Mængde falske Entreebilletter. De fire nærmestforegaaende Dage vare alle gaaede hen i Fryd og Gammen, deels i Fontainebleau og deels paa Lystslottet Neuilly. Den første Dag efter Formælingen havde man især været beskjæftiget med at besee de kostbare Brudegaver, som vare saamange, at tre store Sale vare opfyldte dermed. Deriblandt udmærkede sig især et Rubin smykke, som Prindsen havde foræret sin Brud, af 120,000 Fr. Værdie, saavelsom og tolv broderede Lommetørklæder, der havde kostet 18000 Fr. Om Aftenen var der Comedie paa Slotstheatret. Hele Operapersonalet, 240 Personer, var kommet dertil fra Paris. Og især ved disse Festiviteter havde Damerne. viist en overordentlig Pragt. Kronprindsessen har det kostbare Halsbaand som Kongen havde foræret hende, og om Panden et Diadem, der var en Præsent af Dronningen. Men det kunde tydeligt sees, at Rosenkrandsen paa hendes Hoved, var hende besværlig ved sin Tyngde. Jsær beundredes hendes perlegraae med sorte Kniplinger besatte Robe, formedelst sammes Smag og Riigdom. Under hele Forestillingen spøgte hun med sin Gemaal og tog fleregange Lorgnetten fra ham, hvormed han saae paa Dammerne, men gav ham den dog strax igjen tilbage, da den var hende altfor skarp. Bagved hende sad Marskal inde Lobau; ogsaa bemærkede man i den kgl. Loge Baron Pasquier og Hr. Dupin, saavelsom og Mar skallerne, Hertugen af Broglie, i Ogsaa gamle Talleyrand var med, skjøndt han maatte bæres ind i Logen, thi gaae kan han nu ikke meere, og høre næsten ikke heller. Om Prindsessens Elskværdighed er man uudtømmelig. Enhver som har nydt den Lykke at blive hende forestillet, har hun vidst at sige noget Behageligt. Hun taler Fransk saa flydende, og det med alle Sprogets fineste Nuancer, saa man skulde troe at hun var Jndfødt. Hun er overmaade musikalsk, synger og spiller meget smukt, det sidste saavel paa Harve som Pianoforte. Jkke uden en vis Følelse af Angst – har hun tilstaaet: var jeg kommet hertil, thi man havde skildret mig Franskmændene som ret slemme Mennesker, men jeg skal nok fortælle min Reise, saa at man skal erfare, at ingen Nation overgaaer vores (de franske) i Elskværdighed. Som et Beviis paa hvilken Yndest Prindsessen har vundet, Frankrig, anføres i et Blad, at flere fornemme og rige Herrer have besluttet at kjøbe endeel mecklenborgske Heste til de næste Væddeløb. Paa hele sin Reise til Paris havde Prindsessen hver Middag faaet de deiligste Frugter, fra Drivhusene i Paris; de vare indtrufne hver Dag til rette Tid og Sted ved en Koureer. Da Hertugen af Broglie ved den første Sammenkomst havde tiltalt Prindsessen paa Tydsk, havde hun svaret ham paa Fransk: Hr. Hertug, Behag at tale til mig paa Fransk. Nu er jeg Deres Landmand inde!" J Chalons blev der forestillet hende en Veteran af den gamle Garde, Oberst Deschamps. Var De med i Slaget ved Valmy?" spurgte hun. - Ja, Madame, svarte han. - Hvad var De hos Keiseren?" – "Palais=Foureer. – Fulgte De med ham til Elba?" – "Ja, Madame!" - Ogsaa til St. Helena. – "Nei, Madame!" - Hvorfor da ikke Fordi Englænderne forhindrede mig deri." - Hvor er De bleven udnævnt til Oberst? – "Paa Waterloo's Valplads. Godt! Det glæder mig at have seet Dem. Levvel!" Formælingen var end- ogsaa bleven fuldbyrdet med en tredobbelt Ceremonie: først havde Frankrigs nye Kantsler Hr. Pasquier. foretaget den borgerlige Copulation. Derefter var den katholske og den protestantiske Vielse gaaet for sig. Da Kantsleren spurgte Brudgommen: Vil Deres Kgl. H. have Prindsesse Helene Louise Elisabeth af Mecklenborg-Schwerin til Gemalinde? havde Prindsen svaret fast og høit, idet han ærefrygtsfuld vendte sig mod Kongen: Ja, min Herre!" Prindsessen havde derimod udtalt sit Jamed høistbevæget Stemme og et barnligømt Blik henvendt paa sin Moder. Ved den protestantiske Copulation havde Præsten ligefrem spurgt: "Ludvig Ferdinand Philip af Orleans, vil De have Helene Louise Elisabeth af Mecklenborg, til Gemalinde og ligeledes omvendt. Paa Begges Ja havde han velsignet Parret med de sædvanlige Ord: "Hvad Gud haver sammenføiet, tør intet Menneske adskille Under Vielsen vare alle Damer klædte. i Lyseblaat, kun Bruden var hvid. Der fortælles, at Lafitte havde viist sig ved denne Høitidelighed, i en simpel sort Kjole, hvorfor han havde undskyldt sig hos Kongen ved at skylde Skylden paa sin Skræder, der havde narret ham, men var beroliget med det Svar: at Kjolen gjør ikke Manden" – en Anecdote, som, hvis den er sand, geraader saavel Kongen som Hr. Lafitte til Ære. Alle de øvrige Bryllupsgjæster havde været enten i Uniformer eller i guld- og sølvbroderede Klæder. Blandt de mange baade Franskmænd og Fremmede som ved denne Leilighed ere blevne benaadede med Ordener, Ophøielser a. nævnes ogsaa Baron Rothschild, som Storkors af Æreslegionen. - Ved Postens Afgang fra Paris hed det, at Regjeringen havde Aftenen iforveien faaet Efterretninger af saadan Vigtighed, at der strax den samme Aften var sendt flere Depescher til Fontainebleau, ja at Ministeren Montalivet endog selv var midt om Natten reist dertil. Rygterne sige, at de vare fra Algier, og angaae et Nederlag som Abdel Kader havde tilføiet General Bugeand. Tydskland. J Braunscheig har det gjort megen Sensation, at der pludselig var givet Ordre til, at Borgergarden, som et Aarstid har været opløst, nu skal væbnes igjen. J Storhertugdømmet Hessen, er det bleven paalagt Armeens Officerer at holde nøie Opsigt med deres Undergivne, især i Kassernerne, at der ikke skal indsnige sig statsfarlige og sædefordærvelige Lærdomme iblandt Soldaterne. – Den 1ste Juni var Kronprindsen af Sverrig indtruffen til Frankfurt, under Navn af Grev Tulka. Høistsamme har ved sin Afreise fra Berlin benaadet General v. Hedemann og Major v. Carisien, med Sværdordenen.