Viborger Samler, 1782-03-25
90 De 9. Mandagen den 25 Martii. N. C., Efterretning om Voltære. Maria Francis Arouet, der har gjort sig saa berømt under det Navn Voltære, (saa hed et lidet Gods, der tilhørte hans Moder) blev født den 21 November 1694. Hans Fader var Francis Arouet, en af Kongens Raad, Advocat i Katelet og Skatmester ved Regnskabs Kammeret; Moderens Navn Navn var Maria Margarethe Danmart. Det overordentlige Genie, der har været hans Aarhundredes Vidunder, beholdt sine Sindskræfter i fulde Styrke lige til sin Dødsdag, omendskiøndt han blev fire og firsindstyve Aar gammel. Neppe kan nogen, hverken af de gamle eller nyere Forfattere, settes i Ligning med ham, i Henseende til hans Gavers Flygtighed; han besad Dygtighed til at udføre enhver Videnskab, han paatog sig at afhandle, lige fra de forborgneste Undersøgelser i Philosophien, til de flygtigste Skiemterier af Vittighed og Jndbildninskraft. J Selskab, var hans Valg=Sprog, vive la bagatelle, og i Studering lignede han Locke og Bacon, og lodsig ikke afbryde af sin nærmeste Beslægtigede eller fortroligste Ven. Han nedsteg af en gammel skiønt ikke meget bemidlet Familie, dog levede han den største Part af sit Liv i Pragt og Overflod, der meest kom af Salget af hans mange Verker; i hvis Afsetning han bliver beskyldt for megen Falskhed, som nemlig at skulle have solgt den samme Copie til adskillige Boghandlere. Hans Henrinde gjorde ham først anseet som Digter, en Mængde Dramatiske Stykker fulgte paa den; og hans Pucelle d'Orleans tilligemed fleere bidende Verker, tildrog ham baade Berømmelse og Had. Alle hans philosophiske Arbeider vidne om deistiske Grundsætninger, hvilke gjorde Geistligheden, til hans svorne Fiender, der have grebet alle muelige Leiligheder til at bagtale ham og endeligen nægtet ham kristelig Begravelse i Hovedstaden; ikke, som man urigtigen har formodet, fordi han havde været Komoediant, da han aldrig spillede for Penge, men alene for sin Fornøielse; og er derfore ingen Forhold i den Ligning, der offentlig i Trykken er bleven gjort, imellem ham og Moliere; da denne sidste var en offentlig Skuespiller, omendskiønt tilligemed en Skuespilforfatter af allerstørste Fortienester. Voltære var, imedens han opholdt sig i Engelland, afholdt og elsket af alle der værende Lærde. Han studerede her det engleske, og saavel talede som skrev det med Reenhed og Ziirlighed. Lord Kesterfield var hans særdeles Ven og Bekiendter, og ingen Tid saa fornøiet, som naar han var i hans Selskab. Det er ellers ganske forunderligt, at, uagtet hans nøiagtige Kundskab om vores Sprog, han dog ikke fandt Smag i Shakespeares Skiønheder; men tvertimod greb enhver Leilighed til at laste og giøre ham latterlig. At Shakespeare har mange Uanstændigheder i sine Verker, og har indført Optrin endogsaa i sine Sørgespil, der ere virkelig nedrig lystige, det kan man ikke nægte, men hans mange Skiønheder opveie saa meget disse smaa Mangler, at han endnu til denne Dag ingen Medbeiler har have til at giøre ham sin Roes stridig. Viist nok er det, at han hverken er saa nøiagtig eller saa fiin, som enten Cornielle eller Facine, men derimod er hans Jnd bildning saa udsvævende, hans Flugt saa bestyrtsende, og hans Tankers Hastighed og Sammenklædning saa forunderlig, at man med Rette maa tilstaae, han er uden Lige. Man siger ikke urigtig, at Corneille og Raune studerede Aristoteles og Horatius; men Shakespeare havde en endnu sikrere Veivisere, Naturen nemlig, som han eftergrandskede i alle dens Forskielligheder og skiulte Vraaer. Men for igien at komme til vores forrige Materie, da var Voltæres Genies Flygtighed saa stor, at han, ligesom de fleeste berømte vittige Hoveder, hverken svarede Ven eller Fiende. Den regierende Konge af Preusen, som han har levet i det allernøieste Venskab med, kunde ikke engang undgaae hans bidende Pen; og vi have meget siker Efterretning, at en vis General Adjutant, for at sette sig i Yndest hos denne Monark, som Voltære havde skrevet en meget skarp Satire om, opvartede den gamle Digter en Dag i Leipsig, og, da han var bleven indledt, lukte han Døren i Laas, og pryglede sin Vert dygtig af, hvorpaa han, endnu ikke hermed fornøiet, tvang ham til at underskrive en Qvittering af omtrent følgende Ord: Underskrevne har af Kapitain N. N., annammet hundrede vel anbragte Stok Stokkeprygl til Betaling for adskillige væsentlige Tienester, beviste Hans Majestæt, Kongen, af Preusen. Voltære. (Resten følger.) Franco.