Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-01-14
Svar fra Hs. Majestæt Keiser Alexander den første, dateret: Petersborg, den 2den Februar 1822. Kiæreste Broder, Jeg har læst deres Skrivelse. med al den Opmærksomhed, som dens Jndhold udkræver. Da jeg har altid vidst at vurdere Deres Hiertes ophøiede Følelser, saa fandt jeg i denne Skrivelse intet Uventet. Den har givet mig en nye Prøve paa Deres rene Hengivenhed for Staten, og paa Deres Omsorg for dens uforstyrrede Rolighed. - Overeensstemmende med Deres Ønsker, har jeg meddeelt Vor kjære Moder Deres Skrivelse. Hun har læst den med samme Følelse som jeg, og erkiendt de ædle Bevæggrunde, som have ledet Dem. – Jngen af Os kan nu andet, efterat have overveiet de Grunde, som De anførte end at overlade Dem Friehed til at følge Deres uforanderlige Bestemmelse, og bede den Almægtige at velsigne Følgerne af saa ædle Hensigter. Jeg er &c. (Undertegnet.) Alexander. Tredie Bilag Keiser Alexanders Manifest"Vi Alexander den første, af Guds Naade &c.a. c. giøre vitterligt til alle Vore troe Undersaatter. Fra det Øieblik, da Vi overtoge Regieringen over alle Russer, have Vi bestandig følt, at det var Vor Pligt mod den Almægtige, ikke allene at stadfæste og forøge under selve vor Regiering Vort kjære Fædrenelands og Vort Folks Lykke, men ogsaa at berede og sikkre deres Roe og Lykke efter Vor Død, en klar og tydelig Udnævnelse af Vor Efterfølger, overeensstemmende med Vort Keiserlige Huses Ret og med Keiserdømmets Fordeel. Vi kunde ikke, efter vore Forgiængeres Exempel, udnævne ham umiddelbar, i den Forventning, hvori Vi vare, om det ikke maatte behage det guddommelige Forsyn, at skiænke Osen Thronarving i den lige Linie. Men jo ældre Vi blive, desto mere troe Vi at burde ile med at sætte vor Throne i en Stilling, at den ikke noget Øieblik kunde blive ledig. "Da Vi nærede denne Ængstelighed i Vor Siæl, indkom Vor meget kiære Broder, Cesarevitsch og Storfyrste Constantin, som herved fulgte sin frie villige Tilbøielighed, til Os med Begiæring om at overføre hans Ret til den souveraine Værdighed, til hvilken han engang kunde blive ophøiet ved sin Fødsel, til den, som efter ham tilkom denne Ret. Han forkyndte paa samme Tid sin Hensigt, derved endmere at bestyrke den additionelle Act om Tronfølgen, som Vi have udstedt i Aaret 1820, hvilken Act er frievillig og høitidelig anerkiendt af ham for hans Vedkommende. Vi ere inderlig rørte af den Opoffrelse, som Vor elskede Broder har bestemt sig til at giøre, med saamegen personlig Fornægtelse, for at besætte Vort Keiserlige Huses Arvefod og det Russiske Riges uforstyrrede Rolighed. – Efterat have paakaldet Guds Bistand, og nøie overveiet en Sag, der er ligesaa dyrebar for Vort Hierte som vigtig for Staten, og efterat Vi have fundet, at de Grundlove som bestemme Tronfølgen, ikke betage dem, som have Ret til Tronen, Magten til at giøre Aftaldderpaa, naar der under slige Omstændigheder ikke viser sig nogen Hindringer i Tronfølgen - saa have Vi med Vor ophøiede Moders Samtykke og ifølge Vor høie Ret som Hoved for den Keiserlige Familie der er tilfalden Os ved Arv, og i det Vi udøve den Magt, som Vi have fra Gud, befalet som følger: 1. Den frievillige Act, hvorved Vor Broder, Cesarevitsch Storfyrste Constantin, som i Alder følger paa Os, giør Affald paa sine Rettigheder til Thronen over alle Russer, er og bliver fast og uforanderlig. Denne Affaldsact skal, forat dens Ægthed kan være saameget desto vissere, opbevares i den store Assomptions=Cathedralkirke i Moskov, og i Vort Keiserdømmes tre høie Collegier, i den hellige Synode, i Rigets Raad og i det dirigerende Senat. 2. Jfølge disse Bestemmelser, og i nøie Overeensstemmelse med Arvefølge-Loven, erklæres Vor anden Broder, Storfyrste Nicolaus for Vor Thronarving. Saaledes have Vi da det behagelige Haab at Rigets høie Administrationer naar det behager Kongernes Konge, efter den for alle Dødelige fælleds Lov, at kalde Os fra vort timelige Rige ind i Evigheden – at da disse Administrationer, hvem Vor nærværende og uigienkaldelige Villie og lovlige Bestemmelse vil blive communiceret til beleilig Tid og efter Vor Ordre, ville ile med at aflægge Troeskabseden til den Arve-Keiser, som Vi nu have bestemt for alle Russers Throne, for Kongeriget Polens Throne og for Storhertugdømmet Finland, som uadskillelige derfra. Hvad Os selv angaaer, saa bede Vi alle Voxe troe Undersaatter, at de, med den samme Kierlighed, hvilken lod Os betragte som Vort første Gode paa Jorden den Omhu, som Vi have for deres fremtidige Vel, vilde henvende deres inderlige Bønner til Vor Herre, Jesus Christus, at han naadigen, med sin uendelige Miskundhed, vil modtage Vor Siæl i sit evige Rige. Givet paa Tarsko=Selo, den 16de August 1823. Vor Regierings 23de Aar. (Undertegnet.) Alexander.