Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-03-29
Ved sin Ankomst til Ravnholt traf Viceadmiralen sin Broder i Haugen med Spaden i Haanden, sysselsat med at grave. Ved hans Side legede to nydelige smaa Drenge, den ene paa fem og den anden paa sex Aar. J Lysthuset sad hans Kone med et lidet spædt Pigebarn og strikkede. Efterat Helten havde favnet sin Broder, hilset paa Svigerinden og adskillige Gange kysset de Smaa, raabte han: "Naa, jeg vil ikke spørge Dig hvorledes Du har det, Casper, thi jeg seer nok, at Du lever som Adam i Paradis, paa det nær, at Du ingen Cain har til Søn og ingen Slange til Nabo. Det er jo nogle velsignede Unger Du har der." – "Ja, min Broder, svarede Schoutbynakten, jeg føler mig saa lykkelig, som nogen kan ønske sig i dette Farvand. Min Skude kunde aldrig have en bedre Ankergrund." Det troer jeg Tordne mig nok, sagde Tordenskjold. Du ligger med Din lille Flaade i Hymens Havn." - "Hvad hindrer Dig fra ogsaa at seile derind, min Broder, udbrød Schoutbynakteen? – "Det er ikke saa ligefrem med mig som med Dig, gode Casper. Dit Fartøi er en let seilende Brig, der kan løbe ind, hvor det skal være, mit derimod en kluntet Orlogsmand. Alt det Takkelage Du her seer, han viste paa sine Hæderstegn, tillader ikke at løbe ind i enhver Havn. Jeg maa seile saa forsigtigen, at jeg kan ligge der, naar jeg eengang er kommen derind, saaledes at ingen leer mig ud. Du forstaaer mig jo nok – Fuldkommen, min Broder, Du mener, at Du ikke kan leve saa jevnt og ingetogent som jeg? Ja, saa omtrent."Jeg vil gjerne indrømme Dig, kjere Casper, at Du som Viceadmiral, og i de Forhold, Du staaer ikke kan leve som jeg. Men Herre Gud, saa maa man heise Seilene efter Vinden, strække Tæring efter Næring." - "Du kan godt snakke, Casper; hvor langte troer Du vel en Mand i min Stilling kan komme med tolv Hundrede Rigsdaler Løn?" - "Men Du har jo faaet mange Prisepenge, kjere Peter?" – "Prisepenge?" raabte Tordenskjold noget bittert - ja, spørg Admiralitetet – det vil kunne sige Dig, hvor mange Prisepenge jeg har faaet. Nu har man smuk mig om Munden med Løvter i et heelt Aar, men jeg seer ingen og faaer vist aldrig saa meget som et Skraa. Det sørger Rosenpalm og Rostgaard nok for." - "Du har jo dog faaet en sjunken Spaniefarer med en riig Ladning foræret, sagde Schoubynakten. - "Jo det var en smuk Foræring!" svarede Tordenskjold, maatte jeg ikke lade den optage paa min egen Bekostning? Maatte jeg ikke lade den sælge i Spanien, Og hvad fik jeg der for den? Hvad blev mig tilovers." - "Men Du er dog nu i den Alder, hvor det er den rette og passende Tid at gifte sig", indvendte Schoutbynakten, "enten Du saa har store eller smaa Jndkomster. - Jeg har jo heller ikke endnu ganske aftakket min Kierlighedsgale, svarede Tordenskjold noget lystig - "Men Du vil jo reise udenlands, det vil jeg, hvo veed hvad det kan være godt for." - "Men hvad vil Du udenlands, gode Peter, nu Du er kommen ind i Admiralitetet, Du har jo flakket nok omkring paa Havet. Lidt Hvile paa Landjorden kunde Du trænge til.""Men om jeg nu, imellem os sagt, min Broder, netop søgte Jndløbet til Hymens Havn udenlands Han tog et Miniaturportrait, indfatte i Guld, frem og viste Broderen det. "Hvad synet Dig om denne lille, rødmosede, blaaøjede, so haarede Glut? Troer Du ikke at en saadan Prise med en Ladning af 80,000 blanke Guinter jo nok var værd at tage paa Slæbetouget, hal lige ind med den i Hymens Havn, og siden raabt Victoria, le af Admiralitetet og give hele Verden en god Dag?" – "Ja, naar saa er, og Briggen iøvrigt er af stærkt Tømmer, god Reisning, en paalidelig Seiler paa Livets Hav, og skikket til at udholde Skjebnens Storme, saa har jeg vist intet at indvende derimod, svarede Schoutbynakten. - "Vi ere her under fire Øine, sagde Tordenskjold, og Du er min Broder, Dig kan jeg betroe en Hemmelighed, som ikke hidtil er kommen over mine Læber. Dette Contrafei her er min Fæstem, i det mindste i Tankerne. Det er en engelsk Miss. Hun et smuk, forstandig, har et ædelt Hjerte, som min Ven, den brave Lord Carteret, helligen har forsikkret mig, og hendes Formue kan gjøre mig til een af de uafhængigste Mænd i Landet." - "Men er Du vis paa at faae hendes Haand?" spurgte Schoutbynakten. - "Saa temmelig", svarede Tordenskjold. "Lorden har loddet hendes Hjerte, og fundet, at det er en god Ankergrund for mit." Nu saa give Gud - sagde hiin, i det han foldede sine Hænder og kastede et andægtigt Blik op til Himlen - Dig Lykke og Velsignelse til Dit Forehavende! Dit Held, min Broder, har hidtil været stort, men det, som skal sætte Kronen derpaa, en god, retskaffen, elskværdig Huustru, mangler Dig endnu. Gid at Du maatte finde hende i den engelske Miss De fortsatte Samtalen endnu en god Tid, indtil den blev afbrudt af Fru Wessel, der imidlertid havde underholdt sig med den unge Lehn i Haugestuen, hvor et Bord blev dækket, og som kom for at bede sin Svoger, at tage nogen Forfriskning. Efterat have tilbragt en Dag i sin Broders Huus, tog Tordenskjold, ledsaget af de bedste Ønsker, til Corsøer. Der ventede ham den unge, raske Capitain Plovart, som saa ofte havde fægtet under Viceadmiralen og, efter Aftale, skulde følge med til Hamborg, for at besøge sine der boende Forældre.