Ribe Stifts Adresseaviser, 1820-01-14
J Kønigsberg er i forrige Aar ført 2576 Mennesker og begravede 2040. Blandt de Høde har 3 Personer opnaaet en Alder af 101 Aar, Antallet af Fattigbørn, som underholdes i de forskiellige Kirkesogne i London og Vestminster beløber sig til En Blytækker og hans Søn i Main bestege et hvit Kirketaarn, for øverst oppe at foretage et Reparatur derpaa. Faderen, der vel alt kunde tælle sine 50 Aar, klar trede foran; Sønnen fulgte. Den store Mængde Folk, der nedenfra saae til, glædede sig i Begyndelsen, thi Opgangen gik en Tidlang rask og lykkeligt fra Haanden: Pludseligt toner et græsseligt Skrig, næsten øverst oppe ved Kuglen glider den unge Mand, og styrter ned. Hans Hierneskal knustes ved Faldet fra den frygtelige Høide, intet Spor af Liv opdagedes i ham. Faderen steg imidlertid ufortrøden videre, fuldendte sit Arbeide, og kommer efter et Par Timers Forløb ned igien, saa fattet som muligt. Fra alle Sider omstrømte Folket ham, alle beklagede ham. "Stakkels Mand, ulykkelige Fader, raabte vel Hundrede paa een Gang: "Veed J vel, hvorledes det staaer til med Eders Søn. - Han er død, han maa være død, svarte han temmelig rolig: Lfalder man fra en saadan Høide, er der ingen Redning at tænke paa Men for Himlens Skyld, hvorledes blev J tilmode da J mærkede hans Fald – Som en Fader maa bli pe tilmode, naar han skal miste sin eneste, sin kjære Søn. Gandske uventet kommer sligt et Fald os ingenlunde. Vi kattre altid og med den Frygt, ei at slippe levende ned. - Og naar, hvor mærkede J hans Ulykke først: " 70, betimeligt nok, To - tre Secunder, før han styrtede." - Hvad - hvad siger J, før han styrrede: Nu ja, ja Thi - at jeg skal hielpe Jer af Drømmen, i en Hast - egentlig faldt han ikke, jeg selv kastede ham nedl Med Afskye og Forfærdelse skreg man: "Gud Gud, hvor var det mueligt: - Det vil jeg vel for Aare Jer, og det som jeg haaber, ret tydeligt svarte Manden. Maaskee veed I det - maaskee veed I det ikke - kort og godt da Ved vort Haandværk er det Regel og Vedtægt: den Ældre, den mere Øvede stiger foran; den Yngre kommer bagefrer. Som en Stige er bleven fastgjort, bliver en anden sat ovenpaa, og bunden til forneden. Det er ikke saa vanskeligt endda. Nu stiger den Forreste videre paa denne halvbefæstede Stige, og binder den fast foroven paa samme Maade; og der er Hovedsagen, som J let vil indsee. Da jeg nu idag just var i Begreb, med, at giøre dette paa En af de allerhøieste Stiger, hørte jeg pludseligt min Søn raabe bagved mig: "Ak, Fader, Fader, jeg bliver saa underlig! Alting sortnes formig! Jeg veed ikke meere, hvor jeg er - Strax slog jeg ud med den høire Fod paa Lykke og Fromme, tra ham rigtig lige for Panden, og ned fløi han, uden at give den mindste Lyd fra sig. - Grueligt Grueligt, Riding, hvi gjorde J det: - Saa hør mig dog ufor J dømme mig. Ved vort Haandværk, seer J, kommer Alting an paa, at man ikke bliver svimmel. Hvo der har denne Ulykke, har den i en vis Høide, hvor har ikke kan sætte sig, ikke holde sig ved Noget, han er redningsløs forloren. Det var idag Tilfældet med mit Søn. Der, hvor det fortnedes for hans Øine, var ar ei at tænke paa, at det nogensinde skulde lysnes for han mere. To - tre Secunder efter maatte han styrte ud Men før han styrtede, greb han ogsaa gandske vist i den sidste, bevidstløse Dødsangest efter den halvbefæstede Stige, hvorpaa jeg stod, for at holde sig ved den: den vilde give efter, og da styrtede vi Begge. Dette, alt dette forudsaa jeg klart i hiint Øieblik, og for at forebygge det, gav jeg ham rask det Stød, der og ham ned, og som J see, har reddet mig. Siger mig nu alle J, som nys kaldte mig en Nidding, havde det gavnet hans hielp løse Enke, hans uopdragne Børn, hvis Forsørgelse nu paaligger mig, ja havde det gavnet ham selv, om jeg var brædt med ham: Ar opoffre mig for ham, der kunde have været Faderpligt, men at jeg planløst skulde opoffre mig med ham - det, det, rykkes mig, kunde Jngen fordre, og det trøster jeg mig ogsaa til, at lade paa kiende af geistlige og verdlige Dommere."- Mørk Stilhed herskede nogle Øieblikke. Jngen vidste, hvad her var at svare paa. Endelig vaagnede dog den almindelige Uvillie paa nye, og man fordrede ham fængslet. Han blev det. J Forhøret vedblev han at bekiende, hvad Jngen paa Jorden vilde have kunnet sigte ham for Hans Handling indberettedes til høiere Authoriteter, og det gik hans Dommere, som det var gaaet Folket. Begyndelsen giøs de tilbage, men efter modnere at have overveiet hans Stilling og Grundene, han havde handlet efter, maatte de tilstaae, han havde sluttet efter en vel græsselig, dog rigtig Logik, havde viist en grusom og dog beundringsværdig Aandsnærværelse: og deres eenstemmige Dom frikiendte ham aldeles.