Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-02
Den for Geistligheden saare vigtige Indkomst Tienden, forbigaaer jeg her at om der godt af saadanne Magelæg, nævnes den folkedide Refusion Præsten, i Skjelbye, nyder fra Gunderslevholm. handle, da jeg allerede forhen i dette Blad No. 62 har anført de Vanskeligheder, dens Oppebørsel medfører. Foruden de hidtil anførte Indtægter, er Præsterne og tillagt Paaske- og St. Hans Rente, som kaldes med flere forskjellige Navne, snart Naadest, snart Smaaredsel, undertiden og Smaarente. Ligesaa forskjellige som Navnene ere, ere og Ydelses=Maaderne. Det almindelige er nok, at en Heelgaard ved Paasketider yder Præsten en Snees Æg, og et Brød, eller 16 s. derfor, og ved Midsommerstid 1 Pund Ost pr. Td. Hartkorn. Paa nogle Steder ydes i det Sted 1 a 2 Skp. Sæderug af en Gaard, eller Penge, som dog sjelden ere mere end 3 Mk., paa enkelte Steder ydes tørret Fisk, og atter paa andre noget Høe. - Nogle Bønder staae i den urigtige Formening, at disse Jndkomster ere en Villighed fra deres Side, som de kan yde om de vil, og undlade om de vil. After andre troe, at de af disse Ydelsesmaader kan vælge hvilken de vil, som i Grunden er eens med den første Mening, at de Jntet vil yde. Er Præsten saa uheldig enten fra Fattig eller Skolevæsenets Side, eller fra det Tilsyn, der skal haves med deres Børns Sædelighed, eller fra nogen anden Side paa Embedsvegne, at mishage dem, eller om de høre, at i Naboe sogne er sligt kommet under Ventilation, saa kan han let risqvere, at der af den Aarsag bliver holdt en Forsamling ved et Drikkelag, og der sat under Spørgsmaal, om man for Fremtiden skal yde, som man hidtil har gjort, eller aldeles Jntet yde, men det sædvanligste er, at under Vacance eller ved en nye Præsts Ankomst denne Sag bliver taget under Overveielse, og en Beslutning fattet. Finder Præsten sig nu ikke tjent med det Alternativ, enten Jntet at saae, eller at faae efter Bøndernes vilkaarlige Kiendelse, og ikke som hans Formænd have faaet, saa er der ingen anden Udvei til at faae noget ind Proces; thi D. L. 2126 tages ikke længere saaledes til følge, at Præsten blot har at angive det Udeblivende af hans Jndkomster, og da afvente Følgen af andres Virksomhed. Det høieste, Præsten kan vente sig, er at hans Klageover Udeblivelse eller vilkaarlig Forandring af denne Deel af hans Jndkomster bliver af Vedkommende understøttet, og anbefalet til benefie. proc. grat. - Nu er det altid et Onde, at maatte hævde sin Ret ved Lovmaal. Jmidlertid kan Omstændighederne være af den Beskaffenhed, at Lovmaal selv for den viseste og dydigste Mand kan blive Pligt. Angaaer Tvisten en Rettighed, som man kan efterlade i Arv til sine Børn, og senere Efterkommere, saa vilde det vist nok være urigtigt, at opgive sin Ret, fordi man er nødt til at handthæve den ved Proces. Men i Henseende til fortiente Embedsindkomster er det en tung Sag at inddrive disse ved Proces. Præsternes Jndkomster ere vist nok, paa meget faa Steder nær, af den Beskaffenhed, at de ikke uden Savn kan undværes, naar de ere fortiente. Kan Præsten nu ikke faae dem til den Tid, de ere forfaldne, maae han, for at leve, gjøre Gield. Hertil kommer, at Skatter, og andre Paalæg kan han ikke blive frie for at betale, fordi en Deel af hans Jndkomster udeblive. En Termin er fastsat for enhver Skats- og Paalægs Udredelse, naar denne Termin er udløben, kan Vedkommende ikke lade sig afvise med den Undskyldning af Præsten, at en Deel af hans Jndkomster er udebleven, og at han ved Proces maae inddrive samme. Kan han nu allerede være nødt til at gjøre Gield for at leve, saa maae han endnu gjøre mere Gield, for at kunne betale.