Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1809-06-06
æsthetiske Recensioner, der findes i dette Blad, have med Undtagelse af faa – længe mødt den storste Ringeagt hos Publikum og hos Skribenterne. En Bedømmelse er saa ussel som den anden, og en Recensent træder i den andens Fodspoer. Naar Personer, uden Anseelse og uden Vægt, uden Kald og uden Natur, bedømme en Skribent, som Skolemesteren, der giennemretter en Eleves Stilevelser, da maa nødvendigviis Kritikken synke under dens Værdighed, forhaanes og ringeagtes. Professor Guldberg har i Fortalen til mine, samlede Digte, fundet sig foranlediget, at omtale den æsthetiske Kritik med disse Ord"Spørger man mig ellers, om jeg da ved de offentlige Recensioner over mine forhentrykte Arbeider deels er bleven gjort opmærksom paa Feil, jeg kunde hælde til, deels har vundet min Ængstlighed for ei at bruge Filen noksom, saa kan jeg et Andet end lovereenstemmende med Sandheden, svare det bestemteste Nei. Af dem har jeg hidtil haft liden, eller maaskee slet ingen Nytte, som jeg overalt meget tvivler paa, at nogen dansk Digter vil kunne give de seenere Aars offentlige danske, saakaldte Bedømmelser, det Vidnesbyrd, at de i mindste Maade have kunne veilede ham. Vort Parnas har længe til megen Skade savnet aldeles en offentlig Aristarch, hvi"Domme, Bifald og Advarsel, kunne være Digteren fyldestgiørende. Man søge hvor man vil, og, naae man da finder de Liniesamlinger, som uden Blu stemples med Navnet Recensioner over Digterarbeider, skal man see: at de, een for alle og alle for een bestaae af en Catalog, stundom slet nok og altid tør som dens Forfatter, over Stykkets Jndhold: et par søde eller sure Floskler, en meget omhyggelig Trykfeilsliste, ledsaget af den kaadeste Gloserettelse: et Buk for eller et Sidehug til indtrukne og aldeles uvedkommende Personer, og altid det ideligen fremstikkende Sic volo, sic jube, stat pro ratione Voluntas. Med sligt skal nu Digteren lade sig nøie; thi at recensere er at dadle, og den, der saaledes bestandigt kan dadle, troer Mængden maae være et stort Hoved. Ved nu Aar ud og Aar ind at see Parnassets Dommersæde, bekravlet snart af den eene snart af den anden Dverg, der alle gribe efter Svøben, fordi Smældet morer, men skye at røre ved Vægten, fordi den er dem meget for tung, maae Digteren snart komme saavidt, at det bliver ham en ufravigelig Grundsætning: aldrig at læse hvad der skrives om ham."Der kan i denne Henseende ikke siges noget mere treffende. De saakaldte Konstdommere skye enhver æsthetisk Udvikling af et Konstværks Fortrinligheder, men opholde sig derimod stedse ved Smaating. Vor store Digter Øehlenschlægers Værker frembyde den bedste Leilighed til høiere Konstbetragtninger. Man underkaster denne Digters Værker den detaillerende Kritiks Prøvelser, denne leder til Smagheder, og Smaaheder ere ingen Konstdommer værdige. Det Gode maae fremstilles i det Hele, det absolut Slette kan med faa Ord charakcir for teriseres. Den store Lessing har fremstillet følgende Maximer for Konstdommeren, schmeichelnd gegen den Anfanger; mit Bewunderung zweiseln, mit Zweisel befunderne gegen den Meister, abschrekend und positiv gegen den Stumper, honisch gegen den Praler, und o bitter als moglich gegen den Cabalenmacher, Lessing har i sin Tid fulgt disse Forskrifter, alle hans Bedømmelser bære Præg af Grundighed og Videnskabelighed. Et nøiere Studium af hans Værker vil derfor stedse lønnes, og føre til dybere Jndsigt i Konsten. Kritikken angaaer nærmest Forfatteren; den skal belære og veilede ham. Umodne og umyndige Domme skade mere end de gavne, og enhver maa væmmes ved at læse dem. (Fortsættelsen følger.)N. Fürst. Følgende mærkværdige Udtog af Greve Da bergs Dagbog fra Begyndelsen af 1658 indtil han, efter Fredsslutningen med Dannemark, ankom med Carl den Tiende til Gothenborg, uddraget af Grevens egenhændige Svenske Manuskript, som gjemmes paa Gaarden Skang i Sødermanland, fortjener her en Plads som et vigtigt Bidrag til Fædrenelandets Historie: