JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
J No. 151 af Aarhuus Avis læses følgende: J Anledning af det i Mussmann & Schwedlers Gaard Natten imellem 3 og 4 Decbr. sidstafvigte forøvede Jndbrud, blive herved Alle og Enhver gjentagen erindrede om og advarede, ei at huse enten Mussmann eller Schwedler, eller at have mindste Forbindelse med dem. Hvo som maatte handle herimod, sant hvo der maatte vide deres Opholdsted uden at angive saadant for Øvrigheden, maae vente, naar det opdages, at vorde paa det alvorligste anseete. Hvo der enten selv paagriber nogen af dem, eller med Vished kan opgive deres Opholdsted saaledes, at de derefter vorde paagrebne, tilsiges herved en Belønning af 500 Rbd. Sølv. - Aarhuus Politiekammer den II Decbr. 1818. - Fleischer.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
J Viborger Samler bekjendtgjør Hr. Kammerraad Just, dat. Viborg 8 Decbr. 1818, føl Efterat jeg havde til S. T. Directiogende: nen for Nationalbanken i Kjøbenhavn indsendt de 2de af mig i Samleren No. 142 anmeldte formeentlig falske Rigsbankdalere, der vare mig som falske overladte og S. T. Hr. Amtsforvalter Justitsraad Gjørup her i Viborg tilhørende, der og ansaae dem begge for falske, har jeg ved bemeldte Directions Svarskrivelse af 5te Decbr. d. A. faaet den Underretning: at det første Slags i bemeldte No. af Samleren ommelte Dalere, ikke ere falske; men, at den forskjellige Størrelse af Hs. M. Kongens Brystbillede, hidrører fra, at man i Myndten har tvende forskjellige Stempler til Aversen. Derimod ere det sidst anmeldte Slags, nemlig de støbte med den uordentlige af stregede Rand, falske
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Blandede Efterretninger. Prof. Steffens har udgivet et nyt Værk under Titel af Karrikaturen des Heilig sten.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Jesuiterne, som nu atter ere blevne en Gjenstand for offentlig Opmærksomhed, have i Christian den Fierdes Tid spillet en ikke uvigtig Rolle i Danmark og Norge. Under Kongens Ophold i Bergen (1604) klagede Bisperne over, at Borgerne i de norske Kjøbstæder sendte deres Børn til fremmede Riger, for at oplæres af Jesuiterne, hvortil de forførtes af fremmede Kjøbmænd, især de, som kom fra de spanske Nederlande, og at Jesuiterne stundom ogsaa kom selv, forklædte som Kiøbmænd eller Skibsfolk, med Skibene, for at lokke Ungdommen til at følge med sig. Kongen lovede, at han, saasnart han kom til Danmark, vilde raade Bod herpaa, og befalede strax, at Bisperne tilligemed Provsterne, saavel i Kjøbstæderne som paa Landet, skulde have et vaaget Øie med, hvo og af hvad Huse de Børn vare, som saaledes bleve udsendte, hvilke de altid i deres Kirkebøger skulde optegne, paa det de kunde være kjendte, naar de kom hjem, og ikke hemmeligen enten til Kirke= eller Skoletjeneste skulde forfremmes. Det skulde, ved deres Hjemkomst, naar de vilde nedsætte sig i Kjøbstæderne eller paa Landet, ikke være dem tilladt at boe, med mindre de vilde bruge nogen verdslig Haandtering. J Aaret 1612 viste det sig, at Bispernes Frygt havde været meget grundet. Endeel af den udsendte Ungdom kom virkeligen tilbage, og vare saa vel underviste af Jesuiterne, at man - som Slange siger - ikke allene ved Kjøbenhavns Høiskole holdt for, at de havde den rette og sande Mening om Gud og hans Ord, men at de endog fra deres Lærdom og Skarpsindighed vare blevne forfremmede til et og andet Præstekald i deres Fædreneland. Da de havde faaet Myndighed at tale offentligen i Menighederne, begyndte de Tid efter anden at yttre sig, uagtet de ved deres udvortes Skikkelighed allerede havde vundet menig Mands og adskillige af de Rigestes Yndest. Men Bispen i Opsloe, Mag. N. Clausen, klagede derover hos Kongen, som strax befalede Statholderen i Norge, E. Kruse, uopholdeligen at vise Biskoppen al muelig Bistand.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Biskoppen gjorde nu Jagt paa de papistiske Ræve, som de da kaldtes, og var heldig nok at faae dem opjagede og fordrevne. Den vigtigste af dem var en Præst i Opsloe, ved Navn M. C. Hiort. Han blev strax dømt fra sit Kald og Embede og forviist fra Rigerne. Flere bleve opsøgte i Moss, Laur pigen og omkring paa Landet. J Opsloe fandtes ikke færre end fem. De bleve alle indstevnede til Herredagen i Skeen, hvorhen Kongen havde ladet kalde alle Norges Biskopper. Samtalen imellem dem og Biskop Clausen varede til paa tredie Dag, uden at de kunde staae sig imod ham; Kongen selv hørte derpaa fra Begyndelsen til Enden, og sadi Retten fra om Morgenen til langt ud paa Aftenen. De Præsteviede bleve dømte fra Kald, Embede, Præstedragt, saavel som fra deres Formue, Adel og Arv. Dernæst bleve de forviste Landet med Trudsel, at miste deres Hals, dersom de komme tilbage. De Jkke=Præsteviede bleve, under samme Trudsel, landforviste. Protest. (See forrige Numer, S. 1659.) 9, grumme, ubevægelige Skjald, Kan Du i Graven ei min Brøde glemme? Vil Du forfølge mig med Tordenskrald End der, hvor mine Frugter Svedsker gjemme? Du mig saare med Din Digterdolk Endog blandt Maddiker, Møl og Jnsecter, Og gjøre mig til Spot og Spee for Folk Endog som Kræmmerbølle for Confecter, Vil Du oprippe hine gamle Saar, Som nu er lægte med arabisk Plaster, Og lig en Ninus trække ved sit Haar En halv forglemt og halv forfulet Faster? J den uhyre halvoplyste Grav, Hvor ingen Vandrer sætter meer sin Stav, Du staler om Arabia Petræe, Og sigter mueligen til en Medea? Men glem dog ikke, at dens Beduiner End leve, i hvorvel den selv er død, Og at iblandt dens levnede Ruiner, End findes mangen udslukket Glød.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Min Sjelevandring ei er ganske endt, Hvo veed, om ikke jeg engang opstander, Og, naar min Bane jeg har gjennemrendt, Selv i Arabia Petræa lander, Hvor Tyrker og Araber finde Ly J en petræisk Ørkens Caravaner, Og hvor de vandre frem fra By til By Med Beduinernes blodrøde Faner; Hvor, ridende paa Navnløsheds Cameler, Den hele Skare Byttet blandt sig deeler; Jeg seer dem alt, som nys i en Ballet, Der fører endog Fanden i sin Titel, Spadsere i en Hexekreds saa net J Doctorkappe og i Arbeidskittel, J brune Skindpelts og i Uniform, J Slagtertrøier og med røde Huer, Ja nogle, som man læser om hos Worm, End Arm i Arm med deres smukke Fruer. Var end det Hele kun et Drømmebilled, Det selv som Drøm mig meget glæde kan At tænke paa de Roller, jeg har spilled J en arabisk Ørk og et petræisk Land. Tilstaa kun selv, det var et muntert Liv, Da hvert et Dyr i persisk Dyrehave, Frit for at komme i den mindste Kiv, Sig kunde tee som var det reent af Lave; Da man hver Dag til store Herrer skrev Et excellent æsthetisk Himmelbrev, Da indsvøbt i en Bal en Masque Dragt, Man tumled sig i dobbelte Gestalter, Og under Tempelherrens strænge Vagt Var tryg og sikker som i et Gibralter.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Det var Charters store Brokkensbod, Hvor aldrig Nogen holdt sig selv for god At vove et Springom i broget Selskab Selv med en Tyrk, en Perser og en Arab. Ak, nu er hele denne Bod fallit, Og Alting feiet ud til sidste Lase, Hver buden Gjæst er tøflet af med sit, Og søndersplittet er den ædle Rase; Vel har Herr K. os Gjæstebude givet, Men ei forstod han selv at lægge til Hvad i mit eget store Skuespil Den hele Scene har saa stærkt oplivet; Vel faae man og en Harlekin med Maske; Men ganske mangled ham den store Flaske, Med persisk og arabisk Finkelvid, Som man hos mig har skjænked i sin Tid. Vel har han og en dygtig Don Juan, Men imod min han bærer ikke Vand. i Min Bolig var en tyrkisk Kaba lig, En Nohas Ark, paa alskens Dyr saa rig; Hver stod det frit at komme med sin Pose, Og ingentid blev Nogen kastet ud; Selv fra den store Merreløse Mose Kom en rødblakket stangelysten Stud. Tilstaa, o Skiald, det var en lystig Tid, Det gik her til som før paa Bloksbjergs Tinde, Hver paa sit Kosteskaft og unge Kid Sang høit og lydt sit Mare-Mareminde. Det var en Tid, som aldrig kommer meer, Hal da useet mit Sværd jeg kunde svinge; Men alt i Tankerne jeg forudseer At dens Halvmage Kronion, vil bringe!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Kjøbenhavns Børs d. 15 December. Cours. Hamb. 2 M. 246, a vista 252. Amsterdam 2 M. - , a vista - . London 2 M. 10 1/2 Rbdlr., a vista 10 117. Spec. 260. - Specier, solgtes til 16 Rbmk. 14 s. a 15 Rbmk. 16 s., for Committeesedler blev givet (foruden Rente) 101 pr. 100; Oblig. 92. Norske Rigsbanksedler 20 1/2. Svenske Sedler 60 a 62 s. - Disconto 8 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-16
Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. ad Hos Femtende Aargang. No. 101. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Løverdagen den 19 December 1818.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Skildring af den danske Handels Skjebne fra Aaret 1807 til 1818. (Fortsat, see No. 98.) Vi træde nu ind i Aaret 1814, og de politiske Forhold i Europa begyndte alt mere og meere at faae en anden Skikkelse. Toget til Rusland og de deraf følgende Nederlag var den store Harpun, som havde rammet den uhyre Hvals Hjerte. Ved blev den ved at slaae om sig i sine Krampetræk, men det var at forudsee, at den maatte bløde sig ihiel. Vort Pengevæsen havde imidlertid forbedret sig i den Grad, at Coursen nu syntes at ville holde sig imellem 800 og 700, thi man øinede nu dog en Ende paa den store Kamp i Europa, hvorpaa næsten alle Staters Vel saa meget beroede.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Paa den Tid udkom Banktegnene for 12 Rigsbankskilling og 6 Rigsbk. (Plac. af 28 Dec. 1813), hvis Hensigt var, at afhielpe de Uleiligheder, som vare forbundne med de mindre Pengesedler, der under Krigen vare satte i Omløb.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Da Udprægningen af egentlig Skillemynt, saalænge en fast Cours ikke kunde tilveiebringes, var, som det i Placaten hedder, forbunden med betydeligt Tab og desuden ikke svarede til Hensigten, saa forskaffede disse Kobbertegn unægteligen en stor Lettelse i Handel og Vandel. Men menig Mand, som ikke kunde gjøre Forskiel paa blotte Tegn og egentlig Skillemynt, anstillede en Sammenligning mellem vor ældre Kobberskillemynt og hine Kobbertegn, menende at et Rigsbankmark tegn, fordi det ikke var meget større end en fordums Kobberskilling, nødvendigen ikke kunde være af synderlig større indere Værdie. Dette bidrog ikke lidet til at forhøje Arbeidslønnen og nedsætte Pengenes virkelige Værd i den store Hobs Øine. En 12 Skilling agtedes en Tidlang næsten ligemed en fordums Skilling. Statens Udgivter vedbleve at være store, og for at dække dem, der havde rammet Statscassen, i Aaret 1813, fandtes det nødvendigt, at udstede (Plac. af 8 Jan. 1814) gjennem en Committee af Handlende i Kjøbenhavn, en Sum af 5 Mill. Rbdlr. rentebærende Creditsedler, for dermed at dække de nærmest forestaaende Udgivter, hvortil andre Hielpekilder ei i Øieblikket kunde tilveiebringes. Disse Sedler skulde ikke gaae som noget tvunget Betalingsmiddel, hvilket de i Medfør af Rigsbankens Fundation ei kunde, men de skulde indløses i 6 Aar, fra 1815 af at regne, saaledes, at i de to første Aar betaltes 1/10 Deel eller 500,000 Rbdl. og i de fire sidste 1/2 Deel eller 1 Mill. Rbdl. aarligen. Jmidlertid skulde de bære 1 Rbs. daglig Rente af hver 100 Rbd. eller 3 1/2 pCt. De skulde modtages i Kongelige Casser ved contract mæssig Rente- og Capital-Betalinger og som Renter af Rigsbankheftelser, efter deres paalydende Værdie. Til Sikkerhed for Capitalens og Renternes rigtige Betaling skulde for det første samtlige Jndtægter af de Kongelige Jordegodser og Skove i de danske Provindser og af det stemplede Papiir anvendes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Med Fredens Tilbagevendelse (Kieler Tractat d. 14 Jan. 1818) tog vor Cours og med den vor Handel en pludselig Vending. Coursen gik ned til 510 og strax efter Fredsslutningens Bekjendtgjørelse kunde Specier kjøbes til 30 Mk., altsaa for mindre end 1/4 Deel af hvad de gieldte et halvt Aar i Forveien. Det var den tredie store Crisis i vor Handel og vort Pengevæsen. Var der tabt uhyre Summer ved Pengenes Forværrelse, saa tabtes der ikke mindre ved deres Forbedring. Mange havde Pakhusene fulde af Varer, tildeels kjøbte til den høie Cours, Andre havde Effectiver liggende fra de gode Tider, som de ikke havde skilt sig ved, og atter Andre skyldte Penge i Rigsbanksedler. Kun faa havde formodet at Freden vilde komme saa snart, og de fleste ventede at Coursen igjen skulde stige, hvilket virkeligen ogsaa blev Tilfældet, da den gik op til 550, endskjønt den ikke længe derefter forbedrede sig igjen. Paa Livets første Fornødenheder havde Freden og Coursens Forbedring ikke den Jndflydelse, man var berettiget til at vente. Man var nu eengang kommen i Vane med at lade sig Alting dyrt betale, og ugjerne vilde man igjen nedstemme Priserne i Forhold til Pengeforbedringen. Committeesebler sank efterhaanden i Løbet af dette Aar til 61 Rbd. for hvert 100, og dette gav Anledning til adskillige Forslag i offentlige Blade. Man klagede især over, at Pengendlaanere, ved at give dem i fuld Betaling for Rigsbankpenge, derved tilvendte sig 32 pCt. Renter i et Aar. Jngen abnede den Gang, at der vilde komme en Tid da der vilde blive givet 16 pCt. Opgield paa disse Sedler, (Fortsættes.) Folkesange.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
(Efter Jndsendt.) Jeg var forleden i et Selskab, hvor Talen blandt andet ogsaa kom paa Folkesange og de Egenskaber, en saadan bør have. Medens nogle paastode, at en Folkesang maatte være larmende, krigerisk, et Stormstød i Egetoppe, meente andre at den burde aande Ro, Fred, være Aftenvindenes sagte Pust i Løvet. Hvilket Parti havde vel Retten paa sin Side? Jeg troede, og troer endnu, det sidste. Kaste vi et Øie paa Theorierne, hvad lære de Sulzer siger: "at al Sang er et let, men bør og være et kraftigt Middel, til at opmuntre Menneskene til det Gode, forbedre deres Tænkemaade og deres Sæder."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
J det Herder taler om de forskjellige Slags Jndhold, Folkesange kunne være af, spørger han: "vilde vi ei heller gribe den gamle Troes Ende traader i Menneskehjertet, for at berolige dette, mildne det, opvarme det for Dyd og Kjerlighed!" Benjamin Franklin skriver til sin Broder, i Anledning af en af denne forfattet Folkesang: "Du søger, ganske i de gamle Lovgiveres Aand, ved den med Tonekonsten, forenede Poesies Jndflydelse, at virke paa dit Fædrenelands Sæder." Herder siger endvidere, sønderrive J Folkets Helligdom, dets Religions- og hunslige Baand, ved hvilke Resten af dets Lyksalighed hænger, hvad have J da vel givet Folket dermed, Mon fædrelandske Nationalsange, Sikkerligt ikke Tænke vi os nu med disse, som det dog virkeligen synes rigtige Fredsider i Hovedet, et Folk i det Smaa, et Selskab af Danske forsamlet udenlands, en Jurist, en Theolog, en Læge, en Digter, en Officeer, en Philosoph, en Philolog, en Maler, en Billedhugger og en Musicus; hvilken Folkesang vilde de vel vælge, for i Samfund en glad Aften at ihukomme Fædrenelandet? Mon den larmende, den krigerske, Mon ei langt heller den, der minder dem fredeligt om Forældre, Sødskende, Venner, om Fædrelandets tzerlige Egne, om Lykken i at være fødte og baarne der, om deres Alles dybe Længsler, om det faste Forsæt at forblive Fædrelandet troe, om alt det Gode, de ønske denne deres Hjertes ømmeste Gjenstand? Hvad Nytte skal der og egenligt stiftes ved de blot krigerske Folkesange, "Naar Ungdommen, siger Sulzer, ei hører tale om Andet end den Ære, der forhverves i Krigstjenesten, oplues den ene af den Art Ærebegierlighed." Og, spørges nu endvidere, er det gavnligt, at den oplues deraf ene Bør ei Freden være den Tilstand, et Folk stræber efter at besidde længst, Ere ikke de fredelige Dyder ligesaa mange Kilder til dets og Efterkommernes sande Lyksalighed, Ere de ikke de sande Mødre ogsaa til de Dyder, der aldrig ville mangle, om Krigstilstanden engang igjen indtræffer, Man binde hver Enkelt, med de sødeste Baand mueligt til Slægt, til Fædreland, til Stat; og Stat, og Fædreland, og Slægt ville og i den hengivneste Borger finde den kjækkeste Kriger. Dette lærte alle Tiders Erfaring. Jeg for min Deel har aldrig kunnet bare mig for at smile, naar jeg har hørt Kjøbmænd, Lærde, Præster, Læger i den eneste Sang, vi hidtil endda ei saa sjeldent have benyttet os af som en Slags Folkesang, i Evald herlige Kong Christianstod ved høien Mast, synge: Gjennem Kamp og Spil Og Larm og Seier for mig til Min Grav. Og det uagtet alle disse civile Væsner maaskee aldrig have seilet over Belterne. Den Sang er og bliver kun danske Sømænd Sang.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Jndenlandske Efterretninger. J Torsdags Middag feirede Universitetet en Sørgefest til Jhukommelse af Grev Joachim Godsche Moltke, Geheime-Statsminister, Ordenskantsler og Ridder af Elephanten. Hr. Etatsraad og Profeffor Thorlacius skildrede i en latinsk Tale den Afdødes Fortjenester som Videnskabsmand, Menneske og Statsmand. Ordene til den ved denne Leilighed opførte Cantate vare af Hr. Professor Ridder Rahbek, og Musiken af Hr. Kammermuficus Kuhlau, Høitideligheden varede fra Kl. 12 til 2, alle Tilstedeværende vare klædte i Sort.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
General-Lieutenant Greve v. der Goltz er nyligen i Altona ved Døden afgaaet i en høi Alder.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
De sidste Breve fra vore vestindiske Besiddelser ere af 28 October. Efterretningerne om dette Aars Høst lyde meget glædelige, og man venter, at den vil blive særdeles god.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Vensyssel. Det er bekjendt, at Hoveriet er en af de Byrder, som meest trykker Fæstebonden, især den, hvis Kaar ere saa ringe, at han ikke kan holde de fornødne Folk, til at bestride dette, som hans egen Fæstegaards Bedrift. Det fortjener derfor at bekjendtgjøres som et særdeles prisværdigt Exempel, at Stamhuusbesidderen, Herr Kammerherre Scheel til Stamhuset Birkelse har, for at ophielpe sine Bønder, hvoraf en stor Deel for Tiden ere saa fattige, at de hverken kan betale Skatter eller Landgilde, taget den ædle Beslutning: at gjøre Birkelse og Refkjærgaards Bønder hoverifri, fra 1ste Mai 1819 i en Deel Aar, imod en meget ubetydelig aarlig Afgift. Dette vil vist have til Følge, at enhver af dem vil, for Eftertiden, kunne betale hvad han skal, og at de alle ville blive lykkelige, iste denfor at en stor Deel af dem, vare overbeviste om, at de inden et Aar maatte have gaaet fra Huus og Hjem med Kone og Børn. - Enhver vil let indsee at det er en betydelig Opofrelse, selv at paatage sig 2de Gaardes Drift, hvorpaa kan holdes en Besætning af 300 Kreature, imod at faae en Godtgjørelse af omtrent 1000 Rbdlr. N. V., og dog er dette langt fra at være det Eneste, som denne retskafne og ædeltænkende Mand har opofret, for at gjøre sine Bønder lykkelige; thi han har i de faa Aar, han har været Stamhuusbesidder, bekostet en betydelig Deel af Stamhuset udskiftet af Fælledskabet, og derved ei allene udflyttet over 20 Bøndergaarde og en Deel Huse, men han har endog i afvigte Sommer flyttet Hovedgaarden Reskjærgaard, for at forebygge: at de Bøndergaarde, som ellers skulde have været udflyttet, havde kommet saa langt fra deres Kiær og Englodder, at de ikke kunde have havt den sande Nytte af dem, som for disse ville have blevet et betydeligt Tab, især da Qvægavlen er en Hovedsag her paa Egnen. Det var derfor høist billigt at ønske: at Herr Kammerherren for sine store Opofrelser, maatte nyde den Løn, at see de Mennesker lykkelige, som han har gjort saameget for,
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Viborg, d. 14 Decbr. J Morges Kl. 8 1/4 saaes i Vester, i en Taageskye, en halv Regnbue, her i Frost og Riimtaage er en Sjeldenhed. Det fryser nu saa stærkt, at Liimfjordens Ende og den halve Søe her er lagt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
J Viborger Samler af 9de December læses følgende: Forslag til en ny Jndustrie green. - Hr. Agent Dybvad, som førend Kjøbenhavns Overfald 1807 boede paa Vesterbroe ved Kjøbenhavn, fabrikerede almindelig hensigtsmæssige, smukke og besparende Fajance-Kakkelovne, der havde mange Fortrin for andre slige Ovne, fordi de have mange Rørgange, røge ikke, og staae ikke Fare for at antændes, og endelig, fordi man, ved i strengeste Vinter at lægge 2 Gange i dem om Dagen, kan have sin Stue varm baade Nat og Dag, eller i 24 Timer. Denne Fabrik er, saavidt vides, nedlagt, da Afbrændingen, for Englændernes Overfald forstyrrede den, og nødte Dyhvad til at flytte bort. Da hans Ovne vare af Pottemager-Leer med Glasur, kunde og burde den Fliidsgreen ikke tilfalde Kristiansfeldter og andre udenfor Nørrejylland, der selv deels have gode Pottemagere, som ved Horsens, Hobroe o. fl.St. Men selv i Hedeegnen i Gammelstrup Sogn, Viborg Stift, Fiends Herred, boer et Folkefærd, der meget skjønt, varigt og behændigt, fabrikerer sorte Leerkar (de saakaldte Jyde potter). Let kunde disse vindskibelige Folk, naar Modeller gaves dem, forfærdige af Dybvads de fiirkantede (og egentlig bedste) Ovne. Zirater kunde vel ved Former frembringes. Sorte blive de, men saa lignede de dog Jernovne og give hastigere, længere og mere besparende Varme. Man tænke paa Sagen, bedømme og prøve den!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Blandede Efterretninger. Den franske Regjering har kjøbt den ene af Phidias's Metoper, paa Athenens Pantheon, som har tilhørt den afdøde Grev Choseul, for 265, 200 Fr., og samme Greves berømte Marmor for 6000 Fr.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Staden Rigas Bibliothek bestaar af 12,000 Bind. Det ældste af de trykte Skrifter ere den hellige Hieronymus's Breve, paa Latin af Schøffer, 1470, trykt paa Pergament, med forgyldte Begyndelsesbogstaver, ogsaa findes her trykte Sager af Guttenberg og Faust. Et sjeldent Værk er Flora japonica, som den hollandske Gesandtskabs læge, Dr. Kleyer, havde kjøbt i Japan og sendt som Foræring til Danzig, hvorfra det er kommet til Riga. De malede Planter ere imidlertid plumpe og grove.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
J Leipz. Literaturzeitung siges om Historia acholæ cathedralis Arhusiensis ab ipsis eius incunabulis ad præsens avum primis lineis adumbrata ab E. G. Tauber &c., at Skriftet er vigtigt for Skolevæsenets tidligere og sildigere Historie, i Særdeleshed i de danske Stater, og at det tillige indeholder betydelige Bidrag til Kirke- og Literærhistorien. Kun to Stater i Europa have ladet optælle de Blinde, som findes der, nemlig Canton Zürich og Danmark. J Aaret 1816 skrev den nu afdøde Dr. Hirzel i Zürich, at iblandt 194913 Jndbyggere i denne Canton vare 261 Blinde, hvilket udgjør et Forhold af 747 Seende mod 1. Blind. Efter den af Blindeinstitutet i Kjøbenhavn i Aaret 1811 foranstaltede Tælling, fandtes i Danmark og Norge blandt en Befolkning af 2,400,000 Mennesker, 1000 Seende mod 1 Blind. Man seer heraf, at blinde findes i større Antal hos os end i Canton Zürich, og deriblandt ere endda ikke regnede de Stærblinde og Nærsynede, hvoraf der gives saa mange hos os, især i Hovedstaden. Tildeels ere de herskende Øiensvagheder upaatvivleligen arvelige organiske Feil. Ogsaarde lange Vinteraftener, der gjøre konstigt Lys. nødvendige, og de her tillands saa almindelige kolde Østenvinde bidrage maaskee heller ikke lidet dertil. Adskillige have villet bemærke, at siden den store Jldebrand 1795, og Bombardementets Brand 1807, hvorved Luften ideligen opfyldtes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
med fiin Kalkstøv fra de afbrændte Bygninger, som kastede sig paa Øinene og foraarsagede Betændelse, Øiensvaghederne have været hyppigere end før.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-19
Fra næste Aar af udkommer i Berlin en Kongl. Preussisk Statstidende.