Norske Intelligenssedler, 1808-05-20
Vi har Autorer med Duun og med Skjeg, Vi har Skribenter for Lærd og Læg Skriver og trykker kun - Gjör I ei saa, Kan vi ei Kræmmerhuse faae. Amicus Plato, amicus Soerates, fed magis amica veritas Der er Tid og Grændse for enhver Ting, men det er ikke til beleilig Tid; det er at overskride Grændserne, naar man formedelst Uvillie standser Anvendelsen af de Midler, der i høieste Grad kunde vorde vigtige til at hielpe Medmennesker, til at redde Elendige i Nødens Tid, og det er for sildigt at afgiøre paa Hungerens Dag, hvor baarligt den handlede, der lod sig lede af Phantomer og Skyggebilleder, istedetfor at søge, finde og holde fast det Gode. Da jeg ikke bør oppebie flere Jndvendinger, saa vil jeg, uden at indlade mig paa Udladelser, der deels ikke fortjene Svar, (den anonyme Spørger snoer sig og hel underligen og som i Skibbrud griber efter nyt Redningsmiddel. Han giver sig atter Anseelse af at kunne lære andre, i det han siger, at jeg skulde have brugt Ordet Stat og ikke Land, men han seiler saa groveligen at han ikke fortjener Svar, thi vide burde han dog i det mindste, at naar der tales om geometrisk Udstrækning, saa er det netop et Land der har Udstrækning og aldeles ikke en Stat, og det maae være en konstig Fætter der kan udmaale en Stat i Qvadratmile - dette til en liden Prøve paa, hvor lidt man kunde være tjent med at tage Veiledning af saadan en) deels ere fuldeligen gjendrevne i mit Svar under 3die Mai sidstleden i No. 36 af Jntelligentssedlerne, - jeg vil altsaa her blot tillægge den saa høist vigtige Omstændighed: at her ere Personer nærværende, som ved egen Erfarenhed allerbedst kan stadfæste Tingens Rigtighed, og naar Erfarenhed befæster Sandheden, saa vil alle aprioriske Fremstillelser vorde utidige. Disse Folk have forhen jevnligen brugt Meel af Halm, som et Drøielses-Middel, uden at have befundet sig ilde. Disse Folk have næsten hvert Aar samlet Qvekerødder og paastaae, at de af alle Hielpemidler afgive et Meel, der ligger nærmest det af de almindelige Kornsorter, baade i Kræfter og Velsmag og hvad vigtigt Ansvar, naar man blot for at være af anden Mening, skulde forhindre Jndsamlingen af en Rod, der i saa overflødig Mængde ligger aaben for os der kan erstatte saa stort Partie Korn, der koster næsten intet og kan redde saa saare stort Antal af Elendige, hvor ilde, om Jndsamlingstiden skulde gaae unyttet forbi, Disse Folk have bestandigen brygget Øl af Enebær med Tilsætning af kun lidet Malt; de forsikkre, at de have været ligesaavel tjente med dette Øl til alle Slags Brug, som med Øl af Malt og have aldrig befundet sig ilde deraf. Disse Folk have Aar efter Aar tappet de samme Birketræer, uden at spore ringeste Forskjel, da Bark og Blade og det hele Træ har været lige frodigt, thi naar Træet, er blevet mættet (det er at sige, naar Træet i alle dets Kar har taget til sig saa meget Saft, som det for det Aar behøver og kan modtage og denne veed dog vel enhver, at Træet tager til sig udenfra.) saa standser Saftens Gang og der flyder ikke meere ud af Hullet - dette proppes til og Træet er lige sundt. Af denne Saft have de med Tilsætning af lidet Malt brygget et Øl, som de aldeles ikke vil sætte under det af Malt, og som holder sig fortreffeligt. Hvilke jammerlige Slutninger, Fordi vi skal hente Malt fra Danmark, derfor kan vi ikke benytte det - Fordi Birketræerne ikke voxe i Christiania Gader, fordi vi ikke der kan tappe deres Saft (skal Hr. Schandorffs Udladelser have nogen Mening bliver det ene denne) derfor kan vi ikke bruge den til Øl; thi siger han, den vilde under Jndsamlingen og mange Miles Transport blive syrlig - Behøve da ikke de, som boe ved Birketræer og store Birkeskove, ogsaa Øl, og kan Øllet ikke der brygges og føres til andre Steder, ligesom man nu giør med Øllet af Malt; Naar der tales om at nytte den Suppe, som udkoges af Benenes Marv og Fedme, forinden de tørres og knuses, saa krymper Hr. Schandorff sig, for en høist modbydelig Smag, som den harske Marv afgiver, og hvad er der at svare, naar man end ikke veed eller ikke vil vide, at giøre Forskiel paa, at lave Natasia for de lækkre Ganer og at udfinde Midler til Føde paa Hungerens Dag; for at være en Modens pertentelig Cavailler, for ret at være fiin Herre, maatte vi da vel heller ikke driste os til, om vi havde det, at byde den Nødlidende harskt Flesk, ildesmagende Smør, kassur Sild, Gulbrandsdalens Ragesisk, eller den fortreffelige i landske Moss, fordi de fine Ganer rynke paa Næsen. Fortjente vel Jndvendinger af saadan Surdei noget Svar, Mange hundrede Mennesker tilligemed de ovenanførte vil stadfæste, at de have brugtBeenmeel med stor Fordel, som Tilsætning for de mindre nærerige Fødemidler og uden ringeste Uleilighed. Endeligen om Pors til Øl, som rigtig nok er en mindre vigtig Sag, men her kan og fremstilles Personer, som jevnligen have brugt saadant Øl, uden at have følt Uleilighed deraf. Dersom vi have Rug med megen Svimling, og Hungeren staaer for Dørren, saa spørger jeg - bruge vi den, eller bruge vi den ikke, saaledes vel og med Pors - naar der ikke var Malt, naar der var forsømt, at samle den saa høist vigtige Birkesaft; naar Enebærene vare fortærede; mon vi da ikke toge Pors, endog med lidet Hovedsvimmel, saa meget mere, da vi saa jevnligen see dem der ikke skrækkes for en Hovedsvimmel, naar den kun er af stærk Drik. Skulde ogsaa dette uhældigen mishage en og anden og disse vilde tage mig ilde op, at jeg talte, fordi jeg fandt at det er Tid at tale og at jeg skal tale, saa ofte jeg finder det saaledes at være, saa vil jeg kun lægge disse paa Hjerte, at, da Czaren fordum spurgte Chatinca, hvad gaaer dig Zipanof an, saa svarede Chatinca med varm ædel Følelse: Menneske, hvad gaaer dig dit lidende Medmenneske an? Christiania den 19de Mai 1808. O. Pihl.