Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-12-08
Nyeste kilderie af Kjøbenhavn. nokken Fasa Niende Aargang. No. 99. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Soldin. Tirsdagen den 8 December 1812. Jsmael Abulfeda, eller Misbrugen bør ikke tilintetgjøre Brugen. Jsmael Abulfeda, en ligesaa viis som ædel Fyrste, eiede i Hamah en Hauge, der ansaaes for den største og skjønneste i hele Asien, og som Syriens berømteste Skialde hver paa sin Viis havde besjunget. Enhver havde fri Adgang til Haugen, hvad enten han saa var indfødt eller fremmed enhver kunde saae og plante deri hvad han fandt nyttigt og passende; enhver kunde svale sig i de skyggefulde Lystgange og indaande den halsamiske Duft, som de sjeldneste og kostbareste Blomster aandede her. Haugen var stor nok til at rumme alle muelige Vexter, og da det var enhver tilladt at luge det Ukrudt, han stødte paa, saa vare Be denne bestandig temmelig rene. Vel lykkedes det stundom et enkelt Ukrudt at komme op, vel tillod sig ofte kaad Ørkesløshed at beskadige unge Planter, men disse Misbrug vare i det Hele høist ubetydelige i Forhold til det uberegnelige Gavn, Abulfedas Undersaattere høstede af denne herlige Hauge. Achmed, Fyrstens ypperste Minister, hegnede ogsaa ved sin Jndflydelse om den store Naade, der ved den fri Adgang til dette Paradis, var Hamahs Jndbyggere forundt. Men ulykkeligviis opstod en Misforstaaelse imellem Achmed og en vis Beda der, af Hevngjerrighed, sneg sig i Skumringen hen til Achmeds Blomsterhed, og søndertraadte med Fødderne adskillige af de Planter, som Ministeren, med uberegnelig Bekostning havde ladet komme fra Asiens og Afrikas fjerneste Egne. Achmed var færdig at gaae i Graven af Harme, da han saae sit skjønne Anlæg saaledes ødelagt. Hans første Vei var nu til Abulfeda. "Stormægtigste Monark!" sagde Ministeren, "Din Naade bliver skjændig misbrugt. Kaadheden ødelægger Din delige Hauge. Mit kostbare Blomsterhed er i Aftes blevet paa det uforsvarligste søndertraadt." – "Det kan Du upaatvivlelig tilskrive Din Avindsmand Beda, min gode Achmed, sagde Abulfeda. "Men det bliver ikke derved, store Monark, svarede Achmed, naar der ikke ufortøvet sættes Skranker for saadan mageløs Frækhed." - Giør, hvad Du vil, svarede Abulfeda; "Din Villie er min- Dette lod Achmed sig ikke sige to Gange. Han gav strax befaling, at Haugen skulde lukkes, og lod paa alle Kanter sætte Vagt, hvis dragne Sværd og drabelige Udseende skræmmede enhver fra at nærme sig Haugen. Abulfeda gjorde imidlertid en Reise, for at gjøre sig bekjendt med sine forskjellige Provindsers Tarv. Ved sin Tilbagekomst lod han sig af Achmed igjen føre ind i Haugen. Men hvilken Forandring, En melancholsk Taushed havde ganske fortrængt den forrige Munterhed. Man saae og hørte her ingen andre levende Væsener, end de stygge Gildinger, der bevogtede Haugen, og de fæle Snoge, som hvislede omkring Monarkens Fødder, alle Blomsterbedene vare begroede med Ukrudt og Gifttyde, og omkring de skjønneste Frugttræer snoede sig Snylteplanten som Slangen omkring den ulykkelige Vandrer i Afrikas brændende Ørkener. "Achmed Achmed!" raabte Fyrsten, er det den Hauge, som for min Afreise var i saa herlig Tilstand." – "Store Abulfeda!" sagde Achmed, "Misbrugen - Deres skjønne Hauges Sikkerhed fordrede denne strænge Forsigtighed. Glem ikke hvad min uforsonlige Fiende Beda gjorde." Achmed!" sagde Abulfeda, jeg mærker nu alt for vel, at Du med al Din Visdom kun er et Menneske. For at betrygge Dit Blomsterhed, lukker Du min Hauge. Veed Du da ikke, at Misbrugen aldrig bør hæve Brugen, Jnden og udenlandske Efterretninger.