Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-11-25
Det synes af Amtsraadets Forhandlinger at dette har tænkt sig Anstalten alene som Tvangsanstalt hvortil modvillige og uordentlige Almisselemmer kunne henvises. Det kan ikke nægtes, at dette vel paa nogle Steder for en Deel vilde afhielpe Fattigbyrden, idet ikke saa faa af dem, der nu paatrænge sig Fattigvæsenet, da vilde forsørge sig selv; men hvor Fattigbestyrelsen er nogenlunde kraftig, vil alligevel saadannes Antal ikke være meget stort, eller den Understøttelse de faae ikke saa betydelig. Der vil saaledes for den enkelte Commune ikke opstaae stor Lettelse i Fattigskatten, derved at der fra mere passive Fattigbestyrelser indsendes en Deel Personer, der have prøvet paa at tiltrodse sig det af Andre, som Religion og Fornuft byde dem at forskaffe sig selv. Men naar dette er Tilfældet, saa vilde en saadan Tvangsarbeidsanstalt, der under alle Omstændigheder maatte medføre betydelige Bekostninger, ikke lette, men tværtimod maaskee fordoble Fattigskatten, og derved var naturligviis Jntet vundet, ligesom der kunde herske megen Vilkaarlighed i Bestemmelsen af, hvilke Fattiglemmer der burde sendes til Anstalten, og hvilke der skulde blive hjemme. De Fattige ville naturligviis alle blive hjemme og det var undertiden maaskee vanskeligt nok at faae oplyst, om et Fattiglem fortjente at komme derind eller ikke.Det er derfor min Anskuelse af Sagen og den har fundet Bifald i mit Sogneforstanderskab at en saadan Anstalt burde stiles efter at optage alle Fattiglemmer, der vare i mindste Maade arbejdsdygtige, altsaa alle, der ikke vare Krøblinger, Afsindige, Sengeliggende eller Børn under 8 Aar. Enhver skulde beskjæftiges efter sin Alder og sine Kræfter; thi ved en saadan Anstalt maatte være noget Fabrikarbeide eller andet Haandarbeide for at beskjæftige Lemmerne, som ikke brugtes til Gaardens Drivt (thi at Anstalten burde oprettes paa Landet, lider ingen Tvivl, eller hvis Kræfter ikke strakte til udvendigt Arbejde. Anstalten burde ligge i eller ved en Bye, hvor der var Kirke og Skole, for at Lemmerne kunde holdes til at søge Guds Huus og Børnene, som vare i Arbeidshuset, kunde nyde Skolegang, der maaskee kunde bestemmes til nogle færre Timer end Skoleanordningen byder, for at de kunde arbeide saa meget mere til Gavn for Anstalten (de vilde endda lære mere og faae ordentligere Skolegang end nu, og vedkommende Skolelærer burde af Anstaltens Midler have en passende Godtgjørelse. Lemmerne maatte spise tilsammen og hele Menagen føres som een stor Huusholdning af en dertil antaget Bestyrerinde. Der burde herske en bestemt Orden ved hele Anstalten, alle staae op paa een Tid og begynde deres Arbeide paa een Tid ligesom ogsaa ende paa samme Tid og Jngen have Tilladelse til at forlade Anstalten, uden Bestyrerens Vidende og Minde. Arbeidet maatte anvises Enhver saa bestemt og betimeligt at der ingen ørkesløsOmdriven blev muelig, og Tvangen efter min Formening bestaae i at Lemmerne under Arbeidet vare forpligtede til at overholde Taushed. Jeg er overbeviist om, at dette simple Middel vilde afholde Mange fra at forlange Fattigunderstøttelse, thi Almuen har en medfødt Afsky for Taushed, og paa den anden Side kan det ikke nægtes at Arbeidet kun passes maadeligt, hvor der er megen Sladder. Det er en Selvfølge, at den, som ikke fulgte Bestemmelserne heri som i Andet, blev underkastet corporlig Revselse. – Klæder til Lemmerne maatte Anstalten kunne forskaffe selv ved Lemmernes Arbeide. Det kunde gjøres til Regl, at der hver Morgen for Arbeidets Begyndelse blev afsjunget en passende Psalme, for at vække alvorlige Tanker og gode Forsætter i Deeltagernes Sjæle.