Ribe Stifts Adresseaviser, 1838-09-01
J det vi alle maa erkjende, at Danmarks Kjøbstæder og navnlig deres Haandværkstand, udgjør en saa vigtig og hæderlig Deel af Staten, at deres Velværen fuldelig fortjener Stændernes Opmærksomhed og Regjeringens Omsorg, vil dog vist alle, selv Kjøbstadmanden, indrømme, at ogsaa Landmanden, Hedeboen og her navnlig Hedens talrige Pottemænd ogsaa udgjør saa vigtig og hæderlig en Deel af Fædrelandets Beboere, at deres Velværen ikke har forskyldt at glemt mes eller tilsidesættes endog der, hvor der handles nærmest om Kjøbstædernes Opkomst. Jstedetfor ved Forbud at holdes paa det laveste Standpunct, fortjener visseligen Vardeegnens Pottemagerier al Opmuntring og Frihed til at kunne udvikle sig. Du skal ikke binde Munden til paa den Oxe, som tærsker, siger Moses, men med end større Skjæl kunne vi sige: Du skal ikke binde Haanden paa den Mand, som arbeider. Forandrede Tidsforhold, nye Producter, almindeligere Udbredelse af Skorsteensindretninger og Støbegods m.m., kan for man tænket det have en væsentlig Jndflydelse paa denne Egns Pottefabrication, at den undergraves lige som Knipleriet ved Tøndern. Sligt bør en omsigtig Pottemand ikke lukke Øinene for, men stræbe itide at indrette sig efter. Blev det almindeligt, at heri Egnen forfærdigedes røde og glasserede Kar i Mængde, vilde vel de østre Kjøbstæders fra Pottemagere i Begyndelsen fortrædiges derved, men tillige som Wedgwood nødes til at gaae videre i deres Fag og stræbe at concurrere med Fremmedes finere og bedre Varer, istedetfor at tiltvinge sig Eneret paa hele Landets Bekostning, blot for at fabrikere de simple Kar, som uden Privilegier, kunne haves i Overflødighed baade for os selv og vore Naboer. Jngen forarge sig over disse, som det synes ved første Øiekast, ukjærlige Ord om Fædrelandets agtværdige Pottemagere, hvis Bestræbelser kunne være hæderlige, men kjendes desværre forlidet. Engellands Exempel bestyrker mig nemlig i den Troe, at ikke blot paa Landet, men og i Byen, vilde Pottemagernes Velstand, fremmes bedre ved Frihed, end nu ved Privilegier og Tvang. Saalænge de engelske Pottemagere alene forsynede deres Omegn med simple Leerkar, og ikke tænkte paa at gaae videre, levede de i fortrykte Omstændigheder; thi baade Hollændere og Franske tænkte paa at gaae videre, og sendte i Mængde deres de finere og bedre Varer til Engelland. Da der efterhaanden opstod Kappestrid imellem de engelske Pottemagere indbyrdes, frembragtes meere, end der i Omegnen kunde afsættes. Derover sank Priserne, og endnu mere maatte forfærdiges for Udkomme og dagligt Brød. - og Flid og Virksomhed maatte anspændes, for at vedblive, at levere gode og selv bedre Varer. Men de lavere Priser og Mængden af Producter, som vare tilfals, rygtedes snart og lokkede Kjøbere i Mængde fra alle Kanter, og en rask og rivende Afsætning ogsaa til fjerne Egne erstattede inden føie Tid med Renters Renter, for ikke at sige med uhyre Rigdomme, det kortvarige Tryk, som Prisernes Dalen havde forvoldt; men det maa da heller ikke glemmes, at Engelskmanden stedse stræbte at forædle og forbedre sit Product. Det ene Pottemagerværksted opstod da ved Siden af det andet, uden at være hinanden iveien; directe og indirecte vandt Staten, Stæderne, Landboerne tilligemed Pottemagerne. Hvorledes lave Priser og smukke Varer skaffer Kjøbere i Mængde, derved at de talrigste Classer af Mennesker see sig istand til for den lavere Priis at anskaffe Beqvemmeligheder, som Forfædrene maatte undvære, det have Tydskere og Engellændere tilstrækkeligen. lært os, det lære de os hver Dag; – gid vi snart ligesaagodt af dem maatte lære at forstaae, hvorledes stor Afsætning med ringe Priis bringer Rigdom, medens høi Priis med ringe Afsætning kun giver sparsomt Udkomme. Disse Kjendsgierninger ere det, som svæve mig for Tanken, især da eet og andet i den fattigere Potteegn virkelig minder om det rige Engelland, – nemlig Synet af den Mængde Potte magere heri Egnen i en Omkreds af omtrent 2 Qvadratmiil, – den ene Potteovn ved Siden af den anden, sorte Potter ved hver anden Gaard, uden at den ene Arbeider er den anden iveien, uden at nogen under den almindelige Frihed falder paa den Tanke, at Tvang kunne være gavnlig eller Privilegier fornødne. - og med alt dette, at ikke blot Omegnen forsynes med Potter i Overflødighed, men at derhos det ene Læs kjører bort efter det andet til alle Kanter, fjerne Egne og store Byer og Stæder. Jeg troer, at det samme kunne blive Tilfældet, til alles Gavn i Tiden, med Hensyn til røde og glasserede, maaskee endog forædlede Kar, – naar kun Bommen blev aabnet til videre Fremskridt, imod rimelige Bompenge for enhver, der vilde forsøge sin Lykke paa Potteveien. Kunde dette Maal naaes eller blot nærmes, bør Staten vistnok mindst være den der hindrer det; lykkes det derimod ikke, da tabes heller intet; thi et uhældigt Forsøg vil ikke burde kunne skade Kjøbstædernes Pottemagerie, – endnu mindre Staten, og næppe engang Forsøgeren selv. En enkelt Mand i Guldager Sogn har erholdt Tilladelse til der at nedsætte sig som Pottemager. Først, naar Adgang til denne Frihed bliver almindelig, vilde det kunne erfares, om der ikke skulde vaag ne et lille Gran af Wedgwoods Genie blandt Hedeegnens hæderlige Pottemænd. Gid det var saavel! en god Recognoscering, hvilken derfor, som velbekjendt, Napoleon altid foretog personlig. Langtfra os er det at troe, nogen Fiende angriber vort Land; imidlertid kunde der muligt hist og her være nogle Divisioner i Opmarsch, som det vist ikke skadede at være færdige til at fægte imod, og ere vi først enige, kan dog ingen sige andet, end det hidtil er gaaet ret flink, naar Bajonetten er bleven fældet. Den Mængde velfyldte, runde Stykker, der uafladelig Nat og Dag i utroligt Antal bestræbe sig for at trænge over Kongeaaen, og altid marschere Nord paa, forekommer os noget mistænkelige. Kongeaaen, som de kjære Brødre Slesvigere und Holsteinere ønske bredere, forekommer os andre efter saa mange Aars retskafne og ulastelige Løben mod Vesten, nu paa eengang istedetfor at udvides, at stikke lige efter Liimfjorden paa fire Hjul i Tønder og Ankere. Vi ville derfor tale et Par Ord om..... Drikkelysten. . . . . der har forskjellige Grader, ligesom den har forskjellig Oprindelse og afvigende Kur methode. Sjældent er det Tørst eller Velsmag, der leder til at blive en lidenskabelig Dæmning for Kongeaaens befrygtede forandrede Løb. Modgang, mørkt Sind, slet Kost ere vistnok oftere Aarsager. Jndvortes Smerte, der lindres ved at drikke noget stærkt, virker vist undertiden saaledes, at Drikkelysten bliver Naturbud, uden at Villien, egentlig tilskyndede. Nogle Omrids af de Skikkelser, man maa befrygte den formeentlige Fiende vilde marschere frem med, kunde maaskee nogenledes betegnes under følgende meer eller mindre berømte Navne. fyldebøtten ville vi stille høiest i Rangen, som den, der uafbrudt holder sig i en begeistret Tilstand, saa aldeles i de høiere Grader, at kun Søvnen gjør Undtagelse, ellers fortsættes Nydelsen uafbrudt. Manden kan Jntet bruges til og kjender ingen anden Himmel end at være pærefuld. Drukkenbolten tager en jevn Forsyning hverDag, men har dog nogle nøgterne Timer. Kommer Kurre paa Traaden, gaaer Verden ham imod, efter egen Anskuelse, maa Flasken tømmes uafbrudt, saalænge Kræfterne formaae at synke. Pimperen tager en liden Dosis hver Dag og ofte uafbrudt sin hele Levetid, uden egentlig at blive fuld eller uskikket til Forretninger, tvært imod, denne Kunst benyttes ofte til at afslutte fordeelagtige Handeler eller føre en livlig Samtale, og Kaffepunschen spiller her en betydelig Rolle især i Stude og Hestehandeler. Taaler Pimperen saameget, at han kan begeistre den mindre Jndviede, uden selv at tabe Ligevægten, sælger han til høie Priser og kjøber billigt, hvorved han føler en synderlig Glæde, og kan ofte erhverve Formue. J Fremtiden turde vi have det lykkeligste Haab om Formuens Formerelse, naar Konerne saa at sige modtage Børnene med en dygtig Kaffepunsch. Høitbaarne Perialister maa der tales om med den dybeste Respekt, og vel vogte man sig for at støde den Høimægtighed for Hovedet, hvis Rig udbreder sig fra Johannisberger, Tokayer, med en heel Snees Glas omkring Servietten, lige indtil den ydmyge Finkel og en Slurk suurt Øl Denne Kreds indslutter saa uendelig meget at det allerfortreffeligste, saa uendelig mange dyrebare Erindringer, derlige Sange, styrkende Haab for Fremtiden, at man ikke uden stor Smerte, tør tænke paa den dybtgribende Afsked - for bestandig. Man maa endog søge en Trøst i den Tanke, at al Tale mod den ophøiede Gjenstand vil virke som en Draabe i Havet. Perialen er ofte en elskværdig, godmodig, vittig Gjæst, og da Kaffe= og Theepunsche og Snapse høre med til hans daglige Opvartning, hører der Amerikansk Fasthed og Mod til virkelig at sige Farvel". Den rette Perial er saa snild, kommer saa aldeles incognito, at andre ofte først bemærker, hver den beærer med sin ophøiede Nærværelse.