Aalborg Stiftstidende, 1837-10-28
Blandede Efterretninger. En høiagtet og populair Forfatter, Prof. theol. H. N. Clausen, har i sidste Nummer af Folkebladet anstillet Betragtninger over Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug, dets Virksomhed og dets Fremtid, foranledige de ved en Artikel om samme Æmne af hans ærede Ven og Collegal, Professor Petersen, med hvem han angaaende alt Væsentligt i denne Sag erklærer sig uenig. Hvad Prof. Petersen søger at nedbryde, Jnteressen for Selskabets Virksomhed og Tilliden til dets fremtidige Vedvaren, søger Professor Clausen at styrke, ved at fremstille saavel Selskabets Fortid, dets Virksomhed indtil nærværende Tid, som dets Fremtid, den Skjæbne, der antages at forestaae i det. Jdet vi anbefale den hele Artikel til Gjennemlæsning af Enhver, som nærer nogensomhelst Jnteresse for Selskabet, maae vi indskrænke os til at fremhæve nogle faa af Artiklens Puncter. Prof. Clausen møder først den Anke, at Selskabets Virksomhed ikke skulde svare til det Navn, det bærer, til den Forventning, dette Navn vækker, til den Fordring, hvormed den langt større Fleerhed af Medlemmerne maa antages at være indtraadt deri. Skulde der nu være Sandhed i disse Paastande, da maatte der gives Beviis for, at Selskabets Virksomhed har udtrykt Ligegyldighed mod Trykkefrihedens Sag eller imod dens rette Brug, har forraadt den, hvor et Forsvar eller en Paatale behøvedes, ved Servilitetens Tanshed." Men netop i denne Retning - viser Professor Clausen klart - har Selskabet ingenlunde forbrudt sin Adkomst til at bære det hæderlige Navn: Selskabet for Trykkefrihedens rette Brug. Større er vistnok Savnet, naar der sees hen til Selskabets Virksomhed, forsaavidt som den skulde være rettet imod Pressens Misbrug. Men med Rette giør Forf. her opmærksom paa, at Journalisten, som daglig skal bespise et læse hungrigt Publicum, uden altid at kunne, selv med den bedste Villie, komme Sandheden. - eller dog den hele fuldstændige Sandhed - paa Spor, har fremfor nogen Forfatter Fordring paa Overbærelse; kun til hans Sandhedskjærlighed, hans Bestræbelse for at give Sandheden i alle Forhold dens Ret bør Fordringerne være strænge." Ogsaa maa der, naar Talen er om at arbeide imod Pressens Misbrug ikke oversees, at dette ogsaa kan skee - paa en mindre iøinefaldende Maade, men maaske dog netop med bedst Held ved at arbeide paa at fremme den rette Brug af Pressen. Forf. fremhæver Selskabets gavnlige Virksomhed saavel i denne som i andre Retninger, og viser, hvorledes det vil kunne fremhjælpe mangt et Foretagende, som paa eengang hædrer Nationen og hæver den nationale Følelse. Ogsaa møder Forf. den Indvending, at Selskabet skulde have en betænkelig Retning til at antage en Slags politisk Caracteer, i hvilken blotte Lyd af Navnet der ligger en besynderlig Kraft til at indjage Frygt. Men - siger han - naar vi overhovedet ikke skulle affectere fremmede Sæder, duer det mindst at affectere fremmed Frygt, hvor Forholdene ere ganske forskjellige. De politiske Foreninger, som man i andre Lande har havt at kæmpe med, ere saadanne, i hvilke der arbeides paa at omstøde Statsforfatning og Regjeringsform, eller overhovedet at virke tvingende ind paa Statsmagten, og som saaledes udgjøre en fjendtlig Opposition imod denne. Men derfor bør et uskyldigt, et ædelt Navn ikke komme i Vanrygte." Forf. viser da det Ugrundede i Frygten for politiske eller statsborgerlige, Samfund som dette, hvilke, staae i Lovenes Tjeneste og virke i Lovgivningens Aand." - Endeligen opkaster han - med Hensyn til Selskabets Fremtid - det Spørgsmaal, om derer Grund til at vente (ønske eller befrygte) en Oplysning af Selskabet. Dette besvarer han benegtende, og slutter da Artiklen saaledes: "Men hvad der ikke kan ønskes, bør i denne Sag heller ikke ventes. Der forestaae Forhandlinger om Selskabets Organisation, som have til Hensigt, paa bedste Maade at betrygge Selskabet imod Parti aandens Jndflydelse, mod en eensidig og ubetænksom Virken, der vilde berøve Selskabet dets almindelige Credit og gjøre det til Nødvendighed for den moderate Deel af de frisindede Borgere at drage sig tilbage. Udfaldet af disse Forhandlinger vil være afgiørende for Selskabets Tilværelse og dets hele Stilling. Det er naturligt, at de blive betragtede, af Selskabets Medlemmer med meget forskjellige Øine. Men dersom De, der ikke finde sig tilfredsstillede ved den Virksomhed, de ville kunne love sig af Selskabet i Fremtiden, ville tage sig Tid til at betænke, hvor smuk en Betydning der ligger i en Forening som denne, stiftet og frem blomstret paa en Tid, der er mere skikket til at opløse end at samle og forbinde, hvad en saadan Forening er værd og hvad den kan blive værd, da vil de, medens de ønske Mere, være villige til at lade sig nøie med Mindre, og det tør da haabes, at Alles Bestræbelser ville mødes den ene Interesse, at bevare Selskabets Heelhed og Eenhed.