Berlingske Tidende, 1813-03-15
Universitetet høitideligholdt Torsdagen den 4de Febr. Hs. Kongl. Majestæts høie Fødselsfest paa sædvanlig Maade, ved en Tale, der holdtes af dets Rector Conferentsraad Schlegel, Ridder af Dannebrogen. Talen handlede om de mange Aarsager det danske og norske Folk har til at prise sig lykkeligt, endog under nærværende mindre heldige Omstændigheder, fremfor andre Europas Folk. Taleren begyndte med at skildre Europas heldige Tilstand fra syv Aars Krigens Slutning til den franske Revolutions Udbrud, i hvilken Danner staten, især fra den Tid af den nu regierende Konge tog som Kronprinds virksom Deel i Statstyrelsen, spilte en saa skiøn Rulle ved al Slags lovbestemt Borgerfriheds Begrundelse, og saa mange velgiøStavnsbaandets fulde Ophævelse, Neger=Slavehandelens Afskaffelse, rende Foranstaltninger. Han viste dernæst hvorledes i det derpaa følgende Tidsrum, medens indvortes Uroligheder og ødelæggende Krigsheriede de fleste andre Europas Stater, Fædrelandet ved Regieringens Kraft og Viisdom og ved Folkets Hengivenhed til Kongehuset friedes fra hine Ulykker. Dets fredelige Stilling afbrødes vel en kort Tid ved et pludseligt Angreb af Britterne; men da dette blev afværget ved en Tapperhed, Fienden selv ikke kan nægte sin Beundring, bilegtes Tvistigheden paa en Maade, der vel ikke skaffede fuld men dog nogenlunde Sikkerhed mod de Voldsomheder, der havde nød Danmark til at tiltræde den armerede Neutralitet, og Dannerslage faaes atter vale i alle have og ved alle Kyster. Den sexaarige Fred forstyrredes pludselig ved et nyt Overfald af Britterne ; og siden har man maattet føre en Forsvars Krig, der vist nok har betydelig svækket Landets indvortes Hielpekilder, men dog ikke har havt de skadelige følger for samme, som de nye Krige, der imidlertid have udbredt, Ødelæggelser, endog til de Dele af Fastlandet der hidtil vare blevne forskaanede. Taleren udviklede herpaa udførlig hvad Regieringen har foranstaltet, deels til at formindske Krigens onde Følger, deels til at fremme indenlandsk Kunstflid, Videnskaber og Kunster, som midt under Freden. Han erindrede Tilhørerne om, hvad Landsfaderen især har gjort for Norge, i Særdeleshed ved at afværge Kornmangelen ved de største Pengeopofrelser, ved at oprette et eget Universitet, efter dets Jndbyggeres gientagne Ønsker, og understøtte det første Anlæg ved Kongelig Gavmildhed; hvad han har virket for Hertugdømmene, ved at afhielpe den Forlegenhed de befandt sig i formedelst standset Afsætning af deres Produkter, og Eiendommenes deraf flydende synkende Værdi, hvad han har gjort for de danske Stater i Almindelighed, ved at formindske de skadelige Følger som den repræsentative Mynts nødtrangne overordentlige Forøgelse og deraf flydende pludselige Stigen af Priserne, endog af Livets første Fornødenheder, bragte med sig, ved at hamme den i alle Klasser overhaandtagende Kiøbmandsaand og derimod vekke Æresfølelse hos dem og negennyttig Patriotisme; ved at sætte Skranker for Overbaad, der greb om sig formedelst altfor pludselig Forandring i Privates Formue, ved endelig at indføre et eget paa en fast Grundvold bygget Pengevæsen, der sikkert lover en bedre Fremtid, hvis det tilbørlig understøttes af den offentlige Mening, m.m. Derpaa bekiendtgjorde Rector hvor mange Afhandlinger der i det forløbne Aar vare indkomne over de udsatte Priis=Spørgsmaale. Deres Antal var 5, nemlig: I over det theologiske, i over det juridiske, lover det medicinske, i over det mathematiske og 1 over det philologiske, det alle, undtagen det philologiske, kiendtes af Censorerne værdige til at erholde Prisen; men da Forf. af den mathematiske Priis=Afhandling var en Kongelig Embedsmand, kunde denne dog ikke tilfalde ham.