Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-01-15
Efter de paa Kjøbenhavns Observatorium anstillede Jagttagelser kan man antage, at der, efter Middeltal, indtræffe her i Kjøbenhavn hvert Aar 67 Dage Frost under R. Denne medtager saaledes over 1/2 Deel af Aaret. Den Blæst og Taage, som her ere saa almindelige, gjør Vinteren langt føleligere hos os, end i Norge, Sverrig, ja selv Finland, hvor Kulden vel er stærkere, men Luften klarere og Veiret som oftest stillere. Brystsvage Mennesker, som komme herfra til Norge eller Sverrig, døe af denne Aarsag meget snarere der end her, hvor Luften er langt fra ikke saa reen. Kjøbenhavns Beliggenhed ved Havet, som ved sine Uddunstninger modstaaer Forraadnelse, virke gavnligen paa Sundheden. Vi ere ogsaa i Almindelighed langt bedre tjente med en fugtig end med en tør Luft. Erfaring synes at lære, at der er flere Mennesker syge, naar det fryser og blæser, end i Regn, Taage og Slud. Er man end ikke saa munter i de mørke Dage som i de klare, saa er man ogsaa mindre udsat for de os os saa herskende gigtagtige og rheumatiske Tilfælde, som Kulde og Blæst befordre og forværre. Men da Kulde nu eengang efter de evige Naturlove maa indtræffe, og den overalt styrket Legemet, opmuntrer Sindet, sætter Blodet i en raskere Bevægelse, renser Luften, forebygger smitsomme Sygdomme, saa bør vi betragte den snarere som en Ven end som en Fiende, men som en Ven, vi bør vogte os vel for at fornærme. Den Sunde har vist intet at frygte af Kulden. Han venter og favner den som en kjerkommen Gjæst, og derfor siger man almindeligen, Vinteren har ogsaa sine Behageligheder. En Spadseretour paa en skjøn Vinterdag i den fri Natur er, som Enhver veed, høist behagelig. Den kolde, alvorlige Olding har vel ikke de Ynder, som hans varme, muntre Søster Flora. Men har han ikke Sommerens Roser, saa har han Jsens Lillier om sit Haar. Prunker hans Klædebon ikke med Haabets Grønt, saa viser det os dog Uskylds hvide Farve. Spores ikke Glædens lyse Blik i hans Aasyn, saa ligger derimod Kraft i hans Muskler, Liv i hans Nærver, og Sundhedens Rødme paa hans Kinder. Men vi bør her, som altid, ikke stifte for hastigt Venskab. Lidt efter lidt bør vivanne os til at række den sneehvide Kjæmpe Haanden. Løbe vi ham for hurtigen i Møde, saa perser han, lig Hakon Jarl, Mosten af vore Fingre. Dog uden Billede - vi bør vogte os vel for enhver pludselig Overgang fra Stuevarmen til Kulde; thi det er ikke Kulden, men den ved den pludselige Overgang frembragte Undertrykkelse af Uddunstning, der bliver Aarsag til Forkjølelse og de deraf flydende Sygdomme. Meget af den Gigt og Rheumatisme, som her ere saa gjængse, vilde kunne forebygges, naar Folk vare lidt forsigtigere. Men hvilke Badestuer finder man ikke paa vore fleste Contoirer, Hvilken vestindisk Hede, besvangret med alskens mephitiske Dunster, træffer man ikke i vore Klubsahle? Hvo kan vel, efter at have siddet tre, fire Timer i saadan Dunstkreds af 20 Graders Varme, uden at skade sin Helbred, med eet træde ud i 10 til 12 Hr. Kulde? Om vore Damer taler jeg ikke eet Ord. De forsyne sig med Peltsstøvler, forede Peltse, Pillegrimer o. s. v., saa længe de ere paa Gaden, eller i Kareten, men aldrig saasnart ere de indtraadte i Balsahlen, i Comedielogen, eller Selskabsstuen, førend de paa eengang, afkastende Vinterdragten, ligesom ved et Trylleslag, staae forvandlede fra Laplænderinder til Grækinder. Følgerne af denne Forvandling kjende vi, men det er nu engang saa, og hvad nytter det at præke for døve Øren. Plan til en Jomfruauction. Paa en Tid, da der deels klages saa meget over Næringsveienes Aftagelse, deels udruges Planer og Projecter uden Ende, deels jamres over, at giftefærdige Piger hensidde i den forhadte Jomfrustand, synes det ikke af Veien at foreslaae en Plan, hvorved mangen redelig Mand kunde komme til Brød og mangen Jomfru til Mand.