Viborger Samler, 1780-03-06
Ved Ordinationen, d. 18 Febr. sidst, talede H. H. Hr. Biskoppen over det Dagen tilhørende Stykke af Lidelsens Historie om den store Kamp i Gethsemaane, og forestillede deraf: kesu lærerige Omsorg for andres Siele i sin egen svareste Siele Nød. men derunder: I. Saadan Jesu Omsorg selv. H. Hvor lærerig den er. J den første Deel blev viist. 1. At Jesus selv var bestedt i svareste Siele Nød, a) af hans egne Ord derom til Disciplene, og den foregaaende udvortes kiendelige Bedrøvelse, Skielven og Beven, som gav saadan Nød tilkiende; b) af hans Knæe= og Fodefald for sin himmelske Fader; c) af Døds=Kampen, som drev Blodet fra det beklemte Hierte med Magt til Legemets yderste Deele og ud igiennem Svedehullerne. Ligesom de første Forældres Affald skedte gradviis, og Menneskets Synder endnu i den naturlige og uomvendte Tilstand gaae videre og videre, i det han drikker Synd og Uretfærdighed i sig, som Jorden drikker Vand, og dette Vand bliver til en Syndflod, der, som hiin, gaaer over alle Bierge, 1 Mos. B. 7. eller som Vandet hos Eiechiel 47. høiere og høiere op - saa maat re og Jesu Angest og Siele Nød efter Haanden stige til saadan Høide, som forud var omspaaet, Pd. 69, 2. 3. a. Men glemmer derfor ikke Disciplenes Siele=Fare, der betegnes ved Fristelse, som kan være mange Slags, indvortes og udvortes. Hine komme inden fra det fordærvede Hierte. Disse uden fra Fiender, baade usynlige, som Satan, og synlige, som Verden og dens Skin=Gode. 1 Joh. 2, 16. Hine giøre disse ret frygtelige og skadelige. Disciplene stode Fare for begge. Deres Forstand var betaaget af Tidernes Fordomme om Messin Rige. Deres Hierte bedaaret af søde Drømme og Forventelser. Hertil kom den særdeles Sindsbeskaffen hed hos de tre udvalgte, som lettelig kunde udbryde i overlede Handlinger, og vild Jver, hvilket Peders Forhold strax derpaa stadfæster. Luc. 12, 49. 54. Joh. 18, 10. 26. Denne Tilstand lod befrygte, at de skulde falde eller hældes og indvikles saaledes i Fristelse, at de ikke kunde reddes ud deraf igien. Dette udgjorde egentlig Siele=Faren, da Fristelsen ellers kan blive Sielen til adskillig Nytte, ligesom andre Lidelser eller Trængsler. Rom. 5, 325. Jacob. 3. Meget meere advarer han derimod, og anviser dem de eneste rette Midler, at vaage, nemlig, for ikke at overumples af den fiendtlige Skare, som nærmede sig, og bringes i desto større Forvirring, og at bede, for ikke at forvildes og henrives i den første Hede til daarlige eller fortvivlede Handlinger. Han anviser dem disse Midler saaledes, at han tillige udtrykkelig byder dem at bruge og troligen anvende samme. Ho samme i deres nærværende Forfatning: vaager, heder det, beder. Thi den beste Kundskab om tienlige Midler er ikke nok, men det kommer an paa Jverksættelsen deraf i Midlernes Anvendelse. 4. Og igientager saadan sin Advarsel ikke een men trende gange tilvisse, undskylder, saavidt han med Sandhed kan, deres Dorskhed, bestraffer samme paa den lempeligste og ømmeste Maade, skaaner dem for det, der maatte blive dem alt for angribende, og beder dem at giøre for hans Skyld, hvad der ellers maatte falde vanskeligt: Bliver her og vaager med mig. Endelig 5. Understøtter han sin igientagne Advarsel med de vigtigste og meest indtrængende Bevæge Grunde, og slipper dem ikke, førend han endelig faaer dem opvakte, eller inden, det store Ærinde, hvorfor han var kommen, kaldte ham andensteds: Simon, sover Du &c. Ach ville J nu sove og hvile? Hvi sove J det er nok. See Stunden er kommen, at Menneskens Søn &c. Staaer oplader os gaae; see, den mig forraader, er hart hos &c. Visende sig saaledes den trofaste Siele-Ven, saavel i den Angest og svare Nød, han leed, som i den store Omsorg, han derunder bar for andres Siele - Hvilken udi Talens anden Deel blev forestillet, som II. Læreriig, baade 1, i alle Henseende a) til Troens Forvigning om den skedte Forsoning for Guds Domi Gethsemane, hvor hans heele Legeme over den indvortes Nød og Døds Angest næsten bliver til eet Saar, saa vi kan regne ligesaa mange Vunder, som Aabninger eller Svedehul ler derpaa; hvor hans dyre Blod, udpresset af Guds Vrede, Helvedes Hær og den evige Døds undsigelige Angest, flød til Jgienløsnings Betaling, inden nogen fiendtlig Haand aabnede det mindste Gang og Udflod. P. 88. 4. 9. 10. 15 f. coll. c. 18, 577. Gal. 3, 10. Aab. 14, 10, 11. - b) til Hiertets Trøst og Forsikring om Lægedom mod alle Siele Saar; ja selv mod Dødens, Gravens, og Helvedes Forfærdelser. E. 53, 5. 1 Petr. 2, 24. Hof. 13, 14. 1 Cor. 15, 55. Thi Jesu lykkelige Seier ikke een men 3de gange, jo høiere Nøden steeg, forkynder saavel den styrkende Engel, som Frimodigheden, hvormed han stod op fra Bønnen, og gik Skaren i Møde. At vinde tre gange gav i hine graske Leege en fuldkommen Sejers Ære, hvor det ikkun gieldte om blot legemlig Øvelse. Hvor meget større og fuldkomnere da vor Jesu, som i andelig Kamp baade ved sit Midler=Embedes Tiltrædelse i Ørken, hvorom vi hørte i Søndags af Matth. 4, 1211., og her i Gethsemane, 3 gange overvandt den frygteligste eller Mørkhedens Magt. c) Til Levnets Forbedring i Henseende til vore Bekymringer, Bestræbelser, Flid og Omsorger, som meere pleie at angaae Legemet eller det udvortes, og nærværende, end Sielene og det tilkommende; hvilken Daarlighed Jesus ogsaa her suurt og dyrt maatte undgielde. 1 Joh. 2, 15. 16. - og 2 for alle Mennesker uden Forskiel, smaa og store, rige og fattige, lærde og ulærde, efterdi alle kan komme i Fristelse, saavel som Disciplene; enhver haver sine Fordomme, Griller og særdeles Skrøbeligheder, saavelsom de. Den blotte Fornuft kan saa lidet rime Jesu personlige Høihed, og den Gestalt, hvorudi han sees her i Gethsemane, og siden paa Korset, sammen med hinanden nu, som tilforn. Det kjødelige Sind ved Religionen, vil stedse beholde Hensigt til timelige Fordeele, ligesom endog de 3 af Disciplene, Jesus tog til sig, havde havt Hensigt, dertil. Luc. 22, 24. ff. Matth. 20, 20 24 28. Verden, blive ved at anprise det, som ansees for noget, tvertimod Guds Plan og Sind. 1 Cor. 1, 26228. Vi bør endog alle være saa meget meere lærvillige, som Sikkerhed og SelvTillid, hvorimod Jesus satte sit vaager og beder, næsten kan regnes blandt de nærværende Tiders onde Tegn, som true Sielene med Fare og Undergang. Jo større denne Fare er mod andre blot legemlige og timelige, jo fornødnere for os selv og andre efter vor Frelseres eget følgeværdige Exempel og Forskrift at gaae Faren betimeligen i Møde, og at deele os ligesom imellem vor Kalds særdeles Pligter og Omhue for Næstens Beste, det aandelige i Synderlighed. Kierlighed til Gud først, og siden til Næsten, er Hoved=Sagen af den naturlige, saavelsom aabenbarede Pligters=Lære. Matth. 22, 37240. Jngen Tilstand i Livet kan løse os fra denne store Forbindtlighed. At skaane, at vise til Rette, at bortvelte Anstøds=Stenen, at undskylde, trøste, redde, er desuden den gladeste og saligste Gierning endog i Sorgens og Dødens Nat, saavidt Gud dertil selv vil give Leilighed, tilligemed Aands, Sinds og Legems Kræfter. Tit. 3, 8.14. 2 Petr. 1, 528. 10. 11. Den vi under alle Livets Omstændigheder bør stræbe at bringe i Udøvelse med en Troskab, Ømhed og Jver, som ligner i nogen Maade vor kiere Frelseres i hans store Ærindes Fuldbyrdelse. 3. Men i sær for de Foresatte udi de tre Hovedstænder, og Lærere frem for alle andre, som de, der ere Sendebud i Christi Sted, og pligtige at vise en synderlig Omsorg for de Siele, denne store Overhyrde har betroet deres Pleie. 1 Petr. 5, 224. Disse tilkommer det altsaa fornemmeligen ikke at opgive den gode Sag, fordi den bliver antastet, efter Tidernes Beskaffenhed, paa forskiellige Maader, eller fordi de selv derover maa lide adskillige Gienvordigheder, og lumske, om ikke aabenbare, Efterstræbelser; ja ofte bedrøves og beknyttes i deres Aand m.v.; men oprette deres Mod ved at betragte Jesu Siele Nød for at afvende Sielenes Fordervelse, hvorved hans Børns adskillige Sinds=Lidelser af Frygt og Angest derover helliges, og ham selv, som den, der taalmodeligen haver lidt saadan Modsigelse af Syndere imod sig. Ebr. 12, 3. Dem tilkommer det a) Ret at studere, saa at sige, det menneskelige Hierte med dets mangehaande Bedrageligheder og Fordomme, for at advare med desto større Fynd imod de mange Siele Farer, derved aarsages, men i sær mod Sikkerhed og Selv=Tillid eller Kierlighed, de tvende farligste Klipper for alle dem, som ville søge Salligheds alene tryge Havn. Jerem. 17, 9. Egech. 16, 49. Luc. 18, 9214. b) At anprise Syndere Jesu baade Siels og Legems Saar (hvoraf de første, det vi tydeligen kan see her i Gethsemane, vare de dybeste) som den sande og eeneste Lægedom mod alle Synde=Saar; men tillige at vise dem den rette Maade at anvende Lægedommen; thi den beste kan blive Gift ved Misbrug. Es. 53, 5. 1 Petr. 2, 24. 25. c) Betimeligen at bekiendtgiøre Menneskene de Midler, som de paa deres Side have at anvende, for at undgaae Siele=Fare, at vaage, nemlig, og at bede; samt ideligen at paadrive deres virkelige Brug, uden hvilken Midlerne intet kan nytte; Thi endskiønt vort Haab grunder sig ikke derpaa, men paa Guds Naade og Forrettelse, som i Christo ere Ja og Amen, saa sodrer dog Vilkaaret ved disse, at vi maa anvende vor Fliid. 2 Corinth. 1, 20. Josva var vis paa paa, at Jfraliterne fik Canaan i Besiddelse, men de maatte under hans Anførsel stride derfor alligevel. Jesus, som hiin forbildede, var forvisset om Seier, men maatte dog kæmpe først. 2 Tim. 2, 4. 5. d) Ufortrøden at igientage Advarsler, og at fordoble sin Jver, naar Faren nærmer sig, og Rygesløshed faaer Overhaand, som Jesus her i Gethsemane gjorde; da bruge de bevægeligste Ord og Forestillinger, og, om Straf behøves, da lade den skee med Ømhed og Skaansel. En vel anbragt Taar af sand Veemodighed over Synderens Tilstand, vil ved saadan Leilighed udrette meere, end Tusinde Torden Røster. Endelig tilkommer det den e) At holde trolig ved, som Jesus, for at faae dog nogle, om ikke alle, omsider opvakte og reddede &c. &c. Saaledes blive Lærere først i Sandhed det, de nu omstunder kaldes, Siele=Sørgere, og den store Siele-Vens rette Venner - Derefter blev den unge Mand tilholdt alvorligen at stræbe ved den Guds Naade, ham var given og videre opmuntret, at see paa Overhyrden i alle Ting, og saaledes at forvisse sig om den sødeste Belønning omsider. 1 Petr. 5, 4. Korte afbrudte Tanker, indsendte. ved Sal. Hr. Major de FriedenreichsHenfart. Fra Jammerdaler. Hilses Du J Glædens Boelig Hiin gav Dig nok af sit Denne ei mindre i Fuldkommenhed. Haabefuld. Glædede Du Dig, Din beste Dag i samme Til Til Lykke. O! Sallige! Hvilket et deligt Lod, Hvilken en herlig Arv Har Du nu i Eie -