Berlingske Tidende, 1836-08-29
London, den 19de August. – J sin Tale over de spanske Anliggender vedblev Lord Palmerston saaledes: "Det hæderlige Medlem for Sandwich (Hr. G. Price) har dernæst forsøgt at forsvare det blodtørstige Decret fra Turang, angaaende Henrettelsen, af de fangne Soldater af Fremmed Legionen. Han har sagt, at saameget man end maatte beklage Udstedelsen af hiint blodtørstige Decret, var det dog ikke meer end billigt mod Don Carlos at henvise til, at det blev udstedt i Overeensstemmelse med Biscaias gamle Love, og at Don Carlos, da det først engang var kommet i Kraft, ikke kunde andet end stadfæste dets Fuldbyrdelse. Men hvis det hæderlige Medlem for Sandwich derpaa grunder Forsvaret for sin Protege, Don Carlos, da er det ikke meer end billigt at spørge, hvor disse gamle biscayiske Love vare, da Don Carlos gav sit bifald til den Elliotske Convention, (Hør. Det hæderlige Medlem paastaaer, at efter de gamle biscayiske Love er ikke alene hver fremmed, men ogsaa hver spansk Soldat hjemfaldet til Døden, naar han som Angriber sætter Foden paa biscanisk Grund. Hvis altsaa disse Love, give Decretet fra Durango Kraft, saa stride de ligefrem mod den Elliotske Convention, hvilken dog Dom Carlos ogsaa har bifaldet. For Den Carlos er det ingen Undskyldning, at han af et eller andet halvt glemt Klosters støvede Archiv har fremdraget hine biscayiske Love, der, hvormeget de end maae have passet for det aandige Mørkes og Barbariets Tidsalder, gjøre det hver Mand af menneskelig Følelse til Pligt, at sætte den moderne Civilisation udi af Kraft og at fordømme den. For Don Carlos ligger ingen Retfærdighed deri, at man paastaaer, at der i Biscaias gamle Archiver er fundet forældede Love, der begrunde Lovmæssigheden af et saa blodigt Decret, som det af Durango. – Een Ting er veddet i Dag Forefaldne blevet klart, nemlig at de hæderlige Herrer af Modpartiet have sat deres Haab til Don Carlos's lykkelige Fremgang og Despotismens Gjenindførelse i Spanien. J Forsøget paa at retfærdiggjøre Decretet fra Durang, det vil sige, i Skildringen af Don Carlos som et af de mildeste Mennesker og legitimeste Souverainer, i Fortællingen om Carlisternes uhindrede Marsch gjennem alle spanske Provindser, om Gomez's lange og heldige Marsch gjennem Asturien, ligger ingen anden Hensigt end den, at føre Beviis for, at Spaniens Sag er tabt, at Don Carlos maa seire, og Spanien aldrig meer kan komme til Nydelsen af en constitutionel Frihed. (Hør!) Naar de hæderlige Herrer vise sig saa begjærlige efter, endnu eengang at fremsætte deres Anskuelser, og at fornye deres Spaadomme, om denne Gjenstand, saa kan man ikke dølge den Formodning, at deres Ønsker ere deres Tankers Skabere, at deres Forhaabninger ganske stemme med deres Spaadomme. Mine Ønsker og mine Forhaabninger ere af en ganske anden Natur. Jeg ønsker at Kampen mellem de constitutionelle og absolute Principer maae endes med de førstes Sejr (Hør!), og hvad de hæderlige Herrers Ønsker af Modpartier angaae, saa ere de – hvormeget de end, da de egentlig staae i nærmere Forbindelse med den indre end med den ydre Politik, i andre Henseender maatte svare til denne - ikke synderligt i Overeensstemmelse med et brittiske Parlaments Aand; ogsaa synes det noget Udsædvanligt, at Englændere føle en saadan Jnteresse, yttre en saa levende Bekymring til Bedste for en Sag, der besudles af saadanne Grusomheder og Forbrydelser, og hvis Øjemeed ikke er noget andet end Tilintetgjørelsen af en stor Nations Frihed. Efterat Lord Palmerston under lydeligt bifald havde endt sin Tale, opkastede Lord John Eller det Spørgsmaal, om General Evans havde handler efter den brittiske Regjerings Jnstructioner eller efter eget Godtbefindende, da han erklærede Øvrigheden, San Sebastian, at han vilde indskibe sig med Legionen til England, saasnart man gjorde Anstalter til at proclamere Constitutionen af 1812. Undvigende besvarede Lord Palmerston dette Spørgsmaal derhen, at – som han allerede oftere havde erklæret – General Evans stod i den spanske Regjerings Tjeneste, at han af den Aarsag ogsaa kun stod i Forbindelse med den spanske Regjering, og at han (Lord Palmerston) ikke kunde sige, hvilke Meddelelser, der havde fundet Sted mellem hiin Regjering og en af dens Militair-Embedsmænd; af den Grund kunde han heller ikke give den forlangte Oplysning. Den spanske Constitution af 1812 og dens Historie, Jntet af den nyere Tids, af dette Aarhundredes politiske Actstykker omtales i dette Øjeblik saameget som den spanske Constitution, som af Cortes blev givet i Cadix, den 19de Marts 1812. Vi meddele derfor i det Følgende et Udtog deraf. Men da nu fire og tyve Aar ere henvundne siden denne Constitution blev givet, saa gives der sikkert flere, som ikke erindre sig Omstændighederne under hvilke dette skeete, vi troe derfor, at det vil være vore Læsere velkomment, naar vi siden meddele denne Constitutions Historie, de Begivenheder, som gik forud og fulgte umiddelbart efter den. Denne Forfatning, der af den spanske Nations Repræsentanter proclameredes første Gang den 19de Marts 1812 i det belerede Cadix, antoges den 7de Marts 1820 af Ferdinand den Syvende, og nu er stadfæstet af denne Konges Enke, opstiller som øverste Grundsætning: "At Nationen er Souverainen, og Kongen sammes første uansvarlige Embedsmand." Dens væsentlige Bestemmelser ere følgende: Det spanske Folk er frit og uafhængigt, det er ikke og kan ikke være nogen Families eller noget enkelt Menneskes Arvedeel. Enhver Spanier er uden Undtagelse Den spanske Constitution af 1812 og dens Historie, forpligtet til, i Forhold til sin Formue at bidrage til Statens Udgivter; ligeledes er enhver Spanier forpligtet til at bære Vaaben til Fædrelandets Forsvar. Det spanske Folks Religion er og bliver for bestandig den romersk catholske; Folket forbyder Udøvelsen af enhver anden. Det spanske Folks Regjering er et arveligt, indskrænket Monarki. J Forening med Kongen have Cortes den lovgivende Magt. Den executive Magt, at fuldbyrde Lovenes Bud, tilkommer Kongen. Cortes, valgte af Borgerne, ere Folkets Repræsentanter. En Deputeret indfinder sig i Cortes for hver 20,000 Sjæle.