Viborger Samler, 1781-07-02
Mandagen den 2 Julii. for Naturens Betragtning. " majestættiske Skove, hvis ældgamle Træer fra mange Aarhundrede af med deres tykt begroede Hoveder unddrage Øiet Solen, men tillige indgyde Stilhed og Ærbødighed i Hiertet, i eders Skiød har jeg og fundet Rolighed og aander en sund Luft. Maatte dog Øxen fuld af Ærbødighed gaae Eder forbie, J. tusende aarige Eege! J Verdens ældste Børn. Eders Varighed er mig et billede paa den Viise, der i sine fredsommelige Dages Løb ikke henrives af nogen altfor heftig Drift, af nogen overdreven Lidenskab, men bliver Aar efter Aar stærkere i Dyden, han, hvis Villie ikke bøies af Vinden, hvis Standhaftighed vakler end ikke ved de stærkeste Tordenslag. Og J hvidgule modne Ax paa vore Marker, hvis Hoveder besværede, af de modne Frugters Byrde bøie sig ned mod deres Moder, Jorden. J afbilde den kloge og sindige Mand, der med Beskedenhed bøier sin Pande mod Jorden, medens det unge uerfarne Menneske, liig de tomme Ax, løfter sit daarlige og tomme Hoved op mod Skyerne. Fredsommelige Eenlighed, skienk mig igien Nydelsen af hiint maadelige og lyksalige Liv, som man fører hos dig, lad mig igien høre Sandhedens, Naturens og Dydens milde Stemme, som kun fornemmes i dine Skygger, men døves og undertrykkes ved Vaabnenes Larm, ved de lykkelige Lasters Glands, og den store Verdens Tummel. Glad forlader jeg dig, du grumme Krig, som byder billighed at vige for Magten, og vænner os til følesløs Haardhed meere mod mod andres Skjebne, end mod vor egen. Jeders Skiød, J rolige Marke, nyder man en god Samvittigheds Fred og Sinds Munterhed, som er sødere end Melk og Honning. Lykke hviler paa de Høie, der krone eder og i eders Dale glimrer den ubemærkede stille Dyd. Her skal mit Sæde være, hos dig, du lille Bæk Hvor prægtig glimrer det grønne for Vinden svævende Græs, naar det beskinnes af Solen, Utallige Arter af Vexter, Millioner af forskellige Baboere boe i din Strækning, du lille underfulde Verden. Og du vellugtende Fiole, du den Viises billede, du staaer ubemærket, beskeden i det laveste Græs og udstrøer din Lugt til alle Sider, da derimod Blomster, som ingen Lugt have, staae pralende høit op over Græsset. Hvilket broget Blomster vugges der frem og tilbage ved Siden af Bække, hvor prægtigt og skinnende af Farve, dog nei - behagelige Synsbedrag, en Sommerfugl flyver op og forlader det svævende Græsstraa. En Sværm af arbeisomme Bier udbrede sig over det buntede Teppe, de flyve fra eet til andet Blomster, og nøie søgende skiule deres smaa lodne Hoveder inden i Blomsterne. De samle kun af den lave Timian og den behagelige Melisse, og holde sig fra den pralende Pione og fra dig, høie Keiserkrone, som græder dine hemmelige Saaledes gik det Høiædle og Velbyrdige, Hr. ANDREASBORESchn, Deres Kongelige Majestæts bestaltet Justitsraad Hvis Siæl nu glædes hos Gud Hvis Legeme hviler her med Ære, I Haab til Lirets Opstandelse, og hvis Navn kal være I Velsignelse. Hos nærværende og efterfölgende Slægter. Ved Födselen faae han Verdens Lys i Tørring, den 15 October 1716. Og Salighedens Lys, ved Döden i Viborg den 14 Mai 1781. Efter at hans Legeme i Ungdommen var bleven stærk i 14 Aar. Og hans Siæl midlertid dannet i Gudsfrygt, og Videnskab, Kom han i Aaret 1730 i Tieneste Hos afdøde Jørgen Schaltz her i Viborg, Hvor Han tiente i 16 Aar saa troe, at Hans Hosbonde gav ham til Belønning sin elskede Datter Jomfr. Jona NrSentz, Som han tog til Ægte 1746, men efter 3 Aar, nemlig 1749. Ved Döden igien forlod ham i Aaret 1750, Giftede han sig anden Gang, med Jomfr. MARSREr WuM. Dette Ægteskab blev af Gud velsignet med 2 Sönner, og en Datter, Hvoraf en Sön og en Datterson forrigfuld endnu lever, Ægteskabet varede i 16 Aar til Aaret 1766, Da Manden ved Döden maatte savne sin 2den Hustrue og Sine Børns Moder, Ligesom Himmelen i de forrige Ægteskaber havde gjort Ham lykkelig, Saaledes blev han gjort allerlykkeligst, da Guds Forsyn Veiviiste ham til Lönborregaard, Der fandt han den hans Siæl ledte efter, Der blev ham rækket Kierligheds Haand, Et redeligt Hierte af den elskværdigste Brud, Velæde Jomfr. BOLETTE HANSEN. Som holdte Bryllup med ham paa Lönborregaard 1767. Med hende levede han i Ægteskab i 14 Aar, I fudkomneste Kierlighed, Hun har stedse været hans Giens Lyst, Hans Lives Glæde, Og hans Børns höitelskende Moder, Og da han havde fuldkommet Löbet, Som havde varet i Livet 64 Aar 7 Maaneder, Hensov han salig i Herren den 14 Mai 1781. Efterladende sig en forrigfuld Enke, Høiædle og Velbyrdige, Frue Justitsraadinde BORRESCHMITh. föd HANSEN.