Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-10-04
Jndenlandske Efterretninger. Licentiat Hagens Reisebilleder fra Jtalien. (Forts. fra Nr. 157.) III. Vincenzo Gioberti. Man vil erindre, at der i Aaret 1831 yttrede sig en almindelig insurrectionel Bevægelse i Romagnen, fremkaldt ved de næsten utænkelige Uordener og Skandaler, der fandt Sted i alle Grene af Pavestatens Bestyrelse. Diplomatien kunde ikke Andet end anerkjende Jnsurgenternes Ret til Klage og understøttede deres Fordringer hos Statssecretairen. Et Memorandum fordrede Reorganisation af Finantsvæsenet og Retspleien, Jndførelse af et Statsconseil, hvori ogsaa Verdslige skulde have Sæde, at Statens Embeder skulde ophøre at tilhøre en priviligeret Kaste og aabnes for Alle, der vare i Besiddelse af den fornødne Duelighed, at Communerne skulde have en selvvalgt Bestyrelse, og at der skulde sammenkaldes et Raad af Deputerede fra Statens forskjellige Provindser, Det pavelige Gouvernement lovede Opfyldelsen af disse Fordringer; Bevægelsen i Provindserne ophørte; Østerrigerne, som vare marscherede ind i Kirkestaten, trak sig tilbage og – den pavelige Statssecretair tilbagekaldte ved et Motu-proprio de tidligere Løfter, Urolighederne begyndte igjen med fordoblet Styrke, Østerrigerne marscherede atter over Po, og den eneste synlige Frugt af den hele Bevægelse blev en Mængde Fængslinger, Forviisninger og Degradationer. Blandt de Mangfoldige, der ved denne Leilighed bleve straffede for deres Patriotisme, vare ogsaa to Geistlige, hvis Navne for Øieblikket nævnes med Høiagtelse i Jtalien. Den ene af dem, dengang biskop Spoleto, understøttede Flere af dem, der maatte forlade deres Fædreland, med Penge, gav Andre Raad og Leilighed til Flugt. En Forræder tilbød ham mod en Sum Penge at overlevere ham endeel vigtige Papirer, ved Hjælp af hvilke han kunde meddele Regieringen Navnene paa samtlige Jnsurgenter og alle deres Planer. Han betalte den forlangte Sum, modtog Papirerne og brændte dem øieblikkelig. Denne Handling rygtedes, og fra dette Øieblik af var Biskoppen af Spoleto compromitteret hos de Magthavende og bevogtedes med mistænksomme Øine. Et Par Aar efter hævedes han paa Ærkebispestolen i Jmola, og fik senere Cardinalshatten, da man ikke længere kunde negte ham den. Men i den almindelige Mening var Prælatens Forflyttelse fra Spoleto et Tegn paa Unaade, og Cardinalen i Jmola betragtedes som en Relegeret, der maatte bøde, fordi han i Aaret 1831 ikke havde taget Andre end sin Samvittighed paa Raad. Den anden af disse Geistlige, en ung Piemonteser, dengang Hof capellan hos Kong Carl Albert i Turin, havde udsvævende Drømme om den Tid, da Kirken i sig skulde optage og rumme den nye Tids Friheds= og Ligheds Jdeer. Bevægelserne i Romagnen gave ham Mod til at drømme høit, og med Forfærdelse hørte man ham tale om et nyt Vatican, der skulde gjøre Katholicismens Triumph til en Sandhed, paa samme Tid som et nyt Capital skulde proclamere Jtaliens Uafhængighed, Frihed og Eenhed samt et almindeligt Broderskab mellem Folkene. Den enthusiastiske Capellan fik sin Afsked og Reisepas. Han tog Bolig i Brüssel, hvor han i flere Aar var offentlig ansat som Docent i Philosophi ved en videnskabelig Anstalt, og hvor han udarbeidede en Række Skrifter, der, nagtet de stadig kom paa Listen over de forbudte Bøger, skaffede ham et berømt Navn i den italienske Literatur. Senere flyttede han for sin nedbrudte Helbreds Skyld til Lausanne, og det er herfra, at Abaten Vincenzo Gioberti med Begeistring har hilset Begyndelsen af sine Drømmes Opfyldelse ved hiin Biskop af Spoletos Ophøielse paa Pavestolen under Navnet Piold. Sexten Aars Landflygtighed har ikke dæmpet hans Ungdoms Begeistring; bestandig lige tro mod sine Jdealer, skriver han i 1847 til Paven: "Saa blev det da min Lod, at see Enden paa de frygtelige Storme, som nu saalænge have bragt Enropa til at skjælve, at see hæve sig fra Hjertet af mit Jtalien, fra Rom, der er de christelige Nationers Orient, en ny Morgenrøde med det glade Budskab om en ny og herlig Tidsalder. Nu døer jeg trøstet ved at see mine og Alles Forhaabninger ifærd med at gaae i Opfyldelse, og skjøndt landflygtig, lukker jeg mine Øine glad og rolig, da jeg i Frastand har kunne hilset Pontificatets gjenopstandne Stjerne. Jeg udtaler ikke blot mit Haab, ikke alene Rom og Jtalien, men alle Dannede i den christelige Verden dele det. Selv Protestanterne, der med Modersmelken havde inddrukket Antipathier, som Opdragelsen, har bestyrket, vende forundrede Blikket imod Rom, og begynde at agte det Navn, som de i tre Aarhundreder have forbandet. Og i saadanne catholske Lande, hvor Civilisationens Fremgang og Religionens Tilbagegang fremkaldte Vantro, hvor Mangfoldige ikke nævnede eller skrev Navnet Rom uden at ledsage det med Jnvectiver som Jesuiternes Medskyldige, fremmede Barbarers Allierede, som en Fjende af Friheden og det borgerlige Fremskridt, som Deeltager med Fyrsterne i Nationernes Undertrykkelse, der hilses nu Rom som en Sauve-Gaarde for de Principer, der udgjøre Grundlaget for vor sande Velvære. Hvilken vidunderlig Forandring i saa kort Tid! Dette formaaer Pavedømmet, naar det gaaer i Pagt med Culturen. - Nogle af Dine Forgjæger troede at gavne Religionen ved at gjøre fælles Sag med de Mægtige og ikke med de Undertrykkede, men istedet derfor gjorde de Religionen forhadt hos Folkene. Hvad kunde dog bevæge Cappellari (Gregor XVI) til at anvende al Flid paa at gjøre Nicolaus til sin Ven, Hvad Gavn havde det ulykkelige Polen af dette Venskab, som stemmede saa lidet overeens med Pavedømmets Characteer og Roms Storhed! – En fransk Præst (Lamennais) hævede sin Stemme, og foreslog Rom at allere sig med Folkene mod Fyrsterne. Dette vilde være en ligesaa stor Feil og ligesaalidt stemme overeens med Roms Kald. Som Verdens Centrum og Menneskeslægtens aandelige Moder bør Rom bringe Alt i Harmoni, Pligter og Rettigheder, Jndividerne og Stænderne, Folkene og Fyrsterne og trykke Alle til sin moderlige Barm. Forsaavidt som Fyrsterne ere til for Undersaatternes Skyld, bør Rom vistnok sætte disses Tarv over hines; men forsaavidt som Fyrsterne for Øieblikket (oggid) ere nødvendige for Folkenes Vel, bør Rom vise Fyrsterne samme Retfærdighed og Kjærlighed, som Folkene. Ved at handle saaledes, hæver Du Rom til dets gamle Anseelse; hele Jtalien vil slutte sig til Rom. Da skulle de indtrængte Barbarer lære deres Afmagt at kjende. Sammensværgelserne og Revolutionerne ville ophøre - - - og Rom vil gjenindtage sit aandelige Herredømme over Folkene. – – Og skulde jeg vel gaae forvidt i mine Forhaabninger, naar jeg i Din Regjering seer det første Skridt henimod Folkenes religiense Forening og de frafaldne og vildfarende BørnsTilbagevendelse til den moderlige Barm, Skulde Jnd trykket af Dine Handlinger ikke bære Frugt? Den Kjærlighed, som Dine Handlinger vække, baner Veien for Lydigheden og er et Varsel om Fred og Forsoning. Og hvad Under, at Folkene slutte sig til Dig, da Du har Gud med Dig Er ikke Din Udvælgelse, som Jngen turde haabe, et guddommeligt Mirakel, Men Gud pleier ikke som Menneskene, at lade sit Værk ufuldendt. Vee dem, der skulde vove at sætte Hindringer for Dit Værk og mene at kunne beseire Roms og Himlens Villie." Efterretningen og Statsraad Franckes Afreise til America var urigtig; han er i disse Dage ankommen til Altona. (Fædrel.)