Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-19
Den sidste Anke lyder især curieus nok hos Forf. af Antikritiken, der selv betjener sig af løierlig Floskler, f. Ex. - at fordybe sig med den strengeste Decents i Gemeenhedens Værkstæder - en med Circumspection betinget Sammenligning - en Kritik, som baserer sig paa Konst, Natur- og Sandhed, m. fl. Deodats danske Recensent finder slet ingen Anledning i bemeldte Antikritik, til at indlade sig i et omstændeligt Forsvar for sine kritiske Yttringer; men henvise de Læsere, som Sagen kan interessere, til Romanen, selv og til ovenanførte Numere af den danske Litteraturtidende; hvor han ligesaa reent ud har fremsagt sin Mening om det Værd, han tillægger Hr. Prof. Kruses Fortællinger; som han uden Forbeholdenhed har yttret sig om Deodats Fødsel, betragtet som Roman. At Forfatteren paastaaer (Kbh. Skild. No. 19. S. 294), dette Værk af en redelig Recensent ikke bør bedømmes som en Roman, men som "Opløsningen af en vilkaarlig Opgave; er en Fordring, som enten er udtrykt uforstaae, lig, eller meent urimelig. Om end Forf. ikke selv paa Titelbladet havde kaldt Deodat en Roman, vilde dog enhver i æsthetisk Literatur ikke reent ukyndig Læser eller Læserinde vide, paa hvilken Hylde Bogen skulde sættes, og Rec. er ikke saa indskrænket, at han ei skulde kunne see af Bogen selv, hvad den i æsthetisk Henseende er anlagt og gaaer ud paa, uden at trænge til Oplysning derom af nogen polemisk eller upolemisk Fortale. Desuden røber Fortalen til De dat noksom, at Forf. selv ikke har været ret vis i sin Sag, thi han pleier ellers, som enhver god Digter, at lade sine Værker tale for sig selv; og naar Forf. af Antikritiken (S. 294) paastaaer, at Fortalen til Deodat "angiver det Synspunkt, Forfatteren allene kan bedømmes fra, som et saadant, at Bogen ei skulde betragtes som Roman, saa maatte man, efterat have læst Antikritiken, troe at Forf. af samme havde reent glemt Fortalen, hvor Hr. Kruse (f. Ex. S. XXIV.) paa det udtrykkeligste hensætter sin Bog blandt Romanernes Tal - og hvor andensteds vil han eller Nogen sætte den? – "Forfatterens Sag, siges i Antikritiken S. 297, var kun at opløse det for ham opstillede Problem. Men (uden Hensyn til, at Hovedsagen var, og maatte være, at levere et Digterværk, som kunde staae ved sig selv) saa er dette Problem opløst i en Roman, og en Roman er det altsaa, som Læseren, han være kritisk eller ukritisk, har for sig. Dog mener Forf. i Antikritiken, naar man ogsaa bedømmer en Roman af Hr. Professor Kruse, maae man for det første ikke sammenligne ham med Walter Scott, med hvem han hvad Deodat angaaer, ikke har mindste Liighed, (S. 292); for det andet maa man paaskiønne og rose Hr. Kruse i en dansk Litteraturtidende ligesaa stærkt, som det skeer i Litterarisches Conversationsblatt, Abendzeitung og Morgenblatt, med flere tydske Blade. Hvad Sammenligningen med "the gregt unknown angaaer, da findes just ikke ret meget af en saadan i Recensionen over Deodat. Recensenten har der sagt: at han frygter ikke for at nævne Hr. Kruse saa kort efter den almindeligen og med Rette beundrede skottske Digter", og det er hans oprigtige Mening, at Walter Scotts Navn, stillet i Nærheden af Hr. Kruses, er for den sidste et meget godt Selskab. At Værker af forskiellige Digtere kunne giensidigen oplyse hinanden, om de endog i Aand og Charakteer er ulige, har Rec. længe vidst, og veed det endnu, efter at have læst Antikritiken i Skilderiet, ligesaa vel, som at en derpaa grundet Sammenligning altid maae lade enhver beholde Sit. Iøvrigt maae jeg henvise til Recensionen selv, og særdeles S. 425. Forf. af Antikritiken har dog ikke undladt den Sammenligning, han vil negte andre. Efter ham har Hr. Kruse i en sildigere Roman, end Deodat "søgt at giøre sig alt det Gode og Ypperlige hos W. Scott egent, forsaavidt som hans (Hr. Kruses) Aandsfrihed og genigle Jndividualitet tillod det; men bestræbt sig for at undgaae hvad man maa dadle hos W. Scott hvis Romaner bl. a. ere alt for theatralske." Hvornæst anføres hvad Fru B. har sagt, paa Tydsk, bl. a. at W. Scott skulde ikke skildre Nutiden; den fordrer Følelse; altsaa Kiærlighed - und die versteht W. S. nicht." Nu, jeg ønsker Hr. Professor Kruse til Lykke! "Die Sieben Jahre - siger Fru A. i et Brev til mig (hun kan ogsaa, naar hun vil, skrive nogle Linier Tydsk) mussen ja ein ganz erstaunliches Werk seyn - mit allen W. Scotts glanzenden Seiteen, und one irgend eine seiner Schwachen. Es ist doch wohl schon, wie Walladmor, englisch erschienen, Glückliche Frau B. die es schon har lesen und bewundern konnen! Die gute Dame har aber schwerlich den Kenilworth oder das Herz von Midlothian gelesen. Jch have diese, und den Dedat dazu gelesen; und ich glaub Hr. Kruse mochte bei seinen Leseringen, und sonst, nicht verlieren, wenn er die Liebe und das Herz der Frauen so gut verstunde als W. Scott." - Men Fru A. taler her uden at have læst de Syv Aar, som, efter ovenstaaende, ei maa være magre, siden de rumme alt det gode og ypperlige hos Walter Scott. Jeg tør derfor ikke yttre nogen Mening, om hun har Ret eller ikke.