Viborger Samler, 1795-06-01
Uventer finder jeg mig i den Viborger Samler af Hr. Birkedommer Claudi ved Baroniet Ryssensteen angrebet og nævnet, som Forfatter til en i Viborg, nu henved 3 Aar gammel, trykt anonym Pies, som forestiller de mange Ulovligheder, der foregaae ved Jndstrandninger. Da nu Hr. Birkedommeren, skjønt hans Navn ikke findes i heele Piesen, dog har fundet sig truffen, saa uden at indlade mig i noget her unøvendigt Forsvar - ville han tillade mig i denne Anledning at gjøre sig følgende Erindringer: Jkke maa han tro, enten at en Snes Linier fulde af Grovheder og personlige Invektiver kunde afgive noget Forsvar mod Beskyldninger, han i saa lang Tid har ladet sidde urørte paa sig, eller et disse hans plumpe Jnvekriver kunde beskjæmme andre end ham selv. Heller ikke maa han tro, Publikum kan gjøre sig noget fordeelagtigt Begreb om hans Ærekiærhed, naar han ikke har turdet søgt mig, som formeentlig Forfatter til ommeldte Pies, afFrygt for ved Sagens endelige Uddrag ingen Erstatning at kunde faae i mit Bo. Thi for den Ærekjære havde en blot Frisindelsesdom i saa Fald været nok, og den bedste Erstatning. Men Hr. Birkedommer, hvi tog De ikke strax til Gjenmæle ved den hæderværdige højagtbare Domstol, Deres Vederpart havde indkaldet Dem for Thi at De som læg Mand bør undskyldes for ej at indlade sig i Pennekrig, kan jeg ikke andet end ansee som Udslugt. Sandelig jeg beklager den Jurisdiksion, der bestyres af en Mand, som i vore oplyste Tider finder sig saa læg at, naar hans Embedsforvaltning offentlig angribes, han da maa tilstaa, han ikke drister sig til ligesaa offentlig at forsvare sig, af Mangel paa Evne til at kunde gjennem Pennen ordne og yttre sine Tanker. Hvilke Eragtninger, hvilke Domme, hvilke Resolusioner, hvilke Erklæringer, hvilke Oplysninger kan ventes fra en saadan læg Justitsbetient, hvor forvirrede, hvor usammenhængende, hvor ufuldkomne maa de ikke være, ja hvilke Embedsmænd maa de i sin Tid vorde, som opdrages og dannes paa en saadan Stympers Kontor, Dog vi ville trække Dækket. ned for disse traarige Udsigter, og, som sagt, ansee Hr. Birkedommerens Undskyldning for en blot Udslugt. Endelig kan jeg ikke undlade at tilkiendegive min store Forundring hover at finde af Hr. Birkedommeren anført en Tanke af Payne, en Bog, jeg altid har troet ansaaes paa Grevskaber, Baronier og Herremands Godser, som Kontraband, og at derfor en Birkedommer ikke kun de eje, uden at gjøre sig ligesaa mistænkt, som Klosterfrokenen, paa hvis Toilet fandtes Bruuns Fortællinger. Ja om jeg i Spinosa eller Voltaire fandt Beviser hentede af Sprog i Bibelen, kunde det ikke forekomme mig besynderligere, end at finde en Birkedommer ved et højadeligt Fendalgods slaa om sig med Payne. Og nu da til Slutning et Spørgsmaal: Hvorfor Hr. Birkedommer, isteden for at indføre noget af disse i Deres Kram forbudne Varer, indrykkede De ikke heller en vidimeret Gjenpart af den Attest, De affordrede de i Aaret 1792 ved Ryssensteens Forstrand indstrandede Skippere Wredenburg og Hall, til Beviis for Deres gode Forhold og Assistense mod bemeldte Skippere, eller, om De maaskee ikke – af sine Aarsager - fik den forlangte Attest, da forommeldte Skipperes Svar, hvi Attesten blev Dem nægtet, Har Deres Velviished maaske forlagt disse Papirer, var det vel muligt paa Forlangende at skaffe Dem Udskrift af disse og flere. Nakskov den 16de Maji 1795. Gustav Ludvig Baden.