Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-03-23
De Reisende tilbragte Natten og Langfredagen i Byen, og i denne hele Tid var der en Slags hellig Ro og Hvile her, forsikkrede de, og en saadan Fred og Godmodighed imellem alle Mennesker, som ikke i ringe Grad gjorde Jndtryk paa dem. De fortsatte deres Reise om Løverdagen tidlig og naaede om Eftermiddagen til et simpelt Værtshuus i den lille By EboliJmedens de hvilede dem lidt ud for Aftensmaaltidet, kom en Præst ind og stænkede Vievand omkring i Værelset, hvorefter han begav sig til de andre Deele af Huset for ligeledes at velsigne dem. Denne Ceremonie antoge Jndvaanerne for meget vigtig og virkende til at holde Synd og Sorg, onde Aander og al Ulykke udenfor Døren. Just som Kirkeklokkerne ringede paa sædvanlig Viis til Ave Maria, sad de dem ned til deres Maaltid, som bestod ikke i et Paaskelam, men i et Gjeddekid, der ungt skal være en ret god Ret. Antallet af Kid, der fortæres i Jtalien om Paasken, skal være overmaade betydeligt Paaskesøndag vandrede de over Sletten og ankom henimod Aften til Ruinerne af det gamle Pæstum. De eneste Vaaninger i Nærheden af denne fordum saa berømte Stad, var en ussel Kro eller rettere Hytte, og en halv faldefærdig Bygning, som tilhører Biskoppen i Stiftet, men som sjelden eller aldrig bliver beboet. J Kroen hvori de vare nødte til at tage deres Logis, havde Værten forsamlet sine Slægtninge og Venner fra Omegnen, og disse tilligemed to eller tre Boffeldrivere. høitideligholdt Paaskefesten i et Rum neppe større, end Kahytten paa en Kjøbmands-Brig. Et Lam vilde have været for dyrt, og smaae Kid for lidet mættende til Folk af deres Stand; de havde derfor istedet nogle Stykker Faarekjød tilligemed deres høit elskede Maccaroni, og de havde saa godt taget til dem heraf, at der ikke var Andet tilbage for de Reisende, end nogle Æg, noget Ost og Brød. Adskillige iblandt de Forsamlede havde ikke spiist Kjødmad af nogen Art siden Julen, og vilde sandsynligviis ikke heller smaae den igjen for om nogle Maaneder; denne overordentlige Høitid havde derfor gjort dem særdeles glade og selskabelige, og da de Reisende tracterede dem med nogle Flasker af den lette Landviin, udbredte de dem med megen Veltalenhed om den gode Paaskes Fornøielser, og fortalte Alt angaaende deres Levemaade i Almindelighed. De Fremmede morede sig overordentlig ved denne for dem nye Maade at høitideligholde Paaske paa, uagtet Værten til Sengeleie om Natten ikke kunde give dem Andet end to store Sække, fyldte med Straa. Med Daggry anden Paaskedags Morgen fortsatte de Reisen, besøgte Ruinerne af Templerne og imedens de ved Foden af de nærliggende Bjerge ledte efter en heed mineralsk Kilde, som der har sit Udspring, hørte de en fjern Lyd af mange Stemmer, som sang en Slags Lovsang med hinanden, og snart saae de en lang Procession høit over deres Hoveder i en enkelt Linie at marschere henad en smal Fodstie paa Siden af Bjerget. Hist og her havde den ogsaa vaiende Faner med. Denne Procession, hvorved der herskede megen Orden, var ledsaget af en anden Række Folk, der gik uden Orden, men paa hvilken der ikke syntes at være nogen Ende. Stien ledte til Ruinerne af det gamle Capaccio, en Bye fra Middelalderen, hvor midt imellem nedfaldne Vægge, Taarne og tagløse Huse stod en Kirke vel vedligeholdt, og paa den aabne Plads foran samme var en Mængde Bønder beskjæftigede med at celebrere anden Paaskedag paa deres egen Maneer. Klokken 9 blev Kirken aabnet og Høimessen holdt med temmelig megen Pomp. Fanerne vare opstillede ved Jndgangen, og det Jndre af Kirken var udsmykket med Tapeter, Oliegrene og Blomster. Da Gudstjenesten, var forbi, fik Pladsen udenfor snart Udseendet af et Marked, thi de fleste Landmænd fra Bjergene og de fjerne Districter havde medbragt Et eller Andet for at sælge eller ventede at kunne tilforhandle sig Noget ved dette almindelige Møde. Mange af disse Salg bleve lig som i den allerældste Tid afsluttede ene og alene ved Bytning eller Omtuskning, uden derved at betjene sig af Penge. Saaledes gav en Bonde fra Persanoet Ulveskind til en Bonde fra Eilento i Bytning et bestemt Maal Mandler, en Mand fra Egnen Pæstum byttede en Boffeltaske for tørrede Figener, bra fra Capaccio Ruovo, en Anden gav indisk Kornet Par Skoe; og de stakkels Qvinder, som havde meget travlt, ombyttede og handlede med en Mær Artikler, der vare ret morende at see, f. Ex. hjemmegjeBomulds=Nathuer, Nøgler af hjemmespundet Uld er Bomuld, linnede Huer, Trøier, Hoser, Tæpper, Pro ge af Muldvarpeskind, ogsaa videre. Antalletp Skind af vilde Dyr, især af Ræve og Ulve, meget betydeligt; og man bemærkede med stor Forudring, at Landfolket var temmelig almindelig i Va med at spise Ulvekjød. Der vare ogsaa to eller ordentlige Bissekræmmere med Sye= og KnappenaaKniplinger og Snorrebaand, Galoner og Livbaand ringe Værd, og een fra Campoforte, det er S Jtaliens Sheffield, med Rageknive, Saxe, Knive andre Jernvarer. Jmedens Markedet gik for havde man antændt Jld under aaben Himmel in lem Ruinerne, og Madlavning foretoges med me Travlhed. Der gaves fuldt op af Faarekjød, M. caroni, røde Æg og andre Sager, og der var hel ingen Mangel paa en god let Bjergviin, som et Skik og Brug havdes i Poser af Gjeddeskind, solgtes for omtrent een Skilling Flasken. Man havde selv medbragt deres Madforraad; men fandtes ogsaa reisende Markedskræmmere fra de og liggende Byer for at forsyne dem, der Jntet hade. Lidt for Middag sad den hele Forsam ned for at spise i særskilte Grupper, men len de meget malerisk enten imellem Ruinerne eli Skyggen af Bjergsiderne. De Fremmede gik fjel forbi en saadan Gruppe, uden at En i Selskabet, get artigen indbod dem: "Mine Herrer, ville nyde Paasken med os." Da Maaltidet var til En begyndte Nogle af Partierne at synge, og hertil accorpagnerede Andre paa Mandolinen, der er en Art Guitar, som meget bruges af Almuen i Neapel. He paa fulgte Dands, og den mere jevne Deel af Plad foran Kirken blev næsten bedækket af Mennesker, der opførte deres Nationaldandse. Et Par Timer, Solens Nedgang ringedes der atter til Kirke og Pristen uddelede da for den forsamlede Mængde Velse nelsen. Strax herpaa begyndte Folket at bryde op i at begive sig hjemad. De delede sig i Partier og dro bort næsten i alle Retninger, nogle stege ned til Sl. ten ved Pæstuen, andre klattrede op af de høie Bjege i Baggrunden af Samligstedet, nogle begave imod Søkysten og atter andre snoede sig rundt om mindre Høie for at komme til Høilandet i den skjøn Egn ved Cilento. Alt som de forskjellige Grup skiltes fra hinanden, udstødte de et Frydestrig, og derpaa enhver sin Vei og sang i eenstemmigt Chor. Feisende fulgte det talrigste af disse Partier til Capacjo Nuovo, som ligge i en Huulning imellem Bjergene, i Miil eller saa omtrent fra den gamle Stad. De her ikke var at tænkt paa Værtshuus paa et saadant Sted, henvendte man sig til Franciskaner=Klosteret. Munkene vare meget artige og villige nok til at føde huse dem, men de eiede aldeles Jntet, som lignede en simpel Seng. Den gamle Prior rystede med Hovedet og beklagede Landets Fattigdom; men efter en Times Omvandring i den lille By, lykkedes det ham at borge en Marrasse, stoppet med det brede, tørrede Lov af indisk Korn, fra En, et Par Hovedpuder fra en Anden, et uldent Sengetæppe et Sted, og et bredt, grovt Lagen et andet Sted, og ved disse Materialier lavede de dem et Leie i en af Cellerne saa godt, som de kunde. De tilbragte næsten den hele Uge imellem Munkene, og spiste til Middag med dem Klokken halv elleve og til Aften Klokken syv. De havde Overflødighed af god, velsmagende Føde, og en herlig, le Viin. Munke, Novicer og de opvarteende Brødre, deeltoge alle ligemeget i det rundelige Maaltid, og imedens dette varede, gjentoge de ofte: "Med den hellige Frants's Bistand fastede vi under den hele Faste, saa at Aanden nær var gaaet ud af os; men nu er det Paaskee, og nu maae vi være glade.