Viborger Samler, 1814-10-27
Davoust lod 62 civile Forbrydere, som laae i Jern lænket, jage ud af Byen, og dermed oversvømme Nabo egnen. Napoleon havde befalet 10,000 Skandse=Arbeidere til Hamborgs befæstning; men ikke Stadens Notabler, Borgere, 70 aarige Oldinger og Podagrister, som Davoust lod tvinge dertil. Det var ufornødent at uddrive saa mange Menneskeer af Byen, da det var beviist, at der var Brød nok endnu for 6 Maaneder. Disse Ulykkelige bleve ganske uventet ved Nattetid jaget ud af Deres Senge, og for ikke at komme for tidlig under Tag, drevne ud af Damporten, 1/4 Miil fra Altona. Af disse Oldinger, Qvinder og Børn, har han vist 3000 Sjele paa sin Samvittighed, som elendigen omkom af Kulde, Hunger, Skræk og Sygelighed. De med Hospitalsfederen befængte Syge bleve, uagtet al Forestilling derimod, indqvarterede i Borgerhuse over hele Byen, to i hvert Huus, for at udbrede Sygen ret almindelig. Forfatteren beviser ogsaa af de følgende Omstændigheder, at de totale Ødelæggelser paa alle Sider af Hamborg, vare endog i militærsk Henseende ufornødne. I Henseende til Anvendelsen af de foregivne 6 Millioner Krigs Centimer, drøv ter Forfatteren adskillige usandheder, og gjør Regning paa, at et Par Millioner Franks gik med paa Reisen fra Banken o. s. v. Forfatteren ender med følgende Skrivelse, som maae oprøre hvert følende Hjerte, og hvis indeholdende Anke, som Tidsomstændighederne vise, ikke ikke kan have været Følge af directe befaling fra Napoleon; men tilskrives Davousts egen Umenneskelighed: Da jeg erfarer, at Deres Vbh. besvarer Pr. af Eckmühls Forsvarsskrivt, og da jeg haaber, at dette Svar kommer for Kongens af Frankrigs Øine, som Prindsen, beretter couleur de Rose, saa har jeg ikke vildet undlade, at giøre Dem opmærksom paa følgende vilkaarlige Handling af Prindsen, der vist fortiener baade Kongens og den store franske Nations Afsky, da den ikke har taget mindste Hensyn til Mennesker, som physisk umueligen selv kunne hielpe sig, og i deres Hierteangest og legemlige Smerter, ønske sig, som en Naade af Gud, Døden, og Himlens Retfærdighed mod Prindsen af Eckmühl, hvortil jeg selv var Øjenvidne." Marschallen vilde lade Byens borgerlige Hospital afbrænde, som kan have været militærisk fornøden, da det, som jeg ikke forstaaer mig paa, kan have lagt Fæstningen, for nær, og befalede da, at de Syge skulde forlade samme inden 24 Timer, og transporteres en Miil derfra til Egnen af Eimsbüttel. Man søgte at gjøre ham begribeligt hvor umueligt det var i saa faa Timer at bortskaffe Ri hundrede Syge og bad om længere Tid, da og endnu ingen Fiende var for Portene; men forgiæves; man bad om Vogne, for at giøre Transporten muelig, men forgiæves; man bad endeligen om Gade-Renovations Vognene paa nogle Timer; men forgiæves. Davoust's Ankomst var Signalet til Branden, og alt det i Hospitalet værende betydelige Forraad af Linned og Sengeklæder med saameget andet, gik nu op i Luerne, og oplyste den afskyelige Scene af Nihundrede med næsten ingen reddede Effecter omkring liggende Syge og Døende!" Den gyselige Skik, at binde en Forbryder paa en vildHest, som derpaa blev jaget afsted i fulde Fiirspring giennem Krat og Skove, blev virkelig fuldført paa Brunehauteller Brunehild, en meget ryggesløs Dronning i Frankrig, (uagtet hendes Ugudelighed kunde hun dog rose sig af at være Datter, Søster, Faster, Moder og Bedstemoder &c. til Konger), en Stund før Carl den Stores Tider. Denne synderlige Tildragelse blev stadfæstet ved Undersøgelsen af hendes Grav i St. Mortens Klosteret i Efteraaret 1732, et tusinde Aar efter hendes Død; i den fandtes Levningerne af hendes Knogler, samt Hiulet af en Spore, som man i de Dage pleiede at sætte fast i Siderne af de Heste, som bleve brugte til saadanne Executioner, for at giøre dem desmere rasende.