Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-11-02
Antallet af de Deeltagende, der efter de tidligere Beretninger kun var 250, er i denne voxet til 350 - 50-20. altsaa over 400. Der taltes uafbrudt i 4 Timer, thi man havde saa Meget paa Hjerte, og dog var der intet Spor af Udmattelse eller Anstrængelse. Man begyndte naturligviis med et Hoch for det enige og frie Tydskland. – man husker vel, at det er i Slesvig, der tales, – derpaa for Stænderforsamlingen. Bauditz lod sin Ven Beseler leve, en Dr. Graffe den forenede slesvig-holsteenske Stænderforsamling. Lorenzen, en Advocat fra Bredstedt, udbragte en Skaal for besluttende Stænder Nu reiste Beseler sig: Man havde sagt ham, at han som Præsident ikke længer var nogen fri Mand som saadan kunde han compromittere sin Stilling ved dette Gjæstebud, hans Egenskab som Stænderpræsident klædede overalt ved ham og forfulgte ham som en ond Aand. Men han var af en anden Mening. Han vilde kun være her som slet og ret Advocat Beseler, som Schleswigholsteins Søn blandt hans kjære Schleswigholsteinere, og han vidste jo, at her Jntet vilde forefalde, der kunde sætte ham som Præsident i nogen Forlegenhed. Ogsaa han udbragte et Hoch for det frie Tydskland. Efter Jernstøber Bonnichsen fra Haderslev og Advocat Claussen fulgte Dr. Gülich, der i Anledning af det nylig publicerede Forbundsforbud mod Forsamlinger i Holsteen, gjorde følgende interessante bemærkning: at denne Forbundsbeslutning, der, som bekjendt, var fattet efter Hambacher-Festen, var for Øieblikket kun offentliggjort af Regjeringen for at vise Hertugdømmerne, hvad de havde at vente af Forbundet, men forøvrigt var denne Beslutning ikke forbindende for Hertugdømmerne, thi Regjeringen handlede selv imod den; det stod nemlig i den samme Beslutning, at Jngen maatte bære en fremmed Cocarde; men nu har Militairet en Cocarde som var rød og hvid, hvad det egentlig var for en Cocarde, vidste Jngen, thi ikke engang den danske kunde det være, de danske Farver vare Rødt og Guult, ikke Rødt og Hvidt. Taleren sluttede med Haabet om en bedre Tid for Forbundet og lod den tydske Forbundsdags andet Kammer leve. Derpaa fulgte en Gaardmand Wolff fra Orsee, der paa Plattydsk fortalte følgende Parabel: En Mand havde kjøbt to Lam og spurgte sin Nabo om Raad, hvorledes han kunde holde dem sammen, om han skulde give dem et fælles Aag, eller binde dem sammen, eller drive dem paa Lykke og Fromme ud paa Marken. Aa, sagde Naboen, det er en let Sag. Ere de fra eet Land eller een Egn, Javist, svarede den Første, de ere endog af een Moder. Naa, bryd Jer saa om Jngenting, saa vil de aldrig slippe hinanden. Men snart saae Naboen, at Eiermanden til de to Lam lod en jydsk Stud græsse paa samme Mark. Denne Stud var mager; Ribbenene stode ud paa den, saa man kunde tælle dem; den havde store Øren og en meget stor Mule; dens Hovedprydelse var imidlertid dens 2 Horn - dog disse vare ikke spidse. Den hungrige Stud aad nu Alt bort fra Lammene, den blev feed af det, men Lammene bleve magre. – Historien, der vakte uhyre Bifald, sluttedes med en Togst for de Mænd, der ere beredte til at bringe Offere for Fædrelandet. Claussen lod fremdeles Forbundsbeslutningen i det schleswigholsteinske Anliggende leve, og ønskede ofte saadanne Beslutninger. Gülich udbragte et Leve for de heidelbergske Professorer. Endelig kom Teidemann og roste sig af, at han i Nortorf havde viist, at han ikke kunde taale at see Blod, og opkrævede 1 Mark Lybsk pr. Mand til den schelwigholsteinske patriotiske Forening i Haderslev. (Fdrl.)