Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1788-07-05
Det er nu mod tusinde Aar siden Nørrs Sønner samledes under een Overherre Folkene rundt om os seer vi tiltage i Oplysninger, Velstand, Magt og Vælde. Men see - Retdannede Tron-Følger, hvor tyndt vort Folk endnu, hvor lidende en Mængde ved de ideligste Misvæxter der vedbliver at tvinge Mennesket, denne ypperste Gud Skabning, at stille Hungers Smerten ved modbydeligst sundhed fordærvende Træ-Bark! Hist, hvilken Vidtløftighed af unyttige og skadelige Skovstykker, her, hvilken Mængde ufrugtbare Moradser og Kiær, der kiøler Luft, betager Soel sin Kraft og Jorden sin fulde Frugtbarhed, hvilken Utallighed af Kamp og anden Steen endnu hidtildags bedækker fedeste Jord-Stykker, Forgiæves anbyder vore hyppige Elve Fald os deres Hielp i Næringerne; Forsagte, skamfulde, fnysende forlade de os og fortsætte deres Lod, Forgiæves søger Stats-Forskeren, forgiæves Patrioten, hiine Kunst-Jndrætninger, der stiftede andet Lands Flør, Folkemængde og Velstand, opførte den til høieste Spidse: Jkke Hammer, ikke Stampe, ikke Fabrik snart i Bøderne. Næsten intet Syderie, ingen Bie Avl, ingen Land-Handel; Bie-Avl dog allerede her, da hiine vindskibelige og modige Phænieier besteege Thules Kyster. Næppe sees uden nogle Sauger og Brød Qværne, nogle enkelte Erts Gruber. Er det fordi vi maa kiæmpe mod utallige Hindringer, Eller er det fordi, vi overgave os til dorsk Uvirksomhed, Nei, aldrig følede Nordens Mænd denne for Slægterne saa vanærende Drift, som giorde Spansk Folk stolt men armt, og Hindringer, store Hindringer hærdede, fordoblede endog vort Mod. Skal jeg da nævne Aarsagerne: Jkke Velstand, nok i Landet. Vore store Land-Gaarde udeelte; Kun enkelt Mands Næring: Saaledes ikke Menneske Arme nok at tilberede Natur Evnerne. Jngen Lære Anstalt: Jkke Lys nok til at opsøge, stifte og grunde Næringer, til at underdeele dem, forøge og forfine dem. Handel med de første Nødvendigheder spærred: Brød Prisen saaledes over høi. Vort Brød da tyndt, vort Fæe smaat og uyngelsomt, vort Folk afmægtigt at modstaae den talrige, den lykkeligere Kriger, afmægtigt at vedligeholde den Roes, vore Fædre ved Sellers Helte-Daad erhværvede os. Nidkiæreste Prinds! Du antage Dig Selv. et danneligt, et arbeidsomt og ærekiært Folk, Gak, virksomste Mand, gak - og Gud skal være med Dig, Alkraften skal styrke Dig. Gak, at og verlægge med Din Fader og Landets Vise om alt! Du værdige vore Marker, vore Skove, vore Vanddrag Din virksomme, Din velgiørende Omhu. Du overdrage Bøigd de Verker og Manufactur med Handel, som ei saa god Beleilighed til i Kiøbstad, Kiøbstad ei saa nyttig driver, og sær Beskaffenhed i dette Land udfordrer. Du Selv fordeele Næring til Kiøbstad, og give Nødvendigheds Handel sin fri og ubehindrede Fart, Saa skal Velsignelser fra Alfaders Trone nedstrømme over Dig, Saa skal Dit Navn blive stort hos Valkyrierne, Stort blandt Europas Freds-Helte, Evig skulde da Norges Skialdre, besynge Din Lov, Vore Ønsker fordoblede følge, Dig i hvor Du farer, Vore Hænder bære Dig Vor ringe Formue staae Dig stedse reede, og aldrig, aldrig skulde miskiendes ægte Nordens Mænd, J. C. S. Videre til Allerhøistsamme. Høit lyder Glædskabs muntre Toner Fra stelle Field, fra lave Dal, Og hen til Jordens fierne Joner Vort Fryderaab gjenlyde skaal. Ja - Thi for Nørges ædle Sønner, Hvad Glæde kan vel ligne den, Naar Himlen hører vore Bønner, At skue Fyrsten, Folkets Ven? At see den Mand, som Himlen kaldte Engang at bære Kronens Vægt, Som Danske Brødre herlig malte, Som fryde skal vor Efterslægt. At see Ham mild sit Land besøge, Og lære kiende, elske det, Hist Velstands Kilder at forøge, List skaffe trykket Armod Ret. Saa er, al Prinds, den Fryd, os varmer Os vækker op til Jubelsang, Nu da vort Norge Dig omarmer For første, gid ei sidste Gang. Ei mere ønsket Regnen kommer At qvæge længe tørstigt Land,