Corsaren, 1840-12-11
Vor Trykkefrihed. Der blev for nogen Tid siden ført en ivrig Kamp imellem flere af vore Blade angaaende det Spørgsmaal, om Danmark eller Frankrig havde størst Trykkefrihed, i hvilken Kamp, underligt nok, begge Parter fik Uret. For ikke ogsaa at faae Uret skal "Corsaren" nok tage sig iagt for at deeltage i Striden og bemærker derfor kun som en Indledning til de følgende Linier, at det ikke er saa ganske rigtigt, naar det af den Grosserer, som redigerer en af Regjeringens Journaler, er paastaaet, at den danske Trykkefrihed er større end den franske, fordi man i Frankrig maa stille en saa stor Caution for et Blads Udgivelse, og fordi Mulcterne i Overtrædelsestilfælde ere saa store. Det maa nemlig bemærkes, at i Frankrig bliver et Bladi de fleste Tilfælde grundet paa Actier, hvorved der indkommer en saa stor Sum, at Cautionen aldeles ikke generer Skribenterne. Af samme Grund, og tillige fordi Indtægterne af et Blad der ere saa store, har en Mulct paa nogle tufinde Franes ikke stort at betyde, ja man kan godt sige: ikke engang saa meget som den laveste Mulct, 50 Rbd., betyder her. Hvad vi imidlertid her nærmest tilsigte at gjøre opmærksom paa, er den Omstændighed, som vel allermeest maa tale for en Revision af Trykkefrihedslovgivningen, at ethvert Blads Udgivelse egentlig berver paa Regjeringens Naade. Vi udsige maaskee i disse Ord en større Ros over Regjeringen, end det egentlig er vor Hensigt; men desuagtet bør det siges og gjentagent siges: Det staaer i Regjeringens Magt med det allerstørste Udseende af Ret og Lovmæssighed at standse ethvert Blad, og det er derfor en i Forhold til de andre her stedfindende Omstændigheder i høi Grad mærkelig Eftergivenhed og Naade, som Regjeringen udviser imod Bladene, ved i de fleste Tilfælde at lade dem udgaae. Der existerer nemlig en Lovbestemmelse, som kan gives og allerede oftere har faaet den Udtydning, at Regjeringen ifølge samme kan lade ethvertsomhelst Blad belægge med Beslag uden at beordre Action desangaaende, saa at Bladet for evig kan blive standset. Hvor skal man klage, hvis man troer sig forurettet ved en saadan Fremfærd? Hvor skal man søge Hjælp? Intetsteds; thi det er det høieste Regjeringscollegium, som træffer saadanne Foranstaltninger og selv har at bedømme disses Retmæssighed. Ja! man skal maaskee gjøre Andragende til Stænderne? Til Stænderne? Hvad have disse vel endnu udrettet i Henseende til Trykkefrihedslovgivningen? At Placaten af 1ste Novbr. 1837 blev udstedt imod deres Raad. - Og naar have de endnu hidtil med Fynd antaget sig en enkelt undertrykt Mands Sag? - Gaa til Autoriteterne, hedder det, der faaer Du Ret. Ja, til Autoriteterne, til Cancelliet skal man klage i Trykkefrihedssager. Du vil maaskee her sige, kjære Læser, at Skribenten i saa Fald dog har een Jnstants at appellere til og det en mægtig Jnstants: Publicum, Folket. Men hvorledes skal han appellere til Folket? Gjennem Pressen – Men Regjeringen kan jo ogsaa lade hans Appel, hans Klage belægge med Beslag, saa at Folket bliver i fuldkommen Uvidenhed om, hvad der egentlig er skeet, og maaskee snarere troer, at han har forladt dets Sag, end at han nødtvungen tier. Men, selv om Regjeringen ikke vil benytte dette Middel til at giøre Oppositionen taus, saa har den et andet Middel, om hvis fuldkomne Lovmæssighed Jngen kan tvivle. Den kan lade ethvert Blad tilbageholde i 24 Timer, før det kan udgaae. Derved vilde Oppositionspressens største Force: Dagbladene, blive gjort umulig. Oppositionspressen vilde blive magtesløs ligeoverfor den conservative og servile Presse. Ogsaa dette Middel har Regjeringen ikke benyttet, og vi troe, at "Corsaren er det eneste Blad i Danmark, som bliver tilbageholdt 24 Timer af Politimesterens Medhjælp, hvilket vi endda formode at have sin Grund deri, at han, som han skal have udtrykt sig, anseer "Corsaren" for et overordentlig ondskabsfuldt Blad (skjøndt vi ere juste-milieu). Som sagt: Jmod intet andet Blad benyttes den herhen hørende Lov. Men af hvilken Grund benyttes da intet af alle disse og flere Midler til at skaffe Regjeringen af med alle disse "Skraalere" og "Bladsmøreres"? Ja, hvorfor gjør Regjeringen ikke dette som saa meget Andet, der kunde bringe hver Opposition til at forstumme, gjøre Regjeringen selv saa uindskrænket og absolut i Virkeligheden, som den er i Navnet, gjøre Folket ydmygt, underdanigt og underkuet, fremfor at det nu hæver sig selvbevidst og ved alle Leiligheder giver sit bifald eller Mishag, sin Glæde eller Uvillie tilkjende? Hvorfor bliver det ikke her som i Frankrig i Aarene 1760, 70 og 80, da det hørte til Dagens Orden, at en Cabinetsbefaling rev en Mand bort fra Kone og Børn, for uden Lov og Dom at lade ham vansmægte i et skjult Fængsel, fordi han ved en dristig Attring havde fornærmet enten Kongen eller en af hans Maitresser eller blot en hyklersk, spytslikkende Hofmand; da Borgerens Ære og Velfærd opoffredes uden ringeste Betænkelighed, naar det gjaldt om at tilfredsstille det kronede Hoveds Lune eller Lyster; da Millioner, som udpressedes af Folket, udøstes til Pragt og Overdaad, som om det var Penge, der tilhørte Hoffet og vare redeligt erhvervede og fortjente? Den, som veed, hvorledes enhver menneskelig Jnstitution, hvori der er Herredømme og Høihed, bærer i sig Ønsket om Udvidelsen af denne Høihed, hvorledes enhver Menneskemagt, hvis ikke Hindringer og Vanskeligheder stode den i Veien og hvert Øieblik fornyedes, tilsidst efter at have betvunget Jorden vilde tragte efter Magten i Himmelen og, som hine Giganter, optaarne Bjerge for at storme den - den, der veed dette, han veed ogsaa, at hiin Tilstand ikke ene forebygges formedelst Vedkommendes Ulyst til at bruge Myndigheden, men at der maa være en dyb moralsk Kraft, som forhindrer Udøvelsen af den Magt, der efter Navnet er betroet i Kongens Hænder. Vel er Kongens personlige Characteer en Borgen mod en saadan Tilstand, men dog under Forholdenes Omskiftning ingen vedvarende og sikker Borgen - en dybere moralsk Kraft ligger som sagt til Grund. Og hvilken er den dybe moralske Grund? Jeg kunde sige Dig det; men jeg vil ikke.