Aarhuus Stifts-Tidende, 1827-06-09
Sachsens nærværende Regent nyder en for sin allerede høie Alder (72 Aar) priselig Sundhed, som han, ved daglig Bevægelse og Virksomhed, tildeels har sig selv at takke for. Han er fra Ungdommen af vant til at staae meget tidlig op, undertiden allerede strax efter Kl. 4, og i Morgenstunden at spadsere eller ride sig en Tour. Han er Musikkjender og har selv componeret en Deel, eier et herligt Privatbibliothek og under meget de skjønne Konster, især Theatret. Genealogien driver han med særdeles Forkjærlighed, og har ofte, hvor Genealogerne, vare i Tvivl, kunnet løse Samme. Fromhed og stræng Opfyldelse af Religionens Forskrivter, er ham det Vi tigste af Alt. Høist mærkværdig er den under Bygning værende Vei under Theemsen, til lettere Forbindelse mellem begge Bredderne. Brunel, der har paataget sig dette Kjæmpeværks Fuldførelse, er saa overbeviist om, at det vil lykkes, at han har tilbudet sig at fuldende det i 3 Aar, under den Betingelse, ikke at ville have nogen Betaling, i Tilfælde at det mislykkes. Et saadant Tilbud var for usædvanligt, til at det ei med Glæde maatte antages, af Actionairer. Efter faa Dages Forløb var der allerede tegnet for 240,000 Pd. St. og snart derefter, lovede ogsaa Parlementet et forholdsmæssigt Tilskud af Statskassen. Efter den da udkastede Plan skulde den ny underjordiske Vei gaae 34 F. under Theemsens Leie, to arronderend, Gallerier skulde ved Buer staae i Forbindelse med anden. Hvert Gallerie skulde være 13 Fod 6 Tommer bredt og 15 Fod høit, bygt af Teglansato steen; deres ydre Omfang have en Bredde af 35 Fod og en Høide af 20 Fod; et Gallerie skulde tjene til Hen- og et Andet til Tilbagekjøren, og imellen Begge skulde der være rummelige Fortouge for Fodgængere langs med Buepillerne i Midten. Miraklet med det skinnende Kors, som for ikke længe siden, under Missionairernes Gudstjeneste i en lille Bye i Frankrig, blev seet paa Himmelen, har nu oplyst sig paa en gandske naturlig Maade. Det eneste Mirakuleuse derved er dette, at 3 til 4000 Mennesker saaledes kunde lade sig føre bag Lyset af nogle snedige Munke. Den unge Grev Lemersier i Paris har nemlig fra sin i Collegier i Poitiers studerende Ven, Anton Duval, desangaaende erholdt en Skrivelse, hvoraf han har ladet følgende Udtog indrykke i det nederlandske Blad, Dragen: "Søndagen den 14de Decbr. 1826 hentede vor Religionslærer mig paa mit Værelse, og indbød mig til en Spadseretour. Jeg bildte mig ind, at vi skulde til Minie, hvor Missionairerne pagnikede; men dennegang begav vi os til Hr. Cas Landsted, og spiste der til Middag. Da vi efter Bordet, spadserede i Haugen, sagde mine Ledsagere, mig: at da de vidste hvilken Færdighed, jeg besad i at sætte Drager tilveir, og hvormeget det morede mig, vilde de forskaffe mig en saadan Fornøielse. Jeg var inderlig glad herover, og kunde knap oppebie de fornødne Tilberedelser. Dragen, som allerede var fix og færdig havde vel 20 Fods Længde og var malet himmelblaa med et stort forgyldt Kors, omtrent ligesom det, Præsterne bære paa deres Messegevandt. Det var kort før Solens Nedgang; Vinden blæste frisk og drev vor Drage rask i Veiret, høit over Kirken i Minie. Vi gav den en Snor af henved 300 Fods Længde, og glædede os ret over at see den i saadan Høide staae ligesom fastnaglet i Luften. Paa samme Tid hørte vi ogsaa Missionssangen i Minie, hvor man netop i samme Øieblik plantede et Kors, medens vort saa herligt straalede i den nedgaaende Sols 5 Glands, uden at det mindste af Dragens himmelblaa Grund var at see, da den gandske flød sammen med Ætheren. J lige Grad, som Solen sank, tog Korsets Glands ogsaa af, og endelig forsvandt det aldeles i det tiltagende Mørke &c. Courier de la Meuse, som ikke gjerne vil have, at det gode Mirakel saaledes skal falde sammen til Jntet, paastaaer imidlertid, at have i Collegiet i Pottiers gjort Forespørgsel efter den unge Anton Duval; men faaet til Svar, at intet saadant Jndivid fandtes her.