Ribe Stifts Adresseaviser, 1835-10-27
Ved Pastor Boserups Dod er et af Sjællands store Præstekald bleven ledigt: Tersløv og ØrsløvDet har henved 600 Tdr. Hartkorn, 178 Gaarde, Boelsteder og Huse, fordeelte i en halv Snees Landsbyer, foruden Hovedgaarden Ottestrup. Grev Schack til Giesegaard har jus proponendi. (Aar. Av.)J No. 57 af "Fædrelandet" for 16 Octbr. gjennemgaaes, i et heelt Ark, det i No. 40 af "Collegial=Tidenden, meddeelte Budget, hvorved Forfatteren finder flere væsentlige Mangler, saasom: at det kun er meddeelt for eet Aar, og Sammenligningen derfor med de foregaaende Aar bliver umuelig, hvilket især med Hensyn til de ertraordinaire Udgivter er af Vigtighed; at Detaillen, der er aldeles nødvendig for at gjøre sig et Begreb om hvortil Udgivterne anvendes, mangler; at der kun er taget Hensyn til Hvad der er gaaet igjennem Finantserne og de dertil hørende Bureauer, hvorimod man ikke seer hvor store de Jndtægter og Udgivter have været, som gaa ind og ud af særskilte Kasser; at Ordenen ikke er den bedste, og endelig og væsentligst, at ikke Brutto Beløbet af Afgivter og Statter er taget til Jndtægt og Oppeborselsomkostningerne til Udgivt. Derefter gaaer Forfatteren over til at anstille nogle Sammenligninger med andre Landes Afgivtsvæsen, som han dog tilstaaer ere meget usikkre. Jfølge Samme skal f. Ex. Civillisten i Norge udgjøre en enogtyvendedeel, i Sverrig ensextendedeel, i Danmark enniendedeel af Statsindtægterne. Spørger man Hvad hvert Menneske i disse Stater bidrager til Civillisten, saa bliver Svaret, i Norge 1 Mk., i Sverrig lidt over 1 Mk., i Danmark 4 Mk. 8 s. aarligt. Bidraget til Staten er i Norge 3 Rbd., i Sverrig, 5 Rbd. 1 Mk., i Danmark 7 Rbd. pr. Persona. Seenere gaaer Forfatteren over til det Spørgsmaal, om den Underballance, der finder Sted, bor dækkes ved nye Skattepaalæg, eller ikke, og troer at burde besvare dette benægtende. Adskillige Luxusartikler, mener han, kunde vel taale en høiere Beskatning, naar ikke Landets geographiske Beliggenhed gjorde det til en absolut Nødvendighed at sætte Tolden, den vigtigste af de inddirecte Afgivter, saa lavt, at det ikke stort kan betale sig at smugle. Men kan man ikke forøge Jndtægterne, siger han, saa maa man indskrænke Udgivterne: den eneste Maade til at helbrede en Stats saavelsom en Privatmands forfaldne Finantser, og som de vigtigste Puncter, hvori Udgivten synes at kunne formindskes, nævnes da: Civillisten; det udenlandske Departement, ved overalt at holde Charges denffaires istedetfor Ministre; Armeen og Flaaden; Pensioner og Gageringer, Sidste dog ikke ved Landmilitair=Etaten, hvor de tvertimod ere for knappe, og Colonierne, som Forfatteren troer det var bedst jo før jo hellere at sælge, endogsaa de vestindiske med. Grønland og Jsland have derimod for megen historisk Jnteresse til at opgives, og love desuden, rigtigt benyttede, ganske andre Fordele, end bine. "Vi have tilladt os" siger Forfatteren, "at paapege nogle Besvarelser, der synes os nødvendige. Disse vilde, tro vi, føre til Øiemedet, men et strax; det ligger i Sagens Natur, at man ei, uden at være grusom mod mangfoldige Jndivider, pludselelig kunde indføre et Besvarelsesystem. Hvorledes skal imidlertid Deficiten dæktes: Vi tor ikke anmasse os at give nogen Mening, herom tilkjende; men kunde man ikke standse med Afbetalingen paa Statsgjælden? Eller hvis dette ikke lader sig gjøre, vil det da ei være nødvendigt (vi skamme os ved Spørgsmaalet) at optage Laan, indtil Finantserne blive frie for Tilskudet til Banken? Man vilde saaledes nogenlunde slaae sig igjennem; men derfor oversee vi ikke, at der kan møde utallige Tilfælde, hvor overordentlige Anstrængelser ere nødvendige osv. Efter endnu at have foreslaaet, som nødvendig til at opnaae fornøden Jndsigt i Landets finantsielle Forhold, Oprettelsen af et statinisk Bureau, ender Forfatteren saaledes: Vi slutte disse bemærkninger med det Ønske, at Folket ei vil blive mismodigt over den vistnok høist beklagelige Finantsforfatning, hvori vi, tiltrods for de utallige Opofrelser, som under og efter Krigen ere dragte, nu ere stædte. Vi tvivle paa, at Man i nogen Stat, som i saa lang Tid har havt ydre og indre Fred, vil kunne paavise et saadant Resultat. Dog, vi ville et vende Blikket tilbage til den forbigangne Tid; den er i den Henseende ei mere til for os; det er med Nutiden, det er med Fremtiden vi hove at bestille; Sagen er nu engang saaledes og kan ei gjøres om igien; lader os da, istedetfor at svække Modet ved nedslaaende Betragtninger eller opirre Gemytterne ved bittre Bebreidelset, hellere anvende vor hele Kraft paa at fremlokke en lysere Fremtid. Lader os haabe, at Regjeringen ærligt vil arbeide med Folket til dette Maal, og at den vil indsee Nødvendigheden af de Reformer, som Folket ønsker. Og ligesom vi haabe, at Folket ikke vil være træt af at bring Offere paa Fædrelandets Alter, saaledes nære vi den bestemte Forviisning, at det kun da ikke vil trættes deraf, naar det hos høie Vedkommende seer en alvorlig Bestræbelse for at indføre alle mulige Besparelser, og Lyst til at meddele Borgerne fuldstændigt Regnskab over deres Penges Anvendelse." (Rand. A.)¬