Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1820-07-14
Storbrittannien. Den 4 Jult afgav Grev Harrowby i Overhuset følgende Beretning fra den hemmelige Kommitee om Jndholdet af de grønne Poser (4 i Tallet). Kommitteen har med al den Opmærksomhed, en saa vigtig Gienstand udfordrer, undersøgt de den forelagte Dokumenter, og finder, at samme indeholde Udsagn, der understøttes af mangfoldige Personers eenstemmige Vidnesbyrd, hvilke befinde sig i forskjellige Stillinger i Livet, og opholde sig i forskjellige Egne af Enropa, som dybt angribe Dronningens Ære, beskylde Hos Majestæt for en ægteskabsbrydersk Forbindelse med en Udlænding, som tidligere har staaet i et underordnet Forhold i hendes Tjeneste, og tillægge Hs. Majestæt en længere fortsat Opførsel, der var høist upassende for hende, Rang og Stilling, og tillige af den meest udsvævende Art Disse Beskyldninger synes Kommitteen at angribe ikke allene Dronningens Ære, men ogsaa Kronens Værdighed, den moralske Følelse og Landets Hæder i saa høi en Grad, at det efter dens Mening er uundgaaelig nødvendigt, at de blive Gjenstand for en formelig Undersøgelse, hvilken Kommitteen holder for bedst at kunne iværksættes ved en lega Procedure, hvis Nødvendighed den imidlertid hjertelig beklager." Da Lord Liverpool derpaa erklærede, at han Dagen efter vilde indføre den i Følge heraf fornødne Bill, kom det til alvorlige Debatter, hvori Greverne Grey, Carnarvon, Darnley og Lord Holland udgjorde en diære Opposition. Den Første protesterede atter mod denne Fremfærd, hvorved Overhuset baade paatog sig Undersøgelsen og Dommerembedet; ogsaa meente han, at Ministrene maatte kjende Dronningen for godt til at fremkomme med slige skrækkelige beskyldninger, og fandt overhovedet Beretningen, meget ufuldstændig, da Dronningens Medskyldige eienganvar nævnet. Grev Harrowby skjød hele Skylden paa Dronningen selv, som, istedetfor at falde til Føje, tvertimod havde paaskyndet en retlig Undersøgelse, og paastod, at Ministrene ei havde kunnet handle anderledes. Grev Cannarvon gjorde nu opmærksom paa den nærforestaaende Kroning, som han meente burde udsættes et Fjerdingaarstifor at undgaae alt hvad der kunde give Anledning til urolig Optrin. Darnley og Grey stemmede i med, og den Sidste fandt det heel uforsvarligt, at Ministrene, efterat have beskyldt Dronningen for Ægteskabsbrud, vilde paa Nationens Bekostning tilstaae hende 50,000 Pd. St. aarlig, naar hun blot vilde fortsætte sin Levemaade udenlands. Lord Holland, protesterede mod Ministrenes Plan, at ville paadrage alle Husets Medlemmer lige Ansvar; men Lord Liverpool trøstede dem samtlig med den Forsikkring, at saa stort et Onde dette Skridt end syntes at være, saa var det dog endnu det lemfældigste, Man kunde vælge. Dagen i Forveien fandtes Plakater opstaaede paa Børsen og andre Steder, som med store Bogstaver førte den Overskrift: "Forslag til at myrde Dronningens hvortil Anledningen var taget af hiin Morgentidende, som havde foreslaaet, at Dronningen skulde give efter, ligemeliget enten som Martyrinde eller Forbryderske. Dette udlagde Man saaledes, at Hs. Majestæt skulde ryddes afveien, enten hun var skyldig eller ikke. Disse Sedler bleve imidlertid strax paa Lordmajorens Befaling nedrevne. Paa den anden Side synes Dronningen at være Mængdens Af god; Heste kan hun ganske undvære, da Folket altid staaer rede til at befordre hende; den 1 d. blev hun atter trukken hjem i Triumph, hvorved det gik ud over nogle ministerielle Avis=Kontoirers Vinduer, og da hun sidst vendte tilbage fra Raadhuset, var Pøbelen endog saa ivrig i sin Tjeneste, at den ikke mærkede, at Rebet, hvori Vognen blev trukken, gik istykker; men blev ved at løbe. Den 3die overgav Deputationen fra Londons Borgerskab, anført af Lordmajoren, Dronningen den forhen omtalte Gratulationssadresse, hvorpaa Hs. Majestæt blandt andet svarede: at den eneste Trøst i hendes mange Lidelser var det engelske Folks Hengivenhed for hendes Person, hvorfor det ogsaa vilde være hendes største Lyksalighed for Fremtiden at leve iblandt Engellænderne, og elske dem. Hun var sig sin Uskyldighed bevidst og foragtede derfor alle Trudsler. Ved denne eller tidligere Leiligheder at have viist sig forsagt, vilde kun slet have anstaaet en Datter af det Brunsvigske, Huus eller den Nations Dronning, som havde lagt saa stor Tapperhed for Dagen i enhver Tidsalder. J sit Svar paa Staden Yorks Adresseyttrede Dronningen, at Kongens Geheimeraader vare ligesaa store Fjender af ham som af hende, og Adressen fra Southwarks Jndvaanere besvarede hun endog paa staaende Fod, forsikkrende blandt andet, at hun aldrig skulde give slip paa en Dronnings Rettigheder, som grundede sig paa Lovene, og hvis Hævdelse hun altsaa var Folket skyldig.