Viborger Samler, 1788-07-21
Slutning af No. 29. Jen stille, taalmodige, i sin Skjebne af Religion, hengivne, fra Kundskab og europæisk Cultur, som han med tyrkisk Stolthed foragter, blottede Tyrk har god naturlig Forstand, og er duelig til alle Konster. Men han over dem ikke, thi Chlima og Despotismen giøre ham efterladen, og Opdragelsen og Religionen forhindrer al Oplysning. Begge ere saaledes indrettede, at de giøre Uvidenhed til Støtte for det uindskrænkede Herredømme. Den fra den tilige Ungdom af Tyrkerne indprægede National-Stolthed befora 238 mk. fordrer denne Uvidenhed, som foragter fremmede Konster som unyttige. Tyrkerne troe, hvad mangen viis Europæer kiender af Erfaring, at det at vide meget er som oftest Lyksalighedens Forstyrrelse. Jmidlertid ere de ikke allesammen saadanne raae Barbarer, som man mestendeels troer. Pøbelen er allevegne Po bel, og dersom man vilde sætte en tyrkisk Bondes, og en christelig Bondes Kundskaber ved Siden af hinanden, og examinere begge tillige, saa skulde der vel, Religionen fraregnet, være liden Forskiel imellem dem. Men den høiere Deel af den tyrkiske Nation staaer langt tilbage efter samme iblant os. Dog maa man derhos betænke, at den største, vidtløftigste Deel i det osmanniske Rige er asiatisk, at det asiatiske System, hvorefter Religion, Sæder, Skikke, Opdragelse ere indrettede, er væsentlig nødvendig for den tyrkiske Stat, og at man altsaa stedse dømmer seil, naar man vil bedømme Tyrkerne efter europæisk Maalestav. Saameget Underdanigheden under Lov og Bud er Tyrkerne og Asiaterne egen; saameget ere de dog oplivede af en vis delicat Følelse, og holde mange Behandlinger, som Europæerne ere vante til, for alt for skammelige og nedrige for dem, og for ufordragelige. Tyrken lader sig med al god Villie dræbe, naar han skal have Dødens Skjebne, men aldrig skulde han lade sig kagstryge, brændemærke, eller løbe Spidsrod. Jngen Sultan skulde en Time længere beholde Thronen, der fældede saadan en Dom. En Underdespot, der vilde indføre saadant noget, skulde blive reven i Stykker. Vi finde Bastonaden under Fødderne, som . 239 Mk. er en tyrkisk Straf, for barbarisk. Tyrken tænker anderledes. Han lader sine Fødder slaae, men hvor der vilde tugte ham med Stokken paa Ryggen, skulde strax være Dødens. Han holder dette for vanærende. Det var derfor Greve von Bonnevalleumueligt, at indføre den europæiske Exerciz hos Tyrkerne. De holdte den og for et unyttigt Spille verk, eller for et smukt Skuespil i Fredstider, men hvoraf man sielden havde Nytte i Fegtninger og Slag. Dog have de Tyrkiske Officerer siden gat studeret Tactiken. J den Lemberger Zeitung af 23 April gives følgende Beretning: Adskillige af vore Officerer, som allerede har bivaanet mangen Skiermydsel med Fienden, forsikre, at Tyrkerne denne Gang maneuvere meget bedre, og meere efter Tactiken, end de ellers vare bekiendte for. Deres Cavallerie er, i Henseende til Mand og Hest, overmaade got. Ogsaa deres Janitskarer ere bedre øvede, og holde længere ud i Jlden, end fordum, da de lettere lader sig adskille og bringe i Uorden. Kuns i Artillerie væsenet ere de endnu tilbage. Jmidlertid skal der findes mange duelige Franskmænd ved deres store Artillerie. . - Paa deres personlige store Tapperhed, have de allerede i Begyndelsen af den nærværende Krig givet overordentlige Beviser.