JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1839-01-14
Et Blad af dette Navn agtes fra næstkommende 1ste April udgivet eengang ugentlig af Undertegnede. Jyllandspostens heldige Fremgang og Udbredelse over alle Landets Provindser har hertil bestemt mig. For enhver Borgerklasse, saavel i som udenfor Jylland, formenes det af største Jnteresse at finde i et Blad nedenangivne Anmeldelser, som nu savne almeen Publication over hele Jylland, og som isærdeleshed for Handels-, Landboe- og Haandværkstanden er uundgaaelig nødvendig, saafremt man vil følge med Tiden. Lige saa uundværlig som en Commissions-Tidende er de fleste Huse i Hovedstaden, lige saa almeennyttig er en saadan det paa hvert Sted i selve Provindsen. Saavel i Kjøbenhavn, som for hele Sjællands Stift see vi derfor allerede tvende Commissions=Tidender indførte; Jylland bør i denne Henseende allermindst staae tilbage da enhver Tilnærmelse, selv i commerciel Henseende, indbyrdes mellem Landets Jndbyggere snarest bør bevirkes tilveiebragt i den mere extendeerte Provinds. J Besiddelse af en almindelig Commissions-Tidende er man først vidende om, hvad der ønskes offentliggjort over hele Provindsen uden at gjennemlæse hver enkelt Stifts= eller Amtsavis, som medfører meget Besvær og afstedkommer en districtsviis Afsondring, hvorpaa dette Blad formenes for endeel at ville raade Bod.
Jyllandsposten, 1839-01-14
Bladets første Deel vil indeholde en Artikel med Overskrivt Jndenlandsk, hvori vil findes almeenvigtige og interessante Efterretninger Fædrelandet angaaende. Dernæst Kjøbenhavns Børscours, Hamburger Børscours, Torvepriser, ind- og udpasserede Skibe, Skibsleilighed, Skuespil, officielle Avertissementer, private dito, blandede dito, Lotto numere, Tillaans, Efterlysning, Fremlysning, Tjenestesøgende, Leiesøgende, Tilleie, Sælges, Kjøbes, retslige Avertissementer, Auctioner af Gaarde, Huse, Inventarier, Bøger m.m., Auctioner over Landeiendomme, Licitationer, Bopælsforandring, Gaard-Salg, Bortforpagtning, Markeds priser paa Heste og Fæekreaturer, bjergede Sager, Skifte Jndkaldelser, Proclamata, Capitelstaxten, Reisende, Dødsfald m. m. m. Sluttelig vil under "Blandinger, fremsættes Smaanotater, meest bestaaende af indsendte Stykker, som Redactionen uden Betaling optager. Eftersom Jylland aldeles mangler en saadan Tidende, hvori Enhver imod billig Godtgjørelse kunde faae Avertissementer indrykkede paa en Maade, der yder udstrakt Kundgjørelse, tillader jeg mig herved at indbyde til Subskription, idet den yderst billige Priis af 2 Rbd. Aargangen kun forlanges.
Jyllandsposten, 1839-01-14
Bladet vil udgaae i stor Format, af samme Størrelse som den berlingske Tidende i Kjøbenhavn, afdeelt i 3de Spalter, hver Gang med et Halvark paa godt Papiir. Subskribenterne kunne lade sig tegne i alle Landets Boglader og paa de omsendte Subskriptionsplaner. Subskriptionen er bindende for eet Qvartal, Fratrædelse anmeldes 4 Uger inden Qvartalets Udløb. Subskribenterne ere i enhver Henseende frie for alle paaløbende Omkostninger af Bladets Forsendelse og Ombæring. Forlangte Jndrykkelser og Avertissementer bedes portofrit sendte til mit Opholdsted. Lesagergaard, den 7de Januar 1839. C. G. Clausen. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-01-14
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-01-21
yllandsp ren. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Mandag den 21de Januar. Nr. 3. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Endnu en ganske ny Vise om Tym Sællandsfar, digtet af Steen Steensen Blicher.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Ved høi Grad af Forundring har Jndsenderen gjennemlæst et Jnserat i Nr. 45 af nærværende Blad, hvori man har tilladt sig at fremstille Rosenvold Herskab som et Exempel paa Jorddrotter der vise vilkaarlig Behandling imod deres Fæstebønder. Jngenlunde er det min Hensigt her at udhæve alle de Urigtigheder, den ommeldte Annonce indeholder, eller at optræde som Forsvarer for Rosenvold Herskab, der vistnok saa meget mere maa ansees for ufornødent, som Politierets=Acterne formodentlig for Enhver, det interesserer, vil være at faae til Eftersyn, og hvor Sagerne, som det forekommer Jndsenderen, staae i et modsat Lys af det, der i Jyllandsposten findes fremsat – men ikke kan jeg tilbageholde min og mange Andres billige Harme over, at et Herskab, som Rosenvold, der ikke alene i selve Omegnen, men vidt og bredt, er bekjendt for sin Humanitet, Skaansomhed og Godhed i næsten alle navnlige Henseender mod sine Fæstebønder, paa en saa offentlig krænkende Maade skal see sig omtalt og lønnet, og det maaskee ene og alene fordi et Par proceslystne og trættekjære Subjecter have fundet for godt at prøve dets Taalmodighed og misbruge dets Godhed. Det afgiver imidlertid et frappant Exempel paa den Utaknemmelighed, der stundom, skjøndt vel kun sjeldent, bliver den Huusbond tilDeel, der viser Velgierninger imod sine Fæstebønder, og det maa i Sandhed være en alvorlig Advarsel for enhver Jorddrot til, i denne Henseende, at anvende den største Forsigtighed. J en Række af mange Aar har Jndsenderen været bekjendt med Rosenvold Herskab, og med Forholdet imellem dette og dets Fæstebønder, og han tør som en Sandhed fremføre, hvad formodentlig ogsaa Pluraliteten vil erkjende, at der i denne Tid, fra Bøndernes Side, neppe har været nogen grundet Anledning til Klage eller Misfornøielse. Hos hvem Skylden til de omtalte Politiesager maae søges, enten hos Herskabet eller Niels Andersen og Niels Møl Med Hensyn hertil vil forhaabentlig nogle faa Exempler være tilstrækkelige at anføre. Saaledes har Rosenvold Bønder aarlig og uden Betaling været tilstaaet en ikke ubetydelig Udviisning af Brænde, fornødent Bygningstræe og Tømmer til Vedligeholdelsen og Jstandsættelsen af deres Fæstesteder, og undertiden tillige Gavningstræe. Med deres Skatter og Afgivter staaer Herskabet i Almindelighed i et meget betydeligt Forskud for dem, uden at der til disse Restancers Jnddrivelse anvendes nogen Tvang eller endelig Forholdsregel, uagtet at Herskabet undertiden derved selv er blevet sat i Forlegenhed. Jkke mindre velvillig er stedse den trængende Bonde af Høisamme bleven understøttet og forsynet med Føde- og Sædekorn, og i det Hele taget fortjener vistnok Rosenvold Herskabs hele Fremgangsmaade imod dets Fæstebønder den største Tak og Paaskjønnelse. ler, vil Enhver, der som Jndsenderen har gjennemlæst Sagens Documenter, bedst kunne bedømme, og jeg tør være overbeviist om, at enhver Retsindig og Upartisk vil indrømme, at der ikke heller her er tilføiet Bonden nogen Uret, hvorfor Sagernes Udfald, saavel i Over, som Underretten, desuden maa være en tilstrækkelig Borgen.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Som en Følge heraf tør Jndsenderen vistnok ogsaa med Rette forudsætte, at Rosenvold Herskab ikke i nærværende Sag finder nogen Anledning til at tage til Gjenmæle.
Jyllandsposten, 1839-01-21
J November 1838.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Med Jyllandsposten ville Abonnenterne fra 1ste Januar 1839 hvert Qvartal, uden Forhøielse af Prisen, erholde en lithographeret Afbildning af een eller anden interessant Gjenstand, udført i C. Henckels Steentrykkerie i Kjøbenhavn. Med Januar Qvartal 1839 vil saaledes følge en Afbildning af Thorwaldsens herlige Johannes Gruppe, der er opstillet over Hovedindgangen af Fruekirke i Kjøbenhavn. Hvo der ønsker at antegnes som Abonnent fra det nye Aars Begyndelse, vilde behage at melde sig hos een af Bladets Commissionairer.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Redactionen. Denne Annonce bedes optaget af de øvrige Herrer, Redacteurer.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Jyllandspostens Commissionairer: J Jylland, samtlige Boghandlere; Dhrr. Postmestere i Frederikshavn, Thisted, Holstebro, Fredericia; Dhrr. Kjøbmænd Dyhr i Nykjøbing, Damgaard i Skive, Bering i Mariager, Secher i Greenaa, Hesselberg i Randers; Strandtoldbetjent Bruun i Lemvig, Justitsfuldm. Kehlet i Hobro og Procurator Kolding i Ebeltoft. I Sjælland: Dhrr. Commercesecretair Liunge samt Boghandlerne Reitzel og Høst i Kjøbenhavn; samtlige Boghandlere udenfor Kjøbenhavn; Redacteur Meyer i Kallundborg, Postmesterne i Skielskør, Korsør, Sorø, Ringsted, Kjøge, Storehedinge, Vordingborg og Frederikssund; Procurator Sørensen i Roeskilde, Bogtrykker Magnus og Kjøbmand Wulff i Slagelse, Kmd. Goldschmidt i Nestved, Uhrmager Lassen i Præsto. J Fyen, Cancelliraad Hempel og Boghandler Milo i Odense, Boghandler Busch i Nyborg.
Jyllandsposten, 1839-01-21
J Laalands-Falsters Stift samtlige Boghandlere.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Jyllandspostens Expedition: Jessens Boghandling i Aarhuus. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet.
Jyllandsposten, 1839-01-21
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-01-28
Frandeposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 4. Mandag den 28de Januar. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1839-01-28
En ny Vise om Søslaget ved Femern. Stemmer i, thi nu ville vi sjunge; Mens Fjerde Christian var Konge, Da krigede Svier og Daner, Alt efter de forrige Vaner. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. De mødtes engang og til Dysten Ei langt ifra femerske Kysten, Med Bosler af Jern de trillede Om Lemmer og Livet de spilled. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. Og det var Kong Christian den Fjerde Som Dreng han det Vovespil lærte. Han spilled de Trumfer, som ikke Modstanderen mægted at stikke. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. Da kom der fra Fienden en Kugle, Den gav baade Rifter og Bulle, Omkring fløi saa vide de Splinter, Det var en Salut uden Finter. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. De Sømænd de tumle paa Dække, Og Somme i Døden sig række, Selv Kongen slog Nakken mod Bunken; Men end var ei Dannebrog sunken. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. Da var der at skue et Under: Slet Jngen fornam sine Vunder. Om Broder og Ven monne falde, For Kongen kun sørgede Alle. Og der var Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandsed sig der i sin Grav. Men daanet kun var han en Kiende; Han reiste sig bradt overende. Paa Sværdknappen støtted han Lænden, Og viskeed sig Blodet af Panden. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. Frisk op, mine Søgatter flinke! "Paany lader Lynene blinke! "Paany lader Tordenen skralde! Paany lader Hagelen falde!" Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav, Den faldt under Torden og Lynnen, Mens Blodet løb Kongen i Brynen, Men længe for Dag var udrunden, Den blodige Seier var vunden. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. End sees paa Rosenborg Klædet, Som kongeligt Blod haver vædet; To Hundrede Aar ej udsletter. De kostbare purpurne Pletter. Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin Grav. Hvi skulde da Tiden hiin stærke. Udslette os Danskhedens Mærke, Hvi skulde fra Vandet vi drives, Hvi skulde paa Landet vi kives, Og der gaaer Dands paa vildene Hav, Saa mangen en dandser sig der i sin GravTidsrøsten jo haver os vækket: Pur udi alle Mand nu paa Dækket, Formerer den trofaste Kjæde, "Da kunne med Lyst J fremtræde. Om der gaaer Dands til Lands eller Vands, "Da vinde I Seierens straalende Krands S. S. Blicher. Noget om Angiverie og Smuglerie.
Jyllandsposten, 1839-01-28
(Jndsendt.)¬ Man har nylig i et offentligt Blad læst et Par Spørgsmaal i Anledning af Toldinqvisitioner paa Landet, hvoriforespørges, om der ikke burde affordres Vedkommende Angiver en passende Sum for det Tilfælde, at Jnqvisitioner om ulovlig Brændeviinsbrænden ved falsk og urigtig Angivelse ikke ledede til Opdagelse. Dette har bragt Jndsenderen paa den Tanke, at ligesom enhver Toldofficiant i et saadant Tilfælde nok vil handle med Conduite, saaledes er der ei heller nogen Tvivl om, at den Paagjældende bør være betrygget for enhver ubeføiet Overlast af Jnqvisition i sit Huus, og naar han befindes uskyldig, tillægges Reparation for den deraf flydende Tort og Creditspilde.
Jyllandsposten, 1839-01-28
Hvorvidt det imidlertid overalt er Praxis, at Toldvæsenet betrygger sig ved Caution, naar en redebon Angiver fremtræder, er Jndsenderen ubekjendt, men man betvivler, at det har været Tilfældet ved en Confiskation, som for nogle Aar siden foretoges i en af Jyllands Kjøbstæder efter Angivelse af en Mand, som dengang var i yderst trange Kaar, saa der ingen Grund var at antage, at han havde deponeret Penge eller anden Sikkerhed til Betryggelse for Anholderen. Jmidlertid foretog Toldvæsenet ikke destomindre Undersøgelse efter Angivelsen. Denne befandtes dog rigtig, og Varerne bleve som indsmuglede anholdte af en derværende Toldbetjent, hvem man iøvrigt skal have gjort Vanskeligheder nok for at erholde 1/2 Deel af Beløbet efter Varernes Udbytte; men havde nu Angivelsen været urigtig, hvad Erstatning skulde da den Vedkommende have erholdt hos en insolvent Angiver, naar den ikke lovligviis kunde faaes hos Toldinspecteuren? Jmidlertid havde vedkommende Toldbetjent den Glæde at blive forflyttet til Fyen i samme Qvalitet, og den Handlende, hos hvem Varerne bleve confiskerede, er senere bleven hædret ved samme Toldsted som Vare-Taxations-Commissair, uagtet flere agtede Handlende havde anholdt om denne Bestilling. J Sandhed et Beviis paa, at ligesom den Førstes Fortjeneste ikke blev upaaskjønnet, saaledes blev den Sidstes Smuglerie ei heller ændset videre, hvorimod hans nærværende og forannævnte Stilling til Toldvæsenet viser, at Varers Jndsmugling ikke gjør en Kjøbmand i den Grad suspect, at han jo kan fungere i benævnte Egenskab. Hiin Angivers Patriotisme forblev derimod ubelønnet, i det mindste med Hensyn til offentlig Ansættelse, thi han er og forbliver den samme som før, Humaniteten leve! Nok et Par Ord om Berberissens Skadelighed for Rugen.
Jyllandsposten, 1839-01-28
Ved at læse det for Almeenheden mærkelige Stykke i Jyllandsposten Nr. 2, angaaende Berberissens skadelige Jndflydelse paa Rugen, kom Jndsenderen heraf strax paa den Tanke, ogsaa at lade sin Stemme høre derom. Paa den Tid, den mig bekjendte Strid førtes, og der blev talt og skrevet saameget, baade for, men meest imod, Berberisserne, var jeg et Øienvidne til, at den største Deel af en heel Vang Rug tæt østen ved Ristrup Gaard og Hauge tog Skade i den Grad, at næsten ikke en Kjærne var at finde i den, især saavidt Haugen, hvori vare flere store Berberisbuske, strakte sig fra Gaarden og i Nord; og endmere saae jeg en Morgen, tidlig samme Aar, da Berberisserne blomstrede og just som en sagte Vind kom fra Vester, at en stærk Taage stod fra disse og drog i Øster ud over Rugen. Kort Tid derefter befandtes det, at Rugstraaet var befængt med Rust, blot i den søndre Side ligge for Gaarden og i den nordre Side neden for Haugen; om ved Engen og i Skovkrogene var Rugen nogenledes god. Da det var et stort Tab for daværende Forpagter, blev Sagen indmeldt til Ristrup Eier, den vistnok hos Mange uforglemmelige sande Menneskeven og Velgiører Conferentsraad Wormskjold, som strax derefter gav Ordre til, at alle Berberisserne skulde borthugges, og desuden tilstod Forpagteren en Godtgjørelse i sin Afgivt. Anførte, som en beviislig Sandhed, skulde man synes, kunde ogsaa tjene som et urokkeligt Beviis for Berberissernes Skadelighed for Rugen, hvorom nu næsten Alle ere enige.
Jyllandsposten, 1839-01-28
Det er mig endvidere bekjendt, at den afdøde gamle agtværdige og kundskabsrige Pastor Assens i Aarslev ved Aarhuus havde Berberisser, som ligeledes bleve bortryddede efter Fleres Anmodning, da Rugen i Nærheden af dem stedse tog Skade.
Jyllandsposten, 1839-01-28
De ærede Hr. Redacteurer, som have optaget den Annonce, der har fremkaldt nærværende, ombedes behageligen at ville forunde ovenstaaende Plads i deres Blade. Nyheds Post.
Jyllandsposten, 1839-01-28
Med største Bekymring see vi i denne bittreste Aarstid vore ulykkelige Medmennesker især ved Liimfjordens Oversvømmelse at have kæmpet mod dette frygtelige Ele meent, og desværre maa et lignende Onde, som dette, nu oftere kunne indfinde sig, da Vesterhavets umiddelbare Forbindelse med Liimfjorden ved Vesterhavets Stigning ei har været anet ved Kjøbstædernes første Anlæg ved Fjorden, hvorved alene er beregnet Østersøens høieste Stigning, som man nu seer langt overgaaet. J flere af vore jydske Kjøbstæder paa Østkysten see vi ofte Gaderne langs Fjordene staaende under Vand, som Følge af deres lave Leie, da som bekjendt de alle ere lavtliggende i Dale og som Følge af Handelens Beqvemmeligheder opførte tæt ved Vandet. Stor Grund har man derfor til at befrygte, at Kjøbstæderne ved Liimfjorden, som nu fra begge Sider ere udsatte for Stormflod, hvilken ved Vesterhavets umiddelbare Jnd strømning gjennem Agger-Canal altid vil blive farlig, desværre let ville kunne blive hjemsøgte af ødelæggende Oversvømmelser, som formeentlig kun med stor Vanskelighed og Bekostning ville lade sig forebygge. Af dette Blad udgaaer et Nr. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1839-01-28
Trykt i Aarhuus Stiftsbogtrykkerie.
Jyllandsposten, 1839-02-04
Flanosposten. Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. H. Manda a den 4de Februar. Maa trykkes. Fleischer.
Jyllandsposten, 1839-02-04
Politik. Enhver er sig selv nærmest. Dette er eet paa Menneskenaturen begrundet Sandsagn. Egenkjærlighed er uadskillelig fra vort Væsen. Men Religionen lærer os, med denne at forene Kjærlighed til vore Medmennesker; og det statsborgerlige Forhold udkræver dette. Politiken, den sande Politik, den eneste rigtige Politik, byder os, først at elske vort eget Borgersamfund, og derhos at udvise Retfærdighed mod Andre. Den Slags Politik, som vil fremme egen Stats Vel, Magt og Rigdom paa Andres Bekostning, søge eget Gavn ved Andres Skade, saadan Politik er falsk, farlig. Den udæsker til Gjengjæld, til Kamp, mercantilsk, industriel, pecuniær, og omsider – militær. Man svækker hverandre; eller den Ene ødelægger den Anden. Den falske Politik bevirker – snarere eller senere – at de smaae Stater opsluges, og at de store sønderlemmes. For de gamle Romere var Rom Alt – den øvrige Verden Jntet. Rom opslugte alle andre Stater, tilsidst slugte den sig selv. Lemmerne løste sig fra Kroppen; Kroppen indskrumpedes; Hovedet sattes paa Stage et frygteligt Vartegn, en truende Advarsel mod falsk Politik, der springer over sig selv, og fal derned paa den anden Side, som han siger, Skialden fra Stratford. "Os vel, og Jngen ilde!" Denne gammeldags Skaal borde hæftes med gylden Skrivt over alle Cabinetsdøre. Men skulde den ærligen antyde somme Cabinetters Politik, borde istedetfor Jngen, staae Andre." Og Resultatet af en saadan Politik, af Noter, Conferencer, Kongresser vilde omsider vorde: "Alle ilde. At overvælde en Anden, det kan lykkes, og det skeer. At overliste en Anden, det gaaer ogsaa an. Men det kommer igjen, skjøndt Fædrenes Misgierninger som oftest først straffes paa Børnene; og det stundom ude i flere Leed, saa de med Drøvelse maae sande Profetens Ord, Fædrene aad sure Æbler; derfor ere Børnenes Tænderømme."Der var en Periode, da man talte meget, skrev mere, sloges endnu mere om Europas Ligevægt." Det var den sande, den sunde Politik i det Ord "Ligevægt, men det var ikke alvorlig meent; thi man tænkte kun paa egen "Overvægt og Andres Undervægt, og derfor kunde Skaalerne, saa fyldte med Tractater, saa med Penge, saa med Blod, aldrig bringes til at balancere. Naar nu Jntet udrettedes med Penge, Papirer og Soldater, greb man til større og tungere Masser; man kastede andre Smaastater, eller Stumper af dem, i Skaalerne; men det blev endnu misligere end ellers med denne Balance. Værst farne ved al denne Vejen og Maalen ere vistnok Smaastaterne; og da vi høre til disse, kan det ikke være hensigtsløst, at tænke lidt paa Danmarks Politik.
Jyllandsposten, 1839-02-04
Vort lille Land havde fordum tilvundet sig stor Overvægt. Men det varede ikke længe, saa skred Engelland ud af Skaalen, saa kastede vi selv Sverrig, bort, og saa toge de Andre Norge væk, og nu have vi da kun os selv tilbage. Vi komme til at see os vel for, om vi ville beholde denne dyrebare Rest. At værge om den med Gaasefjeren, det hielper ikke længere end Ørnen vil. Politisk Klogskab, Snildhed, List, Ja, dermed skal vi komme langt, Som om der ikke vare Folk oppe i de andre Cabinetter, Eller maaskee vi skulle kaste os i Armene saa paa Den, og saa paa Den, Ja, og gjøre os selv til Fjederhold. Sætte vort Haab til de store Magters Enighed, Ja, det var et falsk Haab. Nei, vi skulle sætte vort Haab til vor egen Enighed, vor egen forenede Styrke. Lader os lære, at forsvare os selv, saa vil man nok betænke sig paa at angribe os. Søge vor Beskyttelse ene hos os selv, udvise Retfærdighed og Ærlighed mod Andre – see her Hovedsummen af vor hele Statsklogskab. Vel var endnu Eet i høi Grad ønskeligt, men det staaer ikke i vor egen Magt allene: et inderligt og fast Forsvarsforbund mellem de tre nordiske Riger, og dette grundfæstet paa sund og ægte Scandinavisk Politik. Et saadant Forbund, og det endnu nøiere, er jo allerede for halvfemte Aarhundreder siden stiftet. Men
Jyllandsposten, 1839-02-04
den sørgelige Opløsning af samme viste, at Folkeslagene endnu ikke vare modne til et saadant Statsværk. Det Ene kunde ikke glemme - eller dog lade som det glemte, sin hidtil bestaaende Overvægt. Det vilde være Staten - et nordisk Rom - og de Andre skulde finde sig i at være Socii, Stater af underordnet Rang. Saa kom da ogsaa en uberegnet Magtstreg til, for pludselig at sønderrive det allerede skjørnede Baand. Fordærvelige, langvarige, stedsevarende viste sig Følgerne af denne unaturlige Sønderlemmelse. Vi maae, vi skulle kalde den unaturlig, da fælleds Herkomst, Tungemaal, Sæder og Skikke, Folkesind, Religion, Beliggenhed, fælleds Fordeel havde dicteret Unionen. Hvilke vare disse Følger, Brødrestaterne svækkede hverandre indbyrdes, sloges om – ødelagde Arveparter, der borde været fælleds, hellig Eiendom: de søgte – liig uenige Ægtefolk – fremmed Venskab, fremmed Bistand. Men denne blev ogsaa derefter. Fremmede Ministre sadde i vore Cabinetter med Guld i den ene Haand, Staal den anden, og Scandinaviens Landkort foran sig. De tilkjøbte, eller tiltruede sig Stemmer paa Rigsdagen, ja mere endnu vort eget Blod, som udøstes i fremmede Lande, for fremmede, os uvedkommende, stundom foragtelige Jnteresser. Der er i Stater, saasnart de erholde Overvægt, en Tendents, et Jnstinct til at forøge denne, til at forstørre sig; og det uden at sætte, uden at kunne sætte sig nogen bestemt Grændse. Denne Forstørrelsesdriveer ganske uafhængig af Regjeringens Form, den er tilfælleds for Monarchier og Republiker. J de sidste er den endog permanent, i de første intermitterende; thi i disse er Nationalaanden ikke i sin uindskrænkede Virksomhed. En ærgjerrig, rovgjerrig Overherre – en Sesostris, en Cyrus, en Alexander, en Tamerlan, en Napoleon – kunne vel gjøre hurtigere Erobringer, voldsommere Omvæltninger end et romersk Senat; men ikke saa varige. En Attila døer, hans sidste Suk er ogsaa Krigsorkanens sidste Pust; Jordskjælvet ophører, de opsvulmede Vande synke tilbage i deres forrige Leie, efterladende de sørgelige Spor af deres Ødelæggelser. Men et Senat, et Convent, et Parlament døer ikke. Dets Erobringer ere langsommere, men sikkrere. Deres Krige ophøre ikke, saalænge de endnu have ubetvungne Naboer tilbage. Omsider indtræder den Periode, som Hannibal spaaede Rom: "Naar det ikke længere har nogen udvendig Fiende, vil det finde den indvendigt. Men vee de underordnede Stater, som Oversvømmelsen hærger og Jordskjælvet omvælter! Deres Nationalitet gaaer under. J Secler ligge de i Lænker, i Dvale, paa Gjenfødelse er ikke at tænke. De kunne vel gjendøbes med de gamle dyrebare Navne; men det gamle Folk er uddød. Endnu udgjøre vi Nordboer een tregrenet uforfalsket, uindpodet Stamme; men vorder een Green afreven, ville de andre friste samme Skjæbne. Men holde vi trofast, urokkeligt sammen; ere vi Alle vaabenfærdige, beredte til Kamp; da vilde endog den mægtigste Stat betænke sig paa at angribe os. Den øvrige Verden vilde aldrig have noget af os at frygte; til Angreb kunne vi aldrig vorde stærke nok. Men vi behøvede ei heller at frygte for Andre; til Forsvar ere vi stærke nok. S. S. Blicher.