Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-12-14
Som det hedder, skal for nærværende Tid Criminalretten i Paris foretage en Proces mod en Kone, som hendes Gemal og Tanle nødde at tage Gift. Følgende er, hvad derom forlyder i Publicum. Hr. N. J. af gammel udelig Familie emigrerede under Revolutionen. En Dame af hans Kiendskab, som vi vil kalde Tanten, forvaltede imidlertid hans Formue, sendte hom Penge, og fik ham endelig ogsaa udslet af Emigrantlisten. Han kom tilbage, nedsatte sig Villeneuve le Roi, ved Paris, og troede at vise Tanten sin Erkjendtlighed ved at ægte hendes Niece Det vor ikke Tantens Plan; hun vilde selv været hans Kone. Midlertid forestilte hun sig en Tid; men Enigheden mellem de tre varte ikke længe, og forstyrredes omsider ganske ved de frygteligste Udbrud af Skinsyge mellem begge Damerne. J denne Tingenes Forforning kom den unge Kone for omtrent 6 Maaneder siden til Paris og meddeelte sine Venner der følgende skrækkelige Hemmelighed. Hun havde en Aften, da hun alt vor tilsengs, seet to maskerede Personer træde ind i Værelset, der overfaldt hende, tvang hende til at lægge sig mellem Sengemadrasserne, og i denne Stilling nødde hende at tømme et Væger, hvori hun troede der var Gift. Derpaa knæblede de hendes Mund, og gik. Dette kunde imidlertid ikke skee saa stilfærdig, at jo en af Folkene kom og efter lang Søgen fik hende frem af Madrosserne, og befriede hende fra hendes Baand. Med denne ilede hun nu ud, og da hun troede at have faaet Gift, var hendes første Gang til Stedets Chirurgus, der gav hende Modgift. Derfra tog hun strax til Paris, og anklagede sin Mand og Tante, som Mordere, imidlertid skal hun formodentlig efter sine Venners Raad have taget denne Klage tilbage og indgivet en nye mod sin Kammerpige, der ogsaa var forliebt i hendes Mand, og som en lille Pige, der i Huset, som tilfældig var i Gaarden, troede at gjenkiende i een af de maskerede. Man er begiærlig efter Udviklingen af denne Historie. Det mærkligste er, at Mangen, som Tante, Niece og Kammerpige skal være forliebt i, skildres som gandske overordentlig grim. F. anden Criminalhistorie af lystigere Art, forhandledes for kort siden. En Tyv krøb ind af Vinduet hos en riig Pebersvend i Forstaden St. Germain. De han kom ind i Værelset, hørte han noget rødt og rulle sig sammen paa Sophaen. Han og sin Blændlygte, og kjønder sin egen lyst Kone, der var kommet i Besøg til Herren, og ventede paa, han skulde komme hiem. De blev begge ikke lidet forundrede. Midlertid endte Manden med at han deels under Trudsel at stikke hende ihiel, om hun ikke holdt reen Mund, deels under Forestillinger af deres tilkommende Velstand, naar han slap vel derfra, fik pakket alt Guld og Sølv sammen, der var at finde, og listede sig bort dermed. Herren kommer hjem, finder hvad der er passeret, og hører en kunstlet Fortælling af Qvinden, dog ikke uden Mistanke om Tingenes sande Sammenhæng. Han lader hende hæfte, men hun er ikke at bevæge til at forraade sin Mand, og bliver ved at paastaae, hun kjender ikke Tyven. Alt svævede en haard Dom over hende, da Samvittigheden paagnede hos Manden, og han gav sig selv an, som Gierningsmand, Konen blev løsladt og Manden forde vel i Betragtning, at han er sin egen Angiver, faae en mildere Dom. Man var aldrig faldet paa ham, da han førte en meget ordentlig Huusholdning. Et interessant Bidrag til Kundskab om den franske Krigskunst, er den Maade, hvorpaa Eleverne opdrages i Militairskolen i Paris. Derfra kom for et par Maaneder siden et Antol Elever gjennem Frankfurt, som vare ansatte som Officierer ved Armeen. En derværende preussisk krigsfangen Major, der undrede sig over deres ungdommelige Udseende og tilsyneladende svage Constitution, kunde derfor ikke lade være atspørge en Officier, som ledsagede dem, om de ogsaa kunde udholde det nordlige Clima og de mange Strabadser i den forestaaende raae Aarstid, "Min Herre svarede Officieren - der vil neppe kunne møde disse Mennesker noget, hvorpaa de ikke ere forberedte.