Norske Intelligenssedler, 1775-11-01
Nordske Jntelligen. No. 44. Onsdagen den 1. November 1775. Bergen 1775. Sidstleden 11te October blev Hans Kongelige Høiheds vor allernaadigste Arve-Prins Friderichs høje Geburts-Dag paa det Nyttige Sælskab i Bergens ForsamlingsSal celebrered, ved en af Sælskabets Præside Højædle og Høivelbaarne Hr. Etats-Raad og Præsident de Fine holden ziirlig og passelig Tale i Sælskabets Navn, til allerunderdanigst Erindring, af Dagen, og Taksigelse for den imod Sælskabet af Hans Kongelige Høyhed beviiste Naade. For og efter Talen, som handlede om Præmiers store Fordeel og Virkning baade uden- og inden lands, blev opført af det Frivillige Harmonisters Academies Lemmer en meget smuk Vocal- og Jnstrumental-Musiqve, Ordene lykkelig componerede af Velærværdige Hr. Johan Nordahl, Brun, passende sig deels til Dagens Høitidelighed, deels og til Sælskabets Formaal. Saa bleve og Endeel Belønninger uddeelede. Med frydefulde og oplivede Miner hilsede de Bergenske Muser den dyre Dag, afvigte 11 October. De bøiede sig i allerdybeste Ære Frygt for Thronen, velsignede Rigernes fromme Fader, velsignede og Hans allerværdigste Ven. Det var vor dyrebare Arve-Prinds Friderichs uforglemmelige Fødsels-Dag, Rørt af Erkiendtlighed og Glæde indfandt sig Klokken 10 Formiddag i Bergens Cathedral-Skole efter udstæd Programma af Skolens værdige Rector, i talrig Forsamling, hvad Bergen har af ædel og oplyst Værdighed, af udsøgt Smag, af udmærket Kiærlighed for Studeringer og sammes Flor, for Rigernes almindelige Vel. Efter foregaaende prægtige Musik af det frivillige Harmoniske Academie, et Selskab, der rørt og redebon kunde ikke andet end i denne Højtidelighed følge sin elskede Directeur, og som ved alle Konge-Husets udmærkede frydefulde Dage ikke allene selv føler, men søger og at meddeele andre sin allerunderdanigste Glæde, optraade i Cathedret Skolens Rector, Velædle og Velbyrdige Hr. Cancellie-Raad Jens Boalth. Riig og herlig var den Materie, som opbød Ham, opmærksom paa sig gjorde Han og den gandske høje Forsamling, ved hvert et Træk, der saa lykkelig og hældig blev gjort i den uforlignelige og dyrebare PrintsesContrafej, men i sær maatte alle Tilstædeværendes Hierter oplives, da han kom til det, som ophøjer vor Friderich endog blandt Prindser selv, de tause Talere om en Kongelig Tænkemaade, de opsendte Skrifter til Grund for et Skole-Bibliothek, hvorved denne Livsalige og Jndsigtsfulde Prinds end ikke fortryder paa at nedlade sig til den studerende Ungdom, og at give den, fra det første af at Begrebet dannes, ligesom et naadigt Vink ved Jndsigter og Rigerne nyttige Kundskaber, at giøre sig Thronens Opmærksomhed værdig! Da Talen var til Ende, reiste sig et nyt rørende Syn Stiftets og tillige Skolens høje Prydelse og trøstefulde Haab, Højædle og Høiærværdige Hr. Biskop Hagerup opstod. Hvad Taleren vidløftig havde udført og priset ved vor dyrebare Arve=Prinds igientog og underskrev denne i en extemporal-Tale med en beundringsværdig Fynd og Eftertryk Hvert Ord var giennemtrængende og livsalig. Rørt af Hengivenhed og Ømhed til dette ham saa kiære Studeringers Verkstæd, gik al hans Tale ud paa at anprise for Arbeiderne deri Thronens naadige Opmærksomhed og uafladelige Yndest for det, hvori de arbeider, samt de dyre Pligter, hvortil samme saa eftertrykkelig kand og bør opmuntre. Han lod Skygger tale; Et Skilderie af sal. JusticeRaad Steensen, den store Rector og ypperlige Mand, den han med et antænt og rørt Hierte erindrede, som sin og manges uforglemmelige Velynder og Ven, hvis Fortienester af Skulen og det Almindelige ingen Dag af Hukommelsen kand udslette, var samme Dag i Skolen opsat. Denne lod han tale med sin forrige Værdighed til Skole-Væsenets Flor her paa Stædet, anbefalende samtlige Skolens Vedkommende i hans nære og da nærværende Forvantes Højvelbaarne Hr. Stiftamtmand de Schouboes Bevaagenhed; dernæst vendende sig til Taleren (en Steensens værdig Sucessor) udbredede sine Opmuntringer og gode Ønske over dette den sande Lærdoms Plante-Sted. Han lod Gaven tale; men de talede overalt igiennem en Biskops Mund, som selv oplivet af Studeringers Kiærlighed og høje Værd, samt Attraa efter at see deres lyksalige Fremgang, bestyrked end meere i sin utrættelige bemøielse, ved selv at have været nær ved og hørt Thronens Agt og Naade for dem, kunde ikke andet, end indtale Liv og Glæde i alle Tilstædeværende, og giøre denne dyrebare Dag, som for Rigerne i Almindelighed, saa for Skolerne og Bergens i sær evig og uforglemmelig. Da Hans Høiærværdigheds Tale var til Ende, begyndte igien Musiqven. Men Hierterne følte meere, end Choret kunde udtrykke i de af brudte Taksigelser, som til Slutning blev afsinuget og offereret den værdigste Biskop.