JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
J alle Huse seer man den 24de, 25de og 26de December Julebordet dækket med de vedbørlige Høitidsretter; og Enhver, Ven som Fiende, Indfødt som Fremmed, er velkommen Gjæst ved samme, ja det er Glæde i Huset, naar en Fremmed forsmaaer ikke Julemaaltidet, og det er Sorg, naar han gaaer bort, uden at have nydt Noget, baade i de Velhavendes og i de Fattiges Huse forholder det sig saaledes. Den 27de December tages af Bordet, og man lever mindre godt til den 31te. Nogle Steder, dækkes kun til Juleaften; andre Steder staaer Bordet dækket til den 6te Januar, hvilken Dag høitideligholdes og som kirkelig Fest. Aftenerne den 31te December og den 5te Januar holdes, som hellige Aftener, i stille, huuslig Høitid; hver Familie er da for sig; ingen Besøg gives; de mangearmede Lys tændes igjen, men brænde ei til næste Morgen; Juleretterne sættes nok engang frem; dog er Høitideligheden mindre herlig, end Juleaftens, ogsaa pleier Bordet at være mindre oplyst og Maden at være noget, ringere; imidlertid forbliver atter Bordet dækket til næste Morgen. Man læser i Bibelen og synger aandelige Sange, som Juleaften. Søndagene og de øvrige Festdage i Juletiden gaaer Alt til Kirke, Veiret være som det vil, og selv om Søgnedagene arbeides næsten kun i Nødstilfælde. Den 6te Januar om Aftenen ender Festen. Man kalder samme Dag Trettendedagen efter Juul, thi Alt her beregnes efter Julen. Arbeidet begynder nu igjenHverdagskosten kommer tilbage; kun Tapeterne blive endnu een Uge siddende, til "Tyvende dagen efter Juul, den 13de Januar. J Byerne, men og paa Landet hos de Fornemmere, endes Festen først paa denne Dag med en munter Dands. Dagen bærer i den svenske Calender Navnet "Knude", deraf det gamle Riim "Paa Tyvendedagen, Knud, kjøres Julen ud. Sancte Knud kjører Julen ud."¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
J Standspersoners Familier holdes Dagen fra den 6te til den 13de Januar høitideligst; og da gives de rette Julefeter. Midlertid høitideligholdes ogsaa af Bønderne, for hvem Dagene imellem den 6te og 13de Januar ere Arbeidsdage, den 13de Januar ved en Fremsættelse af Juleretterne og, hvor der gives mange unge Mennesker i Landsbyen, ved Dands og Julelege. Det kaldes ligeledes: at kjøre Julen ud. Næste Dag tages Tapeterne af, og man tænker med Veemod paa den svundne, lystige Tid, i hvilken, som ved St. Hansdags Tider, Bønderne og pleie at høitideligholde deres Bryllupper.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Julefestlighederne i Byerne og de paa Landet boende Standspersoners Familier ere i det Væsenlige overeensstemmende med den hidtil beskrevne Folkefestlighed; men Julegaverne ere egne for de Fornemmere. Medens Bønderne Juleaften forklæde sig, besøge saaledes fremmede Huse og tage tiltakke med Beværtningen der, er det i de fornemmere Familier en Skik, at hvert Medlem af Familien gjør Dem, han boer tilhuse med, især Forældre Børn, en Foræring; og hver Foræring indpakkes paa de meest afvexlende Maader samt bringes af formummede og forklædte Folk, thi Modtageren maa ei vide, fra Hvem Foræringen kommer. Dette foregaaer Juleaften, men ogsaa vel Sylvesteraften. Børnene faae da tillige deres mangearmede Lys. Længe forud bereder man sig paa disse Gaver; og, jo meer skjult Gaven, jo meer klygtig Indpakningen er, desto større er Glæden. Flere Timer, indtil seent ud paa Natten, gaae med til al denne Foræring; man er utrættelig i at pakke op, og alle Maader at see sig skuffet paa taales; Ærligheden og Godmodigheden føre allevegne Herredømmet, og ikke sjeldent virkes paa den Viis ret heldigt paa Fanter selv. Denne Aftens Gaver ere talløse; thi Hver faaer ikke sin ene, men mange, og endog i de ikke folke rigeste Familier gaaer Tallet tidt op i de hundrede. Selv for Elskende er denne Aften en glædelig, en længe ønsket Tid, da Glæden, aabner Hjertet, og den Elskende sender sin Elskede Hjertets Foræring. Ogsaa de Fattige, især de undseelige Fattige, glædes denne almene Glædesaften paa mangen fiin og overraskende Maade. Fra Sverrige er denne Skik, disse Julklappar", (af at klappe, banke paa Døren; thi Dørene aabnes saa hurtigt muligt, Foræringen kastes ind med Støi og Larm, og i største Hast er Overbringeren forsvunden) gangen over til Pommern, men Høitideligheden der mindre stor.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Allerhøitideligst holdes Juleaften i Stockholm, hvor og Julemarkedet forherliger den. Flere Pladser og Gader i Staden ere bedækkede med Rader af veloplyste Boder, der kaste deres Glands vidt og breedt omkring; det vryler der til Midnat af Mennesker, og Glæde, hjertelig Glæde, er Alles Løsen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
J Byerne forkyndes end videre den 24de December høitideligen af Herolder "Julefreden, ifølge hvilken, ligge til den 13de Januar, Straffen fordobles for alle Overtrædelser af Lovene, der i det Tidsrum begaaes. Denne Julefred, gielder hele Landet over. Forkyndelsen ledsages med den Formanning, at man bør forholde sig stille og ordenligt, saa at man ei vanhelliger Festen. Denne Skik er gammel; Jntet maatte forstyrre denne festlige Tid, der alt paa de gamle Runestave betegnedes som en saadan Juleretterne ere hos de Fornemmere de samme, som hos de Ringere, kun er Alt tillavet bedre, og stundom træder en i Mælk kogt tyk Risengrød i Stedet for den almindelige Julegrød, og allevegne finder man kraftigt, sødt Julebrød paa de Fornemmeres Borde; thi i Julen maae Brød og Øl være søde. I ældre Dage knyttede alle Slags overtroiske Skikke sig til Julehøitideligheden; men de ere nu forsvundne. Saaledes satte man Julemad hen og strøede Rug paa Tønden til Tomtgubben", den Dværg, som sagdes at have sit Spil der i Huset. Pigerne puttede Straa af Julehalmen op under Taget og ved Loftet i Stuerne, for at udfritte Tallet paa deres Friere. Meget betydningsfulde ansaae man Drømmene paa Halmleiet i Natten til første Juledag for at være, og man satte derfor alle de Sovendes Skoe sammen i een Hob, for at der skulde herske Enighed i Familien. Julehalmen tilskrev man mange vidunderlige Virkninger, som og Stumpen, der blev tilbage af Julelyset, den Kraft, at kunne helbrede Saar. Gik Julelyset ud, forklarede, man det som en Spaadom om een af Familiens nærforestaaende Dødsfald. Selve Julebrødet, der sædvanligviis var dannet som det Hertha helligede Dyr, som en Orne, gjemtes længe og gjorde Jertegn. For at udforske Skjebnens Gang gik man aarle om Julemorgen stille og taus ud i Skovene.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Mange Juleskikke der findes i Sverrige, skal man gjensinde i Scotland. Tiden til Julefestens Udspring i det hedenske Norden er ubekjendt. At belægge Gulvene i Husene, ja endog i Kirkerne med Halm var fordom Skik i Norden ei til Julen alene, men og ved andre høitidelige Leiligheder. Mange af hine Skikke ere unægteligen Levninger af det hedenske Nordens gamle Julefestlighed; ogsaa da holdtes en stor Høitid hellig, Gaver uddeeltes, Gjæstebude gjordes, og i hele fire Uger stod der Mad paa Bordene, Kagerne havde Dannelsen af Sviin o. s. v. Mangen en from Tanke laa til Grund for de gamle Skikke; ogsaa i Christendommen beholdtes de og fik blot et andet Udseende; det hellige Jesubarn, med Engle og Helgener i sit Følge, uddeelte Foræringer o. s. v.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Julegrøden forekommer ogsaa Mortensaften; og denne Aften høitideligholdes hyppigt i Sverrige, især det sydlige, men meer i Standspersoners Huse, end hos Bønderne; og nødvendigviis maa da en Gaasesteeg fortæres. Selv i Tydskland kjendes Mortensgaasen, og paa Harzen gives Børnene ved Mortensdagstider Nødder, og Æbler. Allerede i gamle Dage var Mortensdagstiden een af de tre Mungatstidermungat, betyder, velsmagende Drikke da, efter visse religieuse Øvelser og en Oplæsning af visse Foreningslove, Ynglingernes Hjertesanliggender bleve afgjorte, hvorved da Mad og Drikke ikke glemtes. Endnu den Dag idag gives i Skaane det saakaldte "Jaølhvorved man og indbyrdes forærer hinanden Fæstensgaver. A. B. C.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Jndenlandske Efterretninger. J Hr. Hempels Avis af 29de Juni d. A. læses følgende: (Jndsendt.) Med Deeltagelse har man af Tidenderne seet, at det tillades Lodser, som reise til deres Hjemstavn, at tage Befordring udenfor Vognmandslaugene, fordi de dem tilstaaede Reisepenge ellers ikke vilde være tilstrækkelige. Da det saaledes synes erkjendt, at Befordring kan faaes til ringere Priis end efter Vognmændenes Taxt, hvilken desuden forhøies ved de betydelige Drikkepenge (hvorved den Reisende egentlig lønner Vognmandens Kjørekarl) &c., saa tillader man sig at spørge: om det er kunde være billigt og for det Almindelige gavnligt, naar man ei vil nedsætte Betalingen for Vognmandsbefordring, da at tillade, Enhver, der ei har de fornødne Reisepenge til at betale efter Vognmandstaxt, at tage Befordring udenfor Laugene. Man vover at troe, at denne Concurrence vilde for Vognmands laugene selv, uagtet de opgave deres Eneret, være fordeelagtig. Jkke Faa ere af den Mening, at Dampbaadenes stærke Søgning til Reiser mellem Landene (skjøndt denne Reisemaade ikke skal være saa meget behagelig uden i Magsveir, saa at der endog indrettes nye til dette Øiemed, har noget sin Grund deri, at man har fundet Befordringen til Lands forholdsviis vel høi.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Viborg, d. 28 Junii. Et og andet Videværdigt, i Anledning af Hs. Majestæt Kongens Nærværelse her, skal herefter vorde leveret, da See Schwedens Kirchenverfassung und Unterrichtswesen, Band 1, S. 247, 248. Tidens Korthed og Terminsuroen hindre fra at samle det Didhørende. Veiret er nu skjønt, en oplivende Varme fulgte paa Tamperdagens Kulde og de følgende Dages Regn. - Med vor Termin gaaer det endnu langsomt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Aalborg vare Forretningerne næsten ingen Pengesager. (Viborg Samler.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Kjøbenhavns Børs, d. 2 Juli. Cours. Hamb. 2 M. 233, a vista 236. Spec. 238. - Specier solgtes til 14 Rbmk. 4 s. Disconto 5 pC. - 4 pCt. Kongl. Obligat. (uden Renter) 94 1/2 a 95. Nationalbank-Oblig. (af Laanet 4 Febr. 1820, uden Renter) 100 1/2 a 101 Rbd. r. S. eller 120 1/2 Rbdlr. Sedler pr. 100 Rbd. r. S. Hamborger Laan af 1819: 3000 Bcomk. 97 1/2 a 98. 6 pC. norske Dito 4000 Bcomk. 97 1/2. Norske Oblig. ved Hambro & Søn 105 a 105 1/2. Svenske Speciessedler pr. 10 Spec. 16. Sedler 56 1/2. - Asiatiske Actier . .
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-03
Epigrammer. Efter Voss.) Til Hylos. Taler du slet, o Hylos, om mig; da skader du lidet. Taler du godt, da først, du Slemme, taler du slet. Taalsomhedens Grændser. Utaalsom kaldes vi fordi Papistens Lære: At Den er reent fordømt, som ei Papist vil være, Dig synes meget slem, men deri feiler du Vi gjerne taale Alt, kun ei utaalsom Hu Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Eenogtyvende Aargang. No. 54. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 6 Juli 1824.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Om Skuespillere. (Fortsættelse; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Efter alt dette er saa meget vist, at Skuespillerne vel, som Stand, nu agtes høiere end for, men at denne høiere Agtelse, efterdi den kun bevirkes ved deres betryggede Tilværelse og de anseeligste Lønninger, kun ere deres Stands Medlemmer mere til Skade, i det de nu mindre ville udøve deres Konst for sin egen Skyld og det Baand, som binder dem til et Heelt, næsten ganske har opløst sig, saa at hver Enkelt, saa meget som mueligt, søger at gjøre sig uafhængig og driver sin Konst efter egne Luner og sin egen Beqvemmelighed. Da enhver behandles som Herre, vil han ogsaa handle som Herre, og da Publicums Bifald ikke mere er ham aldeles uundværligt, saa agter han det heller ei saa høit, at det, næst Konsten, skal gielde ham for det Høieste. Under saadanne Omstændigheder kan et Talent ikke fuldstændigen udvikle sig, det maa uundgaaeligen udarte i Maneer, og intet vil være sjeldnere, hvilket og saa den daglige Erfaring kun alt for meget stadfæster, end et heel igjennem harmonisk Samspil. Det er i Grunden høist latterligt, naar man stundom ikke noksom kan rose det, naar en udmærket Skuespiller beqvemmer sig til at paa tage sig en underordnet Rolle. Denne Roes viser ret tydeligen, hvilke forkeerte Begreber der allerede have sat sig fast angaaende Skuespillerens Uafhængighed og Tvangfrihed; man tænker aldeles ikke paa, at de netop ere bestemte til et theatralsk Digterværks Fremstillelse og stedse maa være beredte til Alt hvad der i nogen. Henseende kan bidrage til denne Fremstillelses mueligste Fuldkommenhed. Man bærer sig tvertimod ad, som om Digten ene vare til, paa det den eller hiin Skuespiller kan vise sig eller ydermere fordi der overhoved gives Skuespillere. De forkeerte Uafhængigheds Begrebet yttre sig ogsaa fra Skuespillernes Side i den høist anmassende Stolthed, hvormed de see ned paa den meest grundede Critik, naar den ikke er den ganske gunstig, og i den Bitterhed, hvormed de afvise hver critisk Dadel. De vide alt for vel, at de i en vis Henseende ere betydelige Embedsmænd, og at man ikke er utilbøielig til at straffe det, som et Slags Majestætsforbrydelse, naar de ikke æres saa høit, som man forlanger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
J vore Dage, hvor man agter den mimiske Konst som een af de første, og afholder sig fra alle beskjæmmende Betegnelser af deres Udøvere, selv det uskyldige Ord Komediant, fordi det erindrer om hine tidligere Tider, nuomslunder maa det synes besynderligt, at i den offentlige Mening Skuespilleren endnu bestandigen har en mærkelig Fordom mod sig. Denne paastaaelige, og som det lader, ikke fuldkomment udrøddede, Fordom maa have en god Genius og det lønner vel Umagen, at gjøre Forsøg paa at udfinde den. Sagen er let afgjort, naar man, som sædvanligen for det meste skeer, blot fattende Idealet af en mimisk Konstner i Almindelighed, i Øinene, nægter hiin ugunstige Mening aldeles som ugrundet, og da den i Virkeligheden ikke lader sig nægte, forklarer af Erfaringen, at de fleste Skuespilleres hele Dannelse, for Tiden kun endnu lidet svarer til det, man er berettiget til at fordre af dem som Konstnere. Men dermed er kun lidet besvaret; thi denne Erfaring, hvis Rigtighed vel ikke lader sig drage i Tvivl, gielder ogsaa om andre Konstnere, især om Malere og Musikere, og alligevel er den offentlige Dom dem ikke saa ugunstig.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
J Skuespillerkonstens egentlige Beskaffenhed og i Skuespillernes særdeles Forhold, som saadan, maa vel Grunden være at søge til den Omstændighed, at en almindelig Fordom staaer den i Veien.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Den mimiske Konstner adskiller sig fra andre Konstnere fremfor Alt derved, at Midlet til hans Fremstilling og Virksomhed ikke ligger uden for ham, som hos Digteren, blot i Ord, eller som hos Musikeren eller Maleren, i Tonerne og Farverne; hans egen Person er det, hvorigjennem og hvorved han udøver sin Konst, han selv er det, der stiller sig selv til Skue som et levende Konstværk. Men dette kan ikke skee paa anden Maade, uden at han, saa meget som mueligt, giver Slip paa sin individuelle Eiendommelighed, antager en ganske anden Skikkelse, et ganske andet Væsen end Naturen har givet ham. Hans højeste Stræben maa altid være henvendt paa, at synes noget, som han ikke virkeligen er, at fremstille de meest modsatte, meest modsigende Characterer med lige Sandhed, og hans Hæder er saa meget større, jo mere han forstaaer den Konst, at forvandle sig selv paa de mangfoldigste Maader, saa at Tilskueren lidet eller intet erindres om hans Jndividualitet. Hans høieste Triumph er det, naar han besidder den forunderlige Ævne og Færdighed, at sætte sig ind i de meest forskjellige Characterer med saadant Liv, at man ligesom i Virkeligheden troer at see den for sig. Men da nu den mimiske Konstner, for at frembringe et Konstværk, er henviist og indskrænket til sig selv, i det han, for at vise sig som Konstner, maa betjene sig af sig Selv, forekommer han og nødvendigviis, efter sin hele Personlighed, blot som Middel, som et tjenende, ikke et selvstændigt Væsen. Hans egen sande Tilværelse er ophævet, hos ham bliver man ingen fri Villie vaer. Der er ligesom en fremmed Aand manet ind i ham, hvis Love han maa lyde. Alting er han nødsaget til at finde sig i, Alt hvad den fordrer af ham maa han give sig hen til, og selv det meest Oprørende, meest fornedrende, Forsmædeligste, der bydes ham, maa han, som en Tjener, der ingen Villie har, ikke blot taalmodigen bære og tage imod, men endog som om han tjente en Tyran, der ubetinget kan byde over ham, til overgivent Spil, med et Slags Glæde og Lyst underkaste sig alle Mishandlinger og alt dette offentligen for en stor Forsamlings Øine. (Fortsættes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Upartiske Tanker om Forholdet imellem Huusbond og Fæster, o. s. v. (Slutning; see forr. No.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Det er vistnok den høie Tid, at Proprietairernes Ret over Fæstebøndergods, ved en authentisk Forfolkning af de nu gieldende Love, og ved passende nye Bestemmelser nærmere fastsættes; thi allerede ere mange Godsers nye Fæstere alt for haardt medtagne ved deres Fæsteaccorder; flere ville efterhaanden blive det, og tilsidst maatte samtlige Beboere paa slige Godser blive saa udmarvede og forkuede, at de hverken kunde yde Kongen eller Proprietairen eller Communen sin Tribut, hvorved Staten vilde lide, som af en Tæring. Det kan derfor ikke betvivles, at der i Tide vil blive raadet Bod paa et saa omfattende Onde, som det paaankede Uvæsen hos endeel Proprietairer foranlediger.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Endnu maatte det tillades Jndsenderen at fremsætte det Ønske, at alt Hoverie og alle personelle Præstationer af Fæsteren til Herskabet. kunde afskaffes, imod Vederlag i Korn eller Penge. At dette vilde have velgjørende Følger. for det Almindelige; at megen Tid vilde bespares og megen Uleilighed undgaaes, saavel forProprietairen som Bonden, er neppe Modsigelse underkastet. Vel gives der dem, som stedse beraabe sig paa, at Bonden slipper bedre ved at forrette Hoverie, end naar han skulde give Proprietairen billig Æqvivalent derfor i Korn eller Penge, da Bonden, siger man, skal holde de samme Folk, de samme Heste o. s. v.; men omend dette sidste altid er rigtigt, hvilket dog kan omtvivles, mon man da tænker paa, at den hoveriefrie Bonde kan have andre Arbeider til sine Folk og Heste ved sin egen Gaards Drift, der kunne bringe ham uendelige Fordeele; eller veed man da ei, at en tænksom Landmand og dette kan en Bonde være saa godt som nogen Herremand - aldrig kan mangle nyttig Beskjeftigelse? Gives der ei Agre at pløie, Skovkrat at rødde, Stene at opbryde, Gierder at sætte, Reeb at snoe, m.v., som nu, formedelst Hoveriet, endog med den yderligste Virksomhed, ikke kan overkommes. - Vederlaget for Hoveriet in natura kunde ligesaavel ved Landvæsenscommissionernes Kiendelse bestemmes til en stedsevarende Ydelse i Korn eller Penge, som Tienden fastsættes, ved de nu overalt etablerede Tiendecommissioner, til en bestandig aarlig Afgift.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Jndsenderen maa endeligen bemærke, at hvad her er sagt i Almindelighed om Gaard mænds Fæsteret, ligesaavel maa gielde om Huusmænd med eller uden Jord, og at altsaa den Ret, Godsejerne nu have til at bortleie Huse, paa Aaremaal eller ubestemt Tid, af hvilken Ret nok ikke ret mange Proprietairer benytte sig, aldeles maatte ophæves. Det indsees heller ikke, hvorfor den mindre formuende Borger skulde have mindre Rettigheder i forommeldte Henseende. Det maa tillige bemærkes, at Huusmændsfamiliernes Conservation vil blive af særdeles Vigtighed for Agriculturen, især naar, som forhen omtalt, Hoveriet afskaffedes, en Indretning, der vist er saare skadelig og hinderlig for Agerdyrkningens Fremgang til Fuldkommenhed i det Hele. Man behøver blot at bemærke det Forbrug af Heste, Vogne og Avlsredskaber, ved den idelige Færsel til og fra Hovedgaardene, som vilde spares ved Hoveriets Afskaffelse; hvormegen Tid vindes til egne Sysler for Bonden og hans Folk, og hvor megen Misbrug og Anledning til Trætte og Ubehageligheder, saavel fra Godseierens som Bondens Side, ophøre. Det vilde blive for vidtløftigt, her at udbrede sig over denne Materie, der angaaer en Jndretning, hvoraf kun faa gode, men saa mange onde følger spores. Har jeg end her fornemmeligen havt den ubillige Proprietair for Øine, saa miskjende man ikke desmindre mine upartiske Anskuelser, saavel med Hensyn til de mange agtværdige Mænd, der tælles iblandt Landets Godseiere, som til de uordentlige og forsømmelige Fæstere, der hist og her maa findes blandt Godsernes Beboere. Man vil overalt finde, at nærværende Linier ere et Forsvarsskrift for Fæstebønderne i Almindelighed, og kan ansees for en passende Modvægt til Hr. Commerceraad Tommesens Afhandling (indført i juridisk Tidsskrift, 1ste Vind, Pag. 232-245), hvori en Gaardfæsters Trodsighed og Opsætsighed skildres med saadanne Farver, som vel vanskeligen ville findes i den virkelige Verden, og som, om de endog enkelt gang fremglimtede, ingenlunde kan eller bør præjudicere Tusinder, der uskyldigen lede Uret. Saaledes vover Indsenderen at forelægge det Offentlige et Forslag, der allene sigter til det almene Vels Fremme i hans Fædreneland, og hvis Bedømmelse underkastes de indsigtsfulde Mænd, der have nærmest Adgang til Thronen, og Kaldspligt til at fremlede Borgerheld ved at foranledige vise og retfærdige Love.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1824-07-06
Indenlandske Efterretninger. Aalborg, d. 1ste Juli. Om Snapsthinget i Viborg haves Efterretning, at det i Aar var saa yderligen ringe, som det aldrig tilforn har været. Jngen Udbetalinger, ingen Kjøbslutninger af nogen Betydenhed fandt Sted. De Creditorer, som indfandt sig, kunde for det meste ikke engang blive af med deres uquitterede Regninger, men maatte føre samme uforeviiste hjem, da Skyldnerne udeblev, og de, som vilde sælge Korn og andre Producter, fandt ikke Afsætning til nogen Priis, der kunde svare til deres foregaaende Forventning. Rug sælges i Viborg paa Torvet for 24, i de sydligere Stæder endog for 20 Skilling Skjeppen. - Ligesom Snapsthinget i Viborg, saaledes var og Juniterminen i Aalborg saa at sige udebleven i Aar; saaledes, at i Børs salen, hvor der for nogle Aar siden ligesom mylrede af Mennesker med spækkede Tegnebøger, og som afgjorde Mellemværende, eller sluttede nye Handler, der faaes i Aar sjeldent paa eengang flere end 5 eller 6 Mennesker samlede, og disse ikke sysselsatte med Pengesager, men med Samtaler, om Dagens Anliggender. Anmelderen saae ikke Pen og Blæk afbenyttet der i hele Terminstiden. Denne Standsning af al Pengeomsætning i Jylland, hvilket ødelægger aldeles saavel Producenten, som Borgeren, hidrører vel fornemmeligen fra Producternes stedse mere og meere dalende Priis. Vel avledes i forrige Aar meget Korn, hvoraf ogsaa Betydeligt kom i Handelen, men dets lave Priis svarer ikke længere til Landmandens stedse uforandrede Udgifter, saasom Renter, Afgifter, Jndkjøb af Nødvendighedsvarer. Og imedens Landmænd og Kjøbmænd af Speculation have deres Kornlofter fulde, synker Prisen daglig dybere, og maa synke, deels ved Udsigten til en forestaaende rig Høst, deels ved andre Landes lave Kornpriser, da det mangensteds ikke engang kan udbringes til Beløbet af en jevn Fragt og Clareringen.