Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-12-17
Ved en Priis=Auction den 8de December i Saxkiøbing paa Lolland indtraf den synderlige Tildragelse, at som Auktionsdirekteuren slog det første Hammerslag, nedstyrtede Overdelen af Præste=Residentsen sammesteds. - Saaledes blev det gamle Ordsprog bekræftet, at gamle Huse pleier sædvanlig at folde i stille Veie. Det lader som man her ret hænger sig af Lyst. At ger i disse Dage har en Tømmermand hængt sig i sin Seng efter i Forveien at have med største Forsigtighed hængt for sine Vinduer, lukket Døren i Laas, slaaet en ondskabsfuld Paqvil op paa Døren mod sin Familie, derpaa drukket sig en Pægel Brændeviin og først da udført sin sidste Daad. Saavidt man har kunne spore har han ikke gjort det for andet end for at hævne sig paa Familien ved at giøre dem Skam. Blandt hans Efterladenskab fandtes omtrent 100 Rdlr. i Penge. Forslag angaaende Dødes Begravelse. Den Ærbødighed, Menneskene fra Oldtiden have havt for de Døde, den saakaldte sidste Ære, man paa forskellige Maader har søgt at vise dem, er grundet i en saa naturlig og ædel Følelse, at Jngen vil misbillige den, i hvorvel Forfængeligheden ogsaa her har spilt en vigtig Rølle. Jmidlertid har den sunde Fornuft altid tilraadet at holde Maade i Bekostningerne paa de Døde, at det er kulde vorde for trykkende for de Levende. Den Fordom, man i andre Tilfælde respekterer, bor upaatvivlelig vigt for Nødvendigheden og nu troer jeg denne vingende Nødvendighed er her : En Ligkiste af Fyrrebræder, endog den simpleste, koster nu hos en billig Snedker 100 Rdlr. d. C.; Skulde det ikke nu i mange Tilfælde være Uret mod de Levende, at opoffre denne Sum paa de Døde? Naar Udgiften skal udredes af en Fattigkasse, naar - og hvor er dette ikke Tilfældet - Fattigvæsenets Betyrere savne de tilstrækkelige Midler til de Fattiges klække, lige Understøttelse, naar de med Beklagelse maae lade den Armee gaae uhiulpen fra sig, mon de da uden Harme kunne udtælle 100 Rdlr til en Døds Begravelse? Man har foreslaaet Ligkister af Qviste eller Halm; men hvor faaes de, og hvad koste de ikke, desuden ere de, jeg har seet, ikke smukke og faste, bedre synes mig det var, at sammenslaae nogle Stænger af Elletræe, Bøg eller atdet i Form af en Kiste; dog ogsaa dette Middel savnes i mange Egne og er dog ufuldkommen Erstatning for en Kiste. Jeg vover derfor al Ærbødighed for et Menneskes afsiælede Legeme uforkrænket at foreslaae: At man skulde anskaffe sig for hvert Sogn en eller 2 smukke sigkister, hvori Legemet kunde lægges, net indsyet i Pak lærred, eller hvad man har, og henbæres til sit Hvilested, og da udtages og ordentlig nedlægges i Graven. Legemed er jo kommet af Jord og skal blive til Jord, altsaa maae paa vel og kunne taale den Tanke, at det berøres af Jord J det Øieblik, Graven er opgiort, hviler den saaledes begravede ligesaa anstændigt, som den, der er jordette kostbar Kiste. Hvad der især heri vil ved første Tanke være anstødeligt for Mange er forestillingen og at Legemet - og navnlig Ansigtet - knuses af Jordklumper, ved vaere som Behandling kunde dette vel forebygges, maaskee kunde man, hvor man kan have det, dække Legemet med et Bret for Jord paakastes. Dersom formuende, fordomsfrie Folk først vilde give Exemplet, da troer jeg vist at mangen fattig Familie skulde med Glæde optage denne Skik, og Almisselemmer, som jordes paa det Almindeliges Bekostning, mener jeg burde jordes saaledes.