Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1782-12-20
Den fornemmeste Bevægaarsag, som har kommet mig til at indtræde denne Orden, er denne: at jeg meerkede, den bestoedafen mængde retskaffenne Mænd, hvis fromme Sæder jeg meget vel kiendte. De vilde, det veed jeg ganske vist, aldrig have sadt deres Fod i Logen, naar ikkun det mindste, som kunde geraade deres Samvittighed til Anstød, derudi foregik. Det nægtes ey, at 1 denne Dydernes Helligdom, have indsneget sig nogle falske Brødre, hvis Sæder ikke ere saarene, og hvis Forhold ikke er saa ulasteligt, som jeg ved ønskede; men saa ufuldkomne ere alle jordiske Ting, at en Blanding af godt og ondt er uundgaaelig, og at selv det lidet Antal af de 12 Apostler, ey kunde være, uden et uværdigt Medlem. Jeg forestillede mig ogsaa, da jeg begav mig i Fri=Murer Ordenen, at jeg ikke indtraadde i et Selskab af Engler, men af dydige Mennesker, og jeg har ikke feilet i min Forestilling. Jeg tilstaaer at man kan giøre FriMurer-Ordenen saa vel til et nedrigt Børne-Spil, som til en æreværdig Stiftelse. Naar en Hoben unge Mennesker, uden Fortieneste og Vittighed, forsamle sig i den Hensigt: vexelviis at giøre mange Slags underlige Gebærder, og at snakke urimelige Ting for hver andre i et usædvanligt Sprog, naar deslige Forsamlinger, efter at Logen er sluttet, søge sin eneske Fornøielse i overdaadig Æden og Drikken, saa er vel intet meere forhadt end FriMureriet; men naar man betragter dette Selskab, som et af de allerhøytideligste Broderskaber, i hvilket man adskiller Personerne, ikke efter de mange Sprog, de tale, ikke efter de Klæder, som de bære ikke efter den Rang, i hvilken de ere fødde, ikke efter den Værdighed, som de beklæde, i hvis Øjen hele Verden er en eneste Republiqve, hvoraf et hvert Folkeslag er en Familie, og enhver Person et Barn; som giver sig alt mulig Fiid for, igjen at bringe Menneskers med fødde Tænkemaade til sin største Fuldkommenhed; som bemoter sig for, ikkun at tage under sin Fahne Mennesker af en oplyst Forstand, af et dydigt Hierte, og af en behagelig Omgang; som altsaa bestaaer af saadanne Medlemmer, som bemøje sig for at beskierme hver andre ved deres Anseelse, og at berige dem med deres Jndsigter, som opoffre alt personligt Had og Grolle for et tilfelles Venskab; som af deres Forsamling udelukke alt det, som strider imod Sinds Rolighed og den sædelige Velanstændighed, og i Mellemtiden af deres Bestillinger nyde Livets uskyldige Fornøyelser, naar Hun, siger jeg, fra denne sidste Synspunkt betragter Fri=Murerne, saa vil hun med mig. blive enig, at dette Selskab er vigtigt for det ganske menneskelige Kiøn, og at det, naar det var mere udbreedt, skulle tjene til at bevirke det, som Regieringer selv undertiden ikke, uden megen Møje, ere i Stand til at bringe til Veye i det menneskelige Hierte. Er det derfor at undre, at denne Orden af de Store i Verden, ja af Monarkerne selv, snart har nydt Beskyttelse og Opmuntring, snart har maattet lide Forfølgelse, Saa ere de, af hvilke den bifaldes, som de, af hvilke den forkleines kunde have deres Aarsager, men intet er ubilligere, eller ufornuftigere end at troe, at Fri=Murernes hemmelige Sammenkomster sigte til Forstyrrelse af den offenlige Roe og Sikkerhed. Naar Dørrene til vore Loger ere tilsluttede for den nedrige. Pøbel, saa er derimod Jndtrædelsen i vor Orden aaben for alle Monarker, for alle Øvrigheds Personer, og over Hovedet, for alle, som tage nogen Deel i et Folks Regiering; og hvor mange af saadanne ophøiede Personer regne vi ikke med blant vore Brødre? Naar nu noget farligt, strafværdigt eller syndigt foregik i vore Loger, skulle de da ikke forlængst have gaaet til Grunde, og strider ikke Erfaringen af saa mange Aarhundrede, i hvilke denne Orden har vedvaret, og udøvet lutter Barmhiertighedsgierninger, meget mere for den, end alle mine Beviisgrunder. Jeg vil altsaa ikke længere opholde Hende hermed, ja, jeg vilde ikke engang have sagt Hende saa meget derom, dersom jeg ikke vedste, at Hun befandt sig i Stand. til at indsee Styrken og den rette Værd af disse Beviisgrunder, og at Hun havde alt for megen Forstand til at lade sig bedrage af Fordomme og Egensindighed; som har saa megen Magt over de fleste Fruentimmer. Hun lade sig derfor be vægge til at give disse mine Grunde bifald, og Hun tillade mig endelig, paa en Fri Murers Ord, at forsikkre Hende, min Naadige Frøken! at min Kiærlighed til Hende vedbliver saa længe, som mit Liv.