Viborger Samler, 1788-05-26
Slutning af No. 21. med fast Overbeviisning, tilgiver det, J Heilærde Kraft Genier, raaber jeg Vee over den, der vover, at give den underordnede Classe besindige Friheds Griller, nu af sin retmæssig Foresatte. Det er at afskjære ved Roden alle gode Indretninger, hvortil Orden, Hørighed og Arbejdsomhed behøves. Det er at opblæse og underholde denne Classes almindelige Had til Orden, føde dens Tilbøielighed til tøileløs, Frekhed; det er, liig en uforstandig Moder, at klappe det Barn, som modsætter sig: Det egenraadige Barn veed ei sit Vel, Moderen maa eller kan ei styre det, og Barnet overlades, i Følge vore Kraft Landsmænds ufeilbare Regel, til al den Ondskab, Uartighed og Ulykke, som følger et egensindigt, uoptugtet Menneske; Men dette er, saa sige Mændene paa Trefoden, bedre end at tvinge dets Frihed. Det er at berøve denne Classe de nærmeste Midler til Lys, Sædelighed og Forbedring, at overgive den til foragtelig Selvklogskab og til alle usle Følger af egensindig, stolt og grov Uvidenhed; Det er at afskjere Fortroligheds og Velvilligheds søde Baand; J dette Tilfælde er det, at forplante disse Baand fra Hosbonden, som har betalt den Eiendom, de dyrke, og de Huse, de beboe, hvis Vel er forbundet med deres, og give dem til en hungrig Vinkelskriver eller andre slig Landets Afskum, der, liig giftige Dyr, kuns forlade Mørket for at skade. Jeg rører ei, at det er uforskyldt at drage Fortredelighed, Tids= og PengeSpilde over en Foresadt, der ingensinde har gjort eder, mægtige Kraftmænd, imod; thi næsten skulde man troe (Gid jeg med Overbeviisning kunde slutte mildere,) dette at være, om ikke en aabenbar Hensigt, saa dog et hemmeligt Ønske med. Over alt er det som hvert Foretagende imod Naturen, at hindre dens rige Skjød i sin Virkning: Til at frembringe fordrer Naturen Roe og Enighed. Og hvortil den megen forgjeves Uroe Staae. da ikke Straffe=Lovene, aabne for enhver uretfærdig Gods Gods=Ejer, ligesom for hver anden Mand. Lad disse, til Advarsel for Ligefindede, til Æres Oprejøning for de Retskafne i Standen, uden Barmhjertighed, med Skjendsel udmærke den Ulykkelige, som har været nedrig nok, villet sig selv ilde nok, til at misbruge sine Rettigheder, eller handle imod dem, til Undergivnes Undertrykkelse eller Forurettelse. Har da ikke baade ny og gamle Elempler paa Gods-Eiere, af hver Rang viist, at disse Love vare til og bleve anvendte. Nei. J Lærde, vittige, mægtige, grandtseende Stue=Landmænd, vel see J fra en utilgængelig Høide, ned paa Folk, der ikke have nydt ringere Opdragelse, end J, ikke mene sig mere brændemærkede ved nedrig Tænkemaade, ved alt opofrende, uden Grundsætninger til sig rivende Egennytte, eller ved Mangel af Menneskekjerlighed, end J; ikke meere troe sig alle klare og reene Begreber fradømte, end J; ikke mindre kjende og afskye Herskesyge og Slaverie, end J. ikke mindre finde Lyst og Pligt i at gjøre vel, end J Veller, af eders eensidige ridderlige Paastaaenhed let sluttet, at J ikke lade eder anderledes belære: Men dette skal og maa J dog vide, at om end eders leven tyrlige Bane havde sin Muelighed (Rigtighed faaer den vist aldrig) saa overgaaer Følgernes og det dermed forenedes Skadelighed langt eders høje Maals Nytte. Har J ikke lært blant Eders Gloser: Concordia res Parvæ erescunt, discordia magna dilabuntur. Har J ikke spurgt, at der endog udenfor dette dette Land gives Folk, som tør understaae sig at kalde Eders sværmeriske Omsorg og digteriske Frihed for en raa Almue upassende og unaturlig. Et lidet Skrivt: An Dannemark und seine braven Bürger 1786, siger. Anstatt einem unausgeklarten Pøbel von Frei heit vorzuschwazen, dadurch seinen Hang nach Zügellosigtet zu vermehren, die ihr ans Selbst liebe schon ihm nemglich cirammen mogtet, som lehrt ibe, mas wahre Freheit sey, wodurch ibreAnhager sich ausgeicheen; Aberglauben undsine vermunden Geschwister unter die Fusse treten und jedes Mittel erareisen zu affen, wozu Stand, und Verhaltnitz Gelegenheit gibt, durch nuzlichen Fleis sich zu bereichern, und seines Erwarbs durch weise Gesezendes Stats gesichert zu seyn, ist Freiheit. Die wisse Ordning des Staats um" stosten, das Verhaltnitz des Bürgers gegen den Bürger aufheben wollen, dem tragen, udvis inden Podel ubedingt erlauben zu møllen, sein Verhaltnis zu verandern, und dadnech Arbrit over Müsiggang seinem Gutbefinden zu uberlassen, vurde Verratherey seyn. Vertrag und Geburt bestimmen in einem jeden Staat zuerst dem Bürger seinen Würkungs=Kreitz, dem einen einen engern, dem andern einen grosern, und diesen til verlasen, mus ihm nur erlaubt seyn, nach Maatzgade, das er dem Staate nuzlicher merden kann, und dem vornehmen Bürger, der zu Kops. Arbeit sich unschig fühlt, miste es eben so sehr zum Ruhm gereichen, menn. menn er sonst ein nuliches Mitalied des Staats zu werden trachtete, wie dem geringsten Bürger, menn er sich durch vorsigliche Talente und Verdienste, zu einem andern Würkungs Kreitzausichnet. - Es ist dem Staats Jnteresse weit vortheilhafter, mann der thatige Mann, auch nur in einem kleinen Zirckel, eingeschranckt alles mogliche wirktale, mennes jedem ehrsuchtigen, von Eigendunkelaufgeblasenen Bürger erlaubt sey, einen grosen Würkungs=Kreitz zu walhen, umnichts, oder garden Staate boses zu thun. - Wenn der Soldat nicht am Dienste gebunden ware, menne es in seiner Willeuhr stunde, sein Regiment zu verlatzen, dann würde wohl keine Armee besteen; der Soldat würde gerne eine bequemmere Lage wahlen. - Ein gewitzer Zwang ist also nothvendig. - Sølle der durch Geburt zum Bauern bestimte Bauer so glücklich werden, da er ohne Geburts Zwang seinem Stande treu bliøbe, wude er foaufgeklart, das er eine sichere Situation, ungewisen Aussichien, die ihm ein beqvemmeres Leben und grosern Erwerb hoffen lasen, vorsøge, so sey der Jwang immer uberflittig, er ist aber auch zugleich unschadlich; hochst nothvendig ist er aber in dem "Staate, wo Ausklarung und Jndustrie sich noch niederlassen søllen, da dem tragen, unwissenden schlawischen Bürger freyen Zügel zu schiesen, ihm arbeiten oder nicht arbeiten zu erlauben, hieste jedem schieren aber nothwendigen Erwerbivrig des Staats die Hande stehlen, und das Land mit Müsiggangern und Bettlern anfüllen.