Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-09-30
D. Gall er blandt alle kyndige Læger bekjendt som en Mand af udmærkede Talenter. Allerede for tolv Aar siden har han leveret et videnskabeligt Værk*), som de meest beføiede Dommere ansee for ypperligt. - Efterat han nøie havde studeret de forskjellige physiske, moralske og intellectuelle Egenskaber hos Mennesket, undersøgte han en Mængde Hjerneskaller, især af Folk, der have udmærket sig ved besynderlige Ævner og ved at have udviklet disse i høi Grad. J dette Øiemed søgte han deels at sønderlemme saadanne Menneskers Hjerner, deels at faae deres Hjerneskaller. Men da denne Methode var forbunden med mange Vanskeligheder, saa valgte han en anden Vei. - Man veed, at Mennesket forener hos sig alle de Egenskaber, som Dyrene kun besidde enkelt eller tildeels; at Dyrer ikke kan undertrykke dem ved Forstillelse; at de ere almindelige for dets hele Slægt, og ikke underkastede saa mange særegne Forandringer, som hos Menneskene, hvoraf to næsten aldrig fuldkommen ligne hinanden i Caracteer, og at adskillige Dyr besidde enkelte af Menneskets Egenskaber, f. Ex. Mod, Sluhed a. i en udmærket høi Grad. Disse almindelig erkjendte Erfaringssandheder ledte Gall paa den Jdee, at an 7) Philosophischmedicinische Untersuchungen uber Natur und Kunst im kranken und gesunden Zustande des Menschen, 1793. skaffe sig en Mængde Hjerneskaller af vilde og tamme Dyr. Paa disse fandt han adskillige Egenskaber, som vare grundede i Dyrenes Caracteer. Han fandt f. Ex. en Bugling eller en fremragende Knort paa dette eller hiint Sted, og nu antog han den underliggende Hjerne for Sædet for et bestemt Organ (Sandseredskab, Naturanlæg), som caracteriserede Dyret. F. Ex, hos Ræven Sluhed &c. Derpaa undersøgte han først en heel Mængde Hjerneskaller af een Dyreart, og efterat han havde fundet sine Erfaringer stadfæstede, sammenlignede han nu denne Dyrearts Egenskaber med en anden Art, og fandt overalt, at disse Buglinger paa Hjerneskallen ere særegne Kjendemærker paa Dyrets Egenskaber. Fra Dyrene gik han over til Menneskene, og gjorde samme Jagttagelse. Den samme Forhøining, som f. Ex. hos Ræven betegner Slu hed, fandt han ogsaa i større eller mindre Grad hos listige Mennesker. Hos ganske dumme Dyr eller meget eenfoldige Menneskeer var der ingen Spor til en saadan Forhøining, og han fandt end- og paa samme Sted et Slags Fordybning. Ved bestandig at sammenligne Pandeskaller af Dyr og Mennesker, saae han sig omsider istand til at bestemme en Mængde Ævners og Egenskabers Sæde i Hjernen *). Saaledes antager han f. Ex., at Kjønsdrivtens Organ ligger ovenfor den forlængede Rygmarv i den nederste Deel af den lille Hjerne, fra Hjerneskallens Grundflade opad til Baghovedsknoklen ved den øverste Ende af Rygmarven. Man *) Adskillige Pychologer have fundet det sært, at Naturen skulde have udhængt et saadant Skildt, hvorved den tilkjendegiver skjulte Egenskaber. Men er det samme ikke Tilfældet hos visse Dyr, hvis Alder Naturen har betegnet ved de Ringe, som findes paa Hornene? Udgiv. finder det udtrykt ved to Buglinger, som pleie at udvikle sig meere eller mindre, ligesom Drivten er stærk eller svag til, og det udvikles gradviis lige indtil den mandbare Alder. Saadanne Organer opfinder han bestandig flere af, og endnu ganske nylig har han opfundet Taknemmelighedsorganet. Dette er Hovediden af det Gallske System, der, som man seer, blot er bygt paa Erfaringer. Mænd af udmærket Forstand og Lærdom have gjort adskillige Jndvendinger derimod, og der er intet Spørgsmaal om, at der jo, især fra den psychologiske Side, endnu lader sig gjøre mange flere. Men det er billigt at opsætte hver Jndvending, indtil man af Mandens egen Mund har hørt dette System. forklaret og fremstillet. Alting i Verden, selv det Allerhelligste, kan gjøres latterligt, og det er derfor aldeles ikke at unddres over, at Gall's System har maattet friste samme Skjebne som enhver ny Opfindelse: at støde paa Mennesker, som blindt hen haanede det, uden at kjende dets sande Øiemed, endskjønt man heller ikke kan negte, at mange af dets blinde Beundrere, ikke mindre skadede det ved deres Overdrivelse. Det har aldrig været Opfinderens Hensigt, at man nogensinde skulde betjene sig af hans Opfindelse til at bestemme Valget af Ægtefæller og Embedsmænd, eller Børns tilkommende Løbebane. De Kjendemærker paa Organer, som han antager, findes ikke i saa udmærket en Grad, at man tydelig kan skjelne dem, uden hos udmærkede: Mennesker, og disses Tal er alt for ringe til, at man ved Valget af Ægtefæller &c. skulde have Tid og Leilighed til at søge saadanne Subjecter: en Omstændighed, som man desuden vilde gjøre sig latterlig ved i hele Verdens Øine.