Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1778-04-10
Naar Luxus indsniger sig i et fattigt Land, bliver den til en virkelig Plage. Man haver søgt at sætte Dæmning for dette Onde. Af denne Tonne haver den forsamlede Nation stedse talt. Den haver ladet sig være angelegent ved den ene Lov oven paa den anden at befæste disse Dæmninger; men forgiæves; dette Onde haver kastet alle de Skranker over Ende, som man haver sat derfor. Lurus i Klædedragt er bleven ved, understøttet ved Fruentimmernes mægtige Understøttelse, og ved den hos Folk, som bære een Slags Klædedragt, saa naturlige Begierlighed, ikke at give andre Nationer i det Angenemme noget efter. Da Tøiernes Ziirlighed og Udsmykkelsernes Pragt ved Fruentimmernes Klæder havde udtømmet alt, blev Modernes idelige Forandring endnu kostbarere, end alle de øvrige Fantasier, og gjorde de første Materialier, som dertil behøves, endnu dyrere, Ligesom disse Materialier, hvis Jndførsel for lang Tiid siden haver været forbuden, ere stegne i Priis formedelst den Fare, de satte sig i, som ved Underslæb bragte dem ind, saa have de fordobblet Udgifterne; og den Magt, som Fruentimmerne have over Meeningerne, ligesom ogsaa den Magt, som de vide saa vel at vinde over Hierterne, gjorde, at Toldens Besvigelse, da den var bleven et Middel til at fornøie dem, ikke blev videre anseet for andet, end en Artighed. Love er intet Middel imod Meeninger. Ved Alvorlighed og Strænghed kan man forskaffe sig Lydighed; men visse Tilfælde er Strænghed ubrugbar, og opirrer ikkun til meere Ulydighed. Desforuden er Erfaringen sikrere end al Speculation. Den beviser at Stænderne nu i 30 Aar have beflittet sig paa at indskrænke Luxum i Klæder, og at man paa den anden Side nu i 30 Aar ikke haver havt andet for, end at giøre Loven til intet. Saa længe man vil bære andre Nationers Klædedragt, vil man ogsaa ligne dem i Pragt, og man retter sig slavisk efter alle Moder. Den første unge Mandsperson, eller den første Mode=Handlerske, som bringer en nye Mode ind, vil bestandig foraarsage Revolutioner i Hoffets og Landets Klædedragt, og forvolde ikke allene Privatpersoner, men ogsaa Stats=Legemet selv en umaadelig, og desto beklageligere Bekostning, fordi den skader Handels=Ballancen, og er endogsaa fornedrende for Forstanden, naar man tager i Betragtning, at den nye Mode er maaskee intet andet, end en Opfindelse af en ung Vindmager i Paris, eller af en ung Flane, om ikke af saadanne Personer, hvis Nærings=Vei er ligesaa lystig, som foragtelig. Forgieves skulde man søge at forhindre Toldens Besvigelse. En Armee af Toldbetientere vilde ikke være tilstrækkelig dertil. De forbigangne Tiders Erfaring, og hvad der nu omstunder skeer, viser os dette noksom, og naar man betragter Rigets geographiske Beliggenhed, saa vil man see, at vore Kyster ere alt for vidtløftige, til at man kan forsvave dem imod dristige, entreprenante og ved Vinding tillakkede Snighandlere. Man maa derfor udrydde det Onde med Rod, og vi maa sætte os i Umuelighed til at være Copier. Naar vi een Gang for alle forandre vor Klædedragt, og vige ganske af fra Klædedragten i andre Lande, saa sætte vi os udaf Stand til at ønske de overflødige Ting, hvormed vi ere oversvømmede, og som nu omstunder fast ere blevne os til Nødvendigheder. Jeg veed nok, at denne Tanke, (ien tør sige det endogsaa for dens Storheds Skyld.) vil ved første Anseelse synes nye, usædvanlig, og maaskee overdreven; men den er det eneste Middel til at afhielpe alle de Uleiligheder, som man besværer sig overTager man det Velklædende i Betragtning, saa haver der aldrig været nogen slettere passende og for Øret ubehageligere Dragt, end den som nu bæres. Jeg opfordrer vore Kiendere i Smagen, Malere, Billedhuggere, til Vidner. Jngen af dem vil vove det Forsøg at klæde en Statue efter vor Dragt; saa uskikket er den til at behage Øiet. Naar man blot seer paa Beqvemmelighed og Sundhed, saa vil man letteligen tilstaae, at ingen Klædedragt er ubeqvemmere, end den, som trykker alle de Legems Deele, som de bedække, som man ikke kan knappe sammen, som hverken forvarer Brystet eller Beenene, som efter sin Dannelse er aaben, og som ved Brugen er bleven saa snæver, at den trykker, og derved forkiøler de Legems Dele, som til Sundhed behøve meest Varme. Saa er dog den Klædedragt beskaffen, hvilken vi bære, opfunden for de heedere Climata i Europa, og ingenlunde gjort for de nordlige Vende vi os med vor Betragtning fra Mandsporsonernes Klædedragt til Fruentimmernes, saa see vi disse Personer i nordisk Riim og Frost halp nogne, deres Hals og den halve Deel af Ryggen blottet, deres Arme overtrukne med gandske tynde Handsker, som meere tiene til at bevare Huden uskad, end til at beskytte for Kulde; store Kurve, som trykke deres Taille, for at lade Vinterens haardeste Kulde gaae op under deres Kioler. Jen gidder ikke lade mine Øiekast gaae videre, vi fandt maaskee ellers saadan Brug, som viger endnu længer af fra de kolde Egne, som vi beboe. Blot den lange Vane bevarer dem fra den hastige død, som deres Klædedragt ellers vilde paa føre dem; men deres forfaldne Helbred, deres Nervesvaghed, hinConvulsioner, som omtrent i en 20 Aars Tid er blevne saa almindelige, ere de ikke Følger af de sydlige Landes Klædedragts ulige Virkning i Norden, Dersom vi altsaa, i Steden for Mands=Personernes kolde og ubeqvemme Klædedragt, indførte en varmere og mageligere, som ikke gjorde Tallen usynlig, ei heller ubarmhiertigen trykte den, som i at beklæde os tillige skiulte os, og ved sine adskillige Stykker tillod os at bedække os varmere eller koldere, efter Veirligets Forandringer, Forandringer, som hos ere ideligere end nogen andensteds: gjorde vi da ikke viseligen, Handlede vi da ikke som kloge Folk, som, naar de ikkun tænkte, som det skikker sig for dem, ikke længer vilde være slaviske Efterabere af andre, Men naar man endnu til disse Grunde føier ogsaa de Grunde af Occonomien, som jeg før haver talt om, saa tør man, som mig synes, slet ikke meere være tvivlraadig.