Berlingske Tidende, 1815-03-31
Napoleon. Grev Bertrand, Stormarschal, der besørger Fuuctionerne som Majorgeneral ved den store Armee. Proclamationen til Tropperne lyder saaledes : Til Armeen. Soldater, Vi bleve ikke overvundne. To Mænd i vore Geleder forraadte vore Laurbær, deres Fædreneland, deres Fyrste, deres Velgiører. De, som vi i 25 Aar have feet giennemvandre hele Entopa, forat opbringe Fiender imod os, som have tilbragt deres Liv med at sægte imod os i fremmede Armeer, ville de commandere vor Orne hvis Syn de aldrig kunde udstaae, Skulle vi tilstæde, at de høste Frugterne af vore Anstrængelser, at de beklæde sig med vor Ære og vore Godser, og at de tale ilde om vor Hæder, Varede de tes Herredømme ved, saa vilde Alt være tabt, selv Mindet om hin udødelige Dage. De søge at forgifte det, som Verden beundrer, og ere endnu nogle Forsvarere af vor Hæder tilbage, saa ere de blandt de Fiender selv, mod hvem vi have fægtet paa Valpladserne. - Soldater, Jeg hørte Eders Stemme i min Landslygtighed. Giennem allehaande Farer og hindringer er jeg ankommen. Eders General, som ved Folkets Valg blev kaldet til Tronen og er opvoret under Eders Faner, er givet Eder tilbage. Kommer og forener Eder med haml. Bortkaster hiin Cocarde, som Nationen har proserileret, og som i 25 Aar tiente alle Frankrigs Fiender til Forenings tegn. Paasætter den trefarvede Cocarde, J bare den i Eders Hæders Dage. - Vi maae glemme, at vi have været Herrer over Nationer; men vi maae ikke tillade at Nogen blander sig i vore Anliggender. Hvo vil anmasse sig at være Herre over os: Hvo vilde have Magt dertil, Fatter igien de Ørne, som J havde ved Ulm, ved Ansterlitz, ved Jena, ved Eplau, ved Friedland, ved Tudela, ved Edmühl, ved Eslingen, ved Wagram, ved Smolensk, ved Moscau, ved Lützen, ved Würsegen og Montmirail. Troe J, at den Haandfuld Franske, som nu ere saa forvovne, ville kunne udstaae Synet af dem, De ville vende tilbage hvorfra de kom, og der maae de gjerne regiere, ligesom de paastaae at have regieret i 19 Aar. Eders Godser, Eders Hædersposter, Eders Børns Godser, Hædersposter og Ære, have ingen større Fiender end disse Fyrster, som Udlændingerne paatvang os. De ere vor Hæders Fiender, fordi Historien om saamaange Heltebedrivter, som forherligede det franske Folk i Kampen mod det Aag, de vilde paalægge det, afsiger deres Fordømmelse. Veteranerne af de Armeer, som strede ved Sambre og Maas, ved Rheims, i Jtalien, i Ægypten, i Vestlandet, ere ydmygede, deres hæderfulde Ar ere brændemærkede, deres Seire vilde være Forbrydelser, disse Tappre vilde være Rebeller, hvis, som Udlændingerne paastaae, den retmæssige Souverain skulde være i fremmede Armeers Midte; Hædersposter, Belønninger og Bevaagenhed ere kun for dem, som tiente dem mod Fædrenelandet og modos. - Soldater, Kommer og stiller Eder under Eders Chefs Faner Hans Tilværelse bestaaer i Eders. Hans Rettigheder ere blot Folkets og Eders Rettigheder. Hans Jnteresse, hans Ære, hans Hæder ere kun Eders Jnteresse, Ære og Hæder. Seieren vil gaae foran med Stormskridt. Ørnen vil flyve med Nationalfarven fra Høi til Høi, ja selv til Notre Damekirkens Taarne. Da ville J være istand til at vise Eders Ar med Ære; da kunne J triumphere over det, J have udøvet; J ville vorde Eders Fædrenelands Befriere. I Eders Alderdom ville Eders Medborgere samle sig om Eder, og med Arrefrygt høre Eder fortælle om Eders store Bedrivter. J ville i med Stolthed kunne sige: "Ogsaa jeg hørte til den store Armee, som Nærværelse." - Hæder følge disse tappre Soldater, Fædrenelandets Ære, evig Skiændsel de forbryderske Franske, af hvad Rang og Stand de end ere, som i 25 Aar fægtede med Fremmede for at sønderslide Fædrenelandets Hierte, Undertegnet,