Viborger Samler, 1796-04-18
J Overeensstemmelse med foranførte, foreskrive Vi herved de Grundregler, efter hvilke frievillige Foreninger om Tienderne maa sluttes, nemlig: §. 11. Da Penges Værd er vilkaarlig, og underkastet Forandringer, men Kornets derimod er sikker, og passende til alle Tider, saa bør de Tiende Afgivter som ere tillagte Kirker og offentlige Stiftelser, samt Præster og andre Benefictarier, saa og de der tilhøre Lehn og Fideicommisser, fastsættes enten i Korn, af det Slags, som meest dyrkes i Egnen, eller hvad andet Slags Korn, Parterne kunne forenes om, og samme igien anslaaes til Penge, efter de sidste 10 Aars Kapitels=Taxt i Stiftet; hvilken Godtgiørelse i Penge, derefter bestandig fastsættes hvert 5te Aar, beregnet til Middeltallet af de sidst forløbne 10 Aars Kapitels=Tart; dog maa det være Lehnsbesiddere, Kirkeeiere og Benificiarii tilladt, at forenes med de nu værende Tiendeydere, for disses Besiddelses Tid, om en vis aarlig Afgivt i Penge, uden Beregning efter Korn og Kapitels-Taxt; Men, den bestandige Afgivt, for Efterkommerne, skal bestemmes til Korn, anslaaet til Penge efter foranførte Regel. §. 2. Qvæg-Tienden er vel ved Forordning af 7de April 1740, for det meste ansat til visse Penge; men, da Afgivten ikke sielden beregnes, efter foregaaende Undersøgelse i Bøndernes Huse, hvorved Almuen gives Anledning til Uvillie baade imod Præsterne og Skolelærerne, især da disse sidste paa nogle Steder bruges til at gaae omkring i Sognet i dette Ærende. Saa maa Qvæg og Smaae=Redsels Tienden, tillige indbefattes under eet i Foreningerne om Afgivten for Korn-Tienden. §. 3. Da den Tiendeafgivt, som nogle Ydere (især de, der, ved Udskiftninger, nyligen have faaet Udlodder) for nærværende Tid kunde formaae, at tilhyde, rimeligviis maatte blive saa ringe, at Tiendetagerne (med Grund) kunde finde Betænkelighed ved at antage samme, som bestandig og uforanderlig; Saa maa det ogsaa være tilladt, at forenes om bestemt vedvarende Afgivt, saaledes, at denne ikke førend efter nogle visse benævnte Aars Forløb, skulle tage sin Begyndelse, eller og om en Afgivt, der i Begyndelsen forøges i nogle visse Aar, (saasom 3, 5, eller i det høieste 8 Aar) indtil en vis Sum, hvilken da siden uforandret, skulde betales, uden Forhøielse. §. 4. Paa det at Foreningerne desto lettere kunne fremmes, maa det være Vedkommende tilladt, at indgaae samme med enkelte Mænd, uagtet de øvrige Beboere i Sognet ikke dertil kunde være at formaae. §. 5. De Foreninger, der saaledes treffes, om Afgivt for Tiender, der tilhøre offentlige Stiftelser, Kirker, Beneficiarier, Lehn og Fideicommisser, skulle indsendes til Vort danske Cancellie, for at blive os forelagte til allernaadigst Stadfæstelse, uden hvilken de ikke kunne agtes gyldige. §. 6. Men, det skal derimod være private Eiere af KongeTiender aldeles uformeent, at slutte Foreninger med de Tiendeydende, om en bestemt Afgivt, enten i Penge, eller i Korn, saaledes, som de kunne blive eenige derom paa begge Sider; Dog at Bestemmelserne desangaaende blive til bestandig og uforanderlig Regel. J øvrigt behøve disse Contracter ikke VorStadsæstelse. H. 7. Da Tienden, naar denne oppebæres i Kiærven, ingen Hensyn har til, om der hæfter enten Kongelige Skatter eller andre Prioriteter paa Grunden, men Tiendetagerne, ved denne Oppebørsels Maade, have havt det fuld omneste jus in re; saa er det ogsaa billigt, at de herefter beholde den samme Sikkerhed for Afgivten; derimod bør forældede Restancer af Tiende Afgivter ikke geraade dem, der have ikkerhed i Grunden, til Fornærmelse; efterdi saadanne Restancer ikke have kundet finde Sted, da Oppebørselen blev hævet paa Agerne; J. Henseende til Vedkommendes Sikkerhed for denne Afgivt, fastsættes derfor herved, at Tiendenderne skulle være pligtige til at erlægge samme, for det forløbne Aar, inden det næste Aars 1ste Januarii, og at Tiendetagerne, fra bemeldte Tid og indtil St. HansDag, skulle have Fortins-Ret hos Yderne frem for Kongelige Skatter og alle andre Prioriteter, af hvad Navn nævnes kan; Ligesom og Jorddrotterne, i bemeldte Tidsrum, bør være ansvarlige for denne Afgivts rigtige Betaling af deres Fæstebønder, paa samme Maade, som de nu indestaae for de Kongelige Skatter; Dog bør dette Ansvar, saavelsom Tiendetagernes Fortrins-Ret, ikke vedvare længer, end til St. Hansdag. J øvrigt bør Tiendetagerens Tilgodehavende, for bemeldte Afgivt, inddrives ved Udpantning, paa samme Maade, som de Kongelige Skatter, og uden mindste Udgivet for Creditor, Men, dersom han lader Fordringen henstaae i længer Tid, end den foranførte, da bliver den at ansee, som anden privat Gield. J øvrigt er det en Følge af Tingens Natur, at de Foreninger, som Fæstebønder herom treffe med fremmede Tiendetagere, ikke kunne være gieldende, uden Godseierens Samtykke; Saa skal og denne være berettiget til, naar hans Godses Fæstebønder ikke selv ville indgaae Foreninger om Tienden af deres Gaarde, da at slutte samme for bemeldte sine Eiendoms Jorder, med det Vilkaar, at Jorddrotten, saalænge som Bønderne ikke findes villige til at betale den akkorderede Afgivt, da selv maae være berettiget til, hos dem at oppebære Tienden i Kiærven paa den Maade, som Anordningerne, i Henseende til denne Oppebørses=Maade, foreskrive. 838. Til Betryggelse for de indgaaende Contracters Varighed, og til Sikkerhed for Parterne selv, befales end videre. a) At Foreningerne skulle forfattes skrivtligen, paa stemplet Papiir til 24 Sk., hvad enten de indgaaes med et heelt Sogn, eller ikkuns med een eller flere af dets Beboere. b) At Tiendeyderne, naar de ere af Bondestanden, skulle vedtage samme for Amtmanden, c) At alle Foreninger bør læses til Tinge for den eller de Retter, under hvis Jurisdiction den Jord ligger, om hvis Tiende Foreninger ere indgaaede. d) Læsnings Pengene for Tinglysninger af enhver saadan Contract, ansættes til 1 Rdlr., naar den angaaer et heelt Sogns Beboere; til 3 Mk. naar den er indgaaet med den halve Deel af disse, og til 24 Sk., naar den er sluttet med færre Personer. Hvorefter de Vedkommende sig allerunderdanigst have at rette. Promemoria.