Viborger Samler, 1775-03-06
CharMandagen den 6 Martii. En Drøm. Man har tilforne troe, at Steene, efter deres Fraskillelse fra Legemet, fandt Fornøielse i de samme Ting, de havde haft Lyst til i Livet; Mueligt ere der kun faa, som endnu troe det. Jeg for min Part vil vedblive at troe det, eller lade, som jeg troer det. Denne Tanke er jeg saa indtaget af, som en henrykt Poet af den Ode, eller Madrigal, han nyelig har gjort til sin Phyllis. Jeg fornøier mig heele Timer med at betragte den paa alle Sider. Mine Tanker Tredie Aargang. rey reise om, og giennemvanke uendelige Strækninger. Et drukkent eller sovende Menneske henrives ikke meere af sin uordentlige Indbildningskraft, end jeg paa disse Tider. Den Samling af usammenhængende Jdeer, som jeg har haft paa een af de Tider, dette fortryllende Raserie har været over mig, har jeg givet Navn af en Drom. Skiønt jeg vel veed, hvad der hører til en regelmæssig Drøm, mærker jeg dog nok, at jeg ikke aldeles har bundet mig dertil. Forstoverveier og pønser man stærk, siden sover man ind under sine Betragtninger; Man siger i sin Drøm saadan ne Ting, som man ofte ikke havde sagt, naar man var vaagen og Herre over sine Sandser; Endelig vaagner man med eet op i Bestyrtselse. Men af alt dette har jeg intet gjort. Først har jeg, for at rette mig efter vor Tids Forfatteres Methode, ikke overveiet; Langt fra at sove ind, har min Drom spildt mig nogle Qvarterers Sovn, men hvad der kan hendes mine Læsere, kan jeg ei være ansvarlig for. Da jeg nu ikke har sovet, er det klart, at det, jeg har kunnet, tænke eller sige, er ikke nogen Drøm, hvis man tager dette Ord efter Bogstaven; Da jeg ikke har sovet ind, er jeg ikke heller vaagnet op. Men i en allegorisk Forstand har jeg sovet, jeg har drømt efter mit Behag, og er ikke opvaagnet, for min Drom ret var til Ende, som enhver kan overbevise sig om, der vil læse den heel igiennem. Endnu har jeg et Ord at sige, angaaende nogle Friheder, jeg har taget mig i min Drøm. Jeg lader aldrig mine Siele komme, frem paa Skuepladsen uden Klæder og andet sligt Tilbehør, og dertil har jeg meget vigtige Aarsager. Hvormange blant dem vilde jeg ikke gjøre ulykkelige, hvis jeg fratog dem deres prægtige Dragter, Og hvis jeg var grum nok til at confisqvere alle prægtige Vester og gallonerede Hatte, vilde vel mange store og fornemme Siele, der i deres Livstid har gjort store Figurer i Selskaber og paa offentlige Steder, ikke kunne skilles fra den ringeste Pøbel. Fratog jeg min Naboekone, det vittigste Fruentimmer i Byen, hendes Baand, Kniplinger, Skiønpletter, og andre væsentlige Stykker af hendes Forstand, maatte hun forgaae af Kiedsomhed i en philosophisk Evighed, og Selinde vilde have en meget haardere Dødskamp, at udstaae, naar hun maatte frygte for i den anden Verden at savne Snørliv og Vifte. Hvad bedrøvelig Figur vilde vore Smaaeherrer gjøre, dersom jeg ikke tillod dem at synge og fløite. Nei langt fra De maae synge, de maae fløire, og Selinde kan gjerne døe med Glæde; Hun skal bringe alting med sig, endog sin lille Hund. Efter denne Underretning troer jeg at kunne skride til Sagen selv. Jeg drømte, at jeg var død; Jeg saae det Legeme, min Siel nyelig havde forladt, udstrakt paa min Seng, med den samme Ligegyldighed, som man seer en Maske man man ved Hiemkomsten fra et Bal lægger fra sig, eller som en Acteur betragter sin Theater=Dragt, i hvilken han, efter Omstændighederne, enten har befalet som Herre, eller adlydet som Tiener. Man har maaskee ont ved at troe, at det er mueligt, at være saa ligegyldig i Henseende til sit Legeme. Men man skal finde, at, hvad mig angaaer, er Tingen ikke usandsynlig. Jeg er fød og opdragen i en liden Bye, hvor der ingen Smaaeherrer var; Derover har min Siel ikke ved Exempler kunnet vænne sig til at beskieftige sig med sit Legeme meere end med andet. Man lægge hertil, for at gjøre Sagen desmeere troeværdig, at mit Legem ikke var bygt saaledes, at jeg havde Aarsag til at fatte stor Egenkierlighed for det; Endog min afdøde Kone saae ikke i hendes levende Live, troer jeg, eet Legeme, der jo stod hende bedre an, end mit. J de Ting, der angaae Forstanden, maae man nok fordre fornuftige Beviser, men i det, der vedkommer Legemet, kan man gjerne forlade sig paa saa erfarne Fruentimmers Domme, som min Kones. Denne Udsvævelse har været saa meget meere nødvendig, som det er vigtigt for en Historieskriver, at hans Troeværdighed ikke er mistænkt. (Meere følger.) Nye Nyeheder.