Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1816-09-14
De tegnende Konster have havt en besynderlig, afvexlende Skjebne i vort Fædreneland. At Konstsands og Konstsmag tidligere maatte vaagne i det varme Sønden end i det kolde Norden, er ligesaa begribeligt, som at Apricoser og Vindruer først efter mange Aarhundreders Forløb kunde forplantes fra hine blidere Himmelegne til vort Land. Trækfuglene forlade, ved Vinterens Nærmelse, de koldere Egne, for under en varmere Himmel, at opsøge et gunstigere Opholdsted, og Konsten flyer sædvanligen, som hine, de Lande, der, i physisk og moralsk Forstand, hjemsøges af Snee og Jis Derfor varede det naturligviis længe førend en ædlere og høiere Konstsands kunde forplante sig til vort Norden. Medens man der frembragte Misskabninger i Billedhuggerkonsten, som dem vi see paa Jellinge Monumentet i Jylland, laae Grækenlands og Roms uopnaaete og uopnaaelige Mindemærker allerede i Ruiner, og medens Kong Hans 1503 lod Opgangen til sin Riddersal paa Slottet i Kjøbenhavn pryde med to saa smagløse Steenbilleder, som dem vi endnu den Dag i Dag see ved Opgangen til det Kongelige Bibliothek, som Vidnesbyrd paa hiin Tidsalders slette Konstsmagi Fædrenelandet, levede og arbeidede allerede i Jtalien en Michel Angelo, Leonhard da Vince og Raphael Sanzio. Lige indtil Frederik den Andens Tid synes man ikke at spore mindste Smag for de tegnende Konster her tillands. Kong Hans var alt for jevn en Mand til at bryde sig om Konst, og Munkeindflydelsen var i hans Tid for stor, til at nogen ædel Sands kunde faae Lov til at udvikle sig; Christian den Anden gave Adelen og Geistligheden alt for meget at bestille, til at han, indviklet i uophørlige Borgerkrige, kunde tænke paa nogen fredelig Muses Ophielpning, endskjøndt hans lyse Forstand, hans Familieforbindelse med den mægtige Carl den Femte, hans Giftermaal med en Prindsesse, der var opfødt i Nederlandene, hvor allerede den Gang fandt saa store Konstnere, under andre gunstigere Omstændigheder, havde givet hans Konstsands en bedre Vending. Jmidlertid har man dog fra hans Tid den bekiendte Altertavle i Slesvig, forfærdiget af Billedhuggeren, Hans Brüggemann fra Husum, der vidner om en bedre Smag, i det mindste hos enkelt Mand. Med Christian den Tredie begyndte Konstsandsen dog at forbedre sig noget, endskiønt de i hans Tidsalder endnu ulmende Statsuroligheder, ikke tillod nogen stor Forbedring. Først under Frederik den Anden blev det mueligt at værdige de saalænge landflygtige skjønne Konster nogen virkelig Opmærksomhed, og hvad dertil nok bidrog meest var den lykkelige Omstændighed, at den udødelige Tycho Brahe, upaatvivleligen vakte hos Kongen Konstsands og Konstsmag. Ogsaa begyndte paa den Tid andre Adelige, som Henrik Ranzou, der paa sit Slot Bredenberg i Stormarn, lod opføre Bygninger i den italienske Still, og pryde sine Hauger med Billedstøtter, at faae, det være nu af egen Konstfølelse eller for at følge Hoffets Tone, Smag for Konsten. At Frederik den Anden lod Cronborg pryde med Tapeter af Maleren Hans Knieper fra Antwerpen, der i Alt fik for dette Arbeide, 12600 Rdlr., en for den Tid meget stor Sum, beviser tilfulde denne Konges Agtelse for Konsten og Lyst til at befordre den i sine Stater. Han begyndte saaledes allerede at lægge Grund til Tapeters Fabrication, der siden, baade under Christian den Fjerde, Frederik den Tredie og Christian den Femte, bragtes, ved den bekiendte Fabrik i Kjøge, til saa stor Fuldkommenhed. At denne Fabrik gik under, medens den Goblinske i Frankrig vedblev at blomstre, er besynderligt, og at disse skjønne og varige Tapeter, der, som de paa Rosenborg udvise, have kunnet vedligeholdt sig lige til vore Tider, maatte vige for brogede Papirer, er beklageligt. Man seer af alt dette, hvor meget en eneste Mand, som Tycho Brahe, kunde virke paa en heel Tidsalders Smag, og neppe havde Konsterne og Videnskaberne i vort Fædreneland uden ham, faaet et saa mægtigt Fremstød. Men Alt, hvad der imidlertid hidindtil var skeet, gik dog næsten kun ene ud paa, at fremme Konsten i Fædrenelandet, uden Hensyn til at det skeete ved Fremmede eller ved Landets egne Sønner. Naar man undtager Christian den Tredie, som opmuntrede og understøttede den bekiendte Melchior Lorichs fra Flensborg, saa betjente man sig i Almindelighed af fremmede Konstnere. Først Kong Christian den Fjerde, denne sande Landsfader, søgte ikke blot alvorligen at befordre Konsten i sine Niger, men stræbte ogsaa, saa meget som mueligt, at ophielpe indfødte Konstnere. Men til at fuldføre Værker, som Frederiksborg og Rosenborg Slot, var det, paa den Tid, nødvendigt for ham, at benytte sig af fremmede Konstnere, og dannede han paa denne Maade et indenlandsk Konstacademie; thi ikke allene udbredte disse fremmede Konstnere en bedre Smag, i Fædrenelandet, men de efterlode sig tildeels her Børn, der, opmuntrede af Christian, naturalisere. des til danske Konstnere. Saaledes tog Kongen sig af den i Bergen bosatte Maler Salomon von Havens tvende efterladte Sønner, og lod dem reise paa sin Bekostning. Den ene af dem blev siden Christian den Femtes Bygmester og den anden Portrætmaler i Sorøe. Den bedste af de Konstnere, Christian kaldte herind, var unægteligen Carl von Mandern. Endnu mere fremmede denne store danske Konge den indenlandske Konstsmag, ved at berige sit Gallerie med kostbare Malerier. Allerede i Aaret 1612 lod han kjøbe i Brabant, Holland og Seeland for 1000 Rdlr. Malerier, hvilke, naar man seer den til Pengenes Priis og Maleriernes yngre Alder for 200 Aar siden, uden Tvivl maa have været af de kostbareste, det Kgl. Gallerie kan opvise. Hans egne Børn yndede, og dyrkede Konsten. Eleonore Christine havde Carl van Mandern til Læremester, og baade malede og broderede ypperligen; hans Søn Ulrich Christian var en god Maler. Man kan, uden Overdrivelse, sige, at Christian den Fjerde var Danmarks Perikles, ligesom han var dets Traian. Mindre blide vare Konsternes Skjebne under hans Søn og Efterfølger, Frederik den Tredie, hvortil de ødelæggende Krige mod Sverrig, vel ikke have bidraget lidet. Uagtet denne Konge selv udøvede Malerkonsten, og har malet et Portrait af en Præst i Bremen, der endnu gjemmes paa Konst kamret, saa hører hans Regjeringstid dog vel neppe til Konstens glimrende Perioder i Danmark, endskjønt der ikke manglede denne Monark paa god Villie til at ophielpe den. Man behøver kun at sammenligne den under Christian den Fjerde, 1626, forfærdigede Metalstatue i Rosenborg Hauge med Christian den Femtes, intet mindre end skjønne Statne, paa Kongens Nytorv, for at see den store Afstand imellem begge Tidsalderes Konstsmag. Ogsaa femte Christian var det meget om at gjøre, at danne indfødte Konstnere; under ham levede den bekiendte danske Historiemaler, Peter Andersen, af hvem der sees tre store Malerien paa Frederiksborg Slot, hvilke, uden just at være Mesterværker, dog ikke ere uden Fortjeneste. Den bekiendte Magnus Berg, som Kongen lod sætte i Lære hos Peter Andersen og siden paa sin Bekostning reise til Jtalien, fortjener, i det mindste som Billed skiærer, at omtales med Hæder. Hvad Tyche Brahe syntes at have virket til Konstens Fremme under Frederik den Anden, det virkede Gyldenløve under Christian den Femte. Han foregik Adelen med et lysende Exempel; og at han lod bygge Charlottenborg, der endnu med Grund regnes blandt Kjøbenhavns smagfuldeste Bygninger, i een saa reen og ædel Smag, er det bedste Vidnesbyrd om hans ved mange Aars Udenlandsreiser erhvervede egen Smag. Med Frederik den Fjerde opg i Fædrenelandet en herlig, men af mørke Skyer ofte fordunklet Soel over Konsten i Danmark. To Gange havde denne Konge været i Jtalien, og hvad han saae her af Konstværker, maatte naturligviis gjøre et levende Jndtryk paa hans medfødte Konstsands. Det kan ikke blot betragtes som en simpel Lyst til at følge Modens Strøm, at han paa sine Reiser kjøbte Konstsager; thi de Summer han betalte derfor, og de Værker, han anskaffede, vare betydeligere end man af en blot glimrelysten Konge kunde vente. J Florenz betalte han, som man finder antegnet i hans egen Lomme=Almanak for 1709 - tusinde Piastre for fire Statuer, hvoraf den ene, Herkules Støtte, formodentlig er den samme, som endnu findes i Rosenborg Hauge. Frederiksberg er, næst Fredensborg Slot, som han efter sin Hjemkonst fra Jtalien lod opføre, et talende Beviis paa hans Konstsmag, og søger blandt alle vore Lystslotte endnu sin Mage. Hvor meget Konstsmagen bidrager, endog til hele Staters Forbling, det see vi paa denne Konges hele Regjering. Hjemsøgt af Krig, Pest og Jldebrand, trivedes og fremblomstrede dog Konster og Videnskaberne under hans Regjering, og mærkeligt nok er det, at de første Skolebygninger paa Landet skrive sig fra denne, under saa uheldige Tidsforhold regierende Monark, der trods alle disse Uheld, endnu kunde efterlade sin Søn et rigt Skatkammer. En Konge, som havde saa megen Smag, maatte naturligviis virke mægtigen paa alle dem, der omgave ham. Selv hans Dronning havde en herlig Malerie samling ". Udmærkede Genier fremstode imidler eed ikke under fjerde Frederik, nagtet der fra hans Jnf. Noticen P. 1176-77 under Jndenlandske Efterretninger i nærværende Numer,