Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-04-16
Fra een Side betragtet er hver halvaarlig Flyttedag, ligesom Orcanen i Naturen, for Kjøbenhavn, naar dens Gavn og Skade veies mod hinanden, snarere et Gode end et Onde. Orcanen renser Luften, Flytningen Byens Gaarde og Huse, og mangt et Huus vilde blive til Snøde Præstegaard, hvis hele Jndbo maatte offres Vulcan, dersom det ved en velgjørende Flytning ikke halvaarligen eller aarligen renoveredes. Men, ligesom Orcanen, er ogsaa Flyttedagen, skjøndt en Lykke for det Hele, en Ulykke for den Enkelte. Forholdet imellem Eier og Leier har længe været meget besynderligt. Saa mange Værter, saa mange Despoter. Den titulaire Eier af den mindste faldefærdige Rønne, hvoraf han neppe eiede en eneste Steen, indbildte sig længe, at han, efter Tykke, kunde, paa sin Maade, tyrannisere den stakkels Leiere. Jngen Stormogol i Jndien; ingen Napoleon, de Franskes Keiser, Konge af Jtalien og Rhinforbundets Beskytter; ingen chinesisk Keiser, alle Kongers Konge, kunde indbilde sig mere paa sit umaalelige Rige, end en Mads Madsen, eller Mikkel Hansen paa sin Hytte i Adel eller Borgergaden. Man maatte skjelve for disse smaa Despoter, som Tyrkerne for deres Paschaer. De fleste Leiere kunde kun betragte sig som Nomader, der, paa deres Dictatorers eller Værters tel est notre plaisir, hvert Halvaar maatte holde sig beredte til at bryde op med Pik og Pak. Mange lavtænkende Huuseiere vidste alt for vel hvad Flytning, især med en talrig Familie, har at betyde, og udøvede derfor deres Despotisme med des større Frækhed. "Ja, saa kan De flytte!" – vare de Tordenord, hvormed de truede Beboerne til at taale og indrømme Alt, var det end nok saa urimeligt og ubilligt. Disse Tider ere, Himlen skee Tak, forbiPaschaerne ere blevne, paa enkelte nær, til ret civiliserede Regenter, der ganske have givet Slip paa machiavelske Grundsætninger. De anstille nu ikke mere inqvisitoriske Undersøgelser, naar Nogen vil leie Værelser hos dem, de optage ikke mere Mandtalliste over Familien, undersøge ikke mere, som Malthus, Overbefolkningens Skadelighed, betinge sig ikke mere honnette, stille og rolige Familier, eller endog, som Munkene paa Athosbjerget, lutter ufrugtbare Væsener; men takke Gud for, at de kunne faae Nogen til at flytte ind i deres Værelser. Erfaringen har lært, at der kommer intet ud af, at lade dem staae ledige, for derved at tilpukke sig en urimelig Leie. Jmidlertid er de fleste Leieres Lod ikke bleven bedre, fordi Eiernes er bleven værre. Flyttedagen er ikke allene en Jerusalems Forstyrrelse, men ogsaa en Dommedag for Mange. Huusleien opsluger en Tredie eller Fjerdedeel af de Flestes aarlige Jndkomst. En Embedsmand, hvis hele aarlige Løn ikke overstiger 1000 Rbd., kan sjeldent boe anstændigen under 250 til 300 Rbdlr. i aarlig Leie. Den, som har en offentlig Boutique i een af de saakaldte nærsomme Gader, maa trælle en Fjerdedeel af Aaret, blot for at tilveiebringe en Huusleie af 3 til 400 Specier, skjøndt Leyen af saadanne Leiligheder heller ikke længe kan vedblive at være saa høi, da paa den ene Side Handelen aftager, og paa den anden, allerede i lang Tid hvert Musehul i de nærsomste Gader indrettes til Boutique, hver Brændekjelder og Fittebod udstafferes som en Kanehest, med Bielder og Krimskram, for ved udvortes Gimmer at bøde paa indvortes Brost. Den Glæde at være Huusejer, og at kunne befale sine Jndboere at tøfle af, efter Lune og Behag, og at drive dem ud af Værelserne, som en Flok Høns af Hønsehuset; det Prærogativ, at kunne cautionere for Reisende, der ville tage Pas, kommer Værterne nu dyrt at staae. Jkke allene have de ofte Tusinde Bryderier med at faae deres Leie, som i Grunden dog kun ere forstrakte Penge, men paa dem hviler ogsaa hele Byrden og alt Ansvar. De maa skaffe Vand-, Brand-, Lygte, Sprøite- og Vægterskatten tilveje, og see til, hvorledes de igjen faae den af Jndboerne, der, ikke mindre end de selv, have faaet Vand af Posten, nydt Tryghed mod Jld af Brandvæsenet, og Sprøiterne, Lys af Gadelygterne, og Veiledning angaaende Klokkeslættet af Vægterne. Ligesom engang Atlas bar hele Verden paa Nakken, saaledes maa de bære Huset eller Gaarden paa Ryggen, ligemeget om den kan holde eller ei. Ere de ikke forsynede med Caution, saa blive de som oftest bedragne for Leien, især i Tider, hvor stundom Folk ikke forsømme at lade den Stoel, de sidde paa, tinglyse, baade til dem, som de skylde, og dem, de ikke skylde Penge. Jntet Under derfor, at saa Mange maa gaae fra Huus og Gaard at i Følge Forlig og Execution ligesaa meget hører til Dagens Orden i Aviserne, som de pirrende, æggende, lokkende, opfordrende, skoftserende, blamerende Artikler til Kundskabs væsenet – et Væsen, som enhver, der er ligesaa om over Andres Ære, som over sin egen, neppe ønsker synderlig Kundskab om - og som man nok aldrig har havt mindre Aarsag til at gjøre Væsen af, end netop i vore Dage.