Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-01-22
Falsters Lollands. - Tidende. Stise. at Fredagen den 22 Januar. No 10. Jydske Stænderforsamling.) Eetoghalvtredsindstyvende Møde. Sagen betræffende Bank kasserer Otterstrøms Forslag til en Petition om, at Rescriptet af 4de November d. A., angaaende Optagelsen af Minoritetsvotum i Stænderforsamlingernes Petitioner, enten maatte tilbagekaldes, eller et Udkast i den Anledning forelægges Stænderne, blev foretagen til foreløbig Behandling. Comiteens Referent, Otterstrøm, oplæste dens Betænkning, som ganske slutter sig til det indgivne Forslag (man see denne Tidende N 144, forrige Aargang) og tilraader Forsamlingen allerunderdanigst at indstille: "at det maatte behage Hs. Majestæt allernaadigst at ophæve Rescriptet til den Kongelige Commissarius af 4de November d. A., og, hvis dertil maatte findes Anledning, at lade de danske Provindsialstænder forelægge til Betænkning et Lovudkast, hvorved Bestemmelsen i Anordningerne og Provindsialstænderne i Danmark af 15de Mai 1834, for Østifterne 8 20 og for Nørrejylland 4 68, angaaende Minoritetens Rettighed ved Betænkningers Afgivelse til Kongen, nærmere fortolkes. Efterat den Kgl. Commissarius havde talt imod Comiteebetænkningen, holdt Præsidenten et udførligt Foredrag over Sagens Realitet, skjøndt han ansaae det for rigtigt, at Forsamlingen bliver staaende ved Sagens formelle Side. Han viste, at der i 6 68 af Stænderanordningen er antydet en bestemt Modsætning mellem kongelige og private Sager, og at der saaledes er en stærk Formodning om, at den Passus, hvori der gives Minoriteten Ret til at faae sit afvigende Botum ind i Forsamlingens Petition, alene angaaer det første Slags. Om end dette ikke er aldeles afgjørende, saa er det derimod at største Vigtighed, at det i den ikke staaer, at Minoriteten i alle Sager har Ret til at forlange sit Botum optaget i Forsamlingens Petition, men ikkun at den har denne Ret i de Sager, der høre under Vor allerhøieste Afgjørelse. Den maa da altsaa nødvendigviis være nogle Sager, hvori Stænderne afgive Betænkning, og Minoriteten ikke har denne Ret; og skjøndt de citerede Ord ere uheldig valgte, kunne de efter den hele Sammenhæng dog neppe anvendes paa andet end de kongelige Lovudkast i Modsætning til de private Propositioner. Endvidere hedder det i den første Afdeling af § 6. Dersom der ere lige mange Stemmer for tvende modsatte Meninger, maa i Almindelighed den Motion, som er sat under Spørgsmaal, bortfalde. Naturligviis maa da herefter saameget mere det, for hvilket der kun er Minoritet, bortfalde; men det vilde dog være besynderligt, om Noget skulde bortfalde og alligevel komme ind i Forsamlingens Petition. J den tilsvarende § af Anordningen for Hertugdømmerne staaer, i Stedet for de omtalte Ord af den danske Anordning: Hvad de Gjenstande, angaaer, som Vi have ladet Stændernes Forsamling forelægge til Overveielse, og Meningen af disse Ord kan dog ikke være tvivlsom, og ikke forandres derved, at de holsteenske og slesvigske Stænder have fulgt en modsat Praris. De Grunde, som den Kgl. Commissarius har villet hente fra de oplyste Mænds Forhandlinger i 1832, skjønnes ikke at have nogen Vægt. Der ere ogsaa mange Grunde, som tale for, at den af de danske Forsamlinger fulgte Praxis i og for sig er den hensigtsmæssigste og bedste, og det kan ingenlunde kaldes en Uretfærdighed, at Minoritetens Votum er udelukket fra Peti*) Med Posten i Løverdags modtoge vi 18 Os af Stændertidenden, som dog ikke gaae længere end til 15de December. tionerne; som oftest gaae disse ud paa at bevirke et kongeligt Lovudkast, og i Betænkningen over dette kan Minoriteten da faae sin afgjørende Mening ind; for Tiden indeholdes denne tilstrækkelig i Stændertidenden. En Hovedbetragtning er det dernæst, at Forsamlingens Petitioner, naar Minoritetens Botaskulle indføres i dem, ikke faae den Betydning som de bør have Kongen vil vide, hvad hele Folket ønsker; men Forsamlingen repræsenterer Folket, og Majoriteten naturligviis igjen Forsamlingen. Det er altsaa Majoritetens Stemme der skal høres; og hele Petitionens Betydning vil tabe særdeles meget, naar den ikke kommer til at indeholde en bestemt Mening, men en Vaklen og en Fremstilling af mange forskjellige Røster. Endelig viste Taleren en Mængde practiske Ulemper, som vilde følge af at den i det Kgl. Rescript hjemlede Fremgangsmaade blev almindelig. Justitsraad Fleischer og Referenten talte ligeledes for Betænkningen, den Kgl. Commissarius alene derimod. Ved den endelige Behandling i det følgende Møde antoges Jndstillingen eenstemmig. – Dernæst foretoges til foreløbig Behandling Sagen angaaende Pocurator Jensens Forslag om Forandring i Arvegangsmaaden. Comiteen foreslog at indgaae med en Petition om at et Lovudkast maatte blive forelagt Stænderne, sigtende til at Lovens 5-229 ophæves og forandres derhen, at den qvindelige Arving tager lige Lod med den mandlige Arving i al Arv, og henstillede derhos som det ikke maatte ansees hensigtsmæssigt, at det i Præmisserne til denne Petition udtales det Ønske, at der maatte tages under Overveielse, om ikke, i Forbindelse med Afgjørelsen af denne Petition, den nugjeldende Arvelovgivning maatte blive underkastet en Reform, i det Væsentlige i den Retning, som i Comiteens Betænkning antydet. Tooghalvtredsindstyvende og Treoghalvtredsindstyvende Møde. Til endelig Behandling foretoges Sagen betræffende Justitsraad Withs Forslag angaaende Modificationer i Stænderinstitutionen, samt de indkomne Petitioner om Skattebevillingsret m.m. Referenten, Bankkasserer Otterstrøm, troede ikke, at den Hovedindvending mod de danske Stænderforsamlingers Forening, som den Kgl. Commissarius havde hentet fra Forholdene i Hertugdømmerne, var af saadan Vægt, eller disse Forhold selv af en saa uovervindelig Vanskelighed, at Forsamlingen deraf kunde afholdes fra at anholde om Foreningen, naar denne ansees nødvendig her i Danmark. Der kunde i en saadan Forening ingen Uretfærdighed indeholdes mod Hertugdømmerne; thi de danske Provindser have Alt, hvad der henhører til Staten, fælleds, hvorimod der i saa Henseende findes mange Forskjelligheder i Hertugdømmerne, f.Ex.: at Arvefølgen ikke er eens i dem begge; at Holsteen hører til det tydske Forbund, Slesvig derimod ikke; og at en stor Deel af Beboerne i det nordlige Slesvig ere dansktalende og langt mere have Nationalitet tilfælleds med Danmark end med det sydlige Slesvig og med Holsteen. J alt Fald kan ingen Dansk ønske, at den friere Udvikling af vore Samfundsforhold skal være afhængig af Forholdene i Hertugdømmerne. Adskillelsen yttrer alt nu skadelige Virkninger, som vistnok ville tiltage, dersom den længe vedbliver, og det er en høist urigtig Anskuelse, at de særlige Jnteresser ikke skulde komme i Betragtning i en forenet Forsamling. Taleren imødegik derpaa nogle mindre vigtige Jndvendinger, som under den foreløbige Forhandling vare fremsatte. Lyttichau ansaae det for meget ønskeligt, at Forsamlingen kunde udtale sig for, at den ansaae det tilraadeligt, at Hertugdømmernes Stænder forenedes, da de Vanskeligheder, som frembyde sig imod Foreningen af de danske Stænder, derved i en stor Grad vilde forsvinde. Han ansaae ikke Forandring i Valgloven nødvendig fortiden. Med Hensyn til de indkomne Petitioner erklærede han sig overbeviist om, at en Trang til statsretlige Garantier findes i Folket, og han tilraadte derfor Jndstillingen, skjøndt han for sit eget Vedkommende var tilbøielig til at hælde til den Mening, at naar Stænderne forenes, Finantspetitionen opfyldes og Trykkefriheden udvides, saa vil derved opnaaes saadanne Goder, at vi ved dem for Tiden kunne føle os tilfredse, uden at der skeer nogen pludselig Overgang, hvilket sjeldent er til Gavn. Forhandlingerne vare i høi Grad interessante og udtømmende, men vort Blads indskrænkede Rum tillader os ikke at gjøre Udtog af de mange forskillige Taler. Følgende Medlemmer erklærede sig, tildeels i udførlige Taler, for Comiteens Jndstilling: Godseier Nyholm, Cancellieraad Funder, Oliemøller Schytte, Proprietair Formann, Gaardmand Kirk, Ritmester Friis, Oberst Brock, Etatsraad Brinck-Seidelin, Stiftsprovst Hald. Justitsraad Birk, Kammerraad Aagaard, Proprietair Ægidius, Auditeur Roulund, Procurator Petersen, Forligelsescommissair Kolbye, Agent Nielsen, Justitsraad Fleischer, Høiesteretsassessor Bruun, Kammerraad Wulff. Justitsraad Nygaard og Procurator Borch. Foruden den Kgl. Commissarius, som holdt et særdeles vidtløftigt Foredrag, og hvis Fremstilling af Sagen i det Hele vil være vore Læsere bekjendt af vor Beretning om Forhandlingerne i den Roeskildske Stænderforsamling, talte ikkun Stiftamtmand Rosenørn og Justitsraaderne Holm, Fjelstrup og Estrup imod Jndstillingen. (Fortsættes.)