Ribe Stifts Adresseaviser, 1848-06-16
Berl. T. meddeler efter Hamb. Korresp. følgende Artikel fra det sydlige Holsteen: Jmedens vi tænkte at være nær ved en heldig Ende paa vore Anliggender, opdage vi pludselig at vi gaae Begivenheder, møde, der ingenlunde ere af nogen glædelig Natur. Jyllands Rømning af vore Hjelpetropper havde maaskee sin gyldige Aarsag, men Nordslesvigs Rømning og fornyede Besættelse med danske Tropper er en tragisk Akt i vort Drama, som henpeger paa en Udstykkelse af Landet og saaledes paa Tilintetgjørelsen. af Grundloven om den evige Udelelighed. Dette vilde blive et Sidestykke til den metternichske Politik, som omdeelte Lande og Folk efter Landkortet, men ikke efter deres Rettigheder og Ønsker, og just derved lagde Grunden til vor Tids Rystelser. Har det store Tydskland ikke endnu opnaaet Styrke nok til at kunne afværge en saadan Forsyndelse imod dets Folk, Maa det villigt adlyde, naar Caren i Øster rynker sine Bryn eller et Kræmmerfolk i Vesten søger at udsone et tidligere begaaet Røveri med fremmed Valuta? Har Tydskland ikke endnu opnaaet den Eenhed, som det behøver for ikke at betænke sig paa at gaae en truende Note imøde med lige EnergiEr det endnu stedse kun til for Tanken, men uden al Kraft til Daad, hvor det gjelder et Livspørgsmaal, Da - god Nat, Tydskland, Kan en slig Uretfærdighed, som den man har isinde at begaae imod Slesvigholsten, finde Sympathier, saa skulde man dog tænke, at der et eller andet Sted ogsaa maatte kunne vindes Sympathi for Retfærdighed. At Slesvigholsteen alene skulde være istand til at overmande Fjenden, er en Paastand, der ikke kan staae sig. Ja, kunde Fjenden kun fra Nordsiden trænge ind, saa vilde vi rigtignok stille ham Thermopyler iveien. (NB. Thermopylæ blev jo ogsaa indtaget!) Men vort Lands Sider staae ham allevegne aabne, uden at vi formaae at møde ham med lige Vaaben, eftersom vi mangle en Flaade. Denne vort Lands Beliggenhed udkræver allerede i og for sig en Landhær af dobbelt Styrke: en Hær, som tillands kan staae ligeoverfor Fjenden, og en anden til at dække Kysterne og forhindre Fjendens Operationer i Ryggen paa den første. Men en saadan Stridsmagt kunne vi ikke opdrive uden fremmed Hjelp. Men alligevel maa en saadan Skam som man vil paatvinge os ved Deling af Slesvig, under ingen Omstændigheder blive til Virkelighed; den staaer endog i Strid med de danske Sympathier i Nordslesvig selv, hvor man viser Slesvigs Tilintetgjørelse eller Jnkorporation i Danmark fra sig under enhver Skikkelse, om man endog just ikke føler sig tiltrukken af Tydskland, og derfor tildeels modsætter sig Jndlemmelsen i det tydske Forbund. Begge Hertugdømmernes evige og udeelte Sammenhold, Opretholdelsen af denne ved ældgamle Adkomster sikkrede Grundlov (?) – Dette er hele Landets Villie, uden alt Hensyn til Syd eller Nord, til Sprog eller Sæder. Denne Fælledsvillie maa for enhver Priis blive uantastet; begge Hertugdømmerne, et nøie forenet og sammenvoxet Tvillingpar, maa under ingen Betingelse rives fra hverandre; fra Slesvig maa ingen Fodbred Land adskilles og blive bortgiven til en fremmed (?) Magt. Men skulde det staae anderledes skrevet i Skjebnens Bog, – skulde Slesvigholsteen blive det første Offer for tydsk Uenighed og tydsk Afmagt, – da maa det forbundne Land heller ikke i Ulykken adskilles. Kan Holsteen ikke i sin Egenskab af tydsk Forbundsstat afværge Slesvigs Søndersplittelse, saa maa det deele Slesvigs Skjebne, for at blive i Forening med dette saa maa begge Lande træde i samme Forhold til Danmark som Norge til Sverrig, maae de slutte sig til Danmark med en fri og betrygget Forfatning og en for dem begge fælleds Landdag, og med fuldstændig fra Danmark adskilt Administration; Personalunionen maa vorde varig. Dette vilde vistnok være det yderste Middel til at redde Slesvigholsteens Selvstændighed og Jntegritet, men vilde dog altid være at foretrække for Slesvigs Sønderslidelse. Fra dansk Side vilde man fornuftigviis ansee en evig Forbindelse med begge Hertugdømmer for fordeelagtigere end det, at sluge et Stykke af Slesvig. Hvad vi havde tilkæmpet os vilde da være en Statsforfatning, som vi forlængst have eftertragtet forgiæves. Om dynnastiske Rettigheder vilde blive tilsidesatte derved kunde ikke komme i Betragtning, da Landets Vel, og Hertugdømmernes uadskilte Sammenhold, maa gielde for os mere end alle dynastiske Jnteresser. Ved en saadan Eventualitet vilde saaledes i Grunden kun Arvefølgespørgsmaalet blive tilbage. Det maa haabes, at det tydske Forbund, naar det skulde see sig ude af Stand til at beskjærme Retsforholdet i sit hele Omfang og maatte give efter for mægtigere Jndflydelse, vilde indrømme det Offer, som Holsteen maatte bringe sit Broderland for at bevare det uforkrænket og ulemlæstet, og dette Offer, mene vi - vilde staae hæderligere i Historien, end den Seier, som fremtvang det.