Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-11-04
J de lange Vinteraften Underholdninger, vinder den Fremmede altid meere sin venskabelige Værts Agtelse og Venskab, men nøie søger han at undgaae enhver Samtale, om sine Familie Forhold, og blot ved at berøre denne Streng, hensættes han i den dybeste Sorgmodighed. Saaledes hengaaer et Aar og derover, da en Morgen, en Kjøbmand fra Arrad lader sig melde hos Doctoren. "Har De en fransk Krigsfange hos Dem, som kalder sig Henri Penchant? Ja!" Maae jeg tale med ham?" - Han kommer. - Min Herre, er dette Brev til Dem Ja det er. Godt, saa er ogsaa denne Anviisning paa 20,000 Gylden bestemt for Dem. "Rigtig og for at De kan see, at dette er Tilfældet, saa siger jeg Dem, at inde i Brevet maae være en egenhændigt Pas fra Ministeren Fouche, formig. Giv mig blot et Øiebliks Rolighed til at gjennemlæse Brevet; Haab og Glæde have rystet mig for hæftigt. Halvedeelen af Anviisningen udbeder jeg mig strax, og paa den anden Halvedeel en sikker Vexel, at kunne hæve strax i Wien. Han overlades til sig selv, og efter en Times Forløb, vender han tilbage til Lægen og hans Kone. Min dyrebare Ven, udraaber han, min gode Fader, min deeltagende Moder, jeg har Dem at takke for mit Liv, for denne lykkelige Forandring i min Skjebne og at meddele Dem først min ulykkelige Historie, er mig en hellig Pligt. Jeg hedder, ikke Henry Penchant, jeg er Octavio Segur, en Søn af Keiserens Stor=Ceremoniemester. General Segur er min Broder. Hør min Historie. Jeg var Over Præfect i Frankerig, en lykkelige Mand og Fader, da jeg i Aaret 1804, som alle Præfecter fik i Commission at samle Stemmer, for Napoleons Valg som Keiser. Jeg gjorde det ikke. Napoleon reiste gjennem mit Departement, og da han saae mig, gjorde har mig de bittreste Bebreidelser over min Efterladenhed. "Sire, sagde jeg aabenhiertig til ham. jeg er opvoxen med Hertugen af denghien, han var min ømmeste Ven. Smerten over hans Tab, kan aldrig udslettes af mit Bryst, dette Saar, kan aldrig læges." Rasende forlod han mig, og truede mig med en skrækkelig Hevn. Jeg forudsaae min Skjebne, og at en aldeles Forsvinden for hans Øine, af hans Hænder blot kunde rædde mig Jeg forlod Frankerig, flygtede under et fremme Navn til Holland, lod mit Skjæg stærk voxe, for at gjøre mig ukjendelig, og gik derpaa til min Broders Armeekorps, hvor jeg som gemeen Soldat tog Tjeneste og snart blev Sergeant. Videre Befordring søgte jeg at undgaae, saa let det ogsaa havde været mig med mine Kundskaber, for ikke at komme i nøiere Forhold til de høiere Officerer; og selv for min Broder skjulte jeg Hemmeligheden, om min Tilværelse. Jeg blev fangen, kom i Deres venskabelige Naboelav, og fandt i Dem, min Ven, min Rædder, og min Fader, Først i denne Stilling, erfoer jeg af en Officeer, at min Fader endnu bestandig begræd sin Søns Tab: at han kun bad Keiseren, som overøste ham med Foræringer og Æresposter, om at give ham sin Søn tilbage, og at denne, under den helligste Forsikkring, at han intet vidste om mig, og at han intet Skridt havde foretaget sig mod mig - havde givet befaling at søge mig overalt i hele Riget, og at efterspore mig i enhver Krog, jeg være levende eller død. - hele fem Aar havde jeg tjent under min Broder uden at give mig tilkjende for ham og havde intet erfaret om at Keiseren havde forandret sit Sindelav mod mig. Jeg skrev nu fra mit Fangenskab af til min Fader, og erholdt det ømmeste Brev, Pengene og Passet, for saa hurtigt som muligt, at kunne ile tilbage i hans Arme. Saameget ogsaa Deres Venskab rører mig, kan jeg dog ikke modstaae mit Hiertes Længsel. Modtag derfor min inderlige Tak, og lev altid vel!" De rørte Hjerters Taarer prydede paa begge Sider disse fortræffelige Menneskers hjertelige Afskeed. Grev Segur reiste, men tilkjendegav endnu sin ædle Tænkemaade ved flere Foræringer. Den menne, skekjerlige Læge erholdt 4000 Gylden, KomitetsHerrens Søn, som han først havde givet Jnformation, forærede han et kostbart Skrivertøi. Selv den fattige Kone, hos hvem han i den første Tid havde tilbetlet sig saa mangen Drik Mælk, saavelsom enhver, der havde givet ham det mindste Beviis paa Godhed og Velvillie, fik Beviser paa hans ædle Erkjendelighed. Fra Paris af, fik Dr. Buchwald endnu Grevens Miniatur Portrait i en meget kostbar Jndfatning, en Gulddaase med Napoleons billede, og hans Kone en Kasse med kostbar Damepynt, tilsendt. J Aaret 1812, meldte Grev Segur Lægen endnu fra Spanien at han var bleven Commissair-Ordonnateur.