Ribe Stifts Adresseaviser, 1813-04-16
Den i disse Dage ved Hr. Byeskriver Lange udgivne Besvarelse af Hr. Amtsprovst og Ridder Lüttens Afhandling om de høie Kornpriser m. m. udvikler med indlysende Grunde, Beskedenhed og i et saa sindigt Foredrag dette almeen vigtige Dagens Emne, at man tør haabe og ønske, at dets Resultat til det Heles Gavn vil værdiges høiere Opmærksomhed. Ved en detailleret Sammenligning af flere Professionisters og Kunstneres Jndkomster og Udgivter, som de vare i Aaret 1807 og nu ere, grundet paa antentiske Beregninger, gotgiør han, at disse i det Høieste kuns have den ser dobbelte Fordeel, medens Dyrtidens Forsvarere paastaae, at Landboen bør i det Mindste have sine Naturalprodukter, betalte 13 5syvende Gange høiere end før. Naar Landmandens særskilte Fornødenheder, (hvorunder dog ei kan regnes Brænde, Humle, Træskoe, Vognheste, Hør a., som kiøbes, avles eller forarbeides af Landmanden selv), saasom Jlern, Steenkul og Tiære, kan antages at være for en Bondegaard paa omtrent 6 Tønder Hartkorn forøgede i det Hele med 300 Rigsdaler aarlig, ere de forøge de Udgivter allene paa de 3 Hovedfornødenheder: Rug, Smør og Kiød for en Kiøbstædindvaaners Familie paa 8 a 10 Personer stegne 1757 Rd. 2 Mk., som næsten er det 6 Dobbelte af Landbrugerens Hovedfornødenheders Forøgelse. Og nu berænke Man Kiøbstædindvaanerens utallige øvrige Fornødenheder til Føde, Klæde, Brændsel a., lige fra den uundværlige Brødrug indtil Feiekosten, som Kiøbstædbeboeren maae kiøbe af Landboerne. Til Bygninger, Reparationer m. m. har man desuden de samme, ja vel flere Nødvendigheder som Landbrugeren. Ogsaa viser Forfatteren, at Folkelønnen ikkun er 3 entredie Gang og Skatterne kun genhalv Gang, men ingenlunde som Hr. Amtsprovsten vil have det den første 14 og den sidste 18 Gange høiere end før Krigen. Som talende Beviser paa Bondens Velstand og Luxus henviser Forfatteren til hans overflødige Meublement, hans Uhre, sølvbeslagne Pibetøier og Klædedragter, skiønne Eqvipager, prægtige Gjæstebud og Bryllupper, der endog gaae saavidt, at man nævner bestemt et saadant for 1 a 2 Aar siden, hvortil Vinen allene skal have kostet 600 Rd. At Landmandens Ødelæggelse et heller synes saa nær for Døren, som Hr. Amsprovsten antager slutter Forfatteren deraf, at den velhavende Bonde nu forlanger 10 til 12000 Rigsbankdaler og deroser for sin uden Gield behæftede Eiendomsgaard at han nu endog ved Sessionerne betaler 2000 Rd. og derover foruden den aarlige Ranson, for at faae en fattig Kiøbstædborger til at indtræde som Soldat for sin Søn, at der ikke er uden Exempel at endog Bønderkarle bortspille flere 100 Rd. adGangen. Af Hartkornet i de egentlige danske Provindser, Norge og Holsteen uberegnet) kan man antage, at der dyrkes aarlig 1,857,395 Tdr. Land, som, Avlen regnet til 5 Fold i det Hele, Udsæden fradraget, giver 9,286,975 Tdr. Korn aarlig, hvilket naar Folkemængden i de samtlige danske Stater er 2 1/2 Millioner, udgjør for hvert Jndivid over 4 Tdr. Om nu ogsaa disse Forudsætninger fantes vel høit ansatte, maa Man ikke glemme, at hverken Norge eller det frugthare Holsteen er taget med under Beregningen, hvorimod Folketallet indbefatter enhver Alder, og altsaa 4 Tdr. Korn er langt oper hvad der udfordres til hvert Jndivid i Staten. Følgelig kan Danmark heel vel brødfødde sig selv med Norge og Kiøbenhavn, uden Tilførsel fra Østersøen, som da ogsaa Norge har havt Misvert før i Aar, og hverken det fiendtlige Overfald. paa Sielland i Aaret 1807, eller de allierede Troppers paafølgende Ophold her i Landet dengang havde nogen mærkelig Jndflydelse paa Kornprisernes Stigen. Medens Rugen ogsaa i Aaret 1811, da Afgrøden tildeels mislykkedes, blev solgt for 16 til 20 Rdlr. Td. er den for det langt frugtharere Aar 1812 opløbet til 100 Rd. Td., hvilke Priser dog formenes at kunne kaldes ubillige og overdrevne. Uden her at opholde sig ved Forfatterens træffende Skildring af den saa omtalte Virkning af Opkiøberiet, hvis skiændige Fordeel erhverves med lidende Millioners Taarer, og hvorved Naturens Velsignelse ophører at fryde den modfaldne Jordens Søn, og det Samdrægtigheds Baand saa let løsnes, der sammenknytter Statsborger til Statsborger og udgjør den fasteste Styrke for Staten selv, vil Anmelderen blot til Slutning nævne de af Hr. Forfatteren under den Forudsætning: at Retfærdighed giver et Lands Jndvaanere en naturlig Forret til Landets egne Producter, fremsatte Forslag og hensigtspassende Redningsmidler imod den truende Kornmangel og deraf flydende befrygtende Hungersnød. Disse ere da: 1, Forbud imod al Opkiøden og Forprang, og at enhver Landbo under Mulct tilholdes at bringe sit Korn og Fedevare til Areltorvet; 2, en almindelig Undersøgelse om det befindende Kornforraad overalt i Danmark, saavel i Kiøbstæderne som paa Landet; 3, fornyet Overholdelse af det Kongebud af 5te October 1771 hvorved det blev Herremændene paalagt at oplægge et bestemt Antal Tdr. Rug, for en vis Priis til Egnens Fornødenhed, og 4, et skinnende Exempel af de geistlige Embedsmænd, til at befæste deres store Forgiængeres ypperlige Sædelære, at sand Religiøsitet viser sig virksom i retskafne Handlinger, ved som værdige Patrioter, uopfordret at tilbyde deres Kornforraad til Salg for Kiøstædborgerne for en efter Tidsomstændighederne passende og billig Betaling, til hvilket velgiørende Maal Forfatteren indbyder Hr. Amtsprovsten efter sin Embeds=Stilling at medvirke. Disse faa Træk ville forhaabentlig vise, at Skriftets Jndhold fortiener at læses med Eftertanke, og lægges paa Hierte af Enhver, som Tingen angaaer, og som kan bidrage til den ædle Hensigts Opnaaelse.