Aalborg Stiftstidende, 1835-02-04
Frankrig. Det var nok at formode, at den russiske Pengefordring paa Frankrig, paa Polens Vegne, som kom til Omtale omtrent paa samme Tid, og tildeels i Anledning af Americas Fordringer, betydeligt vilde forøge den Gjæring i Gemytterne, som Reclamationer af denne Art almindeligt pleie at vække, og Ministeriet har herved faaet en dobbelt vanskelig Kamp at bestaae. Paa Ruslands Fordringer og Fyrst Lubeckisderved foranledigede Nærværelse i Paris, havde de uafhængige Journaler allerede for længe siden henledet Publicums Opmærksomhed, og Moniteuren forsøgte dog først under 22de Januar, at give Publicum en forklarende Udvikling af Sammenhængen, hvis væsentligste Jndhold herved meddeles Den inderlige Forbindelse, som ved Freden til Tilsit opstomellem Frankrig og Storhertugdømmet Warschau, og de franske Armeers lange Ophold i Polen havde foranlediget en Mængde Fordringer paa begge Sider. Begge Parters Jnteresser vilde have lidt betydeligt ved Freden 1814, hvis ikke en Tillægs-Artikkel til Tractaten mellem Frankrig og Rusland havde indeholdt Reservation af Begges Rettigheder. En Commission, bestaaende af Medlemmer af begge Parter, blev paalagt at forberede det Fornødne til en giensidig Liqvidation, og det dertil sigtende Arbeider toge deres Begyndelse i Warschau i August Maaned 1818, men Hindringer, som ikke lode sig rydde af Veien, standsede disse Forretningers Løb til i Aaret 1829. Da skulde omsider, efter begge Parters Overeenskomst, hine Underhandlinger fortsættes i Paris, da Begivenhederne, som i 1830 tildroge sig i Frankrig og Polen, hindrede de polske Commissairers Afgang, hvilken af Keiser Nicolai, da han den 28de Mai 1830 aabnede den polskelRigsdag, var forkyndt som nærforestaaende. Nu ere disse Commissairer endelig indtrufne i Paris og beskjeftige sig, i Forening med de af Kongens Regjering udnævnte Commissairer, med at regulere de, ved hiin Tillægs=Artikel af 30tell, Mai 1814 garanterede, gjensidige Fordringer. Det endeligel Resultat af denne Liqvidations-Forretning formaaer Jngens med Bestemthed at forudsee. Det maa derfor være Nok at bemærke, at blandt de Fordringer, der skulle reguleres, befinde sig saadanne, som interessere deels den franske Stats skat, deels franske Borgere, og heraf vil man kunne forklaret i sig og retfærdiggjøre de Skridt, som Regjeringen, for og efgilter Juli=Revolutionen, har gjort til den muligst hurtige Tillendebringelse af dette Anliggende. Denne Udvikling tilfredsstiller paa ingen Maade, saa me liget mindre, som man forudsætter, at Regjeringen for længe siden vilde have gjort en offentlig Meddelelse om de Skridt, den har indledet i denne Sag, saafremt den havde havt mindste rimelige Formodning om, at Liqvidationen muligt kunde falde ud til Frankrigs Fordeel. Desuden er det ved heller ikke en ringe Grund til den Misnøie, med hvilken denne Sag ansees, at man i Publicum i Frankrig hidtil har staaet, i den Formening, at de svære Contributioner og Skadesløsholdelser af alle Slags, som Frankrig maatte udrede, efter den anden Pariser=Fred 1815, til de Allierede, havde sikkret den franske Stat imod alle fremtidige Fordringer fra de dengang mod det forbundne Magters Side, saavelsom mod Forldringer af de til disse henhørende private Borgere. Nu er Sagen kommen til Discussion i Kammeret, og vi forlade den for Øieblikket, for i næste Blad at kunne meddele no liget Heelt om de Debatter, den der har foranlediget.