Berlingske Tidende, 1767-03-20
Livorno, den 6te Februari. Paa Kirke Statens Kyster har raset stærke Uveir, hvorved mange Skibe have sat til, og Søen kaster nu daglig døde Kroppe op paa Strandbredden. – Man har i Gaar fra Corsica erholdet Gienpart af en omløbende Skrivelse af det Generale og øverste Stats-Raad for Riget Corsica, til der samtlige Folk i samme Rige, daterer 27de Jan, sidstl., vilken iblant andet indeholder: "Paamindelse om, hvordan sigen med Republiken Genua stod ved 1764 Udgang, da dens raisoner vare overalt saaledes bloquerede og indsperrede, de om kort Tid skulle have lidt største og en almindelig ungers Nød, og at Republiken derudover faae sig nødsaet til at anvende saa overmaade store Summer, at deres Skatkammer ikke kunne bestride dem. At altsaa den udtømmede Repubilk, som med Et manglede Tropper og Penge, og som havde Mistillid til Jndnaanerne selv i deres indehavende Pladser, hvilke begyndte at aabne Øynene over deres Tilstands Elendighed, faae det Øyeblik for Haanden, da Pladserne ville falde os (Corsicanerne) i Hænderne, eller at de dog vare tvungne til at forlade dem. – J saadan Tilstand tog Republiken Tilflugt til fremmed Hielp; Slut de den 6te Aug. 1764 et Forbund med Frankrige, hvor Oden udvirkede et Corps Franske Tropper, som paa 4 Aar le bevare Garnisons-Pladserne paa Corsica. – J det gen af Frankrige lod disse Tropper komme paa Corsica, Han tillige erklære, at de ingenlunde skulle føre Krig ud Nationen, ikke heller forstyrre Folkets indvortes Ro hed, men allene i bemeldte Tid bevare de Garnisons udser, som bleve dem overleverede: At Hans Majestæt mod ønskede at anvende den Roligheds Tid til at mægle fast og varig Fred imellem Nationen og Republiken, un Sin Garantie, og formedelst sin mindelige MellemhandTil hvilken Ende Hans Majestæt lod os anmode om forslag i Nationens Navn til Forliig, for at forelegge bliken det. – J Anledning af saadant Tilbud, blev fore Raad sammenkaldet i sidstl. May-Maaned, da det ommig besluttede: At fra vores Side kunne intet Forgiøres til Forliig med Republiken, anderledes, end i Følge en høytidelig og ved Eed antagen Beslutning af 1761, af Jndhold: At den Corsicanske Nation aldrig skulle give sit bifald til noget Freds Forslag med Genua, førend samme Republik forud erkiendte os som fri, og vores Regiering som independant; ey heller førend den afstod til os de saa Pladser, som den endnu havde inde i Riget. - Paa Grund af saadan Beslutning blev da det forlangte FredsForslag opsat og tilsendet det Franske Hof, ledsaget af en meget forbindtlig og taknemmelig Skrivelse til Kongen af Frankrige. Vi foresloge derved visse Midler, noksom besværlige for vores Nation, hvilke os syntes lempelige og tienlige til et for Republiken fordeelagtigt og hæderlig Forliig. Ja, for at udvise vores oprigtige Tilbøyelighed til Fred, vores Frihed og Jndependance ubeskaaren, overlode vi os ganske og uden Forbeholdenhed til den høye Mæglers Godhed og Retsindighed, at Han for saavidt maatte udvælge de beste Midler, hvorved Republikens Hæder og Fordeel kunne bevares. - Men i hvor billigt samme FredsForslag maatte ansees i hele Verdens Øyne, har dog Republiken, til hvem det Franske Ministerium sendte det, betragtet det med Forskrækkelse, og forkastet det med Foragt. – Vi have troet at burde underrette Eder, kiære Folk, om saadant denne Underhandlings Udfald, paa det at J og hele Verden maa befinde vores oprige Attraae efter at slutte Krigen ved et hæderligt og standhaftigt Forliig; samt derimod Republikens fortvarende Haardnakkenhed at forlænge Krigen, uden noget Haab om at rede sig ud af den, men allene for at udøse deres Jevnchristnes Blod af Had og Hævngiærrighed. Syv og tredive Aars Erfarenhed burde have overbeviist den om, at den er ikke stærk nok til at undertvinge os; og at vi, nu fastere end nogensinde, have besluttet at forsvare vores gamle Frihed med dens Herligheder, den vi med saa meget Blods Udgydelse have vundet tilbage. – Maaskee at Republiken giør sig Haab om at kunne paa ny opvække indvortes Tvedragt og Oprør iblant os, og da at benytte sig af Leyligheden; men, foruden at vi have ganske god Tillid til Folkets almindelige Nidkiærhed, og til dets faste Forsæt at forsvare fælleds Sag herud inden, have vi ogsaa nu, i nærværende Forsamling af det store Raad, gjort gode og kraftige Anstalter til at forstyrre vore Fiender i disse deres skadelige Anslag: Vi have paamindet og opmuntret alle Øvrigheds-Personer til nøye at handthæve Orden og Fredelighed, i sær at man omgaaes venlig og forsvarlig imod de Franske Tropper, og saaledes til intet giør et af Republikens Anslag, hvorpaa er begyndt med at udsprede, at det stod paa Ninpet at udbryde til Fiendtlighed imellem os og de Franske Tropper, som havde Ordre til at bruge fiendtlig Medfart, saafremt at alt Haab om mindeligt Forliig med Republiken skulle forsvinde; da vi derimod have Kongens kraftigste Forsikring om hans Upartiskhed, og om at Han er tilfreds med den Tilbøyelighed til Fred, som vi have viist fra vores Side. – For nu reent at udslette det forfængelige Haab hos vore Fiender, at forsvare sig i Herredom over os; og for at lade dem angre, at de have forsømt det skeete Freds Tilbud, er det nødvendigt, at man forud sætter sig i Stand til at kunne, med forøgede Kræfter, begynde Krigen paa ny naar de 4 Aar ere omme for de Franske Tropper her Og denne Post skal blive den vigtigste, hvorover bliver at beraadslaae paa førstkommende almindelige Forsamling forestaaende May-Maaned. Thi opmuntre og formane vi Eder saa betid, at J udvælge til Eders Procureuer og Representantere ved denne Forsamling saadanne Mænd, som bære Kiærlighed og Jver for Fædernelandet." &c. &c.