Den Vest-Sjællandske Avis, 1822-11-05
Nyeste Post Efterretninger. Det har Udseendet af, at der er foregaaet en betydelig Vending i de politiske Forhold og at det, som man bestandig har havt Grund til at formode, dog tilsidst vil skee, nemlig, at i hvor længe det end varer, saa vil dog eengang omsider en Krig udbryde imellem Rusland og Porten, i Anledning af den Græske Jnsurrection, Blev imidlertid ikke denne Formodning bestyrket ved de Efterretninger, som den udenlandske Post har dennegang medbragt, saa vilde man dog ikke have videre omtalt denne Formodning; da man er bleven træt af oftere at fremstille de indvortes Grunde, som tale for at dette maae skee. Disse indvortes Grunde eller disse Sandsynlig heder for Krigens Udbrud ere imidlertid overmaade stærke. Det er vel sandt, at de høie Monarkers Kiærlighed til Freden og Bestræbelse for at skaane deres Undersaattes Blod, har lagt sig paa det tydeligste for Dagen; de have beregnet, at skulde de antage sig de Christnes Sag i Tyrkiet og giøre allvorlige Skridt for deres Frelse, saa vilde det koste mange af deres egne Undersaatters Liv, som ogsaa ere christelige Mennesker, som Venner af Staternes indvortes Roe og Orden, maatte de desuden misbillige enhver Opsætsighed af Undersaatter imod deres Regiering; derfore ere saamange grusomme og ulovmæssige Handlinger af den Tyrkiske Regiering blevne taalte, derfor er Sultanens hidindtil udviiste Ubøielighed og aabenbare Trods mod den Russiske Keisers Ultimatum og hans uafladelige Brud paa de med Rusland afsluttede Tractater blevne høimodigen overseete. Ruslands ophøiede Monark, som ikke vilde lade sig berøve den Titel at være Fredens Stifter og Opretholder i Europa, trak endog sin Armee tilbage fra Donau, saasnart Porten blot gav sig Mine af at ville opfylde hans paa Tractaterne byggede Fordringer. Formodentlig vilde man ogsaa først overtyde sig om Grækernes Foretagende var et Værk som blev biefaldet af Gud, eller et simpelt Værk af de menneskelige Lidenskaber; men beslutter at sætte det paa Prøve. Nu gaaer da den Russiske Armee tilbage overDniesteren, nu aabnes Porten frie Hænder til at anvende al sin Styrke mod sine oprøriske Græske Undersaatter; en talrig Armee rykker ind i Thessalien; et Forræderie aabner en Deel af den Jndgangen igiennem de Biergpasser, som beskytte Grækenland, seierrig trænger den ind i Hiertet af dette ulykkelige Land; men nu erfares, at det som man maatte ansee for Grækernes Undergang bliver deres Frelse; disse samle sig igien; slaae en Deel af den Tyrkiske Armee, som vil forcere Passerne imedens en anden er allerede trængt igiennem den og kan ikke komme tilbage, denne overvældes og tilintetgiøres af Sult og af Grækernes Sværd. To Tyrkiske Flaader afseile for at angribe Morea paa samme Tid, den ene indvikles imellem Skiær og Klipper og bliver slaget, den anden ødelægges af Pesten, ingen af dem udretter noget. Paa samme Tid overfaldes den Tyrkiske Donauarmee af Pesten, frygtelige Jordskielv ødelægge de rigeste Provinser i det Tyrkiske Asien, Araberne trænge frem af deres Ørkener og myrde de andægtige Muuselmænd, som ville søge Trøst ved deres Prophets Grav, Perserne disciplinerede af Engelske og Franske Officerer tilfægte sig store Seiervindinger og true at erobre det Tyrkiste Asien. Sultanen vakler paa sin brøstfældige Throne og det forhausede Europa troer nu med Grund at see, at en høiere Dom gaaer ud over den Stat, som vedbliver at overtræde de Pligter, som enhver Regiering skylder den menneskelige Naturs Rettigheder og Bestemmelse. Men maae den indvortes Følelse, den roelige Beskuelse af Tingenes mærkværdige Gang bestemme de høie Monarker til ikke længere at forblive roelige Tilskuere ved disse Begivenheder, hvor paatrængende blive da ikke tillige nu de udvortes Omstændigheder, naar man betragter disse, hvorledes kan man da formode, at disse oplyste Regentere ikke skulle tage en virksom Andeel i den Græske Revolution og dens Følger, Porten har givet aabenbar Anledning til et Brud, den har overtraadt Tractaterne, den har indtil det sidste vægret sig ved at opfylde det Russiske Ultimatum og den Russiske Keisers billige Fordringer. Persien hæver sig paa det Ottomanniske Riges Ruiner; dets Magt bliver saameget farligere, som det indfører den Europæiske Krigstugt ved sine Armeer; og som Scepteret vil engang falde i Abbas Mirzas en af de talentfuldeste Fyrsters Hænder. Den Tidspunkt nærmer sig, at en nyere Persisk Digters Ord ville gaae i Opfyldelse, naar han siger: "Jskanders (Alexanders) og Daras (Darius) Throne, ønsk Dig til Lykke! thi en anden Jskander kommer at give Eder sin Glands paa nye." Og dette Persien er Ruslands afsagte Fiende, kan Rusland, forholde sig stille ved dets Bestræbelse at bemægtige sig det hele vestlige Asien? – Og Endelig Grækenland har tilfægtet sig sin Friehed; Sagen er skeet og kan ikke gaae tilbage, kunne Rusland og Østerrig taale at dette Land, som er saa næliggende ved det, bliver en Samlingsplads for alt det moderne Revolutions- og Friehedsvæsen og trænger ikke selv dette Folk efter sin nærværende Culturs Tilstand, og sine indvortes Forhold til at der gives det en ordnet og fast Regiering? Det er sandt, det vil blive forbundet med de største Vanskeligheder at bringe alle disse Gienstænde i Rigtighed og at foreene saamange Jnterrester, som gjennemkrydse hinanden; men det er et stort Held for Europa, at de høie Monarker og Europas første Statsmænd, ere forsamlede i dette afgiørende Øieblik og at de ere komne sammen i Venskab. Hvormeget lader sig ikke mundtlig og venskabeligt afgjøre i en føie Tid Hvilken Hæder vil ikke udbrede sig over Dig Du gamle Verona, da Menneskelighedens og Culturens og det politiske Venskabs store Foreninger ville fra dig udbrede deres haabefudle Glands over Jorden, Disse ere de indvortes Grunde for at krigeriske Begivenheder forestaae. Vi komme nu til at omtale de Efterretninger, som Posten har meddrag: og som giøre det sandsynligt at det saaledes vil blive. Naar man vil spørge om det bliver godt eller ondt Veir, saa pleier man at gaae hen og see paa Barometret om det stiger eller falder. Et saadant Barometer har man at henvende sin Opmærksomhed paa, naar man tvivler og det bliver Fred eller Krig, paa Jorden, og dette er nemlig Statspapirernes Stigen eller Falden. Disse have nu i de sidste Børs dage faaet et almindelig Stød. Enhver skriver man fra Paris vil efter sit Skiønne forklare deres Fald, dog skal Hovedaarsagen være dertil at Mangel paa Penge har trykket Statspapiirene i London og Amsterdam. (Jmidlertid er det høist rimeligt, at der stikker noget andet derunder, især da man ikke bemærker nogen Pengemangel i London med Hensyn til de Amerikanske Statspapiirer, som blive stærkt, søgte). Fra Varschau har man tillige faaet den Efterretning, at den største Deel af den Russiske Vest Armee som skulde trække sig tilbage til det Jndvendige af Riget, har faaet befaling at forblive i sine nærværende Stillinger. Ogsaa bemærker man at Sydarmeens nye Vinterqvarteerer ligge meget nær ved hinanden. Tropperne ere saaledes fordeelte, at de kunne forsamle sig i en kort Tid. Ligeledes hedder det i de Engelske Journaler; at de befalinger, som vare udstædte fra den Russiske Krigsminister i Petersborg til de forskiellige Russiske Armeer, som ere forsamlede paa Grændserne af de sydlige Provinser om at begive sig til deres Hjem, ere blevne tagne tilbage, hvilken Forholdregel man tilstriver Portens onde Villie imod Rusland, som de oftsmanniske Ministre ingenlunde søge at skiule i deres diplomatiske Forhandlinger med de udenlandske Ambassadeurer i Constantinopel. Man veed saaledes i Petersborg, at Lord Strangford havde anden han forlod Constantinopel sat alle Drivefjædre i Bevægelse for at formaae Reis Effendi til at han i det mindste vilde træde frem som Mægler paa Congressen; men forgiæves. Porten vægrede sig ved at modtage denne Mægling, men i de hæder fuldeste Udtryk for den ædle Lord og tilstillede ham nogle Dage for hans Afreise en officiel Note derom, som han har taget med sig paa Congressen. Denne Note, som indeholder en formelig Vægring for at modtage Mæglingen er Diplomatterne i Constantinopel bekiendt, men den blev overleveret Lord Strangford til hans egen Brug paa Kongressen og er heller ikke af ham bleven meddeelt. Ogsaa skrives fra Odessa, at Porten har indtil det sidste Øieblik førend Lord Strangfords Afreise vedligeholdet sit conseqvente Forhold og ikke indladt sig i nogen Forhandling, som blot kunde lade aabne en Eftergivelse fra den Side. Alt hvad der hidintil er skeet og som 3 til 4 Gange er bleven forkyndet i Europa som en Eftergivelse, kan kun betragtes som en Spot imod Christenheden, da Sultanen efter sin stolte Characteer ikke beqvemmer sig til nogen Eftergivelse.