Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-03-15
(Jndsendte Artikler.) Til Overveielse for Nakskov Kjøbstads Communalbestyrelse og Sogneforstanderskaberne i Lollands Sønderherred. Naar Undertegnede giver sig den Frihed paa Vesten skov og Cappel Sognes Vegne - som Formand i sidste Sogns Forstanderskab - og paa egne Vegne - som Den, der har idelige Embedsforretninger i Nørreherred, men den besværligste Forbindelse dermed – at fremkomme med ærbødigst Forslag til den meget ærede Magistrat og Borgerrepræsentantskabet i Nakskov, at denne Kjøbstæd commune vilde forene sig med Landcommunerne i Sønderherred, der benytte Veien over Vaadene og Mellem landene som Kjøbstædvei, i et Andragende til Veivæsenets overordnede Administration om at erholde denne Ve ved Jnddæmning og Grundforbedring sat i sikker og farbar Stand ved dens Optagelse, ifølge Frong29de Septbr. 1841 8 21, blandt Landets mindre Landeveie, eller i alt Fald efter Bestemmelserne i samme Forordnings § 28, da troer jeg derved at udtale et saa almindeligt Ønske og berøre en saa fælleds Jnteresse, at jeg ikke kan tvivle om den velvilligste Deeltagelse hos saa mange retsindige og agtede Mænd, der vistnok maa ønske ved deres Jndflydelse og Virksomhed at fremme et saa stort Gode, som en lettere og beqvemmere Communication med Kjøbstaden og mellem begge Herrederne vilde være og jeg troer tillige – efter at Haabet om en Jnddæmning for privat Regning maa ansees som opgivet – at det er en ligefrem Borgerpligt at forsøge et Skridt til ved offentlig Foranstaltning at afhjælpe et af de meest trykkende Savn, hvorunder denne Egns Beboere lide til Tab baade for dem og Kjøbstaden. Jeg behover vist heller ikke at motivere mit Forslag med nogen Skildring af de virkelige Lidelser og Farer, som denne, i et cultiveret Land mageløse, Veipassage frembyder for dem, der skulle befare den. Det er for de Mænd, jeg her har den Ære at henvende mig til, noksom bekjendt; og maaskee Flere, som satte deres Helbred, til ved deres Reiser gjennem Vand og Jis, gik tidligere i deres Grave, end ellers vilde være skeet, maaskee mang et kjært Barn, mangen savnet Ven vilde i Sygdomstilfælde være bleven frelst, hvis Umuligheden i at erholde betimelig Lægehjælp ikke havde været tilstede. - Og om det end kun var en enkelt Broders Stemme, der saaledes raabte til os fra Graven – skulde vi vel dog dvæle længere endnu med et Forsøg paa at forebygge flere Ulykker, flere timelige Tab, eller - hvad der i dette Aar vil have en særdeles Betydnig – at aabne fattige Arbeidere en ny Erhvervkilde? Og om man end i de første Veiregulativer har forbigaaet at optage denne Veistrækning, fordi der var intet enkelt Sognedistrict, som vilde eller kunde vedkjende sig den, eller fordi man satte sit Haab til et fortjenstligt, desværre kun altfor lidet understøttet, Project, da vil og tor man dog vel ikke fremdeles vedblive at forsømme saa mange Hundrede Veifarendes Tarv, en betydelig Handelsbyes og fem Landcommuner, en Folkemængde af 6 til 7000 Menneskers Tarv, Nei – jeg tør sikkert haabe, at jeg ikke forgiæves i dette fælleds Velfærds-Anliggende herved skal have henstillet til Nakskovs ærede Commune at tage Jnitiativet, og til Byens og Landets velsindede Embedsmænd at føre os Lovenes Ret og Administrationens Billighed til Gode. N. C. Nannestad. Til vore Medinteressenter i Fuglse og Musse Herreders Brandforsikkringselsk.