Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-05-09
Om Hoved=Jernbanen gjennem Hertugdom merne og Kongeriget hedder det i Dannevirke af 4de Mai. Af de modtagne Efterretninger fra Kjøbenhavn erfares: at den til en Jernbanes Anlæg mellem Hovedstaden og Roeskilde fornødne Capital, 1 1/2 Mill. Rigsbankdaler, er tilveiebragt og at man allerede virker for Banens Fortsættelse gjennem hele Sjælland til Korsør. Naar Fynboerne, som man med Sikkerhed tør vente, nu ogsaa snart komme paa Benene og besørge den Deel, som en Jernbane, kræver fra det Store- til det Lillebelt, tvers over deres Ø, saa er en Jernbane fra Altona=Hamborg, til Kjøbenhavn ikke alene fuldstændig projecteret, men de fornødne Millioner vil ogsaa lige saa tidlig alle være tilstede, og nogen væsentlig hindring vil der neppe stille sig i Veien for, at dette for vort Land saa storartede Tryllebillede med Raskhed vil udfolde sig til soleklar Virkelighed. For at gjøre Kjæmpeværket complet og give det den betydning, som det under de truende Farer heldigviis nu seer ud til at kunne faae, mangler det endnu kun, at en Jernbane anlægges fra Kjøbenhavn til Helsingør, for hvilken Hovedstadens og Helsingørs skandinaviske Sindelag mulig dog snart vil foranledige det Fornødne. Hvorvidt Gothenborg og Banens Fortsættelse fra Helsingborg dertil kan slutte sig til den store Kjæde, der da ved Göthakanalen og flere Communicationsveie vilde strække sig ind i Sverrigs Jndre, lige til Stockholm, imedens det fra Gothenborg, af lidet bortfjernede Norge ogsaa blev trukket hen til denne europæiske Landevei, derom kan vi ikke have nogen Mening, da vi ikke kjende det hallandske Territorium fra Helsingborg til Gothenborg. Men om endog Banen ophører i Helsingør, saa vil den dog gjøre sig gjældende som en skandinavisk Landevei til det øvrige Europa, og den Balance, som man maatte savne, hvis Banen havde beholdt sit Endepunct paa den danske Halv, indtræder fuldkommen ved den skandinaviske Halves Vægt, imod Hamborg. Banen bliver ikke et Sugerør for Hamborg i den danske Stats Hjerte, men en stor Livsaare, som strømmer igjennem samme og opvækker Liv og Kraft. Vi ville idetmindste gjerne betragte det store og uventede Phænomen paa denne Maade. Tiden skal vise, om vort Blik skuffes. Nedslaaende er stedse den Tanke, at Staten ved et Laan af 10 til 12 Millioner ikke selv tør vove, hvad Berlins Pengemænd vove, at anlægge den hele Banelinie paa egen Regning, og saaledes sikkre Finantserne det Udbytte, som man tør vente altid vil blive rigere og rigere. Man seer, hvilket Overskud Postkassen aarlig afkaster. Jernbanen vil sandelig ikke blive nogen ringere Guldgrube, nu da den tegner til at blive den eneste fortrinlige Landevei mellem Finland, Sverrig og Norge norden for os og det øvrige Europa syden for os. Tvivler Nogen paa, at der vil komme noget andet ud af det Hele end Comiteer og Bladartikler, saa behøver man blot at gjøre sig bekjendt f. Ex. med Resultatet af den leipzig-magdeborger Jernbane, hvis Bestyrelse for 1843 har udbetalt, efter Fradrag af alle mulige Omkostninger, Actionairerne et Udbytte, af 10 pCt., som ad Aare vil vorde større, efterat Bestyrelsen endda har lagt en betydelig Sum tilbage til Reservefonden, anskaffet bedækkede Vogne m. m. Det er derfor let begribeligt, at Enhver i Tydskland, som har seet disse Resultater og besidder en Smule Capital, overalt er rede til at kjøbe Jernbane=Actier, hvor disse falbydes, og ikke har Lyst til at anvende sine Penge til Andet.