Adresseavis for Børn, 1780-08-23
Følgende Samtaler imellem Charlotte og Mariane, to unge og artige Pigebørn fra to Naboegaarde paa Landet, ved tvende Sammenkomster, fortjener at meddeles vore Læsere iblandt Nyehederne i dette Blad. Charlotte er 10, og Mariane 12 Aar gammel. Første Sammenkomst. Mariane, (til hvilken Charlotte kommer gaaende ind i Haven.) O hvorfor kom du ikke med i Gaar til Frøkenerne, Vi havde saa megen Fornøyelse, og vare saa glade og lystige, at jeg kan ikke fortælle det altsammen. Charlotte. Jeg havde gjerne kommet; men jeg kunde visselig ikke. Mariane. Og hvorfor ikke Charlotte Fordi min Moder havde saa mange Erter at nedlægge, at vi ikke bleve færdige, førend meget sildig i Aftes. Mariane. Med Jeres Erte-Nedlægning, Charlotte Nu Nu Du gider dog og selv gjerne spiist Erter, Mariane. Ja det gjør jeg, men behøver man derfor just selv at nedlægge dem Charlotte, Hvo skulde vel gjøre det bedre, Mariane Folkene skulde gjøre det. Det forstaaer sig. Charlotte. Nu, det forstaaer sig, at vore Folk har og været med ved Arbeydet. Mariane. Ja, det er godt nok; men de havde gjerne kunnet gjort det allene. Det er det jeg me Charlotte. Ney, det vil min Moder ikke. Hun siger, at alting bliver bedre, naar man tager selv en Haand med deri. Mariane. O, det er vel kun Jndbildning, det troer jeg ikke. CharAvis Charlotte, Saa og du har dog selv fortæl mig, hvorledes det gik til hos eder i Fjor Mariane, Hos os, Hvad mener du dermed Charlotte. Jeg mener med de 4 nedsaltete Sviin, og med de 8 Gjes i Suurt, som Kokkepigen paa sin egen Haand nedsaltede og afkogde; og da J vilde spise det, saa var det altsammen fordervet; og den skjønne Kaal, som blev alsammen raadnet op paa Marken. Mariane. Ja, det er sandt nok. Men hvor kan da ogsaa være saa meget i Haugen, og i Kjøkkenet? Man faaer jo deraf saadanne haarde Hænder, og saadan en hæsselig forbrændt Huud. Charlotte Forbrændt Huud, Ney, det troer jeg dog ikke. Min Moder har ingen hæsselig forbrændt Hund, og heller ingen haarde Hænder, og min Fader heller ikke, og han arbeyder dog ofte med i Haugen, saa at han sveder, naar han er træt af at studere. Men fortæl mig dog, hvormed 8 har fornøyet Jer, og holdt Jer saa lystige i Gaar, du og Frøkenerne? Mariane. Om det første jeg kom, saa dralvi Caffe i den grønne Sahl. Charlotte. Caffe, den er jeg ikke for, jeg drikker heller Melk og Vand. Nu, og derpaa Mariane. Ja, og derpaa besaae vi al den Stads, som hver af os havde paa; thi Mama havde givet mig mit nye Coeffure paa med de Jtalienske Blomster. Charlotte. Corffure med Jtalienske Blomster Jeg gaaer heller med en Straahat, thi den skygger dog for Solen; og Blomster af vor Hauge, de har dog Lugt. - Og saa Mariane. Og saa – ja, saa havde jeg og de nye Poscher paa, som Mama havde syet til mig; og de vare endnu større, end Frøkenernes. Charlotte. Fyl de Tingester gider jeg ikke gaae med Man seer jo gandske vanskabt ud i dem, og er langt bredere, end den kjere Gud har skabt en, og man kan jo ey komme igjennem Hækkene med dem, uden man skal gaae paa Siden. - Men hvad saa videre. for Børn. Mariane. Ja, saa gik vi til Bord, og havde saa megen deylig Mad, og saa mange Retter, og saadan en deylig Kage! Charlotte, Kage, og hvoraf var da den lavet Mariane. O, det veed jeg ikke; men den smaaede saa godt Bie lidt, dersom der endnu er et Stykke af den, som jeg fik hjem med mig, saa skal du have det. Charlotte. Ney mænd vil jeg ikke; jeg har allerede spiist Frokost. Jeg mener kun, at siden den var saa god, saa vilde jeg vide, hvorledes den blev tillavet; thi saa vilde jeg bage saadan en til min Fader paa hans Geburtsdag - Men hvad gjorde J siden efter Maaltidet, Sprang J da ikke omkring i Haugen, Mariane. O Neyl ingen af os havde Soel hat paa, og vi vare saa propert klædte. Charlotte. O, jeg er ogsaa proper; men derfor maae jeg dog alligevel gaae ud i Haugen, naar jeg skal være ret fornøyet. Men hvormed fordreve J da Tiden inde i Huset, Mariane. O, vi spillede Kort. Charlotte, Kort, Ney, det har jeg ingen Lyst til. Mariane. O, du har heller ikke Lyst til noget af alt det, som jeg fortæller dig. Men hvor med fordriver du da Tiden, Charlotte Naar jeg er hjemme, mener du Mariane. Nu, ja, det gad jeg nok vide, og om Tiden aldrig bliver dig lang, Charlotte Tiden lang? O, Ney, aldrig! Mariane. Det forstaaer jeg mig ikke paa Og jeg troer dog du staaer op Klokken 7 om Morgenen Charlotte. Om Sommeren staaer jeg op forend Klokken 6 Slet. Mariane. O Himmel, Ney, da sove vi endnu allesammen til vores. Men staae dine Forældre ogsaa ligesaa tidlig op Charlotte. Det forstaaer sig; de ere de første Og derpaa ringer vor Fader med en liden Klokke, saa komme vi allesammen til ham, og saa gaae vi ud i Haugen. (Fortsættelsen følger).