Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-12-20
J de fleste andre Videnskaber fik Mængden af Nutidens Skribentere i deres Ungdom dog en mere eller mindre grundig Undervisning; man lagde en vis Haandbog til Grund. Men meget faa lærte Modersmaalet, og end færre lærte det grundigt. Nu haves maaskee formange Grammatiker. Dengang havde man ikke en eneste hensigtsmæssig. En Følge deraf var denne, at Modersmaalet behandledes overfladeligt. Hvormange af os bleve, for blot at nævne nogle Exempler, gjorte opmærksomme paa Constructionen, eller Ordenes rigtige Sted i en Sætning, hvilket i det danske Sprog, er saa meget mere vigtigt, som vi have faa Casus, gjorte opmærksomme paa Sprogets Natur, dets Fordele og Mangler, hvormange af os blev givet grundige Regler for Sprogets Retskrivning og Grunde for den?""Jgjennem den i mange Aar udenadlærte, ikke altid forstaaede latinske Grammatik, eller igjennem den vigtigere græske Grammatik, fordi det græske Sprog noget nær staaer i nøjere Forbindelse med det Danske end det Latinske, bibragtes Studentere uformærkt nogle Grunde af almindelig Grammatik. Men de fleste andre Statsborgere havde i det mindste ikke noget klart Begreb om de første Clemen ter, hvad et Verbum, Adverbium, en Conjunction o. s. v. er. De skreve maaskee ethvert Ord paa en vis Maade, men kjendte ingen Regler, hvorfor de skreve det saaledes og ikke anderledes. De havde seet Andre bruge disse Bogstaver, eller og Læreren havde befalet: "Saaledes bør det skrives", uden at give Grunde derfor. Som selvtænkende Mænd fik de fleste, de studerte som de ustuderte, siden mange Sysler, der ikke gave dem Tid til igjennem Torne og Tidsler at vælge det Brugbare, som findes hos de ældre Sproggrandskere, f. Ex. Peder Syv, Pontoppidan, Pouelsen, Gerner, Schulz, Højsgaard, og til selv at danne sig sikkre Regler. Fasthed i Retskrivningen kan altsaa ikke med Grund ventes førend efter Aarene 1782 og 1783. Fra disse Aar, da Baden, holdt Forelæsninger over Modersmaalet, begynder en nye Periode i dets Kultur. J Aaret 1785 udkom disse Forelæsninger, eller hans resonnerede Grammatik, og nu havde baade Skribentere og Lærere først noget Godt og Smagfuldt at holde sig til. Retskrivnings Natur nævnte jeg som en anden rimelig Aarsag hviden megen Uovereensstemmelse i Orthographien ikke kan være os paafaldende. Dens Natur medfører imodsigeligt, at Arbeidet for endeel er mekanisk, og derved trættende. Orthographie læres bedst og bringes lettest til Færdighed og Ensformighed i Ungdommen. Tænkes der først paa den i Manddommen, vil den mere ansees for Bisag. J Sprogtegn finder den med vigtigere Jdeer fysselsatte Sjæl ikke Lyst. Erfaring stadfæster ogsaa, at Sprog og deres conseqvente Retskrivning bedst læres i Ungdommen. "Manden, siger Dichmann, holder sig mekanisk til den Retskrivning, Barnet blev vant til."Men om vi end hos en enkelt Forfatter, kunde finde Rigtighed, Enhed og Overeensstemmelse, saa vilde det dog være betænkeligt, at lægge hans Retskrivning til Grund. Retskrivningen maa jo være den, som flere af de bedste Skribentere bruge. Jhre tør derfor ikke heller, i sine Forelæsninger over det svenske Sprog, raade til at binde sig til nogen Særskilts Skrivemaade. Heller bør vi, med Peder Syv, følge de gode Skribentere, naar de ere visse, reise og fælde dem, naar de ere uvisse og tvivlraadige, forklare dem, hvor de ere mørke, skye dem, hvor de ere falske."