Københavns Adresseavis, 1770-09-11
Svar - J min tredie Promemorie har jeg underdanigst viist, at Fær=Sygen allerførst yttrer sig synlig og kiendelig ved Galdens Tilvæxt, end og paa den Tid, naar man ellers endnu ingen Usundheds Tegn finder hos Kreaturet, og derfore undertiden slagter det som sundt og got og da dette er observeret af mange, endog for mange Aar siden, saa er dette saa meget mindre Tvilsmaal undergiven. Fremdeles har jeg seet, naar et Høved er død hastig af Sygdommen, førend det har faaet Giennemgang, at Galden da endnu har haft sin naturlige Kolør og Fedme, men derhos været saa stor, at naar jeg har aftømmet den, har den virkelig fyldt meer end en halv Kande. Naar derimod Kreaturet er dødt af Sygen ved den Pas, naar det har begyndt at faae Giennemgang, da har Galden hverken haft sin naturlige Kolør eller Fedhed, men i den Sted været vandagtig, seet ud som et raadent Eg, og derhos været meget ildestinkende, saa at man af alle disse Ting klarlig har kundet see, at den da var gaaen i Forraadnelse. Videre har jeg funden, at naar Kreaturet er dødt efter at det i nogle Dage har haft Giennemgang. Galden da vel har været noget formindsket, men dog stinkende, vaadagtig og ilde udseende. Endelig har jeg ogsaa funden hos et Høved, som, efter en stærk Giennemgang endogsaa med Blod, havde de bedste Tegn til Forbedring, i det at det baade aad og drak, men dog blev skildt ved Livet, at Galden da var heel liden, havde en frisk og naturlig Kolør, og lugtede som naturligt. Af ald dette kan jeg nu ikke andet end slutte at Fæe=Sygdommens Hoved=Sæde er i Galden; hvilken nemlig Sygdommen differerer fra alle andre Galde=Sygdomme hos Fæet fornemmelig ved sin Smitsomhed eller Gift, hvilken efter min ringe Tykke ligesom modnes og opnaaer sin Fuldkommenhed i Galden; men udgyder sig siden i Blodet, og foraarsager derudi nu Kuld nu Heede, hvoraf følger i Hovedet Forvirring; thi jeg har klarlig befunden hos de syge Høveder en stor Dorskhed og Vildelse i Hovedet, at de ey har kundet finde deres Baas igien, men været ligesom fra sig selv. Nogle af disse har ingen synderlig Giennemgang faaet, og ere dog komne sig. Hos andre derimod udgyder denne giftige Galde sig fornemmelig i Jndvoldene, og foraarsager en stærk Giennemgang endogsaa hos somme med Blod, hvilket virkelig er et Bedringsteign, endskiønt Bedringen ikke altid lykkes til Fuldkommenhed. Derimod er det ikkun slet Tegn, naar Giødningen enten aldeles ikke gaaer, eller gaaer for meget, og bliver omsider saa tynd som Vand, item naar Hovedet er meget tyk hovnet, og der dog en vil flyde nogen moden Materie af Næsen, men det bliver allene ved vandagtig Slim og Slavver, hvorimod Røgelse af Svovel og tørre Urter daglig Morgenen og Aftenen uden Tvil skulle hielpe meget. 2det Spørsmaal. Hvilket skulde være det meest simple og mindst kostbare Raad for Landmanden, enten for allene at aabne Galdens Afgangs=Veye, eller for at kurere den efter den spesisike og særdeles Sygdoms Beskaffenhed, som nærmere maatte opdages, Besvarelse. - Det meest simple og mindst kostbare Raad for Landmanden til at aabne Galdens Afgangs=Veye, er efter mine ringe Tanker decort af saadanne Urter, som voxer allevegne, og ere bekiendte for Galde reensende og Galde afførende Midler. Jblandt disse er vel ingen almindeligere end Bukke=Blade. Jeg har prøvet Decoct deraf til baade sunde og syge Høveder, og befunden, at de drikker, det villig, i hvor beesk det end er, naar det allene er mesten koldt, og Kreaturet noget tørstig. Paa sine Stæder voxer, ogsaa her i Landene Jord=Rog og Jord Galde i mangfoldighed, som vel og kunde giøre det samme. Denne Drik og ingen anden meener jeg man skulle give det syge Kræe, saasnart man mærkede at det ey var gandske sundt, som et Galdeaabnende og afførende Middel; men derhos vilde det vel dog være fornøden enten hver anden Gang eller hver anden Dag at give det syge Høved Malurt decort istæden for anden Drikke, og dermed at fare fort indtil man maatte see at Kreaturet havde alt for stærk Giennemgang, da decoct af Tormentill, som ligeledes overalt voxer i stor Mangfoldighed her i vore Lande, kunde giøre det fornødne, eller og i dets Sted decoct, af den Rahbarbare som Hof Prædiker Hr. Provst Lyders har gjort bekiendt, ifald nogen dermed var forsynet, dog præsererer og Tormeentill, thi Tormentill og Malurt ere ypperlige Antidota. 3die Spørsmaal. . Hvilke af Kreaturerne, Stude, Køer, Qvier, eller Kalve skulde lettest, naar Aar lignes mod Aar, gaae Sygdommen eller Jndpodningen igiennem. Svar - Dersom man forfattede rigtige Registere over Kreaturene ihenseende til Kiøn og Alder, som gaae Sygdommen igiennem, følgelig ogsaa Jndpodningen, saa tviler jeg ingenlunde paa, at man jo vilde faae at see, at fleere af HunKiønnet, end af Han=Kiønnet, gaaer Sygen igiennem; men derimod var Spørsmaalet ikke endnu opløst; thi man veed jo overalt vel, at der tillegges og holdes i almindelighed betragtet, fleere Køer og Qvier end Tyre og Stude: altsaa er det ikke at undre over, at der af en større Mængde gaaer fleere Sygdommen igiennem end af en mindre Mængde. Det kommer derfore her an paa at kunde sige, om enten fleest Køer, og Qvier eller fleest Tyre og Stude efter deres Forhold imod hinanden i Tallet (*), gaaer Sygdommen igiennem, Og da vil jeg bekiende, at til at svare herpaa udfordres gandske vist meere, end der kan forventes af en Person, der (a) intet har at byde og befale, og altsaa derfor ingen tilforladelig Underretning kan faae herom overhovedet og i almindelighed. Jkke destomindre saa troer jeg dog at man sikkert kan lade følgende decidere den heele Sag. Man seer i de fleeste pidemiske Sygdomme blandt Menniskene at Guds Forsyn mager det saa, at gemeenlig færre Qvindfolk end Mandfolk bukke under derudi. Deraf slutter jeg nu, at den Gud som herudi lader sin Forsyn see til det menniskelige Kiøns Vedligeholdelse, gjør og det samme ved Qvæget. Hvad ellers Alderen angaaer, da ihvorvel ey allene fuldvorne men endog ret gamle Hoveder undertiden gaaer Sygdommen lykkelig igiennem, ligesom jeg og havde meere Held under mine voxne end blot unge Høveder, saa hører man dog i Almindelighed at Folk beholder snarere en Kalv eller et ungt Nød end voxne eller gamle Fær=Høveder. Overalt viser Erfarenhed, at det magre, naar det allene er stærk, snarere end det meget feede overstaaer Sygdommen. Heraf lærer man nu, at man til Jndpodningen riimeligst vælger unge, magre dog ey usle Fær=Hoveder af begge Kiøn, item Qvier og Køer, som enten ey ere med Kalve eller hos hvilke Kalvene endnu ere gandske smaae; thi mine Køer, som bleve indpodede og stode sig, vare alle unge Køer og ey stort over 12 Uger forhen løbne. Jeg gjorde mig i Begyndelsen Haab om, at de havde beholdt Kalvene i sig, siden man ey merkede at nogen uden een havde kast noget fra sig; men omsider maatte jeg ugierne fornemme, at ingen af dem alle havde beholdt deres Kalve, uden den som for 7 Aar siden var bleven oculeret. (a) Det er i det Forhold Selskabets Spørsmaal allene fremsættes, og bør forstaaes. *) Paa Herregaarde, hvor enten Stal Øxen fedes, eller Hollænderier haves, kan Spørsmaalet besvares, enten heelt eller tildeels om enhver af disse Sorter Kreaturer, og indløbende Efterretninger sammenlignede, kan da opfylde Resten. Vanskeligheden med et Antal af Tyre, som kun et ringe Tal haves af disse mod Øxen, Kjør og Kalve, bliver just lidet i sin Mangel, fordi deres Antal er lidet imod hine; men Forsøg maa dog kunde gjøres med Tyre og Stude=Kalpe imod Qvie=Kalve, saa at Spørsmaalet udfordrer slet intet, som jo er giørligt paa mange Steder.