Berlingske Tidende, 1773-12-13
En Engellænders Skrivelse fra Patna i Ostindien, af 9de Martii. Schaw Allum (Stor=Mogul), som i nogle Aar havde opholdt sig i Allahabad, der i visse Maader hører under det EnKlske Compagnies Skyts, lod sig for omtrent 2 Aar siden af Maratterne, som i stort Antal havde leyret sig ved Dhely, formedelst skiønne Løfter forføre. Disse Maratter havde mod en vis Summe Penge forbundet sig til, at storte hans Sen igjen fra Thronen, og sætte ham, Megul, igien fast i Besiddelsen af Kronen. Saasnart Mogul havde antaget disse Tilbud, rykte Maratterne ind i bemeldte Hovedstad, hvor de og tildeels opfyldte, hvad de havde lovet, men uden Tvil ikke saa meget for at tiene ham, som for at berige sig selv, thi man holde ham da ikke bedre end en Fange, der ikke torde giøre noget Skrit imod deres Villie. Da disse nye Herrer søgte at skiule deres umættelige Gierrighed med det falske Foregivende, at ville hævne Schaw Allum, saa efterlode de og ikke, saa længe de beholdt ham ved deres Armee, at undertrykke de smaae Printser i Landet, deels derved at de paalagte dem umaadelige Afgifter, og deels ved at afsætte dem, som ikke vilde betale saadanne Afgifter. Alt hvad de ved disse uretfærdige Midler udpressede, forvarede de i deres Casser, hvorved de foregave, at alle disse Summer endnu ikke strakte til at bestride Omkostningerne paa deres Tropper. J forrige Aar gik de saavidt med deres Forvovenhed, at de i Stor Moguls Navn fordrede Tribut af Suja Dowla, og rykte mod hans Grændser. Men da denne Prins er vor Allierede, og det hverken var fornuftigt eller sikkert at lade Fienden komme nærmere til vore Eiendomme, saa samlede vi vor Armee, og befalede den at støde til Suja Dowlas Armee, og giøre sig færdig til en Trefning. Dette Skrit skrækkede saaledes Maratterne, at de ikke vovede at lade det komme til en decisiv Trefning. Og da de tillige frygtede, at Floden Ganges skulle formedelst den da begyndte Regnstige, og derved hindre dem fra at komme tilbage til deres Land, saa rykkede de tilbage. Vore Tropper forfulgte dem, og trængte endog ind i deres Forskandsninger. For imidlertid ikke at afstaae fra alt deres forehavende, saa beleyrede disse samme Maratter Rohillas, et krigersk Folks Hovedstad, da det lykkedes dem at undertvinge dette Folk. De toge derpaa de overvundnes Fyrste under deres Skyts, og ville tvinge Stor Mogul til at antage ham til sin Stor=Skatmester. Stor=Mogul satte sig stærk derimod, og strebte tilsidst at beskytte sine Prærogativer og sit Land. Men hans Bestræbelser vare forgiæves. Maratterne adspredte og sloge hans Tropper, som han havde samlet for at afkaste Aaget; hvorpaa de, stolte af deres Seyer, bloquerede Dehly, bemægtigede sig denne Hovedstad, og fordrede af Stor Mogulen, at han skulle overlevere dem den heele Provinz Allahabad, som han forhen havde afstaaet til Suja Dowla. Denne Suja Dowla udrustede sig derpaa til en tapper Modstand, stillede sig i Spidsen af sine Tropper, som bleve understyttede af Compagniets Tropper, og leyrede sig paa Grændserne af sit Land, hvor han endnu venter Fienden. Man veed ikke, om Maratterne vil blive ved deres Fordringer, og vove en Tre ning, da Armeerne ikkun staae 25 Engelske Mile fra hinanden. (Nyere Efterretninger have meldet: at Maratterne igjen have trukket sig tilbage, at Handelen igien faaer sin forrige Actinitet, og at Stor Mogul har fundet Middel at lade det Engelske Compagnie vide, at han har en stor Længsel efter at unddrage sig fra de røverske Maratters Herredømme).