Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-08-08
J Brüssel hersker der for Tiden stor Gjæring blandt de simplere Classer i Anledning af Brødets og Kartoflernes høie Priser, hvorved der er fremstaaet en grændseløs Elendighed, som endogsaa har forvoldet flere Selvmord. Forleden Dag gik det saavidt, at man vilde kaste nogle Opkjøbere i Kanalen, og bemægtige sig deres Brød- og Kartoffelforraad. Men ved gode Løfter om billigere Priser lykkedes det Politiet endnu dennegang at tilfredsstille Folket. Forgiftelse i det Store." Under denne Overskrift indeholder "Times" en Beretning om, hvorlunde der i en Landsby i Norfolk, gjennem en Række af Aar, har raset et Mordsystem i det Store, om hvis Omfang man nu neppe kan komme til Kundskab mere. En Dagleier, henved 80 Aar, forgiver et af sine Børn, idetmindste Otte af sine Børnebørn, sin Kone, sine Forældre; han begaaer disse Rædselsgierninger, uden at vorde mistænkt eller forstyrret; han staaer, med rolig Fatning, ved sine Offres Dødsseng, ved deres Grav. Tilsidst tager han selv Gift, beder, at man vil lægge et Minde om hans Hustru i Kisten hos ham, siger sin Omgivelse et hjerteligt Levvel, bemærker, at han har forliigt sig med sin Gud, og døer derpaa med et Skin af Fromhed og Hengivelse, som gjør et dybt Jndtryk paa Tilskuerne. Man skulde mene, at et saadant psychologisk Uhyre maatte lide af Vanvid, men Forbryderen var saa langt fra, i sin øvrige Gjøren og Laden at vise mindste Spor af Aandsforvirring, at han end- ogsaa røbede en mere end almindelig Omsigt og Selvbeherskelse. Skjøndt han i den Grad gjorde Regning paa sine Offres Uvidenhed, at han endogsaa stundom, for deres Øine, rystede det hvide Pulver i deres Drikke, saa tog han sig dog nøie i Agt for intelligente Efterforskninger. Han kjøbte Giften med stor Forsigtighed, han søgte med muligste Hurtighed at bringe Ligene under Jorden, han modsatte sig Lægens og Liigsynsmændenes Hidkaldelse, og hans egen Død fremkaldtes derved, at en Moder, hvis eneste Barn han havde forgivet, yttrede, at ville raadspørge en Læge. Mærkværdigt er det, at intet Motiv lader sig paavise til alle disse Forbrydelser; de forskjellige Dødsfald gjorde ham ikke en Hvid rigere; hans Børnebørn opholdt sig langt borte hos deres egne Forældre, og han benyttede den Leilighed, et venskabeligt Besøg gav ham til at forgive det Ene efter det Andet. Han levede i god Forstaaelse med Alle, om Vrede eller Had var ikke Tale. Det synes, som om han ledtes til sit første Mord ved et sædvanligt, selvisk Motiv, og siden myrdede af puur Vellyst. Femten til tyve Aar har han, ustraffet og uopdaget, øvet denne gruelige Magt over sine Naboers Liv, og man mindes nu utallige Tilfælde, at Personer, som stode i Forbindelse med ham, pludseligt ere døde. Det er næsten utroligt, at dette kunde skee, uden at foranledige nogen Undersøgelse, og dog er det saa Tyve Personer, som døde hurtigt efter hinanden, under de mistænkeligste Omstændigheder, bleve uden Videre begravne, skjøndt Sporene af Forgiftelse vare saa tydelige, at de endnu, efter saamange Aars Forløb, ere lette at opdage. For Psychologen er dette Tilfælde et nyt Belæg for den Erfaring, at de afskyeligste Forbrydelser kunne udøves blot for deres egen Skyld, uden særegen Bevæggrund, uden Øiemed og uden Maal.