Jyske Efterretninger, 1783-10-24
J Anledning af den Anmærkning i det Maanedlig Tillæg No. 9. S. 97, hvor der henvises til Bondens Tanker i Bidraget No. 80 til Fyens Stifts almindelige Aviser vil man for deres Skyld, der ei holde samme, deraf indrykke følgende: Jen kan ikke faae det i mit Hoved, at saadanne Anstalter, som der nu hist og her begyndes og udøves ved Landvæsenet, kan blive Bonden til nogen Gavn og Fordeel, og efter min Forstand, saa var det langt bedre, at alting blev ved det Gamle med os, og har vore Forfædre i al god Skikkelighed, faaet deres Klæder og Føde paa den Maade at behandle og dyrke Jorden, saa tænker jeg, at vi faae den nok ogsaa paa den samme Maade, og disse nye Jndretninger og Forandringer med Jordene, dem er jeg slet intet for, thi der er saa mange Omstændigheder ved, og saa meget Bryderie, Slid og Slæb, som aldrig kan betale sig; og i det mindste saa begriber jeg, at det er slet ingen Gavn for Bonden; thi han i vinder intet andet herved, end som jeg siger, Slid og Slæd, Bryderie og en heel Hob Prakkerie, inden det kommer i sin Gang, og saa er det endda Spørgsmaalet, hvad Godt der vil komme ud af det, naar det er kommet i Stand; thi vinder man noget paa den ene Side, saa pleier man igien at tabe paa en anden Maade, og saavidt jeg kan skiønne, saa er der saamænd mange, der tabe derved; Hvor skal vi giøre af vore smaae Krearurer. - Hvor skal vi faae Giersel fra Og hvordan skal vi kunne vedligeholde saa stort et Hegn, og naar skal vi kunne faae alt det Arbeide gjort, thi vi ere jo snart aldrig frie for det F... Hoverie: En anden Sag var det, dersom vi vare frie Bønder eller Selveierbønder; men da vi nu ikke ere det, saa seer jeg ikke, at det gavner os noget, og den Fordeel og Profit, som heraf kan komme, den faaer Bonden intet noget af, og dersom der kunde komme noget deraf til Fordeel, saa skulle vore Herskaber nok passe paa at faae det; vi tør intet smørre os derpaa. Kunde endda Kongen eller Fædrenelandet have nogen Fordeel deraf, saa var det en anden Sag; men det kan jeg intet begribe, at de kan have; thi det er jo noget almindeligt, at ligesom Bondens Formue voxer, og synes at ville tiltage i Rigdom og anden Velstand, saa voxer og Graadigheden hos mange Herskaber baade hist og her efter, at opsluge denne flydende Kilde. Og det er Ulykken i Almindelighed for Bonden, at omendskiønt han i nogen Tid kan have et eller fleere Herskaber efter hinanden, som ere velsindede, og gjerne see deres Underhavendes Vel og Lyksalighed, saa har det just ikke nogen Bestandighed hermed; thi inden man veed af det, saa kommer der et andet Herskab efter, som var tilfreds, at hver en Bitte og Smule, som vi med vore sure Sveed kunde have erhvervet os, der var deres, og enten saa vi, eller vore Børn beholde noget eller ei, det er dem det samme, naar de kun kunne faae no at flankere med. Og de Maader, som de kan hitte os paa, de ere jo utallige, saa at vi maae sige, at alt det, som vi have og eie, det maae altsammen være dem opofret og til deres Tieneste, om de forlange det, og naar vi nu treffer paa eengang at faae saadant et Herskab, som hverken har Siel eller Samvittighed, og som hverken venter Løn eller Straefter dette Liv, saa vare vi jo ret ulykkelige, og saa gik jo alt det bort med eet, som vi kunde have forhvervet os ved Flittighed og Vindskibelighed, og hvad havde vi saa for al den Møie og Besværlighed, og det store Prakkerie, som følger med disse nye Forandringer ved Agerdyrkningen? – Det er Ulykken for os, at vi ere ei Selveiere; thi vare vi det, saa kunne vi slide for os selv, for vore Børn og for Fædrenelandet, og da kunde vi jo slide med Fornøielse, og hvem havde da ikke Lyst til saadant, om det var nok saa vanskeligt; men da vi Tid efter anden kan see, at det nytter os ikke, og hverken vi eller vore Børn have Gavn deraf til nogen Vished, saa maatte vi jo være nogle taabelige Narre, om vi vilde tage os Verden saa nær, og hvad have vi andet deraf, naar vi blive gamle, end Værk og Brud i Lemmerne, og saa maaskee kunne blive jagede ud af vore Gaarde til; thi i Førstningen af disse Forandringer ville vi vist tabe, inden Jordene ret komme i Stand, og treffe vi saa paa at faae et Herskab, som ret vil knibe os, og der er intet Godt ved, saa ere vi først ulykkelige, og saa vil det vist komme til at gaae med os, som med de Bønder, der høre til - - ; og det skal jeg ret fortælle eder allesammen, og saa skulle J høre, for somme af eder meene, at vi have Ondt, som jeg og kan troe, at vi have Ondt nok; men de have, min Troe, langt værre, og de kunne aldrig faae værre, om de gik saa i Slaveriet, og Gud bedre dem, de Stakler, de ere dog Mennesker, saavelsom andre, og de have været vante til nogenlunde gode Herskaber; men naar det er, som de fortaalte, som jeg dog troer, og i sær det, som en fortaalte, jeg kjørte med et Par Miles Vei hiem af, saa have de og ret en Ulykke.