JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Slutningen af den merkværdige Begivenhed med den Engelske Admiral Byron. i den Umag, de gjorde sig, at komme op imod Strømmen, var forgjeves. Da de engang havde vovet sig ind i de tykke Moradser i Landet, hvor de ved hvert Trin sank i til Knæerne, og ofte til Lænderne, for om muligt at faae opdrevet nogle Levnetsmidler, saa bemægtigede sig imidlertid sex af deres tilbageblevne Cammerater og en Jndianer deres Sluppe, og lode Capitainen, Byron og tre andre blive tilbage i den hielpeløseste Tilstand. Alle de hidindtil udstaaete Besværligheder syndes dem nu at være Smaating, i Betragtning af deres nærværende Tilstand. Men just denne Fortvivlelses Udsigt var en Forberedelse til deres Rædning, og just denne haabløse Tilstand skulde blive dem et Beviis paa Forsynets urandsagelige Veye. – det de nemlig saae sig der uden Trost og Haab, og intet andet Rædningsmiddel for sig end Døden, kom en Baad fuld af Jndianere der forbi. Man vinkede af dem, og de kom til Landet. Det lykkedes dem, at bevæge disse Vilde, til at tage dem med, og føre dem op af Strømmen. Dette lod sig gjøre med saadan en let Baad; men med den svære Sluppe havde det derimod været dem umuligt. Deres Kammeraters Utroskab, og deres Sluppes Berøvelse var altsaa den nærmeste Aarsag til deres Rædning, Vel saae det endnu kun meget misligt ud ihenseende til deres fuldkomne Rædning; thi endogsaa disse Egne, hvorhen de nu kom, fandt de gandske øde, moradsige og ufrugtbare. Til de Besværligheder, som deres Reyse medførde, og til de Qvaler, som de maatte lide af Hungeren og uafladelig kæmpe imod, kom desuden endnu andre Lidelser, hvis blotte Beskrivelse den Kielne maae faae Gysen og Qvalmer af. Men dette maae dog ikke afholde mig fra at fortælle samme; efterdi enhver Kielen og Kakkelovnskarl kan deraf lære, hvor godt det er, Ungdommen at blive hærdet imod alle mulige Besværligheder i Livet. – Da Byron og de andre havde gaaet med de samme Klæder paa i mange Maaneder, uden at komme af dem Nat eller Dag, saa bleve de saa fulde af Utøy, at de alle, og iblandt dem den nu værende kjekke Admiral Byron, leed langt mere deraf, end af Hugeren selv, i hvor stor Lidelse samme end var.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Den køligere Luft i Septembermaaned og Solens mildere Straaler udlokkede Mariane daglig i Haven. Frugten var nu moden, og man begyndte ogsaa at høste. Mariane beundrede Æblernes, Pærernes og Pferskenernes indtagende Pragt, og syndes, at intet kunde overgaae den Sødhed, som hun fandt i deres Smag ikke engang Honningen selv. Ach, Moder raabde Mariane, hvilke herlige Frugter har Gud givet os, Hvor god maae han dog være, hvor kjer maae han dog have os Ja, mit Barn, sagde Moderen; men tænk mig engang, du var jo nær bleven vred paa vor Herre, for han vilde give os dem, Du maae vide, at just den Hede, som gjorde dig næsten utaalmodig, just den har givet vore Frugter den indtagende Farve og den herlige Smag. Væn dig derfor til, mit Barn, i alt hvad Gud giør, at være vel tilfreds, saa skal du altid erfare, enten det er tidlig eller sildig, at han mener det godt med os. Jblandt dette Blads Nyheder fortjener og følgende Exempel paa en ægte Mandighed sit Sted. Nylig blev en Officier udfordret af en anden til en Duel i Engelland. Den der udfordrede, var en Skotlænder, som paastod at den anden havde talet fornærmeligt om den Skotske Nation. De vare begge Mænd af bekjendt Mandhaftighed og Mod. Da de vare komne ud paa Pladsen spurgde Engellænderen Skotlænderen: Hvorfor er det vi skulle slaaes: "For min og mit Fædrenelands Ære, Ney, sagde han, i det han tog en Strikke op af Lommen, for denne er det: Thi hvilken af os, som berøver den anden Livet, vinder intet andet derved, end en Strikke; thi De maae vide, at Landets Love har dicteret den Straf for en Morder.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Denne uventede Anmerkning gjorde den Virkning paa Skotlænderen, at han slog i sig, og rakde den anden Venskabs Haand, uden at trække Kaarden. Begge beviisde derved, at de havde Hjerte og Mod nok, til at svinge sig langt op over alle Fordomme og Lidenskaber, for at høre og adlyde Fornuftens Røst. Og det er den ægte Mandhaftighed. for Børn.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Avertissement. Hermed sluttes den Anden Aargang af Børne-Avisen. Den bliver fortsat. Saavel Nytten som Fornøyelsen for de Unge af at læse saadant et Blad, er man forsikret om, at alle skjønsomme Jorældre indsee. De, som ikke afsige samme paa Avise=Contoiret, ansees som vedblivende Subscribenter, Liebhabere, som ville subscribere paa Tredie Aargang, der betales først ved Aarets Udgang, kunne sammesteds faae de 2 første Aargange for 1 Rdl. Stykket.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Alphabethisk Fortegnelse. paa de unge Subscribentere, for Børne-Avisen, som i dette Aar ere tilkomne. Bardensleth, Poul Christian Ditlef, (ven) Boyesen Boe. Gjeding, Jensenius. Gleerup, Christopher. Haar, Henr. Hans Nicolai. Hagen, Elisa. Hey, Johan Christian. Hvidt, Lorenz NicolaiAragenschjold, Frøken. Lunding, Frøken Antonia Ellig Petren. Møller, Christian. møller, Malthe Christian. Nedenes, Gert Thomsen. Hørlem, Peder. Pelt, Anne Sophie. Petersen, Peter. Prahl, Margarethe. Ahode, Peder Severin. Saabye, Caroline. Schiemann, Christian Conradi. Sørensen, Peter Severin Wahlrath. Vadskjer, Emanuel.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Register over Indholdet. Side, Aareladning, et Skuespil, Aarsag og Virkning Afhold, hvad er. Agtsomhed zirer, de Unge Anmerkninger for Børn Ansigt, det smukkeste kan vanzires ved et affecteret Væsen, Arbeyde søger ikke os, men vi bør søge Begivenheder, en Reysendes paa Lan merkværdige med den Engelske ViceAdmiral Byron Betragtninger, over Naturen. over Verden, Billede, paa en liden Datters Uskyldighed 171. Bjørnen, dens Beskrivelse. Bondedrengen og den syge Carl Brambærbusken, en Fabel Brændeglasset, Underretning derom Brødre, de to ulige Bønnen, Underretning derom forBørn Børn, maae ikke gaae uden for deres Forældres Tilladelse de omsindete, et Skuespil Catechismus, Dr. Luthers, den bedste Bog, at blive en fornuftig Christen efter Correspondence, en Moders med sin Datter Datterens Sva om Venskab og Fortrolighed en Moders med sine Sønner 391. 399. Delft, har en prægtig Begravelse Demer, hvoraf faaes, og hvoraf Desmer dyret nærer sig Dyden, belønnes ofte forventet, Dyreriget, hvor mange Slags Dyr det indeholder Død, opbyggelig, en gammel Bondes Efterretning om et musicalske Barn Eg, deres Beskrivelse og Nytte Egensindighed bor høyes hos Børn i Tide Side. Erfarenhed faaes med Aarene Esel, det unge, en Fabel. Exempel paa fromme Børns Kjerlighed til Forældrene. paa ædelmodig Veldædighed paa Børns ulige Tænkemaade paa en om Kjerlighed imellem Sydskende. paa Lighed og Ulighed paa Kjerlighed imellem Forældre og Børn. paa en ægte Mandighed Faarekyllinger, deres Beskrivelse.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Fabeler. Katten og Kamelen Den løgnagtige Kalv Den unge og gamle MunsDet unge Esel Den næsvise FluDen vilde Geed Manden og den lille Fugl Den misfornøyete Hjort Brambærbusken.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
om Gaasen og Svanen Hønen og Diamanten, Fader, den for sin Søn omhyggelige 23 Farve, den grønne er bedst for Øynen Feyl, kan forbedres naar man selv vil kan Børn let tage i deres Domme. 155. Figener, deres Beskrivelse. Flue, den næsvise og selvkloge, en Fabel Forligelighed bør anprises Børn Fornægtelse er tung for Børn Fornærmelser er ikke alt, hvad Børn hos de for at være saa Fornøyelse, bør Sydskende gjøre hverandre har Gud udbredet for Mennesket Forskrækkelse, gjør en forfærdelig Virkning paa et Barn, Forsorg, Herrens, for de Fromme i Nødens Tid. Fortred, andres, maae ingen glæde sig Fortrolighed bør ikke skjenkes enhver ForSide. foræringen, et Skuespil. fødselsdag, en Moders, helligholdt af hendes Børn Føelsomhed, ved andres Lidelser, en god Character Følelse af Guds Kjerlighed hos et Barn en Datters ved hendes Skilsmisse fra sin Moder Gave, en Konges anvendes ædelmodig af en Præst Gaver, Guds, faae Menneskene ved Midler, Gavmilhed, en ung Junkers en Daglønners Søns – maae indrettes klogeligen – lo smaa Pigers Geed, den vilde, en Fabel. Gjerrig, en nedgraver sit Guld, Glæde, en ung Officiers over at have gjort Mennesker lykkelige den største paa Jorden er at gjøre andre Mennesker glade Godhed, en Systers mod sin lille Broder, Gravenhaag, et smukt Sted Herlighed, Skaberens, kan sees i den kommende Svel herskesyge, en slem Vane hos Børn Hevngierrighed, bor de Unge og alle vogte sig for gjort, den misfornøyete, en Fabel Historie om en Greve af Saxen om Kjøbmanden Hr. Fleury. Hoffærdighed, gjør foragtelig Hund, en særdeles troe Hønen og Diamanten, en Fabel Høstgilde er en Glædesfæst paa Landet Jilsindighed, vænner et Barn sig af med 95. Kalv, den lognagtige, en Fabel Kat, en bliver dyrt betalt Katten og Kamelen, en Fabel. Reith, Preussisk Feldtmarschal, havde en meget ædel Kjerlighed til sin Moder, da han endnu var Page Kjerlighed, den Faderliges Styrke Kone, den misundelige Korthuset, en Priismaterie. Kunst, at tage Deel i Fornøyelse, uden paaafølgende Anger Kurvemager, den merkværdige Lege, bør alle Børn med Maade de. Side. Lettroenhed, hvorledes man kan undgaae Lidelser, tidlige, er en Fordeel for Børn. Lighed og Ligt, hvad er Lyst, en ung Piges, til at lære at leve og døe vel Lærdomme, hvorledes Børn kunne uddrage af Fortællinger Løgn, see Usandhed. Løgnere gjøre sig foragtelige Løvte, et fromt Barns gode Magneten, dens Beskrivelse og Virkning 153 og 343. Manden og den lille Fugl, en Fabel 113. Medlidenhed bør man have med de umælende Creature. bor være stor mod Mennesker 175. Misundelse, Exempel derpaa i en Hund Mod, et trøstigt, kan fromme Børn altid have – en ung Skipper Datters Moder, den forstandige Morgenrøden, frembringer ligesom en nye Skabning. Morgenstunden bør tages i Agt af de Unge Munterhed, Ungdommens, hvorved modereres thuus, den gamle og unge, en Fabel Mønstere paa en barnlig og broderlig Kjerlighed. Naturens Jndretning, har vi stor Aarsag til at være fornøyete med Negere, tilkjøbte Menneske Slaver deres Skjebne.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
Nytaars-Gratulation, Lyttigt, noget at have lært, er godt Oeconomie, hvad er for en Videnskab Omgængelse, Menneskers uskyldige, gjor dem lyksalige Omhyggelighed, den moderlige for Børn 358. Ondt bør man ikke tænke om sin Næste 108 Opgang, Solens, et herligt Syn Paastaaenhed, en moralsk Sygdom Pige, en god, bliver belønnet, Redelighed i Omgang, recommenderer de Unge sin Opførsel har sin umiddelbare Belønning at vente Regle, for Skole-Disciple Reyse. Side. Reyse, dette Lives, forestillet under et Billede Sagtmodighed, formanes en Datter til af sin Moder Sammenligning, hvorledes skal gjøres imellem Ting. Samtale, imellem Frue Dorvel og hendes Datter, imellem Sydskende paa Nytaarsdag imellem en fornemme Herre og en gammel Mand. imellem en Fader og hans Søn imellem en Moder og hendes tre Døttre 110. imellem en Bedstefader og hans Sønnesøn. imellem Charlotte og Mariane om Fornøyelser. om at gjøre Ret om at være gavmild Sanddruhed. Skilderie, et velgjørende Barns Skuespil, de omsindete Børn Foræringen. Sladdren, er en hæslig Last, som giør sine Tilhængere forhadte Spøgelser, bor man ey frygte sig for Spørgsmaale og Svar Stand, jo høyere er, jo vigtigere Pligter Stolthed, et Barns, af nye Klæder daarlig, over udvortes Fortrin Strænghed er ofte tjenlig for Børn Sukker, dets Beskrivelse 134. 142. 150. Svar, et føelsomt, af en ung Søn et ædelt, af et Barn Søn, den taknemmelige den blødhiertige og godgædige Taknemmelighed, en Kjøbmands fra Smyrna Tale, holden af den unge Wichman i Klasse Skolen.
Adresseavis for Børn, 1780-12-27
over en afdød Kjøbmand, som havde oprettet et Vaysenhuus Tanker, i Anledning af Confirmationen Tjener, af en god Character Tjenstagtighed, forskaffer og Venner, Yndest og Kjerlighed Side. Tillid til Gud, Nytten deraf Tilværelse, Guds, er den Nodlidendes Trøst, Troskab, er Taknemmelighed imod Gud Træefordærver, bør intet Barn være Tungeste og Letteste, hvad er Tyve, maae ikke hæles med Tænkemaade, from, hos et Barn ædel, findes og hos Bønder en Faders fortræffelige Uartighed, har en liden Jomfrue vænt sig Ubarmhiertighed, Børns, imod Dyrene Uforligelighed har onde Følger for Børn 396. Uglspeyl giver en Vognmand et godt Raad Uligt, hvad er Ulydighed, Børns, paadrager sig selv Straf Ulykke, stor, kommer af Uforsigtighed Uordentlighed har slemme Følger for unge Mennesker Usandhed maae Børn ikke sige bliver opdaget og straffet Vanart, den naturliges onde Følger, naar den ey bliver dæmpet Veldædighed, en ædelmodig stor, af en Daglønners lille Søn Velgaaende, hvori den sande bestaaer Ven, den retskafne viser sig i Nød . Venskab, det retskafne ophører ikke Venlighed, skaffer Yndest Vrede, en slem LastUdmyghed formanes en Datter til af sin Moder Ynksomhed over Dyrene. Ædelmodighed, en Søns et franske Barns – en Engelsk Skibs-Capitains En Fransk Præstes Ædeltænkende, gjøre Godt uden at see hen til Belønning. Ærlighed i Omgang holder længst Venskab 357. Ømhed, en Systers for sin Broder, er Mennesket pligtig at vise mod alle levende Skabninger. Ønske, det eeneste Ørkesløshed, hvorledes kan undflyes Øvrighed, dens Nytte.
Adresseavis for Børn, 1781-01-10
Bekjendtgjørelse. En troe Piges Belønning. Der levede for ikke længe siden en Enke i en Bye under en Fyrstes Regjering, og levede temmelig kummerlig, fordi hun havde tabt det meste af den anseelige Formue, som hendes Mand efterlod hende. Hun havde ikkun en liden Capital tilovers, af hvis Renter hun til Nødtørftighed kunde leve og have en tarvelig Udkomme. Men ved en Kjøbmands Bankerot, som man dog holdt for at være meget rig, mistede hun den sidste Rest af sin Formue. Hendes Omstændigheder vare nu meget bedrøvelige; thi Alderdom og Svaghed havde gjort hende uduelig til at arbeyde, Avis) beyde, og der var altsaa intet andet tilovers for hende, end enten at søge om at komme ind i et Hospital, eller at gaae omkring at tigge Vel havde hun en Nærpaarørende i en anden anseelig Bye der i Fyrstendømmet, som var rig nok til at kunne ernære hende; men ulykkeligviis hørde denne Mand til de forsømte Menneskers Classe, som har alt for liden Følelse af Fremmedes Nød. Han lod hende altsaa blive hielpeløs.
Adresseavis for Børn, 1781-01-10
J denne Nød blev en fattig Tjenestepige, som hun havde, og som hun nu vilde skille sig af med, paa engang hendes Skytsengel. Den kjer lige Omgang, som denne Pige havde erfaret af hendes Madame, endogsaa i den forrige Tid, da hun var i Velstand, indgav i hendes gode Hjerte, det Forsæt, at bevise sig taknemmelig derfor. Ney, sagde hun derfor til hendes Madames Anmodning, at hun skulde see sig om en anden Tjeneste, jeg forlader Dem ikke saa længe De lever. De har beviist mig saa meget godt, og det har ofte smertet mig, at jeg intet videre kunde gjøre for Dem, end hvad der var min Skyldighed. Løn behøver jeg ikke; thi jeg har ved Deres forrige Gavmildhed imod mig samlet mig saamange Klæder, som jeg behøver i mange Aar. Desuden har jeg endnu 25 Rdlr., som jeg har udlaant til vor Naboe, og jeg kan baade sye og strikke. Dersom vor Herre derfor ikkun vil lade mig beholde Sundhed, saa skal jeg nok forhværve Brødet til os begge. Den arme Enke blev meget rørt over denne Erklæring, og imodtog den troe Tjenestepiges Tilbud, da hun stod saa meget haardt derpaa. Pigen holdt med Glæde, hvad hun havde lovet, og i hele to Aar ernærede baade Enken og sig selv med sine Hænders Arbeyde, indtil den første døde.
Adresseavis for Børn, 1781-01-10
Denne gode Piges Troskab er nu ikke bleven ubelønnet. Kort førend Enken døde var ogsaa hendes rige forommældte Paarørende dod, og hans hele Formue tilfaldt hende, som hans eneste Arving. for Børn. Men for hende selv kom denne Hjelp for til dig, thi hun var allerede saa svag, at hun strax derefter døde, uden engang at kunne forordne, hvorledes det skulde forholdes med hendes Efterladenskab. Den hele Arv hjemfaldt altsaa til den fyrstelige Casse. Men lykkeligviis havde Fyrsten faaet Efterretning om denne ædelmodige Tjenestepiges Opførsel. Saadan en ædel Handling, sagde han, maae ikke blive ubelønnet. Den hele Arv ske tilhøre hende. Hun fik den, og alle, som hørde tale derom, glædede sig over Fyrstens Høymodighed, og over den gode troe Tjenestepiges velfortjente Belønning. Ræven og Eselet. En Fabel. Et deyligt Dyr en Hest dog er: Hr. Esel, Ræven engang sagde, Og Roes paa Hestens Skabning lagde: Jeg har nu staaet en Time her, Og kan ey kedes ved, at see Paa Hestene og Føllene. See hvilken Vext, see, hvor de springe Omkring paa Engen nok saa let. See Føllet hist, nu springer det See Hingsten med den brede Bringe! Saa smukt et Syn jeg før ey saae, Bie, du maae længer hos mig staae, Hvorfor At see paa deres Spring, Og deres Skjønhed at betragte. O Snak, det er jo Jngenting! Er saadant noget værdt at agte, Jeg springer selv saa godt som een Jo du paa dine fire Klodsebeen, Vort Esel sprang. Det sprang saa vel, At Ræven fast sig loe ihiel Glem.
Adresseavis for Børn, 1781-01-17
Aar. Numer Tredie Ved Aargang. for Onsdagen. Nyr. den 17. Januarii. Den høyt kan sin Lykke og Glæde ey bringe, Som ikke i Tide vil Lysterne tvinge.
Adresseavis for Børn, 1781-01-17
Om Kaffeens Opfindelse og dens Brugs Udbredelse.
Adresseavis for Børn, 1781-01-17
Efter et arabiske Manuskript, som findes i Kongen af Frankeriges Bibliothek, og indeholder den ældste Efterretning om Kaffee, har i det 15. Aarhundrede Gemaleddin (denne fromme Mand fortjener at blive ihukommet) en Mufti af Aden, en Stad i det lykkelige Arabien, indført Kaffee drikken i Arabien, efterat han havde seet den paa en Reyse i Persien. Han bemerkede iblandt andre selv den gode Virkning deraf hos sig, at denne Drik fordrev Søvnen, og derfor anbefalede den de andre Derviser, (Mahomedanske Geistlige) for at tilbringe Natten desto ivrigere med Bønner og andre Religions=Øvelser. Lærde, og især de Lovkyndige, som fandt sig besværete med denne menneskelige Svaghed, fulgde dette Exempel. Tilsidst fandt denne Drik saa meget bifald i Arabien, at den brugdes ved den klare lyse Dag, Jmidlertid skal Kaffee være drukken i Æthiopien i utænkelige Tider. Fra Aden forplantede de aarvaagne Geistlige denne Smag lige til Mec eg, hvor man dog efterhaanden glemde dens hellige Hensigt paa Religion og Lærdom, og aabnede Kaffeehuse, i hvilke man tilsidst begyndte at fornøye sig med Skak og andre Spil, ja endog med Sang, Dands og Musik, og det i en høyere Tone, end Mahomedanernes ærbare Sæder vilde tillade. Efterhaanden drak altsaa hele Arabien Egypten Kaffe. Men da man tilsidst troede, at Kaffeen havde en Lighed med Vinen i sine Egenskaber, blev den overalt forbuden; men, formedelst den almindelige Misfornøyelse derover, igien tilladt. J Aaret 1554, det er 100 Aar efterat Mufti i Aden havde gjort Kaffeen elsket, erholdte den Borgerret i Constantinopel. Den nærede sin Mand i oppyntete Værelser, som især bleve besøgte af de Lærde i Almindelighed, og Peter i Særdeleshed, derefter af andre, endog af Serailets Officianter, og Hoffolket; af Nogle vel mere for Spillets Skyld, end for at tale om Ting af Vigtighed. De Geistlige rystede med Hovedet derover, ja Nogle deklamerede høyt derimod. Men en Opdagelse bidrog meere end dette til Kaffeehusenes Afskaffelse; denne nemlig: at Kaffee var kuns et Kul, og at Mahomed havde i sin Lov forbudet alt det, som lignede samme. Dette Forbud blev dog ophævet imod en Afgivt, og den Betingelse, at drikke Kaffeen inden lukte Døre, og paa Bagsalene i Værtshusene. Kort derefter var Omgangen dermed ligesaa utvungen, som Avis som tilforn, da Storviziren ved sterke Paalæg vidste at gjøre sig Fordeel deraf. Kafferhusene, fik dog et nyt Stød derved, at de merkede, at man der døde for frit om Statssager. Der føre drak man den des begierligere i enkelte Huse, især da det blev Mode, at give alle Fremmede Kaffee, saa Mange kunde i een Dag drikke sine 20 Kopper, ja gemeene Folk bade om Penge til Kaffe, i Stedet for andre Drikkepenge.
Adresseavis for Børn, 1781-01-17
Hvorledes Kaffeen er efterhaanden kommen fra Constantinopel til Europas vestlige Egne, lader sig ikke saa let sige. Men rimeligt er det, at Venetianerne, ved deres sterke Handel paa Le vantet, ere først blevne bekjendte dermed. Thevenot bragde i Aaret 1657, ved sin Tilbagekomst, Kaffee at beværte sine Venner med. Men i Marseille var denne Drik allerede bekjendt 1644.
Adresseavis for Børn, 1781-01-17
Kaffeens egentlige Periode i Paris kan man regne fra Aar 1669. J London begyndte en grædsk Tjener 1652 at koge Kaffe, men 1660 kommer den først for i Handels Registerne 1718 begyndte de Hollandske Colonister i Surinam at plante Kaffe, og 1722 praktiserede den Franske Gouverneur i Cajenne en Plante ud derfra, som siden formerede sig i Tusindtal. Aar 1727 begyndte Plantningen paa Martiniqve. LevanterKaffee har alligevel Fortrinnet for den Vestindiske, hvormed den ofte i Levantet forfalskes under Navn af den Europæiske, som dog er der forbuden at indføres. Kaffee af Jemen er efter Justitsraad Niebuhrs Beretning den bedste af alle. Han fortæller og, at de nordlige eller østlige Arabere støde den brændte Kaffe (Bünn eller Kahhwe) i en Træe, eller Steen Morter, da den saa smager langt lifligere, end den malete, og de drikke den uden Melk og Sukker. J Jemen er man bange for Kaffeen af Frøet, som vi bruge, da man troer, at den hidser, og i dens Sted laver man sig en ligedan Drik af Skallerne (Kaffee af la Sultane) som de kalde Kischer. Og denne er den sædvanlige Drik i Kaffehusene ved Veyene.
Adresseavis for Børn, 1781-01-17
Man har ofte disputeret om Kaffeens Nytte og Skade. Man har vidtløftig vildet bevise, hvorfor Kaffee har gjort Tyrkerne liden eller ingen Skade; men med alt dette glemde man at bevise, at den virkelig ikke skader. Tyrkerne lide det samme af Kaffeens Misbrug, som vi. Den for Børn. gjør dem svage, stupide, ja endog lamme, især naar de blande den med Opium. De foragte ogsaa deres Landsmænd, som misbruge Kaffeen. paa deres Viis, ligesom vi vore Svirebrødre og Brændeviins-Drankere. Enhver give Agt paa sine egne Fornemmelser deraf. Den er vist ikke for alle og enhver lige uskyldig. Dog har vort Legeme saa lykkelig en Jndretning, at det, som vi nyde, angriber samme mindre, end man almindelig forestiller sig, og at de Ting, som ikke skikke sig ret vel for det, kan under en maadelig Brug dog forvandles til dets Fordeel. Men latterligt er det, naar Folk forsikkre, at de ikke har Lyst til den, befinde sig ilde deraf, og dog drikke den to gange daglig. Saadant Herredømme har Vanen over Fornuften, Nyeheder. Det er en meget stor Dyd hos Børn, at de vise sig oprigtige i deres Adfærd, og ikke omgaaes svigagtig, eller søge at besmykke deres slette Gierninger med Usandhed, men heller vise en dydig Oprigtighed i at tilstaae deres Forseelser, hvorved de altid kunne vente Overbærelse dermed og Forladelse derfor. Følgende Tildragelse med Wilhelm og hans Syster Johanne i Fjor Sommer kan i den Fald tjene vore Læsere til en god Lærdom. En Dag, da det var et deyligt Veyr, fik Wilhelm og Johanne Forlov af deres Moder, at de om Eftermiddagen maatte gaae gandske allene ned og spadsere i Haugen. – (Thi de havde om Formiddagen været usædvanlig flittige, og derved fortjent denne Frihed og Fornøyelse.)De gik længe og legede saa smukt og saa glade, som gode Børn altid pleye at gjøre. Der stode adskillige Frugttræer op til Hauge muren, iblandt hvilke ogsaa var et ungt Perskentræe, som just i dette Aar har førstegang. Det havde ikkun gandske saa, men desto skjønnere Frugter. Deres Moder havde endnu ikke taget en eneste Persken deraf, omendskjønt de allerede længe havde været modne; hun vilde gjemme dem, og lade dem blive siddende, indtil deres Fader, som var bortreyst, kom hjem igien. Og Avis, Og da hun eengang havde forbudet Børnene, at plukke noget af Frugterne i Haugen, eller at tage noget op af den nedfaldne Frugt, og spise samme uden hendes Tilladelse, og var allerede vant til at faae denne Lydighed af dem: saa talede hun dennegang slet intet til dem om Pferskenerne.