Københavns Adresseavis, 1762-11-12
Kiøbenh. allene Adresse=Cont - for Danmark 1 udgives her i :med Fredagen i Colonisternes Tilstand i Pensylvanien. Dette er et Brev, som er skrevet fra Philladelphia den 8 Nov. 1732, hvilket man troer vil fornøye Læseren. Da jeg daglig bliver overløben her af saa mange af vore Landsmænd, at jeg skal hielpe dem af den store Kummer og Elendighed, hvorudi de deels af Ubetænksomhed selv har styrtet sig, deels ved andres Tiltale har ladet sig bringe, og vi, desverre, ere her umuelig i Stand til at hielpe dem alle, saa har jeg af Medlidenhed over de stakkels Folk, som endnu ere i deres Fæderneland, og har Tid, i Forveien vel at betænke, hvad de fanger an, førend de begiver sig paa saadan en Reyse, fundet fornødent, ved nærværende Beretning, at tilmelde dem den rene Sandhed, hvad det er og har paa sig, at drage til det nye Land, med Begiering at kundgiøre det allevegne, paa det at derefter ingen skal undskylde sig med Uvidenhed, naar han siden ved egen Erfaring befinder det saaledes. Dette var for nogle Aar siden et meget got Land, og som alle andre nye Colo ner, lidet beboet; hvorover de, som Tid efter anden komme herhid, kunde for en liden Sum Penge kiøbe et store Stykke Land; og da det øde Land udfordrede meget Arbeyde, Jndbyggerne derimod vare ikkun faa saa var man glad, naar her ankom Skibe med Tydske. Disse ble er strax løste, og fortiente saa meget med deres Arbeyde, at de lettelig selv kunde kiøbe sig nogen Jord. Dette Land Pensylvanien er ikkun et lidet District af America, og det har nu i nogle Aar givet saa meget af sig, at ikke allene mange tusinde Tydske, men endog Engellændere og Jrlændere har sat sig ned her, og overalt opfyldt Landet; saa at hvo som nu vil have noget Land at dyrke, maae søge det langt inde i Ørken, og endda dyrt betale det. Paa Reysen gaaer det undertiden ogsaa jammerligt til. Forgangen Aar drev et Skib iblant andet 24 Uger paa Søen omkring, og af 150 Personer, som vare derpaa, døde over 100de af Hunger. Af Mangel paa Føde har de fanget Røtter og Muus paa Skibet, og solgt en Muus for en halv Gylden; tilsidst kom de overblevne halv forsmegtede endda til et andet Land, hvor de efter megen udstanden Elendighed kom i Arrest og blevertvungne til at betale hele Fragten saavel for de Leven K. privilegerede. Efterretninger. og Norge. Staden og forsendes. Posten. den 12 Novemb. de som de Døde. I dette Aar ere 10 Skibe ankomne igien, hvorpaa fandtes 3000 Siele. Et Skib af dem har været 17 Uger underves, og henved 60 Personer af dem ere døde paa Søen; alle de øvrige ere syge og afmægtige, og det, som endda er det allerverste, fattige og har ingen Midler; hvorover de her ere Jndvaanerne til Byrde, i sær da Penge ere meget vare, og der døer endnu daglig nogle af dem. Hver Person, som er over 14 Aar, maae betale 6 Dubloner i Fragt fra Roterdam, og de Halv saa meget, som ere fra 4 til 14 Aar. Hvo som nu ikke har saa mange Penge, og kommer herhid, maae sælge, sig paa 3, 4, 6, 8, og flere Aar, og tiene som en Slave for Pengene, naar da hans Tiv et ude, faaer han intet, uden maaskee en slet Klædning. Det falder altsaa tungt for hele Familier, naar de maae see, at Faderen bliver solgt til en og Moderen til en anden Herre, og Børnene ligeledes, hver til sin Herre, og det allene for de Penge, som de ere Capitainen skyldige for deres Fragt, og hvor glade ere de ikke, naar de, efterat de længe har ventet derefter, endda endelig kand finde nogen, som vil kiøbe dem, efterdi Landet er alt for meget udtømmet for Penge? Naar man nu vel overveyer disse Omstændigheder, saa vel som den saa langvarige, kostbare og farlige Reyse, saa er det umueligt, at man skulde kunde raade nogen dertil, som man mener vel. Alt hvad jeg i dette Fald kand sige, er dette, at de, som har Lyst dertil, maae vel betænke, alt hvad jeg her har anført, og i Forveyen nøye giøre Overslag paa Omkostningerne, om de ogsaa ere i Stand til at kunde udføre det; men fornemmelig raadføre sig med Gud og efterforske, om det ogsaa er hans Villie, paa det de ikke skal foretage sig noget, som de siden skulle fortryde. Finder de da Frihed dertil i deres Gemyt, og en tilstrekkelig Resolution, at vove det i Henseende til Liv og Død, og taalmodig at bære al den Uleylighed, som kand møde dem paa saa farlig en Reyse, saa maae de videre overveye, om de ikke allene kand tilveyebringe Bekostningerne, men endog, om de endda kand beholde noget imellem Hænder, for at kjøbe sig noget Qvæg, og andre fornødne Ting. Jngen maae i dette Tilfælde lade det komme an paa fine Venner, som han mueligt maatte have her; thi de har ofte nok at giøre for sig selv, at de kand komme ud, og i denne Post giør mangen en sin Regning uden Vertens Vidende. Hvad endelig endda unge og sterke Folk angaaer, som ere gode til Arbeyde, saa kand vel saadanne endelig altid finde nogen, som kiøber dem paa 2, 3, og 4 Aar; dog maae de være ugifte. Thi unge gifte Folk, da Konen imidlertid vel kand blive frugtsommelig, vil ingen have, og saadanne Folk, saa vel som gamle Personer og unge Børn ere meget ilde deran. Hvad Haandverksfolk angaaer, saa ere temmelig mange her af alle Slags; men naar en kommer herhid, som kand et got Haandverk, og bringer saa mange Midler, med sig, at han selv strax kand fange noget an, uden i Førstningen at sette sig i Gield, han kand endda vel komme til rette her, endskiønt her allerede af alle Slags findes alt for mange. Dette er det, som jeg af oprigtig Kierlighed til min Næstes Beste har holdt fornødent at bekiendtgiøre, om den Nærværende Tilstand i Pensylvanien. Enhver maae videre vide, hvad han har at giøre, naar han om alle Ting har fuldkommen Efterretning, og bliver noksom advaret. Hvornæst jeg befaler min kjere Ven i Guds beskyttelse, og altid forbliver hans oprigtige Ven Caspar Wistar. En selsom Proces. (en fattig Student, som befandt continuerlig Ebbe og C Flod i sin Penge=Pung, men saa irregulair, at Floden oftest udeblev, og Ebben derudover varede des længere. Arithmetica havde indprentet ham den Regel, at fra Nul Bal, saa gjorde han den fornuftige Regning, at strekke sig efter Dekket, og den Anstalt med sin Mund, som Mølleren med en Græs=Mølle, at, ligesom denne ey gaaer hver Dag, saa skulde han ogsaa nogle Dage holde sig fra at spise. Men, naar hans Mave knurrede derved, at der blev udskreven for mange Faste=Dage i Rad, saa havde han udvalgt sig et vist Spise=Qvarteer, hvor han indfandt sig ved Maaltidstid, ey, for at forlange visse Portioner, som andre, men at erholde for saa meget ringere Priis af de Levninger, hvilke udkom paa Tallerkerne fra de andre Giesters Bord. Engang, da Middags=Klokken havde ringet for tidlig for hans Øren, havde han ogsaa al for tidlig indfunden sig udi Spise=Qvarteret. Derover satte han sig ned i en Stue, hvor igiennem Madden blev opbaaren, til Bordet, og ventede paa den Tid da noget skulde efter vedtagen Skik falde af for ham. Jmidlertid spadserede mange nydelige Retter hans Næse forbi, af hvilke han er nød andet end Lugten allene. Da den Procession havde vedvaret noget, syntes ham at hans Hunger den Dag var tilfredsstillet, som en Tryglere, man med den Afviisning affærdiger: Farvel til en anden Gang. Over denne Hendelse begyndte han saaledes at philosophere: Non darum vacnum in terum natura. I hvorvel min Mave er ledig for Mad, saa maae den dog være bleven fyldet med Røgen af Madden, og dermed vil jeg denne Gang lade mig nøye, indtil denne Tiggere banker paa min Dør igien. I den Resolution pakkede han sammen for at pakke sig paa Døren, men blev anholdt af Verten, som en Passagerer i Stadsporten naar han ey har betalt Consumption. Ver m han havde betalt Penge for sit Maa ten spurgt: til tid, Studenten undskyldte sig at betale noget, efter som Verten bad ham tøve, han ingen Mad havde nydt. et Øyeblik, saa skulde han blive betient med Mad; Studenten svarede: At han for denne Gang alt havde stillet sin Appetit. Verten, som i sin Ungdom var løben igiennem den Latinske Skole, huskede endnu saa meget af Logica, at han formerede denne Syllogismum: Hvo som gaaer sulten ind i et Spise=Qvarteer og der stiller sin Appetit, bør betale, naar han gaaer mættet derfra. Atgue Dominus, ergo. Studenten argumenterede imod Conclusionen, men Verten var saa paastaaende paa sit Stykke, som en Procurator paa sin Principals Sag. Disputen kunde ey blive debatteret uden Dommere; thi kom det dermed saa vidt, at Sagen indkom for Studentens Øvrighed. Der examineredes enhvers Paastand pro og contra, og ved den Procedur udfandtes Sagens Sammenhæng lettelig. Parterne bleve udviste, og Dommerne deelibererede og Processens Udfald. Samme at giøre bekiendt, indkaldede de Parteerne, og udspurgte, først af Verten: Hvor meget han forlangede for et Maaltid, Verten var saa prompte i at nævne Summen, som Bageren, naar man vil kiøbe 3 HvedeBrød. Derpaa tilspurgte Retten Studenten og han havde saa meget med sig i klingende Myndt, befalende derhos, at han skulde telge det op paa Bordet. Denne var saa træven til at tage Pengene frem, som en døven Bonde til at yde sin Skat. Men i Lydighed af sin Øvrigheds befalning lagde han den forlangte Summa paa Bordet med rystende Haand og meere bevende Hierte, eftersom samme trykkede sig ved at betale Røgen af Madden saa dyr, som om han havde nydt Madden selv. Verten derimod kildrede det i Sindet, og han var saa fornøyet over det Syn, som en der spiller i Bretspil, og seer at Tærningerne flatterer ham med ønskelige Øyen; Men Dommerne havde et andet Henseende med alt dette. Vel spurgte de Verten: Om Pengene vare rigtig talte, Dog, da han tilstod deres Rigtighed og derpaa udragte sin Haand efter Pengene, som Loven sin Lalle efter det visse Rov, saa befalede Dommerne, at Studenten skulde stikke dem igien udi sin Lomme, forklarende Slutningen i Sagen med deres Dom saaledes: At, eftersom Studenten havde intet andet nydt end Røgen af Madden, saa skulde ogsaa Verten lade sig nøye med Klangen af Pengene. Recept for Horn=Qvæget.