Viborger Samler, 1834-06-01
Efter Bastillens Jndtagelse, Natten imellem den 13de og 14de Juli, udnævnte Forsamlingen ham til sin Præsident. Udnævnt til Overbefalingsmand over Kongerigets samtlige Nationalgarder, udstædte han Befaling til at sløife Bastillen, og uddeelte den trefatvede Cocarde med den Yttring, at den vilde giøre sin Tour gjennem hele Verden. Den 5te October 1789 førte han den parisiske Nationalgarde til Versailles, hvorfra han bragte Kongen til Paris. Den 20de Febr. 1790 erklærede han Jnsurrectionen for den helligste af alle Pligter, saa ofte Undertrykkelse gjorde en Revolution nødvendig." Paa Forbundsfesten den 14de Juli 1790 havde han naaet det høieste Punct af Popularitet. Da Ludvig X Natten imellem den 20de og 21de Juli undveg fra Paris, beskyldte Jacobinerne la Fayette for Medvideri. Den 17de Juli 1791 lod han Jacobinerflokken med Magt sprænge fra hinanden af Nationalgarden, da den paa Marspladsen med Danton og Marat i Spidsen forlangte Republiken. J Aaret 1792 erholdt han Overbefalingen over Centrumshæren i Metz, og førte den til den forskandsede Leir ved Maubeuge. Efter de Farer, der den 20de Juni 1792 truede Kong Ludvig 1, til bod Generalen sig, at føre ham til Compiegne, og begav sig selv den 28de Juni til Paris, hvor han for den lovgivende Forsamlings Skranter beklagede sig over Jacobinernes Excesser og forlangte Ciubbernes Ophævelse. Jacobinernes Andragende, at sætte ham i Anklagestand, forkastedes den 8de August f. A. med 446 Stemmer mod 224. Efter den 10de Aug. blev der sat en Priis paa hans Hoved, og han flygtede desaarsag til Udlandet, hvor han blev greben af Østerrigerne og tilligemed Dhrr. de Latour-Maubourg, Alex. de Lameth og Bureau de Puzy blev fort til Ollmuz. Her maatte han i 5 Aar vansmægte i Fængsel, indtil General Bonaparte i Freden til Campo-Formio bevirkede hans Løsgivelse. Sidst i 1799 vendte han tilbage til Frankrig, men vægrede sig ved, at modtage nogen Ansættelse under Consulatet, og levede under dette og Keiserregjeringen indtil 1815 i fuldkommen Jndgetogenhed for landoeconomiske Beskjæftigelser. Under de 100 Dage udnævnedes han til Deputeret, og efter Slaget ved Waterloo afsendtes han som Commissair til de forbundne Feldtherrer. Dengang forlangte den britiske Ambassadeur af ham Napoleons Udlevering, hvorpaa han svarede: "Jeg undrer mig over, at de kan forlange en slig Nederdrægtighed af Fangen fra Ollmütz." Senere levede han atter paa sit Landgods Lagrange indtil Aaret 1818, da han udnævntes til Deputeret for Meaux. Her var han et af Oppositionens ivrigste Medlemmer, og bidrog væsentligt til Julirevolutionen, før hvis Jndtrædelse han (1826) foretog endnu en Reise til Nordamerica, for at tage Deel i Uafhængighedens halvhundredaarige Jubelfest. Den Rolle, som han selv har spillet i Julirevolutionen, og Grundenne, der siden bevægede ham til, at fjerne sig fra den nye Regjering og slutte sig til den nye Opposition, ere endnu i al for frisk Minde, til at behøve nærmere Omtale. – Den Forevigede efterlader en meget talrig Familie, der næsten alle vare forsamlede omkring hans Dødsseng. Hans Døttre ere givte med en Hr. de Lasterie og en Hr. de Latour Maubourg. -J en Skrivelse fra Paris af 21de d. M. hedder det, at den for den Afdøde bestemte Begravelsesplads er underkastet visse Anordninger, der ikke tillade, at nogen Tale holdes inden dens Grændser; den er saa indskrænket, at Liigtoget maa blive udenfor. Endskjøndt man fra Hoffets Side ikke engang under hans Sygdom har spurgt til hans Befindende, foranstalter Ministeriet ham dog nu en prægtig Liigbegjængelse. Laffite vilde i de Deputeredes Kammer gjøre det Forslag, at bisætte Liget i Pantheon; men han har opoffret dette sit Forsæt for den Afdødes Families Ønsker, der ikke vil tillade nogen Afvigelse fra hans erklærede Villie. Ogsaa Americanerne have engang bedet ham om, at bestemme deres Land, der var ham saa dyrebart, til sin Grav. Da han afslog det, sendte de noget af deres Jord til Frankrig, for at blandes med den Jord der skulde bedække hans Kiste, for at han kunde hvile under Jord af begge de Lande, hvilke han havde indviet sit Liv. Alle de parisiske Tidender af 21de beskjæftige sig med hans Død og hans Liv. Hans høie Characteer, hans Navns Majestæt, der i Storhed og Jndflydelse paa Folkets Gemytter i de sidste 40 Aars Historie kun har Napoleons ved Siden af sig, og i Folkets Øine repræsenterer Friheden, ligesom denne Hæderen, aftvinge alle Partier Ærefrygt. Selv de ministerielle Blade maae, om de ogsaa ifølge deres Stilling ikke kunne Andet end dadle den Retning, hans Politik i de sidste 4 Aar havde taget, hylde Mindet om en Mand, der har giort mere for Friheden og offret mere for Lovligheden, end nogen anden Dødelig. Ja de ere omstændeligere i deres Roes end Oppositionsbladene, hvis Lovtaler vinde et mørkt Anstrøg, mindre ved Smerten over hans Tab, end over de Omstændigheder, som ledsagede det, over de Krænkelser og bittre Opløsninger af Selvbedrag, der omgave hans Dødsseng, men som selv i hans Livs sidste Maaneder ikke formaaede at formørke den høie Sjælero, der ledsagede ham gjennem hele Livet, eller hans Gemyts kjærlige og ulidenskabelige Stemning. Det Bittre i denne Tildragelse forøges endnu ved Mindet om Dulongs sørgelige Endeligt, til hvis Begravelse Begyndelsen af la Fayettes sidste Sygdom knytter sig. - Efterretningen om la Fayettes Død kom uventet. Den foregaaende Dags Aften syntes endog en Bedring at være indtraadt; men Kl. 2 om Morgenen yttrede sig en Crisis, der ganske berøvede ham Mælet, men ikke Bevidstheden. Endnu faa Øieblikke før sin Død forsøgte han at tale, for at besvare sin Søns sidste Spørgsmaal. Da næsten alle Morgenbladene havde meddeelt beroligende Efterretninger om hans Tilstand, saa vakte hiin Sørgepost ingen ringe Bestyrtelse blandt de Besøgende. Den hæderværdige Generals Død blev snart bekjendt i Paris, og fandt den meest levende Deeltagelse. Ved den i Hovedstaden, herskende Gjæring er det ingenlunde usandsynligt, at hans Begravelse har kunne vække Uroligheder, og det er næsten mere at ønske, end at haabe, at det over Amsterdam meddeelte Rygte om dens rolige Tilendebringelse maatte bekræfte sig, saa at Borger=Kongen ikke har fundet ny Anledning til at farve sine Hænder med sine Medborgeres Blod.