Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1828-09-09
Manufacturisterne benyttede sig af den menneskelige Svaghed og Forfængelighed. De lagde Mærke til, hvorledes Yppigheden havde udbredt sig i alle Stænder; hvorledes Tjeneren vilde være sin Herre, Tjenestepigen sin Frue lig i meget af det Udvortes. De satte derfor selv den qvindelige Tyendeclasse istand til at klæde sig endog i Silke- og fine Bomuldstøier ved at forfærdige disse til særdeles lette Priser. Men Tøjerne bleve ogsaa ligesaa lette af Hold. Naar de kun faldt i Øinene var man fornøiet. Curopas Torve bleve oversvømmede med alskens Manufacturpank. Paa et Stykke Tøi kunde man nu ikke slide meer i saa mange Maaneder, som før i Aar. Solide Varer kunde næsten ingen Handlende forskrive mere, thi de bleve ikke sjeldent liggende usolgte. Kappestriden blev snart saa stor, at den ene Manufacturist maatte nedsætte Prisen dybere end den anden. Dette kunde ikke skee, uden at Arbeidslønnen ligeledes blev nedsat. Derfra den evige Utilfredshed blandt de brittiske Fabrik arbeidere. Et nyt Slags Vornedskab opstod. De Arbeidende havde kun Valget imellem at arbeide for Spotpriis eller døe af Sult. Jkke mindre tiltog Kappestriden blandt Professionisterne. Mange Tusinde havde i Krigens gyldne Feberdømme giftet sig, i det Haab, at de saakaldte gale Tider aldrig skulde blive fornuftige. Med ringe Formue havde de begyndt og deres Fornødenheder voxte uforvarende med deres Familie. For at tilfredsstille disse maatte de arbeide meget og overlade deres Arbeid for godt Kjøb. De store Huse, der ellers satte mange Mennesker i Virksomhed ved Skibsfart og Handel, vare gaaede under, og nu maatte de fleste, saavel Arbeidende som Handlende, indskrænke deres Drivtighed næsten ene til den indenlandske Forbrug. Paa enkelte Næringsgrene, som gave noget af sig, kastede man sig med samme Gridskhed, som en Sværm Fluer paa en Tallerken med Honning. Det som før ti godt kunde leve af, vilde nu Hundrede leve af, og Følgen var, at de alle maatte leve usselt. Børn fremkom i samme Overflødighed som Varer. Man kunde ikke, naar de vare voxne til, faae dem oplærte i noget Fag, uden stor Vanskelighed. Tilforn gav hver Mester sin Lærredreng baade Klæder og Føde, og var tilfreds, naar skikkelige Forældre vilde betroe ham deres Drengebørn. Nu kan ingen faae sit Barn ansat endog i det simpleste Fag, uden et Slags Honorar til Mesteren og med Forpligtelse selv at klæde det. Læser man end ideligen i Adresseavisen Bekjendtgjørelser angaaende Drenge, som kunne faae en Læreplads, saa er Hensigten med saadanne Bekjendtgjørelser i sjeldent andet, end gjøre at Forældre, der i Betaling og andre Godtgjørelser, til anbringe deres Børn, opmærksomme paa der er villig til at modtage samme Ogsaa i Literaturen have næsten saa Virkninger viist sig. Der er opstaaet en Ha af Forfattere, Digtere, Samlere, OversælinForlæggere. Man regner paa Mængdens St. ning og bifald. Bedst troer man at trak den til sig ved hvidt Papiir og peen Tryk. De Jndvortes synes hverken de Skrivende in Kjøbende at bryde sig om. Massen af den tilletristiske Literatur er Foder for Læse- og Lelitibliotheker, og disse have en Mave som Strud sen. (*) Endnu Noget om Præsternes Stilling. (Sluttet. See forrige Nr.) Nogle ikke uvigtige Omstændigheder i Hr. seende til Præsternes Jndtægter maa endnu koni Betragtning. Det er Samlingen af mange smaDele, der omsider skal udgjøre en TotalitiDerimod ere de Præsterne paalagte Udgifter de stemte Summer. Udfordres nu allerede Huuholdningsskonst og Forsigtighed, for af en bestemPengeløn at kunde leve uden Gield, saa kan man nok vide, at disse Egenskaber endnu ere Præsten mere fornødne, som af sine mange forskjellige tildeels smaae og disputable Indtægleskal danne et Heelt, hvoraf han ikke allene si leve, men og udrede Skatter og andre Paalag J Grunden er ikke engang Sparsomhed nok soen Landsbyepræst, for at leve uden trykken Armod, der udfordres og hos ham Klogskab i rigtig at anvende forskjellige Indtægter, og 3 Jndsigt i Agerbrugets forskjellige Deele. En anden Omstændighed af ikke mindre Jndflydelse i Henseende til Præsternes Lønning maade er, at Oppebørselsmaaden er for dem alle Statens Embedsmænd den kostbareste. Neden verdslige med tilfældige Jndkomster bereficerede Embedmand hæver disse, da skeer det i Anledning af en eller anden Forretning, som han paa Stedet udfører, og som udfordrer hans personlige Nærværelse. Han giver strax Regning paa de Jndtægter, som Lovgivningen hjem ler ham. Vedkommende udrede, og maae uden Jndvending udrede dem, og formaae de end ikke at betale strax, saa blive de dog senere afleverede uden videre Bekostning for Embedsmanden, som dermed skal gaaeres. Præsten maae derimod ved Korn- og Qvæg tiendens Jndsamling, naar disse ikke ere bort accorderede, møisommelig reise fra det ene Huus til det andet, fra den ene Gaard til den anden.