Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1830-04-10
J Skriftet: Rantzau og la Monomanie, chronique Danoise, recueillie, & public par Achille Gregoire, a Paris 1830, kommer Romanens Hovedperson, Frederik Rantzau, paa en Søreise til Island, hvor Pesten rasede ved hans Ankomst. Øen beskrives, Tiden er sat under Kong Frederik den 5tes Regjering. - Toutefois, cette triste contree n'est paa un eterne, amas de neiges & de glaces. Durant trois mois de Pannee, elle de trouve, comme par lesset d'nne bagnette magique, transformee pour ses habitaus en un nouvel Eden. Le printemps & Pautomne sont deux saisons inconnues dans ce climat, og lon passe tont d'un coup & alternativement du froid au chaud. Une chaleur vivisiante se fat sentir soudainement, "les bru mes se dissipent, la neige disparait & la terre, delivree, comme par enchantement de celle croute, qui la tenait dans Tinertie, developpe une activito etonnante." On voit en pen de Jours pointer, croitre, murin le ble, Torge, & le seigle. Des bocages, dannes, du penpliers, des bouleaux à la fouille pale & tremblante, des cedres superbes aux rameaux eployes, viennent recreer la vue, des fleurs rares mais odorantes, des plantes salvtaires, exhalent a Penvileurs parsums. On voit des danses ligeres sur le bord des ruisseaux, la slute de Pan resonne au loin dans la prairie, le ramier forme som nid da la saute de la cascade, & des chants Anmour se cont, entendre sons Lombrage." Skalhot er Øens Hovedstad. Rantzau, som reiste under Navnet Haller, befrier Øen fra Pesten. Jndvaanerne reise ham paa et lidet Bjerg et Erkjendtligheds Minde. Holums Amtmand hedder Herode Langarvant. J det Rantzau vil reise fra Holum til Jrland, ankommer en Mand i et underligt Slags Kjøretøi, trukket af Rensdyr, fra Øens Generalgouvernør, Greve Arandal, med Brev til ham, om at komme did og redde hans syge Datter. Ved hans Ankomst did havde Greve Arandal faaet fra Danmark, fra Ministeren Oxenstierne, et Brev til Svar paa hans Indberetning om Pesten, og om hvad Haller (Rantzau, havde udrettet, og dette Brev var ledsaget med Dannebrogs-Ordenen for Haller. Greve Arandals Datter reddes. En udførlig Roman udspindes; men da vi her blot vilde give Exempel paa, hvorledes Jsland beskrives, saa afholde vi os her fra videre Udvikling. Madangscar og den franske Expedition til samme *). Denne Expedition synes ej at være uden Viig tighed, fornemmelig med Hensyn til den Rivalisering, som øiensynligt her finder Sted imellem Franskmændene og Englænderne. Om de tidligere franske Coloniers Skjæbne paa denne betydelige Ø (Madagascar er over 10,000 Qv. Mile stor ville vi forudskikke følgende Noticer, uddragne af en Franskmands Skrivelse, der er dateret TintingsRhed (paa Madagascars sydlige Spidse) den 2 5) Dette Tidsskrift har forhen havt Adskilligt angaaende denne vigtige 8. J Forbindelse dermed tillader man sig at optage følgende Stykke af et af vore bedste Provindsialblade Randers Avisen. Septbr. 1829. Vore Landsmænd, som i sin Tid anlagde Etablissementer i Foulpoint, St. Marie, Fort Dauphin og flere Steder paa Madagascars Østkyst, bleve i Begyndelsen vel behandlede af de blide og godmodige Jndvaanere, og den Tvedragt, som fandt Sted imellem Øens forskjellige Folkeslag indbyrdes, gav dem end mere Sikkerhed. Men da det lykkedes Radama, Overhovedet for de Ovas, en mægtig og krigersk Stamme, omsider at underkaste sig alle de andre, afsendte Englænderne, der ingen Leilighed lade ubenyttet til at skade os, en Agent, som bibragde ham Begreb om europæisk Krigskunst, og Følgen deraf blev, at vore Landsmænd, som kun erholdt liden Understøttelse fra Moderlandet, tilsidst maatte fortrække. Radama var nu Konge over hele Madagascar, og Englænderne kunde videre forfølge den anlagte Plan. 30 til 40 af de fornemste Høvdingers Sønner bleve sendte til engelske Høiskoler, alle Slags Haandværker bleve indførte paa Øen; Landeveie, skulde sprænges igjennem de ufremkommelige Steder, Manufacturer anlægges; men følgende Omstændighed forhindrede Iværksættelsen heraf. En fransk Sergeant, ved Navn Robin, deserterede fra Bataillonen paa Bourbon, kom til Madagascar, lod sig engagere i Kong Radamas Hær, og avancerede snart til General. Han blev Kongens Altbetroede, lærte ham at læse, og Napoleons Historie var det Første, Kong Radama stavede sig frem i. Da Landeveie og Manufacturer skulde anlægges, stillede Robin sin Monark Tippoos Skjæbne for Øjne. Han forestillede ham, at naar Englænderne først ved deres Manufacturer havde faaet Indflydelse paa hans Folk, og Landet ved ordentlige Vejes Anlæggelse var gjort tilgængeligt for deres Krigsbrug, vilde de gjøre sig til Herrer, over Landet. Radama indsaae Rigtigheden heraf, og lod det allerede begyndte Veiarbeide igjen forstyrre. Siden døde Radama, efter en Revolution kom hans Kone paa Tronen, og Europæerne fik ingen videre Indflydelse paa Madagascar. Ro ben drog sig tilbage fra Hoffet, med en Formue af 20,000 Fr. aarlige Jndkomster. Han har et Establissement i Tamatave, hvor han vedvarende søger at være sine Landsmænd nyttig, og den Tjeneste han saaledes har ydet dem, har forlængst udslettet den Plet, hans Desertion satte paa ham. Jeg hørte ham selv sige over Bordet: "Jeg har afdraget min Gjæld til mit Fædreneland, ved de Tjenester jeg har viist det her i Landet, ved at bekæmpe dets evige Fiendes Rænker." J Moniteuren hedder det: at da de forskjellige Puncter, som de Franske næsten i 200 Aar havde havt i Besiddelse paa Madagascars Østkyst, vare blevne overfaldne af de Ovas, som udøvede den voldsomste Undertrykkelse imod de øvrige Stammer paa hiin Kyst, der længe havde været Frankrigs Allierede, saa havde Hs. Majestæt Kongen, paa Baron Hyde de Neuvilles Indberetning, under 29de Januar 1829 befalet, at en Expedition skulde afsendes til Madagascar, for enten med det Gode eller det Onde at udvirke de Ovas's Anerkjendelse af Frankrigs gamle Rettigheder til hine Puncter. J Juni afgik Expeditionen fra Øen Bourbon, under Capt. Gourbeyres Commando. Den bestod af Fregatten Terpsichore, Gabarren Indefatigable og Transportskibet Madagascar, senere forenede sig endnu med Samme Aviso-Skibet Colibri, Last-Corvetten Nievre og Gabarrerne Chevrette og Zelee. Medens at en Ambassade blev afsendt til Dronningen, der residerer i Emirne, for, inden en vis Frist, at afæske hende Erklæring om den franske Regjerings Paastand, (i ovenanførte Skrivelse hedder det: at Ambassaden havde Foræringer med af 80,000 Fr. Værdie; men dette var rigtignok kun Lidet for en Dronning, der havde anvendt 2 Mill. Fr. paa et Mousole over sin Gemal) tog Expeditionen Besiddelse af Tin ting, der ligger næsten lige overfor Øen St. Marie, som vedvarende havde været i Franskmændenes Hænder, og som de Ovas forlængst igjen havde forladt. J en Tid af 2 til 3 Maaneder blev her opkastet et Fort, som vilde være stærk nok til at modstaae 3000 Md. europæiske Troppers Angreb. Den 18de Septbr. blev det franske Flag heiset paa Samme, og med den største Enthusiasme svore Tropperne: at vove Liv og Blod for dets Forsvar. (J ofte omtalte franske Officiers Skrivelse hedder det: Vi smigre os med det Haab, at dette vort ny Etablissement, i UfredsTilfælde, skal kunne rivalisere med det gode Haabs Forbierg, og give os en ringe Erstatning for det evig beklagelsesværdige Tab af vor skjønne Colonie Isle de France, hvis uskatterlige Værd Man kun fatter, naar Man har befaret det indiske HavDe andre Stammer, der ere ligesaa blide og frygtsomme, som de Ovas ere stolte og krigerske bleve af deres Beherskere strængeligt forbudne at tilføre os Levnetsmidler. Da den Frist, som var indrømmet Regjeringen i Emirne til at give den forlangte Erklæring, imidlertid var udløden, uden at der var kommen noget Svar, forlod Capt. Gourbeyre Tinting i de første Dage af October. Den 10de ankom Expeditionen for Tamatave, en Officier blev sendt iland med det Budskab til Commandanten, at Man var kommen, for at erfare hans Dronnings endelige Beslutning; men han lod svare, at Samme var ham aldeles ubekjendt. Næste Morgen, da Alt var beredt til Kamp, blev der atter først sendt en Officier iland, for at spørge Commandanten, om han ingen Fuldmagt havde til at underhandle, og paa hans benægtende Svar blev ham en Krigserklæring tilstillet, med Tilføjende, at Fiendtlighederne strax vilde tage deres Begyndelse. Kl. 8, da Officieren var vendt tilbage, fra denne Sendelse, blev Jlden aabnet, og næppe 20 Minuter derefter var Fortet ikke mere, nogle velrettede Skud bevirkede, at Krudtmagazinet fløi i Luften, og, greben af Skræk, flygtede Besætningen. Kl. 8 1/4 bleve Tropperne satte iland, og efter at de Ovas et Par Gange, skjøndt forgiæves, havde søgt at gjøre Modstand, heisedes det kongl. franske Flag Kl. 9 fra Fortets Ruiner. Seierherrerne, som kun havde 2 Saarede, forefandt her2 Kanoner eller Caronader, et Steenskyts og 2 Gevæhrer. For at give de Ovas et endnu høiere Begreb om Franskmændenes Overlægenhed, lod Capt. Gourbeyre dem senere med Bajonetten angribe i en Forskandsning, hvorfra de bleve forjagede og fuldkommen adsplittede. Faa Dage efter disse Affairer, den 26 Octbr., ankrede Capt. Gourbeyre med Expeditionen ved Foulpoint, hvor de Ovas ogsaa havde nogle Forsvarsværker. Næste Morgen blev Jlden aabnet og Kystbatterierne snart bragte til Taushed. Ved den paafulgte Landgang gik det varmt til, og der blev fægtet hæftigt paa begge Sider. De Ovas havde 75 Døde og 50 Saarede, Franskmændene 11 Døde og 15 Saarede. Blandt de Døde var den tappre Capt. Scholl. Kl. 11, da Fienden ikke viste sig paa noget Punct mere, erholdt Tropperne igjen Ordre til at komme ombord. (Dette er altsaa Anledningen til det Rygte, at Franskmændene havde lidt et Nederlag ved Foulpomt.) Den 28de, om Aftenen, lettede Expeditionen Anker, og begav sig tilbage til Tinting, for at forstærke sig med Landingstropper, og den 3die Novbr. kom den atter til Ankers ved Foulpoint. Den følgende Morgen begyndte Kanonaden paany, og ophørte ikke før der var skudt en practicabel Bresche i det af de Qvas besatte Fort. Ved den nu paafulgte Landgang svore baade Søfolkene og Soldaterne: at de værdigen vilde fejre deres Konges Festdag (Carlsdagen). Jkke uden haard Modstand og Blodsudgydelse, blev Fortet ogsaa virkelig taget med Storm, og om Middagen vajede det franske Flag fra Samme. Fienden havde 119 Døde; Franskmændene derimod angive kun deres Tab til 9 Saarede, hvoriblandt en Lieutenant Baudson, der fortrinligt udmærkede sig; men hvis Liv forhaabentlig endnu stod til Redning. Siden blev der imellem den franske befalingsmand og de Qvas afsluttet en Overeenskomst, hvorved de af Frankrig paastandne Rettigheder bleve fuldkommen anerkjendte. Et Gesandtskab afgik til Emirne, forat erholde Dronningens Ratification, som skulde være indløben inden den 31te Decbr. - Sluttelig ville vi endnu høre en engelsk Sø-Officiers Beretning om Tamataves Opbrændelse af Franskmændene, saaledes som Samme er aftrykt i den i Capstaden udkommende engelske Tidende: Admiralitetet havde givet Ordre til, at de unge Madagascarer, som i sidste 25 Aar vare blevne oplærte ombord paa de brittiske Skibe, skulde tilbagesendes. Capt. Colpoys afgik til den Ende den 10de Octbr. fra Mauritius med 24 saadanne unge Indfødte. Da han den 18de ankrede med sit Skib Falcon paa Tamataves Rhed, blev han ikke lidet forundret over at forefinde en fransk Eskadre, og at see det franske Flag vaje fra Fortet. "Snart erfoer jeg da, saa lyde hans egne Ord: "at Franskmændene den 10de October vare ankomne som Venner, uden at have vakt nogen Mistanke hos Jndvaanerne. Deres sande Hensigter blev dem imidlertid næste Morgen tydelige nok, da 17 Minuters uafbrudt Kanonade ødelagde Fortet og dræbte mange Soldater og Jndvaanere. Saasnart de franske Tropper landede, toge de strax Besiddelse af Fortet, hvor de nedstødte de tilbageblevne Saarede, og droge derpaa ind i Staden, hvor de ubarmhiertigen myrdede de ulykkelige Jndvaanere, omendskjøndt disse paa deres Knæ bade om Skaansel. De dræbte eller lemlæstede paa denne Maade ikke færre end 60 af disse stakkels Mennesker, uden given Anledning, og, saavidt jeg kunde erfare, blot for at stille deres Blodtørst, eller gjøre Bytte. Æren var vistnok ikke deres Formaal; thi hvor kunde der vindes Ære ved, med koldt Blod at myrde et Antal nogne Vilde, som ej vare istand til at gjøre mindste Modstand?"(Capt. Colpoys meddeler en Beretning fra den forjagede Commandant i Tamatave, Korolleo af Navn, hvorved han endmere vil bevise den Troløshed, hvormed den franske Befalingsmand skal være gaaet tilværk. Jgaar, hedder det i bemeldte Beretning, gjorde Commodoren mig tusinde Venskabs-Complimenter, sendte mig en Skrivelse til Dronningen, og sagde, at han vilde blive her, indtil han havde faaet Svar derpaa. Jeg modtog Brevet, tog vel imod hans Adjutant; men havde næppe Tid nok til at klæde mig paa, før Kanonaden begyndte." Beretningen slutter ret naivt saaledes: "Jeg har mistet alle mine gode Sager, Klæder og Epauletter o. s. v., og maa æde det Samme som Madagascarerne - har ingen Thee, ingen Sukker, Commodoren kom som Ven, men foer frem som Fiende.") Capit. Calpoys tilføjer endnu, at Franskmændene havde plyndret Staden, og belæsset deres Skibe med den forefundne Riis, at den for Englænderne, med Hensyn til Mauritius's Proviantering, saa fordeelagtige Handel med Madagascar allerede havde lidt Meget ved disse Fjendtligheder; men at de Indfødtes Forbittrelse imod Franskmændene nu ogsaa var stegen til en saadan Grad, at de aldrig kunde gjøre sig Haab om, igjen at komme i god Forstaaelse med Jndvaanerne. (Meget af