Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1837-03-22
Politiske Nyheder. Engeland. Den 11te Marts forefaldt i det engelske Underparlament en Debatte om de spanske Anliggender, som giver et Beviis paa at Don Carlos's Tilhængere i Engeland kun indskrænke sig til de Ultra-Torries; i det mindste erklærede Sir R. Peel, Formanden for de moderate Torries sig afgjørende mod det carlistiske Partie. Efter at Lord Mahon en Torry havde talet i denne Henseende, tog Lord Palmerstone Ordet. Med Hensyn til den spanske Thronfølge bemærkede han, at den der foretagne Forandring var udgaaet fra Kongen selv, antaget af de Cortes, og at fleertallet af den spanske Nation havde erklæret sig derfor saa at Dronning Jsabella den II. Fordringer, vare de meest legitime. Men dette gielder for Spanien, ikke for Engeland, dette havde de facto anerkjendt Jsabella som Dronning, ligesom Hertugen af Wellingtons Cabinet havde anerkjendt Ludvig Philip som de Franskes Konge. Qvadruppel-Tractaten var afsluttet, forat danne en Modvægt mod andre Staters Alliants. Det er ikke meere en Tid, hvori man kan gjøre den Paastand, at der ikke kan regnes paa Portugal for dets Svaghed, paa Spanien for den der herskende Forvirring, eller ogsaa paa Frankerig. Portugal, skjøndt ikke mægtig, er dog et selvstændigt europæisk Rige. Spanien vil igien blive hvad det engang var, en mægtig europæisk Stat, og hvad Frankerig angaaer, da er det langt fra, at Alliantsen med det, skulle være dets Opløsning nær, Frankerig, har ingen ringere Jnteresse ved denne Alliants end Engeland, og man tør derfor antage, at den vil vedvare. Man havde paastaaet, at enhver Provinds i Spanien var bereed til at opstaae for Don Carlos, men dette er ikke skeet, og hvad der opfylder mig (Lord Palmerston) med det største Haab for Spaniens Fremtid, er det beundringsværdige Maadehold, som de Cortes havde lagt for Dagen. De vare traadte sammen under de meest overdrevne Forventninger, men Erfaring har lært, at Spanien aldrig har havt en saa velfindet og forsigtig Forsamling af Folke=Repræsentantere. Man har paastaaet, at befolkningen i de baskiske Provindser ikke var opstaaet for Don Carlos, men fordens egne Rettigheder; men hvoraf kommer det da, at de store Grundeiere have erklæret sig for Dronningen og ikke for Don Carlos, og at Stænderne der, ogsaa ere paa Dronningens Partie. Naar hele Spanien var fuldkommen frie, saa kunne dog intet Krav paa halve Friheds-Rettigheder fortjene noget Hensyn. Qvadruppel=Tractaten har hele Halvøens Pacificaring til Øiemeed, Tractatens Bogstav foreskriver kun den brittiske Søemagts Medvirkning, imidlertid geraader Ophævelsen af Forbudet mod at træde i fremmed Krigs-Tieneste, og 10,000 Britters frivillige Tjeneste i Dronningens Hær, Storbrittanien til stor Ære. Men man siger, at denne ydede Hjelp ikke leder til noget Resultat; dette maae jeg modsige, saa meget og saa, som den brittiske Legion ved de stedfundne Forhold er bleven indskrænket i dens Virksomhed, saa har den dog viist Dronningens Sag uskatteerlige Tjenester. Hvad den saa ofte omtalte Opfordring til Frankerig angaaer, nemlig at indsende en Troppemagt i Spanien og besætte Passages, da forholder det sig saaledes: den franske Regjering havde i Aaret 1835 spurgt det brittiske Cabinet, om det ansaae det forhensigtsmessigt, at en stor fransk Hær rykkede ind i Spanien; det brittiske Ministerium havde den Gang ikke anseet det for raadeligt. J Aaret 1836 havde det engelske Cabinet gjort det Franske opmærksom paa, at naar den paa Grændsen stationerede franske Troppecordon indrykkede 2 a 3 Dagmarscher i Spanien, afskar den Carlisternes Communication med den franske Grændse, hvorved paa bedste Maade Qvadruppel=Alliants=Tractaten opfyldtes af Frankerig, men denne Begjæring havde det franske Cabinet modsat sig; idet man bebreidede det brittiske Ministerium, at have befordret Revolutionen i la Granja, ved Afsendelsen af engelske Krigskibe paa den spanske Nordkyst, men disse Krigskibe vare flere Maaneder for bortsendte, og Revolutionen i Grania havde ikke for Engeland frembudt nogen Grund, til at unddrage sig Qvadruppel-Alliants=Tractatens Forpligtelser. At Engellands Jndflydelse i Spanien ikke har tabt sig, viser at ikke alene enhver Besværing bliver ufortøvet afhjulpet, men engelske Undersaattere besidde endog Forrettigheder i Spanien; dog disse Fordeele ere intet i Forhold til de meget større, som vi kunne vente, saasnart den constitutionelle Regjering i Spanien er sikkret, uden Tvivl ville vi da komme i en mere udstrakt Handelsforbindelse med dette Rige. Men hvad forstaaer man ved Jndflydelse paa fremmede Stater, Er det Magt til at afsætte denne eller hiin Statsbetjent, for at sætte en Anden i dens Sted, En saadan Jndflydelse udøver den brittiske Regjering ikke i fremmede Stater; men forstaaer man derved at indgyde Agtelse for den brittiske NationalCaracteer, og Bere villighed til Afhielp af Besværinger, da udøve vi vistnok en betydelig Jndflydelse i Spanien. Lord Palmerstone anmærkede endelig, at de Torries understyttede Dou Carlos af samme Grund som Dom Miguel nemlig fordi han, naar han var kommen paa Thronen, kunne lade en absolut Villiesmagt træde istedet for Lovene og Friheden. Han omtalte derpaa Prætendentens Grusomhed, og det kolde Blod, hvormed han nylig havde gjort sig skyldig i Mord paa 4 brittiske Undersaattere, men til Ære for Carlisterne maatte han erklære, at de tvende Officerer, der havde udført Mordbefalinger, vare udstødte af Hæren og tvungne til Flugt til Bajonne. Endelig beraabte Lord Palmerstone sig paa den offentlige Mening i Engeland, der var ganske i Faveur af Ministrenes Politik med Hensyn til Spanien og bemærkede ved Slutningen af sin Tale, at Frihedens Sag i Europa havde i de sidste Aa gjort betydelige Fremskridt, og beviste det ved Belgiens Exempel, som var bleven frie, uafhængig, lykkelig, mægtig og rolig, derved at det havde gjort Frihedens Sag til sin egen; har troede, at det ogsaa ville blive Tilfældet med Spanien, og naar han blot kunne tilskrive sig den mindste Andeel til Opnaaelsen af dette Øiemeed, ville han ansee Regjeringens Politik for retfærdiggjort. Efter at Ministeren havde hold denne Tale under lydeligt bifald, optraadte Sir R. Peel og fralagde sig paa det Bestemteste al Deeltagelse for Don Carlos og han Partie, ogsaa O'Connell holdt en Tale, som han sluttede med den Anmærkning, at ihvorved han var Catholik, kunne han dog aldrig anerkjende en Catholicisme, som traadte i Forbund med Vilkaarlighed, og om man ogsaa ville kalde Don Carlos en Catholik, var han uværditil Navn af en Christen. Nene Zeit.)