Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-12-14
Efter en Beregning af den afdøde Mallet Dupan beløb det Bytte, som de Franske Armeer gjorde i de undertvungne, erobrede og occuperede Lande indtil 1799, sig til 361 Millioner Livres i rede Penge. Hertugen af Orlean besad en Ring, som han, efter Soulavie, troede at have faaet af Dievelen, og at den paa en vis Maade gjorde, at ingen kunde tilføie ham noget Ondt. Den blev ham første Gang frataget paa Revolutionspladsen førend han blev henrettet. Som et Beviis paa Frigslykkens Astadighed vil det ikke være uinteressant, at anføre Hovedtrækkene af Carl den Tolvtes skrigerske Løbebane, og den stadige Seier og Lykke, der fulgte ethvert af hans Skridt, indtil han af en usynlig Haand med eet standsedes paa denne Bane. - Rusland og Polen allierede sig mod Carl, og Dannemark tiltraadte Forbundet. Den Polske Konge vilde rive Lisland fra Sverrig igjen, og forene det med Polen, for at give sit Rige en ny Støtte. Rusland lod sig blot af Erobringsplaner forlede til Krig. Det vilde have Jngermanland, Esthland og Lifland, uagtet de allerede længe, efter Tractater, havde tilhørt Sverrig. Carl forlod Sverrig, efter at han i Forveien havde overdraget Rigsraadet Regjeringsanliggenderne. Han afseilede med 43 Skibe, som underveis forenede sig med den Engelske og Hollandske Flaade, og nødte Dannemark til at fratræde Forbundet mod Sverrig. Derpaa marcherede han mod Polen, hvis Konge var kommen til Warschau, for at bevæge Polakkerne til at tage Deel i Krigen; men det lyktes ham ikke, hvor sikkert han end havde ventet det. Man indvendte, at Sverrig i ingen Henseende havde givet Polen Anledning til Krig, og at den Fornærmelse, der skulde være tilføiet ham, ikkun angik hans Person som Churførste af Sachsen. Grundene i Ruslands Krigserklæring vare meget svage og ubetydelige, men det vilde og ønskede Krig. Men dets Armee bestod, paa nogle faa Regimenter, der bleve commanderede af Tydske Officierer, nær, af Barbarer. J Listand forskaffede Carl sig Jndbyggernes Tillid ved at love, at deres Privilegier skulde blive stadfæstede og overholdte. Med 8000 Mand gik Carl 40,000 Russer i Møde, og leverede et Hovedslag, hvori han tilintetgjorde den Russiske Armee. Uagtet hans Hær nu kun bestod af 7000 Mand, tog han dog 30,000 Mand Russer til Fanger, som bleve sendte til Sverrig, erobrede Krigs cassen, 145 Metalcanoner, 28 Mørsere, 151 Faner, 20 Standarter &c. Russerne havde 8000 Mand Døde. De overtroiske Russer ansaae det Hele for Hexerie, skjønt det gik meget naturligt til, thi den Russiske Armee bestod af røvede og tvungne Folk, deres Anførere, vare uenige; Russerne vare saa hadelige paa de fremmede Tropper, at de endog under Slaget skjøde paa hverandre &c. Russernes Nederlag maatte være Kongen af Polen høist ubehageligt, thi nu kunde Carl vende sine Vaaben allene mod ham. Begge Regenterne holdt nu en personlig Sammenkomst i Birzen, hvor de indgik et Forbund. Ogsaa i Sachsen vandt Carl Seier; han rykkede ind i Lithauen, og kom til Birzen, hvor August og Peter tilforn havde sluttet et Forbund imod ham. Her foresatte han sig, at styrte August fra Tronen, hvormeget end hans kloge Cantsler Oxenstjerna fraraadte ham at afstaae fra denne Plan. Den største Deel af den Polske Nation var misfornøiet over, at August havde taget Deel i Krigen mod Sverrig; man hadede baade de Sachsiske og de Russiske Tropper; de mægtigste Familier laae i aabenbar Feide &c. Carl behøvede altsaa kun at tage Partie, for strax at have mange Tilhængere. Rigsdagen blev tilbragt med Trætter og Jntriquer, Peter lod sig imidlertid nøie med Smaatræfninger ved Grændserne. Kongen af Polen, som daglig alt mere og meere indsaae sin farlige Stilling vilde nu gjerne slutte Fred.