Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1810-07-07
Politisk Oversigt. Aars Ligesom Krigsluen i de senere Aar har trukket sig fra Syden til Norden, saaledes synes nu ogsaa een af de nordligste Stater i Europa, Sverrig, at tildrage sig Verdens Opmærksomhed ved politiske Særsyn, som altid blive vigtige, om end deres middelbare, deres større eller mindre Jndflydelse paa den europæiske Politik ikke saa let eller saa strax lader sig bedømme. Da Sverrig, kun agtende paa Dyd, Talenter og Aandstorhed, valgte en Prinds, der havde gjort sig navnkundig ved at kjæmpe imod det og fordrive dets Hære fra sit elskede Norges Grændser, til Tronarving, da forbausedes Europa, da kaldte man denne Handling stor og uhørt i Verdens Aarbøger, værdig en Nation, der endnu bestandig, skjønt svækket ved Krige, bliver sine Fædres Caracteer tro, og en Første, der ved sine Daad forevigede Mindet om Sverres og Einers Bedrivter. Men da det sørgelige Budskab kom, at denne almindelig elskede og hædrede Prinds, som Dyden og Fortjenesten havde kaldet til Tronen, neppe et Aar efter at han havde betraadt det Lands Bund, som uopfordret og utilskyndet, men frivilligt og af egen Drivt, havde indkaldet ham som Tronarving, var død i sin Alders skjønneste Vaar, midt i sin Virkens herligste Øieblik, da et Rygte, der, som en usynlig Torden kullede fra Land til Land, fra Folk til Folk, udbredte den Mistanke, at hans Død var foraarsaget ved Gift, da gjenlød overalt Sorgens Toner, og alle oplyste Stater ansaae dette Tab for et fælles Nationaltab. Dog yttrede Virkningerne af dette Rygte sig først og mærkeligst i Sverrig selv. Uagtet de Læger, som havde aabnet Kronprindsens Liig, enstemmigen havde bevidnet, at hans Død var foraarsaget ved Apoplexie, hvortil det Ulykkelige Fald af Hesten endnu skulde have bidraget end mere, og uagtet det medicinske Collegium bekræftede dette Vidnesbyrd, opkom dog ved Ligets høitidelige Jndførelse i Stockholm den 20 Junii en alvorlig Urolighed, som dog blev dæmpet efter at Garnisonen havde skudt blandt de sammenstimlede Skarer, og efterat den i den nyere Svenske Historie saa bekiendte Grev Fersen, der som Rigsmarskalk fulgte Liget, var ynkeligen bleven myrdet. Den Svenske Regjering har derpaa ladet optage et Politieforhør, for at undersøge Aarsagerne til hiint foruroligende Rygte; men "for ikke aabenbar at krænke Samfunds-Lovene, og ved Jnquisition at formere Anklagelsen, ere de Personer, som ved Forhøret havde forklaret hvad de vidste, ikke blevne hørte paa Eed; thi efter Justitskantslerens Formening syntes deres udmærkede Deeltagelse i Rigets almindelige og smertelige Tab af sit Fremtids Haab noksom at borge for Sandheden af deres Udsagn. ikke hos en eeneste af dem, siger han i sin Jndberetning til Kongen: er bemærket mindste Kundskab om Anledningen til Mistanke om Dødsaarsagen. Om de Personer, som vi have endnu tilbage at holde Forhør over, kunne give nogen Oplysning, vil Undersøgelsernes Fortsættelse udvise. Dog vil det neppe kunne ventes, at disse skulle være bedre underrettede end de forrige, da de havde langt mindre Leilighed end hine til at nærme sig Prindsens Person." For imidlertid "at faae opdaget om nogen forbrydersk Mellemkomst har forvoldet eller medvirket til Prindsens Død, har Kongen udlovet en Belønning af 20,000 Rdlr. Bco. for den, der angiver noget, der kan lede til lovgyldigt Beviis for at dette Dødsfald skulde være skeet ved forsætlig Medvirkning af nogen, hvem det end maatte være."