Berlingske Tidende, 1812-05-01
J en saa afgiørende Tidspunkt for Udviklingen af de offentlige Anliggender, da maaskee fremmede Beregninger have havt til Formaal at tilintetgiøre Mine og Eders forenede Bestræbelser, burdJeg søge at afværge alt, som kunde virke paa Eders Beraadslagningers Frihed. Flere vigtige Aarsager bekræftede den Beslutning hos Mig, at forlægge der i Stokholm berammede overordentlige Rigsdag dertil. Har endskiøndt den Giæring og Uorden, som for meer end 2 Aar siden var Hovedanledningen til et lige Skridt fra Min Side, givet Plads for en ydermeere befæstet Orden, og en ved alle Leiligheder, ligesom ogsaa ved fornævnte Begivenhed, hos Stockholms agtværdige Borgerskab prøvet Troskab og Hengivenhed mod Kongen og Lovene, et Vidnesbyrd Jeg med lige megen Glæde og Ret skylder at 9de Jndvaanerne i Min Hovedstad; saa holder Jeg Mig alligeveforvisset om, at hver fordoms frie Mand, allene med Hensyn paa Tidens Begivenheder, vil indsee de Aarsager, som ligge til Grund for Rigsdagens Flytning, samt finde at de ene og allene have Rolighed og Skyndsomhed med Rigets Stænders Berraadslagninger til Formaal. Eder tilkommer det nu, Gode Herrer og Svenske Mænd, at svar til Nine billige Forventninger, at belønne den Fyrstes Møje, som lige nær Mit Hierte og Min Throne, har styret Fædrelandets Anliggender i den lange Tid, da Mit Helbreds vaklende Tilstand er tillod Mig at deeltage i samme; som da med kraftfuld Haand vidste at gienoprette den indvortes Orden, berolige vildledede Gemytter, vække en savndesset Nationalaand, gode Liv og Bevægelse i Statens offentlige Anstalter, Fortrolighed og Tillid i Medborgeres Hierter, som tilbagegav i Min Haand et fredet og agtet Rige, allene varm for Min og Fosterlandets Ære, og dermed altid forbindende sin egen, har paalagt Mig og Eder en fælles og hellig Forpligtelse til ei at svige hans ædle Haab: af ham at lære Opoffrelsernes store Exempel, og den Sielens rolige Myndighed, som byder over Farerne. Gode Herrer og Svenske Mænd, Jeg slutter til de Følelser, som oplive Eders Hierter, af det der foregaaer i Min egen Siel i denne høitidelige Time. J skulle ledes af samme varme Jver for Fædrenelandet, som fulgde Eders gamle Konge i Fredens Dage og under Krigens vexlende Skjebne. J skulle vise Eder værdige den selvstændt, ge Gave et skiærmende Forsyn forlenede Eder og Riget i den ædle Fyrste, som staaer ved Min Side. J skulle følge hans Spor og adlyde hans Røst; thi Eders Ære og Eders Frihed er hans eneste Formaal. J skulle fierne fra Eders Beraadslagninger alle eensidige Lidenskaber, alle Partieaandens Attraaer, der ei kunne sammenes med Statens almene Fordringer. J skulle indskrænke Eders Ærelyst og Eders Kraft til det alvorlige Forsæt : at leve og døe som svenske Mænd. Allene ved en saadan Tænkemaade kan Sverrig, hvilende med Tryghed paa sine Sønners Mod, og oplivet af Min Søns ærefulde Navn, fra sine selvstændige Fieldes Tinde, med roligt Sind, see Forstyrrelsen uden for dets Enemærker, Lykken og Friheden i dets eget Skiød, Denne dyrebare Fordeel være det eneste Formaal for vore Bestræbelser. Det svenske Folk har fæstet sine Blikke paa Mig og Eder ; den skal ei sviges i sin billige Forventning af en Konge, som aldrig har taget i Betænkning at opoffre for sit Fødeland et rolige Live Glæder, og en, efter overstande Møisommeligheder, allerede vunden Havn. Dette Mahøitidelige Løvte, som indeholder Mit faste Forsæt, til at Trøds for udvortes truende Udsigter og muelige indvortes Attraae, be. Haand i Haand med Min Søn, at opholde dette ældgamle Riges Frihed og Selvstændighed, paalægger Eder, Gode Herrer og Svenske, Mand, en forøget Forpligtelse til villigen og med Enighed at med til virke til dette Maal; - ligesom ogsaa et evigt Ansvar, om J et tes følge det Kald J bør finde i det svenske Navns Ære, Eders Fædres Minde, Eders Sønners Frihed og Eders Konges Exempel. Jeg forbliver Eder, Gode Herrer og Svenske Mænd, alle i Almindelighed og hver i Særdeleshed, med al Kongl. Naade og Pudest vel bevaagen.