Corsaren, 1841-10-15
Kvindens Emancipation. "Gode Hr. Corsar! Fat ikke ilde Tanker om mig, fordi jeg saaledes henvender mig til Dem som en mig aldeles ubekjendt Mandsperson, men betragt snarere min Dristighed som et Beviis paa den Tillid, den ikke alene jeg, men mange unge Damer her i Byen nære til Dem, fordi De ved alle Leiligheder taler saa varmt for Frihed, hvorved vi have forstaaet ogsaa Frihed for os. De alene har været ædelmodig nok til at erklære, at De hellere end ene være fri vil mangle Friheden, og derfor betragte vi Dem som vor eneste Bundforvandte i den Kamp, vi nu agte at begynde for at gjennemsætte Kvindens Emancipation. (For at vise Dem, at det til Gjengjæld heller ikke skal mangle Dem paa Understøttelse fra vor Side, tilmelde vi Dem, at vi, fire Damer i Tallet, have slaaet os sammen om at holde Deres Blad.) Vi nære desaarsag det tillidsfulde Haab, at De i et af Deres nærmeste Nr. vil efter de 3deer, som vi paa vedlagte Stykke Papiir have nedskrevet, indføre en Artikel, hvorfor De da vil erhverve Dem vor varmeste Erkjendtlighed. Deres hengivne.... ja - Navnet faaer De ikke at vide, for saa kunde De jo sætte det i "Corsaren". C. Sk. Glem nu endelig ikke at skrive en saadan Artikel. Vi længes uhyre efter den. 2den C. Sk. De kan aldrig troe, hvor vi længes efter det Nr. af "Corsaren", hvori det kommer til at staae." Vi bleve i visse Maader satte i Forlegenhed ved at modtage dette Brev; thi, fordi vi forlange Frihed for Mandfolkene, derfor kunde det jo ikke falde os ind, at Mandfolkene skulde tilstaae Kvinderne Frihed. Frihed er Noget, der er godt at have selv, men ikke at give bort. Da Sagen forhandledes i Redactionen, vare ogsaa Flere af den Mening, at man skulde erklære disse Ønsker for ubetimelige og blot gjøre den (som vi formodede) elskværdige Brevskriverinde opmærksom paa de moralske Garantier, som Damerne have, saa at det var høist urimeligt af dem at forlange statsretlige dito. "Det var jo slet ikke! vist, at de vare modne til en saadan Frihed"; yttrede Nogle; "i ethvert Tilfælde", sagde Andre, "burde man gaae varsomt frem." "Man kunde i det Høieste gjøre en Prove, tilstaae Kvinderne en raadgivende Indflydelse. Derpaa maatte man bygge videre." - "Ja," udbrøde herved Nogle; det vilde være rigtigt. J Førstningen forkastede man da alle deres Raad og handlede tvertimod dem; efter nogle Aars Forløb kunde man engang imellem følge et Raad; imidlertid vilde maaskee hele Lysten til at give Raad falde hen af sig selv, og saa var den Fare for Mandfolkenes Magt forbi." "Men, naar de nu ikke ville finde sig heri?" indvendte igjen Nogle med betænkelige Miner. "Finde sig?" svaredes der, "ho, lad det være godt. Bestaaer Politiet af Mandfolk eller Fruentimmer? Det skal nok lære dem mores. Desuden kunne vi saa ogsaa leie "Dagen" til at skjælde dem ud og give dem et slet Rygte. Det vil kue dem; thi Damer kunne ikke taale at faae et slet Rygte." Kort. Vi kom ret til at fole, hvor furt det falder at opoffre Magten, og hvor mange Krumspring man kan gjore for at undgaae det. Men tilsidst fremstod et Medlem (der nylig er blevet forlovet), talte i begeistrede Udtryk om Kvindens Dyder, om den Urimelighed, der er i at udelukke den ene, og maaskee den bedre, Halvdeel af Menneskeslægten fra Deelagtighed i Menneslægtens Anliggender o. s. v., saa at vi dog bleve bevægede til at tage Sagen i nærmere Overveielse. Vi gjennemgik nu de med Brevet fulgte "Ideer", der indeholdt en Gjendrivelse af de Jndvendinger, som kunne gjøres imod Kvindens Emancipation, og som tilsidst fuldkommen overbeviste os. "Først og fremmest", havde Forfatterinden bemærket, "er der Biblens Udtryk: at Kvinden skal være sin Mand underdanig. Herpaa lægge Anti-Kvindeemancipationisterne - jeg bruger en engelsk Maade at udtrykke mig paa; det har jeg lært af Hr. Repp; jeg veed ogsaa, at mine Bestræbelser kaldes en Agitation - en stor Vægt. Men for det Første maa det bemærkes, at vore Modstandere beraabe sig paa en Bestemmelse, som næsten er traadt ud af Kraft, ja, som endog i utallige Huusholdninger i Gjerningen er bleven afløst af den lige modsatte Bestemmelse, hvortil Talemaaderne: "at staae under Tøffelen" m. fl. sigter. Og dernæst paastaaer jeg, at hiint Lovbud slet ikke er meent saaledes, som Anti-Kvindeemancipationisterne fortolke det...." Her bleve vi grebne af en mægtig Forbauselse over Brevskriverindens Dristighed i at fortolke. Det kan ikke være muligt andet, end at hun har læst Orsteds Fortolkning af Ordet "derved" i Bankoctroien. Dernæst - vedbliver den skarpsindige Correspondentinde - maa man ikke glemme, men tvertimod noie lægge Mærke til, at de Ord: "Kvinden skal være sin Mand underdanig" udsagdes, da Adam og Eva levede alene paa Jorden, da altsaa Menneskeslægtens politiske Udvikling endnu ikke var skreden saa langt frem, at der kunde være Taleom statsretlige Garantier for Kvinden." Jndrømmet. Forfatterinden gik nu over til at vise, hvorledes Kvinden slet ikke mangler Dygtighed til at deeltage i alle politiske Anliggender lige saa godt som Mændene. Alt, hvad deri sagdes, fandt vi ligeledes fuldkommen rigtigt, og vi tillade os derefter at levere følgende Beviser. Kvinden duer til politisk Taler; hun er deri uovervindelig og anvender forholdsmæssig faa Kræfter. Hvo har nogensinde kunnet modstaae "to skjønne Oines Veltalenhed?" - Man vil indvende. herimod, at en Dame altsaa fra Talerstolen kunde bevæge Kammeret, Huset, Forsamlingen (eller hvad det nu skulde være) til de urimeligste Beslutninger; men ingenlunde! Man stillede to andre "skjønne Øine" af modsat politisk Troesbekjendelse derimod, og Sagen vilde altsaa dog tilsidst afgjøres ved Grunde og logiske Beviser. Og hvad nu angaaer Kvindens Evne til at fremføre logiske Beviser, da er det bekjendt, at Damerne netop ere i Besiddelse, af en Logik, der aldeles confunderer Modstanderen. Dernæst vilde Damerne danne et fortræffeligt Auriliaircorps i den offentlige Discussion gjennem Pressen. Hvo kan saaledes som en Dame bibringe Modstanderen fine Hib, alludere, ironisere ikke at tale om Udspeidningen af Modstanderens Planer. J denne sidste Henseende vilde Damerne ogsaa afgive fortræffelige Ministre. Vi skulde havt en Kvinde til Minister 1807! Hun vilde have opdaget Engelskmændenes Planer paa vor Flaade. Vi havde ingen Kvinde til Minister, Ministeren var et Mandfolk, og - Flaaden tabtes. - Til Finantsminister kunde Jngen bedre vælges end Damer, formedelst deres erkjendte Sparsommelighed (Juveler og Pynt maatte dog forbydes for Statskassens Skyld). Jntet glat Fruentimmeransigt fik da Gratialer - tvertimod! et saadant Ansigt fik netop ingen Gratialer o. s. v. Det forstaaer sig, at Damerne burde være frie for Cavalleritjeneste og vistnok i det Hele for Krigstjeneste, med Undtagelse af Feldtherreposten. Til Feldtherre burde altid vælges en Dame, thi hun vilde forstaae at forfølge sin Seir. Dog den mere detaillerede Udvikling af Planen, hvorfor vi, som man kan see, nu ere fuldkommen vundne, kunne vi passende opsætte til en anden Gang. For denne Gang slutte vi altsaa med at opfordre til en almindelig "Agitation" for Kvindens Emancipation og indbyde de ærede Damer til at reise sig en masse. Vi haabe, at de til Gjengjæld for, at vi have reist Spørgsmaalet, ville have os i taknemlig Erindring, naar de komme i deres Herlighed.