Norske Intelligenssedler, 1763-06-08
Oeconomiske og andre Efterretninger. efterskrevne er befunden og proberet at være godt baade til at conservere friske Faar eller Saufver, item at hielpe naar Svaghed imellem Faarene anstikker, hvilken for det meste kand ansees som en Pest imellem disse Slags Creaturer, da naar Svaghed iblandt dem antændes, de nesten alle uddøer, og kand, næst Guds Hielp, forekommes paa følgende Maader: 1.) Maa man om Sommeren naar Faarene gaae paa Træet, som det kaldes, eller paa Græsning udi Marken, at naar der kommer Regn eller stærk Blæst, Faarene da maae blive indjagede i Huusene, i sær de unge og Lammene, saa at de ikke gaae meget i Regnen, thi Vandet skader dem sønderlig, og i Sær ved det, at de æde det i sig tillige med Græsset, fordærver Jnvoldene, hvor det bliver staaende og foraarsager Faarene Svaghed; derfore skal paa mange Stæder sees, at Bonden, paa Træet eller hvor Faarene, om Sommeren gaae paa Græsning, har sat et Giærde med Tag over, hvorunder enten Faarene naar det regner eller blæser stærk, saa begiver de sig derhen for at have Lye. 2.) Naar Faarene og Høsten skal indsættes, bereedes Faarestien saaledes, at man tager Toll-Furu kaldet, og om den ikke haves, da andet Træ, som hugges firkandtet, og sættes 3, 4, 5, 6 og fleere op i Veiret udi Stien, baares tædt med Huller paa Kanter, udi hvilke Huller man tilbereeder følgende: Almindelig Muur Leer, saa meget som synes fornøden at være, derimod 3 Deel Salt, nogle Laurbær og guult Svovel; hvilket slaaes tilsammen, at det bliver som en tyk Dey, vil man tage noget Terbentin deriblant, skader det ikke; hvilket man enten med en Muur=Skee eller andet Jnstrument, indtvinger i de baarede Huller, dog ikke høiere end Faarene kand naae dertil, og naar Stien ophøies formedelst det Foer, som gives Faarene, saa og deres Møg eller Skarn, fyldes Hullene, da man skal fornemme, at Faarene holde sig ved disse Stokke, og slikker paa det i Hullerne indslagne. Naar Faarene sættes ind for Alvor om Høsten, maae dennem ikke gives. gives Vand oftere end hver 4de eller 5te Dag, som dog ikke maae være gandske kaalt; thi de have Vædske overflødig hos sig, fornemmelig om de har gaaet meget ud i Regn Vejr. Deres Foeder, naar de først indsættes, skal være Halm, svart og hvidt Ohre-Løv, som baade er sundt for dem og tørker Vædskerne ind hos dem, naar de saa ere forrede 6 til 8 Uger, kand man give den Høe, dog ikke Vand uden hver anden Dag; thi det er befunden, at jo mindre Vædske et Faar drikker, jo bedre det trives, Exempel derpaa findes, at naar Faarene om Sommeren gaae paa Træet, i sær hvor der er stærk Leer-Jord, at de meest opholde sig ved Leeren, om endskiønt der paa andre Stæder i Jorden staar mangfoldigt Græs, og de Saufve, som har haft saadan Græsning, ere befundne at være baade feedere og friskere naar de ere slagtede, end de, som har haft stærk Græs Havn. Saadan Omgang skal give friske Faar, følgelig brav Uld paa dem. Vædderen eller Sauf-Bokken, fornemlig Gield-Væddere taale meere ont Veir end Giemmerer, eller Hun Saufverne. Vædderne maae slippes tiilig til Faarene og Høsten, at Lammene kand fremkomme sidst udi Februarii eller først udi Martii Maaned, paa det at Lammene kand have nogen Styrke eller Førlighed, naar de skal paa Græsset, da derved haves den Fordeel, at Faarene om Sommeren kand mælkes uden Lammenes og Faarenes Skade, til LandMandens Fordeel, og derved den kaastbare Faare-Melk, saavel her i Landet, som paa andre Stæder, kand faaes. Continuationen følger næste Uge: Fortsættelsen af det Moralske Stykke udi No. 1. Kand man kalde den med Billighed en Helgen, som hænger paa Hovedet for Folkes Øjne, men synder for Guds Aasyn med opragt Hals og Haand. Eller kand man sige: at den er en ugudelig, som man finder Fejl hos, naar man sigter hannem igiennem det fine Sold, og passerer dog for en reen i en høiere Dommeres Eragtning. Og dog giør man saadant daglig. Jeg veed ikke, hveden den Bestaling er, eller hvor den er underskreven, dens dato erindrer jeg mig endnu mindre, som giver nogen noget Privilegium paa at være andres Dommere i saadant Tilfælde. Det er jo dens egen Lykke, der er bedst, og har de mindste Fejl. Der lider ingen i en andens Klæder, som ikke har været med en andens Synder. Enhver faaer nok svare for sig selv, og lide, som han lever til. Man gjorde derfore bedst efter Fornuftiges Tanker, at man aldrig gik uden for sig selv, eller sadte Foden uden for sin egen Dør for at mæstre andre, og gribe efter sin Broders Strube, førend man var selv sikker om: At der var ingen Bielke i ens eget Øje at see, og ingen U-dyd hiemme at faae fatt paa; at der var intet som enten behøvede at uddrages eller at afskiæres. Men da saadant Huus eller saadan Person ikke efter spitsfindiges og skarpseendes Vindue er at søge og mindre at finde under Solen; saa synes mig: At denne Øjen Øjen-Salve skulle være og blive almindelig probat og tienlig, som den vise Solon recommenderer i saa høi en Grad, Kiend Dig Selv. Dette er et nyt og et vist Raad for alle selv kloge og selv gode Personer; men det er dem en vidderlig Medicin; De klager, aldrig over Synet, naar de skal have Salven; Ulykken er: De synes selv at de ere sunde, men de troer ikke, at de ere blinde, eller har en Star paa Forstandens Øje, som andre observerer.