Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1841-09-30
Odense. Man læser kun sjeldent Noget og Sorø, Akademie og naar Man træffer paa Noget, saa indeholder Artiklen for det Meste kun misbilligende Yttringer, og dog har Akademiet siden det i 1822 opstod som Phønix, som en ganske ny Fugl, der i sin Rede moderligt optog ogsaa Borgernes Afkom, vistnok virket ligesaa hæderligt, som andre offentlige Jnstituter, anlagte til Fordeel, Staten. Naar Akademiet efter sin Gjenopreisning vil afholde sit 25-aarige Jubilæum, vil denne Fest vistnok bivaanes af mange Børn, der ikke have gjort deres Moder, Skam. J den famsse Kalkarske Pennefeide ifjor tog Prof. Hjort, nomtvistelig i sit Fag en af de fortrinligste offentlige Lærere, (om huskes rigtigt i Kbhosten), tilorde, for at vise, at et Professorat i Sore ikke er noget Sinecuren; og visseligen har Hjort Ret. Det Standpunkt, hvorfra Sorø Akademie maa ifølge Testators Villie og derpaa følgende kongelige Sauction, betragtes og bedømmes, dette Standpunkt synes det at Enkelte i dette Øieblik ikke have Lyst til at betræde. En Director gaves der ved Akademiet, Een, der i sin Tid muligen blev miskjendt, netop fordi han arbeidede i den saakaldte, humanistiske Retning; denne Mand afløstes af Eftermænd, hvis Principer ikke ere Red. fuldelig bekjendte. Under det Tauberske Ministerium - (Red. tillader sig formedelst Vane at bruge denne redactionelle Benævnelse) - gik Alt i den selvsamme Tone, der senere med de tilbørlige Modificationer have klinget fra Realskolernes Sale; Tauber var ingen Bogorm; han saae dengang med Hensyn til Pædagogiken 15 Aar forud for Andre: selv grundigen videnskabeligt opdraget, hadede han Praxis i det Mindste – ethvert Anstrøg af latinsk Magisterpedanterie. Tauber, hvis videnskabelige Færd og hvis (ofte miskjendte) Virken forhaabentligen langtfra er tilende, han opfattede rigtigen den Jdee, som Testator og formodentlig ogsaa Universitetsdirectionen havde ønsket realiseret. Og virkeligen var dengang Tonen blandt Disciplene anderledes, end under de senere Ministerier, hvor der efter Disciplenes Udsagn anvendtes Fængselsstraffe o. s. v. Det kjendte Tauber ikke til. Naar han straffede, brugte han Alvor i sit Ansigt, men ikke Svøben i sin Ræve, og derved udrettede han Meget. Unge Lærere ved Akademiet, som dengang muligen ønskede Tan ber af Veien, have maaskee senere forandret deres Tanker; det er vanskeligere at tænde et Lys, end at slukke et andet, især naar Man ikke har de nødvendige Apparater, Staal, Steen, Svamp og Svovlstik paa rede Haand. Nu er Tauber glemt af Universitetsdirectionen og af mange Andre, kun ikke af hans taknemmelige gamle Disciple; nu rakker Man ned paa Akademiet, skjøndt dets Freqventser langt betydeligere end det i sin Tid ligesaa berømte Herlufsholmske Jnstitut, og dog staaer Herlufsholm nu under den selvsamme kraftige Mands Overopsigt, som fordum Sors! Og dog tæller Akademiet, der endnu med Veemod mindes den hedengangne Christian Wilster, Lærere, der i Navnkundighed endog tildeels kunne overgaae den Afdøde, Og saa hører Man Forslag om at Man skal fratage Akademiet dets Penge, for at anvende dem i en anden Retning, Hvad maa da en gammel Soraner tænke! - Disse Tanker opstod uvilkaarligen hos Red., da han saae, at Aarh. A. havde fra Sorø modtaget et Stykke, overskrevet En slappet Skoledisciplins fordærvelige Følger, og undertegnet En Borger i Sorø, hvilket Stykke imidlertid Aarh. A. ikke vil optage for Jndsenderen enten opgiver sit Navn eller paa anden Maade garanterer Paalideligheden af de i Artiklen indeholdte faktiske Data.