Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-01-20
Fra Chefen af Briggen Ørnen, CapitainLieutenant Polder, er indløbet Rapport af 20de October f. A. Ørnen" forlod Rio Janeiro den 21de September og ankrede paa Montevideo's Rhed den 1ste October. Dens Ankomst var til almindelig Glæde for de danske Jndbyggere og Skibsførere, hvis Jnteresser under de derværende Omstændigheder muligen kunne blive udsatte for Fare. Efter Forhandling med Consulatet havde Chefen besluttet at blive paa Rheden indtil October Maaneds Udgang for, i fornødent Fald, at kunne yde sine Landsmænd Beskyttelse. Hvis da ingen Forandring, var indtraadt i Forholdene, agtede han at gaae til Buenos=Aires, for at udføre den ham derhen givne Mission; dog at han vilde være istand til at handle efter Omstændighederne, ifald Noget skulde forefalde ved Monteviden. Af det ikke ringe Antal danske Undersaatter, der findes bosatte i Republikken Uraguay, saavel paa Landet som i Staden, Montevide, ere, efter Chefens Rapport, 50 Jndivider, hvoraf omtrent Halvdelen med Familie, indskrevne i Consulat=Bøgerne, som Kjøbmænd, Haandværkere, Jordbrugere, m.m. Den 8de October og de 5 følgende Dage blæste det en Storm af Sydost og vestlige Vinde, gjennem Syd. Briggen var nødt til at stryge sine faste Stænger og Under=Ræer, og have 2 Ankere i Bund. Der paa Rheden skeete ingen Skade, men ved Buenos=Aires dreve 17 Skibe iland, hvoraf ingen danske; af disse skulle kun to have lidt Havari. (Fædrel.)(Fradet Nordslesvigske.) Jblandt de mange sørgelige Synderligheder, som de slesvigske Forhold afstedkomme, hører ogsaa den, at i Nordslesvig med dansk Befolkning beskikkes igjennem det slesvig-holstenske Cancelli tydske Præster, der Jntet kjende til det danske Sprog eller til dansk Literatur, og som derfor blive aldeles fremmede for deres Sognefolk. De blive saaledes uden Nytte, baade i Kirken og udenfor samme. Vel skulle de prædike Dansk, men de kunne ligesaa godt paatage sig at prædike Chinesisk, thi Prædikener, skrevne paa Tydsk og oversatte paa Dansk efter et Lexicon, uden at Oversætteren har nogen Jdee om det danske Sprog, og derfor troer, at man ligesaa godt kan lade Christus staae op af Grøvten som opstaae af Graven, og andet lignende meningsløst Dansk, maa aldeles holde Menigheden fra Guds Huus. men hvortil da beskikke Præster, Den krænkede Nationalitet reiser sig derfor i Nordslesvig og fordrer Præster og Skolelærere med dansk Modersmaal, og da uagtet de stedfindende Hindringer for Befordring til Embeder, dog endnu en Deel slesvigske Theologer studere ved Kjøbenhavns Universitet, synes det rigtigst, at der ogsaa igjennem Collegialtidenden blev givet dem Underretning om de ledige Præstekald i Slesvig, hvortil de fortrinlig burde have Adkomst. Jmidlertid ville Bønderne i Nordslesvig ogsaa selv bidrage til at bekjendtgjøre de ledige Præstekald, og saaledes meddeles herved Underretning om, at ved Pastor Bruuns Død er et godt Præstekald blevet ledigt i Halk, ved det lille Belt. Jndtægterne opgives til over 1600 Rbd., ny Præstegaard, ikkun en Kirke, yndig Egn, aldeles dansk Befolkning. Ulykken er imidlertid, at Præstekaldet hører til de fede, og at altsaa Tydskerne hænge paa hos deres tydske Superintendent og det tydske Cancelli. Bønderne spørge imidlertid, hvorlænge skulle disse unaturlige, utaalelige Forhold vare; og skulde Danmarke Konge ikke kunne modstaae al denne Tydskhed og sætte sin Villie igjennem: at danske Menigheder erholde danske Præster, nemlig saadanne, som have underkastet sig Embedsexamen ved det eneste danske Universitet. (Fædrel.)Der er meddeelt os en Historie om en Fanges Behandling i Ærøeskjøbing af en saa oprørende og umenneskelig Beskaffenhed, at vi meget vilde betænke os paa at optage den, hvis vi ikke vare fuldkomment overbeviste om vor Beretnings Paalidelighed. Factum er følgende: En Arrestant, der var dømt for en Forbrydelse, og da han havde appelleret Sagen, hensad i Varetægtsfængsel, blev paa Grund af nogle Optøier, han havde begaaet i Fængslet (han havde udkastet sine Sengeklæder af Vinduet, fordi de vare befængte af Utøi) af Retten i Ærøeskjøbing dømt til at hensidde 5 Dage paa Vand og Brød. Denne Straf forstærkedes ved at Arrestanten hensattes paa en Natstol med nedknappede Beenklæder og blev bunden til Stolen med 1 Rem over Brystet, 1 Rem over Maven, 3 Remme over hver Arm og hvert Been, saaledes at han ikke kunde røre sig, og dette i et koldt Fængsel i Juledagene, hvorfor han ogsaa efter den udstandne Straffetid, som derhos blev forøget med 1 Dogn paa sædvanlig Fangekost, med forfrosne ophovnede Been, ikke var istand til at bevæge sig, men maatte bæres her i Sengen. Det er allerede en haard Straf for et Menneske, der kan røre sig og saaledes vedligeholde den naturlige Varme, at udstaae 5 Dages Vand og Brød Straf om Vinteren i et koldt Værelse, men kommer nu til den øvrige Grusomhed, at Dør og Vindue holdtes aaben, som en Følge af, at Vægteren, der var inde i Værelset hos ham, ikke kunde udholde den Stank, hvormed Fængslet var befængt, og at Utøi, hvorimod den ulykkelige Bundne var aldeles værgeløs, saa at han maatte bede Vægteren, om at hjælpe sig imod det, plagede ham i en uhyre Grad, og at den Piinte derhos var udsat for Pøbelens Spot, saa vil man ikke undres over, at Naboer og Gjenboer baade Nat og Dag besværedes af hans Smerteshyl, men snarere over, at hans Plagere ikke have løst ham som Vanvittig ud af disse frygtelige Pinsler. (Fædrel.)¬