Aalborg Stiftstidende, 1833-05-25
Den lissabonske Hoftidende indeholder Forordninger af D. Miguel om at aabne Subskriptioner til Fordeel for den Fattige, medens Cholera grasserer; dernæst indeholder samme ogsaa en Liste paa de Jndivider, hvis Eiendomme ere confirskerede, fordi de ikke have villet bidrage til det tvungne Laan, Paa selve Krigsskuepladsen er intet Nyt passeret, men man vil i England have Underretning om at alle Sir Stratford, Cannings Forsøg paa at bevirke et mindeligt Forlig mellem Brødrene ere mislykkede og at Marschal Solignae snart vil prøve et afgjørende Skridt. De tyske Universiteters Fremtid. (Slutning.) Sæt at de tyske Regjeringer følte sig foruroligede ved Fortsættelse af Lærefriheden paa Universiteterne, saa var dette dermed ikke altid afgjort, at der gaves et Middel herimod, thi ikke alle Onder ere helbredelige. Uden imidlertid at tage Hensyn paa den vigtige Lærdom, som Demosthenes gav sine Atheniensere, idet han sagde, at det er Barbarernes Skib at dække sig der, hvor man sidst blev angreben, medens den fande Cultur derimod har det Heles Sikkerhed for Øie, saa er det i det Hele en Vildfarelse, at kræve særegne Recepter for ethvert Symptom af Upasselighed. Afskaffer man Univerfiteterne, saa maa man sætte andre Dannelsesanstalter i sammes Sted. Skulde disse alle være indrettede for den praktiske Dannelse, saa vover man at gjøre en Rift i den menneskelige Aands Natur, indfører en slet Lærdom istedet for en god, og ved alle hine Omkostninger og al den Møi vinder man kun tusinde Polytechniker, hvis Arme ere desto farligere, jo mindre de holdes i Tømme ved nogen Lov som indre Dannelse har foreskreven. Man vil indskrænke Læren og meere foreskrive hvad det skal læres. Nu vel, hvis man kan finde Redskaber dertil og Ører, som ere villige til at høre paa paanødte og opplapprede Læresætninger. Men Ungdommen, som den er vilde læse imellem Linierne paa det med Øvrighedens Seg forsynede Hefte og af Hjertet foragte slige Lærere og en sligt Carricatur af Videnskaben. Man opnaaede altsaa Intet, uden til saa mange Tidsonder at tilføie Hykleriet. Men man tør ogsaa troe, at de Mænd, paa hvilke det egentlig kommer an, som udgjøre Kjernen af den videnskabelige Dannelse i Tyskland og hvis Navne det ikke er nødvendigt at anføre, da Enhver kjender dem, hellere ville gribe til Spaden og Hakken, end lade sig forvandle fra Videnskabens Præster til dens Degne. Altsaa en nærmere Opsigt med de Studerende, Denne indføre man, dog uden at gaae ud fra den Forudsætning, at Pluraliteten af de Studerende ere angrebne af den Sygdom, som man med Rette forfølger. Hvo som noget nærmere kjender Studenterlivet, veed, at Raaheden er den farligste Fjende af deres Vel, langt farligere end alle falske Theorier; han veed ogsaa, at det Ord, der anbefaler Maa behold og Sædelighed, endnu stedse finder Gjenklang og at Kammeraternes Agtelse ikke følger den lidenskabelige Politi sker og Slagsbroder, men den Tænksomme og Flittige. Jkke destomindre holde man Opsigt, eftersom slemme Gierninger lere bedrevne, skjønt efter vor Mening (hvilken vi ikke vil opgive, før det Modsatte bevises) mere ved strafværdig Eftergivenhed og letsindig Deeltagelse hos de Fleste, end ved en vidt udbredt Sammensværgelse og planmæssig Mordlyst hos Mange. Man holde derfor Opsigt, dog uden ved Bagtahielse at undergrave Forholdet mellem Lærere og Disciple Vil man nedlægge Jurisdictionen og Disciplinen i andre Hænder, Vel - de allerfleste Professorer ville deri see en Velgierning, en personlig Lettelse for en stor Byrde, Befrielsen fra et Ansvar, der ved en Mistydning, som ei engang passer med Skolealderen, udstrækkes til alle Lærerne. Men, man see tillge til, at man ikke, følgende en ugrundet Mistillid, skal forværre de Studerendes Forhold paa en Maade, der ikke lader sig oprette og lade de Kræfter blive ubenyttede, som formedelst deres Bekjendtskab med Personer, og Omstændigheder ere mest skikkede til ved Kraft og Maa behold at beherske de vanskelige og aldrig ganske afværgelige Forhold, til hvilke Dueller og Foreninger henhøre. Vi vilde tvertimod efter vor Overtydning raade til at vende tilbage fra den kunstig indviklede Lovgivning, der i sin bundne Tilstand hverken formaaer at byde eller forbyde saaledes at det ret passer, til den disciplinariske Bane, opfordre de Lærere, som hertil maatte have en fortrinlig Duelighed, til at opofre sig for denne frugtbare Virksomhed, nedlægge en betydelig disciplinarisk Myndighed i deres Hænder og i det Hele arbeide mod den Tilbøielighed mere at være Skribent; lend Lærer og mere Lærer paa Cathedret end Lærer og Hielper i en snævrere Kreds.