Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-07-01
Forfatteren af disse Udladelser har havt Leilighed til at studere og sammenligne adskillige ældre og nyere Sprogs erkjendte Mesterværker. Han veed saa omtrent, hvad der kan fordres og ydes i den Henseende; men har aldrig havt Leilighed til egentlig at klage over vort Sprogs Fattigdom. Det mangler intet uden Dyrkere. Det har Rigdomme nok, men der findes kun faa, som forstaae eller ønske at benytte sig af dem. Et Sprog, hvori en Evald har kunne skrive sine udødelige Værker, kan desuden umueligt være fattigt. - Men førend vi gaae videre maa vi først bestemme Begrebet om et Sprogs Fattigdom og Rigdom. Et egentlig rigt Sprog - det vil sige rigt paa Ord af egen Malm - existerer der ikke. Det ene Sprog har bestandig maattet laane af det andet, og selv de allerældste have atter maattet laane af andre, maaskee aldeles forsvundne Tungemaal. Jo mere et Sprog endnu besinder sig i sin Barndom, desrigere er det paa allegoriske Udtrykke. Saalænge Menneskene ikke see sig istand til at laane Ord af andre Sprog, der ere beslægtede med deres, maae de umiddelbar laane Ordene af Naturen og de Gienstande, der paatrænge sig deres Jndbildningskraftaf denne Aarsag har man ogsaa antaget, at Poeste er ældre end Prosa. Blandt de Sprog, som i dette Tilfælde meest have maattet laane sig frem, er unegtelig det Engelske og Tydske Dersom de skulde betale enhver sit, vilde de maaskee være de fattigste Tungemaal, vi kjende. Et Sprogs Rigdom bestaaer altsaa ikke i at have laant mange Ord, Udtryk og Vendinger af andre Tungemaal, men det kommer an paa, om det besidder en Mængde Ord, Udtryk og Vendinger af egen Malm. Og hvo kan vel negte vor Sprog den sidste Egenskab? Hvilket Tungemaal er vel bedre skikket til at danne sammensatte Ord end netop vort Jeg veed, at de fleste Tydske paastaae, at deres Sprog er meget rigt. Men er Campes Worterbuch zur Erklarung und Verdentschung der unserer Sprache aufgedrugenen fremden Ausdrücke, ein Erganzungsband zu Adelungs Worterbuch - 665 Sider, i stor 4to, da ikke det tydeligste Beviis paa, at det Tyd skee ikke er noget rigt Sprog, – Gaaer man tilbage til Begyndelsen af dette Sprogs egentlige Cultur, saa finder man, at det for 50 Aar siden - da Lessing og flere begyndte at dyrke det – kom saa godt som ud af Ægget, og at det for den Tid, i Gottscheds Periode, var saa usselt og udyrket, at Preussens største Konge ikke engang værdigede dette sit Modersmaal. den mindste Agtelse *). Hundrede Aar førend Gottsched havde opslaaet sin Trone paa det Tydske Parnas og skrevet et Sprog, som røbede den yderste Grad af Barbarie, oversatte Wedel vor Saxo paa Dansk, som man, med Hensyn til Tidsalderen, næsten kunde kalde classisk, og som baade røbede Sprogcultur og Sprog smag. Ja, endog længe for denne Periode, da Tydsklands Litteratur endnu var nedsjunken i den dybeste Munkeuvidenhed, finder man allerede i adskillige af de gamle Kjæmpeviser et Sprog, som vort Aarhundrede ikke behøvede at skamme sig ved. Et Sprog, som er saa rigt paa Ord og Udtryk af egen Malm som det Danske, fortjener, virkelig ikke at kaldes fattige. At det tildeels mangler Videnskabsord og Konstord beviser aldeles ikke dets Fattigdom, det Tydske har mang let dem i ligesaa høi en Grad; det har taget sine paa Borg hos andre, ja det vedbliver endnu daglig at laane flere, og det samme kunne vi ogsaa gjøre. Men vi trænge maaskee mindre dertil end Tydskerne, og det er kun vore ) J en Afhandling om den Tydske Litteratur. siger han - a langne allemand, la quelle je dis etre diskuse, diffeile i manier, pen sonore, & qui mange de plus de cette bondance de termes methaphorique, sinecessaire pour fournir des tours nouveaux, & pour donner des grdees aun langne polses.