Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1798-02-07
Spørgsmaal. J den Overbeviisning: at en Nations sædelige Forædling (der dog eene kroner alle andre Fuldkommenheder, ikke - naar derved tænkes, hvad der bør, og samme ei forvexles med tankeløs Dorskhed og deraf flydende lutter ligegyldige eller ikke moralske Handlinger, der mere kunne tilskrives Jnstinkten end Fornuften -at den ikke, siger jeg, enten kan tilveiebringes, befordres eller stige, uden der paa alle Maader sørges for Kulturens Fremme, troer jeg, at det bliver Enhvers, i hvis Loddet falder at kunne, og som en Følge heraf i Særdeleshed en Øvrigheds der (som den danske ved flere Leiligheder viser) ikke heller lader det mangle paa at ville - Pligt: at fremlede og understøtte alle Midler, hvorved Folket kan bibringes en reen Smag, sund Dømmekraft, ædel Følelse, og følgelig ogsaa at bortfierne og undertrykke en hver Hindring for dette Maals Opnaaelse. Jngen, selv ei engang den snedigste Daare, bør ved nok saa udtænkte Konstgreb kunne formaae at rokke denne Jver, og det kan han heller aldrig, naar den er bestemt. Denne Sandhed nedsættes ikke her, som var den nye, men den gientages, fordi det er nødvendigt, at forklare og indskiærpe Jndholdet af den Røst, hvormed Landets Børn daglig opfordres til at arbeide paa Oplysningens Fremme og Udbredelse, samt fordi dens Forndsættelse vil gavne min følgende Forestilling. Jeg har nemlig havt Leilighed til at erhverve mig Underretning om en og anden Mangel ved adskillige offentlige Indretninger og Vedtægter, hvis Bortryddelse ikke vilde være Almuens Oplysning og Forbedring til liden Baade, og skal efterhaanden, som min Leilighed tillader det, forelægge Publikum samme gjennem Aviserne (det Sted, der efter sin Hensigt bør indeholde Jdeer, som sigte til det Almindeliges Beste). Hvad jeg da i saa Henseende denne Gang agter at fremsætte til Vedkommendes Omdømme og Paakiendelse er følgende Opgave: "Kan Fremstillelsen af henrettede Misdæderes Krop til offentlig. Skue og Skiændsel tved Steile, Galge a.) gavne eller skade et Folks Moralitæt - Til at fælde en rigtig Dom i denne Sag, bliver det fornødent at mærke paa : 1) at Dyret kan af skrækkes fra noget; men det selvhandlende Menneske bør bevæges ved fornuftige Grunde. 2) At fordi Menigmand ikke er hvad han skulde være, maae ikke bruges urigtige, fornuft stridige Behandlingsmaader; thi disse maae jo nødvendigt bringe ham endnu længere fra sit Maal, og saaledes nedstyrte ham i en uoverseelig Fordærvelse, istedet for at de skulde føre ham hiint nærmere. 3) At Menneskets Villie og Forsætter, ikke dets Handlinger allene, er Maalestokken for dets sædelige Værd. ; 4) At det er ubeviisligt, at Skrækkebilleder, som hine, have afholdt Nogen fra at begaae en Forbrydelse, thi Lovens Bud, at man bør lade sit Liv for forsætlig begaaer Mord a., kan dog ikke saa let gaae af Glemme, og Gud give at Tilfældet traf saa yderst sieldent ind, at det kunde! - men at det vel snarere lod sig hevise, at det idelige Syn at slige gyselige, naturlige Mindemærker stivner og forbærder den mindre uddannedes Hierte. er) 5) At der ved denne Stil ikke lader sig tænke nogen regelret Hensigt; da Trindselentsom er det eneste der kan tilsigtes) rammer den Skyldige og skyldige i Flæng, det ogsaa synes ubilligt, at een Egns Beboere skal frem for andre lide ved sligt et MarteerSyn, blot fordi der imellem dem har indfundet sig en Misdæder. 6) Dersom de Jndtryk offentlige Indretninger giøre paa Folkets Sind, bør være milde og ædle, da indsees ikke, hvorledes slige rædsomt talende Straffebilleder kunne udvirkdisse. - Vi have selv desværre et Exempel her i Nærheden af Odense. Hvo som gaaer uden for Vesterport op at den Nye Landevei imod Bulbroe vil føle en besynderlig Kontrast i sin Siel. - Paa den ene Side den skiønt anlagte, sig over Bakker og giennem Dale bølgende, snorlige Vei, de unge nysplantede Poder, ved begge Sider de udbredte grønne Sletter, den frydelige Omegn: Sneestrups eenlige Kirke=Mure, det mellem Buskadser og Kratskov - Nattergalens Hiem - frempippende Taarup gaard; det maleriske Aalykkegaard med sin bratte og skyggefulde Skov, den lange Strækning af Tolderlunds og Ladegaards Skove; det udsigtsrige Annas=Holm; den buntede Stad med sine knelsende Spire, sin Borg og Alleerne i dens tryllende Have, over Staden det stolte Krags berg; i den Søndre=Horizont Bellinge Tempel; længer om i Vestre=Kanten Sanderums Kirke, der hviler i høier Skye mellem sine omslyngende Træe=Toppe. - Alt opliver Alt qvæger Vandrerens Øie, og nu paa den anden Side, naar man seer lige ud af Veien, møder ogsaa et Luftsyn vort bli- men traurigt og gyseligt! - et Retfærdighedens Offer det skal endnu daglig ver) tilkaabe den efterlevende Slægt, at det feilede og led! Om det ikke er Synd at forstyrre Mennester i deres uskyldige Nydelse af Naturen, at afbryde Sindets reneste Harmonie, at berøve Tanken hiin lykkelige, glade Stemning, at forsage Sielens lindrende Fryd og med Vold paabyrde Fantassen de gruelige billeder, slige sørgelige Beviis paa menneskelige Vildfarelser giver Anledning til, saa kiender jeg ingen Synd mod mine Brødre. Og at Tiderne maatte drive os til, at stunde efter at indgyde værdig blidhed og ikke kannibalsk Barbarie i Folkets Tænkemaade og Karakteer, derfor behøver jeg intet Beviis at anføre. Deraf det bekiendte Ordsprog: Villien adler Manden. ) Som værd at bemærke fortiener den Kiendsgierning at anføres: at i store Stæder begaaes de fleste Lommeryverier mellem Tilskuerne ved offentlige Henrettelser. f) Mindes jeg ret, skeete hiin sørgelige Tildragelse i Aaret 1792, altsaa for en 6 Aar siden.