Norske Intelligenssedler, 1777-06-04
Nordske Jntelligen No. 23. Onsdagen den 4 Junii 1777. Fortsettelsen af: Astrologiske Calender-Opdagelser for det tilkommende Aarhundrede. Om Krig og Fred. Hunde og Katte, Æderkopper og Fluer, Begierlighed og Samvittighed, en stor Deel Ægtefolk, og ligesaa mange hidsige Pennekrigere, skal blive indviklede med hinanden i en stedsevarende Krig. - Krigen maa vare saa længe som den vil, saa skal den dog falde ud til Fred. - Den vedvarende Fred skal vare saa længe, indtil en af de forenede Parter for Fordeels Skyld holder for got at bryde den. - Om Stænder iblant Menneskene: En Konge skal være den ypperste, og, naar han ikkun giør sig stor ved Velgierninger, saa skal han ogsaa være den elskværdigste i sit heele Kongerige. - Fyrster, som herske over deres Undersaatters Hierter, skal sove roeligere end andre, der forlade sig paa deres LivVagters Beskiermelse. - Den kloge Minister skal ikke, uden stor Vanskelighed, kunde udføre nye Foranstaltninger, der sigte til Statens og det almindelige Beste. Mangen Dommer skal straffe Forbrydelser, som han selv ustraffet har begaaet. Mangen Geistlig skal vise andre Veien til Himmelen, og dog ikke selv komme derind. J et Land, hvis Jndbyggere beflitte sig paa Arbeidsomhed og Maadelighed, skal Lægerne ikke blive rige. - Kiøbmænd, som handle i Overflødighed med Udenlands Vahre, skal forarme Landet, og giøre sig selv skatskyldige til Udenrigs Folk. Haandværksfolk, som mindst have Lyst til at arbeide, skal allermeest klage over Næringens Aftagelse. - En frisk og sund Tigger skal det tørre Brød smage bedre, end de kræsne Rige deres Jndianske Fuglereder, Hevn dig, siger Vrede - Han har forkleinet din Ære; Han har sat Plet paa dit gode Navn; Sine Laster har han bragt paa dig! Du har Leilighed til at beskiæmme ham føleligen, du kand letteligen, du kand uden Skade giøre det. Nei, svarede Sagtmodighed. Dette Menneske, var han ikke din Ten; saa var han dog din Sælskabs Broder. Med ham har du deelet saa mangen Fornøielse; saa mangen Velgierning modtog han af dig. Detsværre! Den Utaknemmelige vilde du lade gaae saa hen? Det vilde kun giøre ham værre, kun begem til større Fornærmelser. Slip ikke Leiligheden, den kommer ikke saa vel igien. Lad den kun gaae forbi, lad den kun ikke komme igien, Du kand giøre ham værre, naar du ikke hevner dig paa ham: Det er mueligt; men du giør dig selv værre, naar du hevner dig, det er vist. Vælg kun af tvende Onder det mindre Tilgiv ham, Det er dog mueligt, at du derved overvinder ham. Gandske vist, men faaer du derved den herligste Seier over dig selv, Gandske vist, men forskaffer du dig derved en sød indvortes Beroligelse, og den reeneste Vellyst, som det menneskelige Hierte kand imodtage. Det er Drømme! Din Ære er noget Reelt. Verden vil troe hans Bagvaskelse, om du tier dertil. Man vil holde dig for den Deist, for den Vellystige, for den Uskyldigheds Forfører, hvorfor han i alle Sælskaber har erklæret dig. Er du vis paa, at man mindre vil giøre det, naar du hevner dig, Og hænger da din Ære af Besøg-Stuernes Ret og af Kaffe-Søstrenes Dom, Spørg din Samvittighed! Frikiender den dig: Hvad skader dig en heel bagtalende Verdens høje Skrig, Du har Ære hos Gud. Det heder, at give Bagvaskelse sit frie Løb; Det heder, at give den skammeligste Last Rum; Jeg giver dig alle Kongers Magt, og alle Jordens Vises Forstand. Forsvar dig mod Bagvaskelse, om du kand, Du skal forgieves forsøge det, Den gende Hund tier tilsidst, naar man gaaer sin Vej rolig frem. Jeg seer, du er bange. Hvad kommer det mig ved Vil du da holdes for en Kiærling, Jkke nok, at du er kommen i Rygte for en Skielm, Verden forstaaer ikke din overspændte Moral! Den vil lee dig dygtig ud. Den er ikke frygtsom, som ved al Tilbøielighed til det Onde, ved al Tilskyndelse dertil, ved al Beqvemmelighed til at giøre det ustraffed, og med et Slags Anstændighed, ikke forlader Dydens Vei. Kand han taale, at han derfor holdes for daarlig og fej, at han offentligen beles; saa har han opløftet sig til en Aands Høihed, som sætter ham ved Siden af de meest prisede Helter. Fornuften selv. Hvilken Fornuft, Vist ikke den sunde, den oplyste! Den kand ikke behage nogen Udyd. Og om den skulde lade dig i Uvished: Thi det er alt hvad der kand skee, saa er her Guds Ord, det eneste Orakel-Sprog, som lader intet upaadømt af alt, som kand anledige og udbrede Lyksalighed iblant Mennesker. Dette udfylder de Linier, som den tvilende Fornuft kun har tegnet med afbrudte, blege Træk. Kierlighed er i Himmelen og paa Jorden alle Dyders Krone, al Salligheds Kilde. Gud er Kierlighed. Af Kierlighed taaler han dig; af Kierlighed tilgiver han dig en Byrde af Skyld, som trykkede dig til Grunde, gamle igientagne, ophobede Fordringer tilgiver han dig alle Og du vilde vredes paa din Broder, som kun een eller to Gange har rørt dig paa et lidet føleligt Sted, Bort fra Herrens Ansigt, foragtelige Dødelige, bort, Dig skal man giøre alt, og du vil giøre intet, Beed endnu engang: Forlad os vor Skyld, som vi forlade vore Skyldner; og bæv! Der kommer en Dag, da der vil træffe dig den Forbandelse, som du, i en formastelig Tankeløshed, Du kand undgaae den: Hast! Red din Siel! tusinde og tusinde Gange har nedbedet over dig. Forhør din Samvittigheds sagte Raab, luk ikke dine Ører for min broderlige Røst, Jeg er din advarende Engel.