Viborger Samler, 1794-12-22
Hollænderiet. En Jyde forlangde til Kiøbs en Stang LankHan, fik det i Hænde; men sagde: Nei Tak! Jeg seer, den er stemplet med Navn: AMSTERDAN Og - Lak fra darausen – er det ei en Skam Vi have Fabriker af Lak her i Landet: Og selv her i Jylland Jeg veed ikke andet Ja, svarede Sælgeren, dette Slags Lak thi det er kun Snak, Er ej gjort i Holland; Men, Norden i Jylland (man veed, hvad den heder, Den Landgaard, hvor Fyren, det Lak tilbereder) Der, a Amsterdam, skal hans Lak giøres vigtig See her, sort paa hvidt, at mit Svar dog er rigtigt -Ja saa, sagde Jyden, man dagligen seer, At Kneb er i alt, som paa Jordkloden skeer Jeg tænkde: kun Køer, med Melk, Ost og Smør, Var Hollænderie; men jeg tænke nu bør, At Hollænderie kan og siges om Lak Og hermed gik Jyden og sukkede: Ak! Om Æddike og dens store Nytte. blant de Ting, hvis Brug og Nytte mange Bønderfolk endnu ikke retteligen vide, er ogsaa Æddiken. Denne tjener ei alene til mange Slags Spiser og til at bevare Kiød, at det ikke forraadner, naar man lægger det i Æddike, eller omsvøber det med et Klæde dyppet i Æddike, men den er endog et ganske fortreffeligt Middel, til at vedligeholde Sundheden, hos Mennesker og Qvæg. Et pr. Skeefulde god Ædike blandet i en Pot Vand, giver den bedste kjølende Drik, at vederqvæge og styrke sig med i stærk Hede. En Drik skarp Viinæddike bevarer Vandringsmanden fra at forfryse i stærk Kulde. J ond artige Sygdomme er Æddiken et got sveeddrivende Middel. Den tjener mod mange giftige Sager. Varm holdt i Munden, fordriver den ofte Tandpine. Skjærer man sig i Fingeren eller paa anden Maade saarer sig, kan man kun strax holde det beskadigede Lem i Æddike, eller udvaske Saaret med Æddike og lægge Klæder dyppede i Æddike derpaa. strax ophører det at bløde, og heeler snart, uden at ophovne. J Afmagt, som kommer af Blodflod, eller hidsig Feber, ogsaa i Slagflod tjener Æddike, holdt for Næsen og strøgen paa Tindingerne, dertil at den Syge kommer til sig selv igien. Ved anstikkende Sygdomme sprøiter man Æddike paa gloende Kull eller paa en heed Steen, saa at den damper: da bevarer Dampen de Folk, som ere hos den Syge, for Smitten. Besynderlig god Tieneste giør den paa saadan Maade, naar Børnekopper eller Blodgang grassere: da bør man 3 til 4 Gange daglig gjennemrøge Stuerne og Kamrene med Æddike, eller besprænge Gulvene dermed. Mod Susen for Ørene er det got, at lade Dunsten af heed Æddike gaae ind i Øret; i det man holder Øret over Potten, og hænger et Klæde over Hovedet og Potten, at Dunsten kan blive tilsammen. Slemme Dunster og farlig Stank i et Huus, saasom af frisk Kalk o. desl., ere og bedst at fordrive ved saadan Æddike-Damp. Alt dette og endnu langt meere Tjeneste udretter Æddiken, nemlig god Viinæddike, eller Frugt- eller Øllæddike, der er ligesaa skarp, lys og klar, som den bedste ViinæddikeDet var altsaa en slet Huusmoder, der ikke stedse vilde holde et Forraad af god Æddike, og der ikke forstod at tillave den. Er da Nogen, som ikke kan det, da kan den betiene sig af følgende Forskrivt: Ved enhver Æddike, det være Viin=Øll-Frugt Gulerod Syrup=Honning eller Sukker, Æddike, kommer det fornemmelig an paa 2de Stykker, nemlig Æddikemoderen og Varmen. Æddikemoderen er det Middel, som frembringer den sure Giæring, ved hvilken Æddiken fremkommer, og Varmen underholder denne Gjæring. Til Æddike moderen tager man frisk bagte eller ristede Brødskorper, bløder dem i ret skarp Æddike, lader dem igien blivertør, og gjentager dette 3 til 4 Gange Disse Skorper kommer man i det Kar, hvori Æddiken skal tilberedes. Det er og got, om Karret iforveien bliver udspøllet og gjennemsyret med skarp Æddike, Derudi øser man nu den fordærvede Viin, eller det Øll, som skal blive til Æddike, Men man maa først give begge et Opkog og lade dem igien afkjøles. J Øllet kaster man iforveien gloende Kull, eller lader gloende Jern afkjøles derudi, hvorved Bitterheden og Homlesmagen betages det. Men de udslukkede Kull maa man tage af igien. Karret sætter man nu i en maadelig Varme, og omryster det nogle Gange daglig, indtil Æddiken er suur nok. Ja klarere Øllet eller Viinen bliver paast; des bedre bliver Æddiken. Er den suur og skarp nok, saa tapper man den klar af Karret i Glas, eller Leer=Flasker, og bevarer dem vel tilproppede i Kielderen. En Deel lader man blive i Karret paa Æddikemoderen, og dette bliver staaende paa et varmt Sted. Naar man nu stedse igien opfylder med saa meget afkogt Øll, Viin eller og kun Regnvand, som man har taget Æddike derfra, da slipper Æddiken ikke op i Huuset, og Huusmoderen kan deraf indløse mange Penge af hendes Naboer. Man kan paa denne Maade berede en god Æddike af de sletteste, suure og allerede halv forraadnede Æbler og Pærer, naar man lader den udpressede Saft reent udgjære, indtil den er bleven klar, og man da ordentlig anstiller den paa Fade, der ere vel udspellede med skarp Æddike, som oven er meldt. Saaledes kan man og giøre Æddike af Malt; da man brygger halvt Bygmalt og halvt Hvedemalt uden Homle, lader Øllet udgjære og derpaa ansætter det til Æddike. Det samme kan og skee, naar man blander 1 Deel Gulerodsaft i 8 Deele Vand, lader det koge i en vid Kjedel ved en sagte Jld, og afskummer det, indtil det begynder at blive klart. Dette lader man afkjøles og gjære i et reent Kar, ligesom Frugtviin, derpaa ansætter man det til Æddike. Men overhovedet er endnu at mærke ved enhver Æddike, at de Kar, man bruger dertil, maa være ret reene, og at man hverken bør tilberede eller forvare den i Kobber=Tin Blye eller indvendig glasserede Leerkar; da der i disse ere giftige Deele, som Æddiken opløser, og derved bliver meget farlig.