Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1807-05-09
En Tyv har en Tidlang gjort sig et Haandværk af at gaae omkring i Gaardene uden for Vesterport og stiæle Ænder, Gjæs &c. Natten imellem d. 20 og 21 f. M. gjorde han Jndbrud i Gaarden lige over for Kakkelovnsfabriken, hvor han stial tre Ænder. Da Opsynsmanden kom efter ham med et Gevær, tog han Flugten med sit Rov Der er nu lagt Skud for ham, dersom han skulde komme igjen, og lyses efter ham i en offentlig opslaaet Placat, hvori han beskrives fra Top til Taa Ved Høiesteretsdom af d. 23 d. A. blev Karen Pedersdatter, som har druknet sit Barn, tilfunden at have sit Liv forbrudt &c.; men Hs. Majestæt har under d. 22 formildet denne Straf til Hensættelse i Christiania Tugthuus for Livstid. Den Tiltalte blev, som et uægte Barn, indtil sit niende Aar opdraget hos sin Morbroder, der for nogle Aar siden døde, og maatte siden ernære sig ved at tjene. J Aaret 1805 blev hun, under Ægteskabsløvte, besvangret af sin Medtjener, hvis faste Beslutning det var, at fuldbyrde Ægteskabet, som endog to Gange blev lyst fra Prækestolen, dersom den høieste Nød og Trang ikke havde hindret dem derfra, og hun endog ved Fodselstidens Nærmelse maatte sælge sine Klæder, for at faae Livets Ophold, da hun ikke kunde arbeide eller tjene mere. Hun havde forgjeves søgt om Laan, og da hun neppe havde saa mange Klæder, at hun kunde bedække Legemet, tog hun en Skjorte i et Bryggerhuus, men tilbageleverede den, da Eieren affordrede hende den igjen. Underrettet herom tog hendes Trolovede, der endog forhen havde fordret af hende, at hun skulde skaffe ham Penge, heraf Anledning til at bryde med hende, og reiste bort. Den 3 Jan. 1806 fødte hun et Drengebarn, og var fra den Tid af sygelig, havde Smerte i Brystet, besvimede og vidste ikke hvad hun gjorde. Uden anden Understøttelse eller Hielp end 1 Rdlr., som hendes Forlovede nogle Dage i Forveien, efterat man havde viist ham Barnet og Præsten foreholdt ham hans Pligt, havde givet hende, underholdt hun sig og Barn i 14 Dage ved at sælge nogle af de faa Klæder, hun endnu havde. Hun fik nu en Ammeplads, og en Mand modtog hendes Barn med Løvte at beholde det et halvt Aar, naar hun betalte ham 10 Rdlr., men leverede, efter 5 Ugers Forløb, Barnet tilbage, da hun ingen Penge kunde skaffe. Hun fik det nu hensat hos nogle Folk, som hun for et Aar skulde betale 17 Rdlr. og en Pot Melk om Dagen. Disse beholdt det i 15 Uger, men frasagde sig det kort forhen, fordi det var sygt og uroligt. Hun henvendte sig derpaa til adskillige andre, for at faae det udsat, men ingen vilde modtage det, deels fordi det var sygt, deels fordi hun havde intet at betale med. Hun gik nu med Barnet til det Sted, hvor hun formodede at træffe sin Morbroder, som hun forhen havde talet til om at modtage Barnet, men dog uden at gjøre nogen bestemt Aftale. Da hun kom did, begyndte det at regne stærkt, og Barnet, som hun ikke kunde beskytte med sine faa Klæder, blev uroligt og begyndte at græde. En fremmed Kone, som i sit Vindue saae hendes beklagelige Forfatning, bad hende af Medlidenhed ind til sig. Hun gik ind i Huset i den Tanke, at opspørge sin Morbroder, naar det havde ophørt at regne, eller at han imidlertid kunde komme der forbi. Her behandlede hun sit Barn med sand Moderkjerlighed; hun beroligede det med Die, og yttrede Bedrøvelse over at hun skulde skilles fra det. Regnen vedvarede imidlertid; hun havde allerede været længe hjemme fra, da hun opholdt sig over en Time hos Barnets forrige Pleieforældre, hvor der var kommen Bud fra hendes Hosbonde om at skynde sig at komme hjem. Nu kom der atter Bud fra ham, og hun gik derfor ud for at søge efter sin Morbroder, uden bestemt at vide, hvor hun skulde træffe ham. Hendes Søgen var forgjeves. Aftenen nærmede sig, uden at hun vidste, hvor hun skulde gjøre af sit Barn, som hun ikke kunde tage hjem med sig, hvor hun havde et andet at passe. J denne fortvivlede Forfatning vandrede hun omkring uden at vide hvorhen; hun kom nu til en Vei i Nærheden af en Elv, og fattede her, i den yderste Grad af Fortvivlelse over sin egen og sit Barns ulykkelige Skjebne, den skrækkelige Beslutning, at ende dets lendige Dage. Hun gik over et Gierde hen til Eiven, bandt en Steen ved Barnet, og nedsænkede det i Vandet. Hjemme foregav hun, at det var modtaget af hendes Morbroder, men nogle Uger derefter svømmede det oven paa Vandet, og blev seet af Folk, som bragte det i Land, hvor den Kone, der havde havt det hos sig, gjenkjendte dets Klæder.