Aalborg Stiftstidende, 1842-12-06
Aalborg, den 5te Decbr. Stænderforsamlingen, Sagen om stænderske Committeer. (Fors fra Nr. 243) Lüttichau indseer ikke vel, hvorledes man kan forsvare at fraraade de stænderske Committeer, naar man ei vil motivere, hvorfor man ei vil have, at Finantsbudgettet skal behandles af disse Committeer, og Forholdene til Hertugdom merne ved dem udjævnes. Han skulde ogsaa finde det besynderligt, om Forsamlingen kom til det Resultat, at fraraade de stænderske Committeer, da disse netop ere et Mid det til at faae den Jndflydelse paa Finantsernes Bestyrelse, som vi nu for fjerde Gang gjentagende andrage paa Tage Müller: "Min hele Livsbane har ikke givet mig Leilighed til nøie at kunne drøfte de høiere politiske Spørgsmaal, og jeg tilstaaer derfor, at jeg i Henseende til den vigtige Sag, som nu foreligger Stænderforsamlingen, egentlig ikke er stemmeberettiget. – Da jeg imidlertid af min Konge har faaet et Hverv, ifølge hvilket ogsaa jeg her skal afgive min Stemme, vil jeg tillade mig fortelig at udtale min Anskuelse af denne Sag, som jeg nu naturligviis har følt, at det var en dobbelt Pligt for mig at sætte mig ind i – Overbeviist om vor Konges bedste Villie til at fremme Folkets aandelige Uddannelse og dets Modenhed til paa en passende Maade at deeltage i, hvad der kan angaae Statens indre Forfatning, slutter jeg mig til dem, som mene, at Forsamlingen har Anledning til at bevidne Kongen sin Tak, fordi han ved den forelagte Meddelelse og stænderske Committeer har viist, at han er betænkt paa et Middel, hvorved det Maal kan naaes, til hvilket Trangen vist er stor, meer og meer at bringe en Forening tilveie mellem de forskjellige Statsdele, hvoraf Riget bestaaer. Men jeg er ikke mindre overbeviist om, at Stænderne med lige saa meget Tillid som Varme bør udtale sig i enhver Retning, der kan tjene til at forebygge, at de stænderske Committeer skulle undergrave Jnteressen, for den nærværende Jnstitution; thi dette vilde jeg ansee for et stort Onde, og dersom Sligt skulde befrygtes, da maatte ogsaa jeg troe at burde fraraade dem. Jeg sagde: med Tillid, – enhver ædel Regent møder et trofast Folk med Tillid, og det trofaste Folk møder igjen Regenten med samme Tillid. Jeg troer, at vi Danske have den største Grund til saaledes tillidsfulde at møde vor Konge, og det er i denne fulde Overbeviisning, at jeg slutter mig til dem, som tilraade, at et Lovforslag angaaende de stænderske Committeer maa blive Forsamlingen forelagt. Hvad Jndretningen af disse Committeer angaaer, da tilstaaer jeg meget villig, at jeg savner behørig Sagkundskab til derom at kunne fremsætte nogen stelvstændig motiveret Mening. Kun dette vil jeg tillade mig at bemærke, at det for kommer ogsaa mig, at det vil svække Jnteressen for den nærværende Jnstitution, dersom Lovforslag først skulde forelægges de stænderske Committeer, forinden de havde været forelagte Stænderne selv, især med Hensyn til den menneskelige Svaghed og Skrøbelighed, der vedklæber selv de ædleste Hjerter og findes selv hos de dygtige Mænd. Derimod kan jeg ikke skjønne, at de stænderske Committeer ikke skulde kunne erholde en gavnlig Virksomhed, ved at afgive yderligere Betænkning over saadanne Gjenstande, hvorom der havde været deelte Meninger imellem de forskjellige Stænderforsamlinger, naar Meningsforskjellen var af væsentlig Betydning, og isærdeleshed naar det var en Sag, som angik et for det hele Rige vigtigt Anliggende. Jeg mener, at det var i høi Grad ønskeligt, at disse Committeer kunde blive et forenende Moment for vore forskjellige Statsdele, og at ved dem de Vanskeligheder maatte hæves, som have frembudt sig for den raadgivende Jndflydelse, som man har ønsket, at Stænderne maatte have paa Finantserne; hvorfor det ogsaa, især med Hensyn paa Fremlæggelsen af Budgettet, er mit Ønske, at disse Committeer maatte have en bestemt Sammentrædelsestid. Estrup maatte blot erklære, at han hører til dem, der ret af Hjertet ønske Stændercommitteerne Fremgang og hensigtsmæssig Udvikling, hvorfor han ogsaa troet, at Forsamlingen bør udtrykkke sin uskrømtede Taknemmelighed fordenne Jnstitution. Aagaard tiltraadte Committeens Betænkning i det Haab, at denne nye Udvikling af Stændeinstitutionen vil bringe talrige og velsignelsesrige Frugter. Hvass formeente, at ligesaavel som man kan foreslaae, at Stændercommitteerne kun skulle indføres provisorisk, saaledes kan man ogsaa fastsætte et vist Aaremaal for deres Virksomhed; "jeg forlanger – tilføiede han – ingenlunde nogen kort Tid, thi jeg er jo af samme Natur som de øvrige Danske og hy der derfor Ordsproget festin lente, men det forekommer mig, at det er det sikkreste at fastsætte en bestemt Tidsfrist." Committeens Medlem, With, yttrede blandt Andet: Committeen har ikke anbefalet Stændercommitteerne som permanente og raadgivende, men som en Overgangs=Jnstitution og som provisoriske, da det ikke kan nægtes, at der ere mange Vanskeligheder, som først maae udjevnes, forinden en friere Udvikling kan tage sin Begyndelse. Den hele Tvivl synes let at kunne hæves ved en tydelig Erklæring fra Regjeringens Side, og jeg havde derfor tænkt at rette et aabent Spørgsmaal til den kgl. Commissarius; men jeg har senere betænkt, at dette kun vilde sætte ham i Forlegenhed, og at han neppe vilde være istand til at give et bestemt Svar derpaa, hvilket ogsaa synes at fremgaae at hans Foredrag idag. – Kammerherre Benzon har, med Hensyn til Stændercommitteernes Organisation, anført adskillige Grunde for en Haarig Valgperiode, men hvad derhar bevæget mig til at foretrække en toaarig, er, at jeg oftere har seet Mænd skifte Anskuelse, og ikke kan finde det ønskeligt, at saadanne Mænd skulde repræsentere en Forsamling, hvis Anskuelser de ikke længere deele. Men i saa Fald troer jeg, at det vil være lettere at forbigaae dem ved et nyt Valg, end at afsætte dem fra deres Post, hvilket neppe nogensinde vilde blive bragt i Anvendelse. Naar en Deelegeret har været tro og har bevaret sit Hjerte reent og ufordærvet, da vil man vælge ham paany; men har han svigtet Folkets Forventning, da har man en ønskelig Leilighed til at fjerne ham. - At foreslaae noget Tidspunct, til hvilket Committeerne atter skulde ophøre, have vi anseet for umuligt; thi vi kjende ikke de Vanskeligheder, der stille sig Veien for en friere Udvikling, eller hvor lang Tid der vi medgaae med at bortrydde disse, og saaledes kan intet bestemt Tidspunct for Committeernes Virksomhed fastsættes. Det er af Flere udtalt, at Committeen har været vel knap med sin Tak, men vi have antaget, at det var tilstrækkeligt at udtale denne paa eet Sted i Committee=Betænkningen, og at Gjentagelse burde undgaaes. Jøvrigt maa jeg bemærke, at den bebudede Gave er knyttet til et Afslag paa et af de vigtigste Ønsker, som af Stænderne er frembaaret, nemlig det om en Forening af de forskjellige Stænderforsamlinge- og Modification af Jnstitutionen. Selveier Lydersen: Der vil svist Ingen forlange, at den Mand, der har henslidt sin Tid daa Ploven og ved lignende Forretninger, skal besidde den samme Kundskab, Jntelligents eller Civilisation, som de Lærde, der saa at sige fra Vuggen af have havt Adgang til boglige Beskjæftigelser. J Henhold hertil vil jeg tilstaae, at denne Gjenstand er langt over mine Evner. Da jeg første Gang læste den i den Roeskildste Forsamling i denne Sag afgivne Committeebetænkning, følte jeg det, saavidt jeg kunde bedømme Sagen fra mit Synspunct, som en Mangel, at de forskjellige Stænder ikke vare repræsenterede saaledes, som jeg havde ønsket, og den samme Mangel finder jeg endnu at være tilstede; det har undret mig meget, at Bondestanden, der er den talrigste Stand, der bærer den største Deel af Statens Byrder, og hvem det hidtil har paaligget at værn om denne, ikke er stærkere repræsenteret end de øvrige Stænder. Fra hvilken Side jeg end betragter Sagen, hvad enten jeg tænker mig Bondestanden som den største Menneskemasse, eller som den, der besidder det meste Hartkorn, eller som den, der bærer de største Byrder, kan jeg ikke finde Andet, end at den er for svagt repræsenteret Vel skulde der vælges tre Deelegerede af Forsamlingen som Heelhed, men det er muligt, at disse blive af de andre Stænder, da dertil vel vil blive valgt de kundigste Mænd. Det er vel blevet fremhævet, at hvad der er skeet for Bondestanden, ikke er udrettet ved denne selv, men ved Andre. Dette er en Sag, jeg godt kjender af Historien, og jeg skal ikke glemme hine ædle Mænds Navne, saalænge Blodet slaaer varmt i mine Aarer; men hvor indestaaer mig för, at saadanne Mænd altid ville findes, thi de høre til Sjældenhederne. Naar man seer ind i den europæiske Statsmaskine, da forekommer det mig, at den største Kraft, som driver denne, er Egenkjærlighed, ja jeg kunde maaskee sige Egennytte; vi ere jo alle Mennesker, og der findes ingen Reen iblandt de Urene og ingen Fuldkommen iblandt de Ufuldkomne Hvad Statens Vel angaaer, da var det jo meget ønskeligt, om Stændercommitteerne dertil kunne bidrage Noget, men det er ikke godt for den, der planter Træet, at skue Frugten, og her er jo kun Tale om et Frø, ikke engang om en Plante. Naar man taler om de store Vanskeligheder, som skulde udjævnes med Hensyn til Hertugdømmerne, da har der jo været ligesaa store Vanskeligheder, som jo dog ere blevne jævnede. Saaledes finde vi i Historien, at i Aaret 1675 Kong Christian den 5te med sin Minister, den navnkundige Griffenfeldt, reiste til Hertugen i Holsteen og fik en Sag fremmet, som vist ingen Stændercommittee havde kunnet jævne, saaledes som det lykkedes Kongen og hans Minster. Dersom jeg altsaa skulde stemme for Stændercommitteenne, da maatte jeg ønske Bondestanden stærkere repræsenteret i disse. Bonden kan vel ikke være Statsmand og saaledes neppe selv give Møde i Committeerne, men det er dog en større Opfordring for de Mænd, som ere valgte aff denne Stand til at tale hans Tarv, og navnlig for Jyllands Vedkommende turde der maaskee være Anledning til en større Repræsentation for Bondestanden, eftersom der i denne Provinds er flere Selveiere, end i de andre. (Forts.)