Ribe Stifts Adresseaviser, 1840-08-07
Stænderforsamlingen i Roeskilde. J Mødet d. 27. Juli oplæste Etatsraad Steenfeldt et Forslag sigtende til en Revision af Lovgivningen og Næringsdriften i Danmark, i hvilken Anledning en Kommittee udnævntes. Præsidenten anmældte at have modtaget en Petition fra 53 Jndbyggere paa Langeland, om at Stænderforsamlingen ikke maa andrage paa Skattebevillingsret, eller nogensomhelst anden væsentlig Jndskrænkning i Kongens soveræne Magt. - Den kgl. Kommissarius meente, i Anledning af de om Skattebevillingsret indkomne Petitioner, at det nævpe har været Petitionærerne bevidst hvad det er, de søge om, næmlig intet mindre end en Omstødning af Kongeloven; men at andrage paa en Saadan laa udenfor de raadgivende Provindsialstænders Kompetence. Det vilde endog være en aabenbar Urimelighed, at Provindsialstænderne skulde have Skattebevillingsret; thi naar den ene Forsamling bevilgede Skatter og den anden nægtede dem, saa vilde naturligviis de under hiin henhørende Provindser blive overbebyrdede. Allerede Afsondringen imellem Danmark og Hertugdommenes Stænder gjøre Skattebevillingsretten aldeles umulig, og at forene alle 4 Stænderforsamlinger vilde udentvivl have uovervindelige Vanskeligheder, da allerede Sprogforskjelligheden vilde være til Hinder derfor Paa Grev Ahlefeldts Yttring: at han ansaae det stridende imod den Eed, han som Officier havde aflagt til Kongen, at indlade sig i Diskussioner, der havde Jndskrænkninger i Kongens absolute og souveræne Enevoldsmagt til Formaal, bemærkede Etatsraad Steenfeldt, at naar Kongen giver Embedsmænd Tilladelse til at tage Sæde i Stænderforsamlingen, maatte han antage, at Tilladelsen var given uden Betingelse, saa at Embedsmanden kan deeltage i Alt, hvortil Forsamlingens øvrige Medlemmer ere kompetente, da Stænderne kun vilde være lidet tjente med at have Embedsmænd til Medlemmer, dersom en modsat Regel skulde gjælde. Amtmand Neergaard antog, at Stænderne ere berettigede til at petitionere om hvilkensomhelst Gjenstand, og grundede denne Mening fornemmelig paa Anord. af 28 Mai 1831 § 5, hvorefter Stænderne ere beføiede til at andrage paa enhver Forandring i Landets almindelige Love og Anordninger; ligesom han ogsaa antog, at kongelige Embedsmænd, i deres Stilling som Deputerede, ei ere pligtige til at rette sig efter nogen anden Lov, end deres Overbeviisning. Prof. Fiin Magnusen og Biskop Mynster ansaae Skattebevillings-Sagen at ligge udenfor Stænderforsamlingens Kompetence. Paa en bemærkning af Hr. Tutein, at Hs. Majestæt, som vitterligt er, jo har modtaget mange Adresser, der indeholde Ønsker og Forandringer i Regjeringsformen, bemærkede den kongl. Kommissarius: at der deraf, at Hs. Majestæt med Naade og Velvillie havde modtaget de i slige Adresser indeholte Yttringer af Hengivenhed og Tillid, og derved havde overseet hvad der i Forbindelse dermed kunde være antydet om Forandringer i Forfatningen, ikke kunde udledes noget Beviis for, at det var tilladeligt at fremkomme med slige Anliggender. Kongen havde desuden altid antydet, at han ei kunde indlade sig paa hvad der der maatte være andraget om Forandring i Forfatningen. Kommiss, havde ingen befaling til at forbyde Sagens Forhandling; men han maatte protestere imod Stændernes Kompetence til at indgaae med en Petition af det omhandlede Jndhold. Efterat Præsidenten sluttelig havde erklæret, at ogsaa han var kun her tilstede i den Forudsætning, at han, skjøndt Embedsmand, ikke var underkastet andre Forpligtelser, end Forsamlingens øvrige Medlemmer, og at han i modsat Fald uopholdeligen vilde ansøge Hs. Majestæt om at endlediges fra sit Hværv, blev det derpaa sat under Afstemning, om der skulde nedsættes en Kommittee eller ikke, Med 46 Stemmer imod 23 blev Spørgsmaalet besvaret bejaende.