Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-04-23
che ha portati, mi sono incontrato in parecch d'argomento scenico, vedro se sara possibile d'ottenere qualche esemplare, og nel caso contrario il permesso di lucidargli, ma di cid vi scrivere un altra volta. ieri e qui giunto il conte Raven di Laaland in compagnia deel suo aio il Sig. Spandet, che passeranno un paio di mesi a Roma. dicono di conoscervi, ma non ho ancora potuto capirese degli studi nostri abbiano alcuna ides, o alcunamore per i medesimi, il conte sembra un bonraga. Spandet ha comprato il Vasi, e vuol cominciare da porta deel Popolo a vedere tutte le cose notabili di Roma. Trippel 8 ritornato di Carrara, e in breve dard principio all esecutione deel svo monumento. Hull combatte ancoratol suo Ercole, e Lund sta incantato avanti Orseo. Unden fa come io, combatte coll idra, o sia descrive monumenti ansichi. Broune fa meglio di tutti, non facendo nulla. mig moglie sta bene, a Marc Aurelio a quest'ora ha pin forza deel svopadre, se continua cos, diventa un Aloide, ancors le mie sigli stanno bene. il Cardinale Vi saluta gordialmente, e gia gode deelt ondre che a Copenaghen farete al suo museo. la Vostra letters glis molto placiuta. to ger altro Vi consigliere, usare termini meno stravaganti parlande det Vostri amici, un poco diperbole va bene, Popera deel venerabile conditore deel sistema Brahmanico non & ancora pubblicata, la Sigra Maria sta aspettando una Vostra letter. Vabbraccio di tutto enore. addio. Kiære gode Ven, Rom 4 Nr. 94. Gid der ingen Obelisker var til, hvor meget roeligere, fundere, og troer jeg ogsaa nyttigere vilde jeg da være. fordømt til at discurrere over Ting som hverken jeg eller nogen anden veed noget om, at skrive en tyk Bog herover, der dog aldrig kan blive tyk nok til at forhindre, at jo een eller anden otiøs og nysgierrig lettereto aabner den, læser en suarcio deraf, og vigtigen op serverer, at Autoren har taget feil. Jeg skaaner ikke andre, og ønsker ikke at skaanes, men derfor ønskede jeg ikke at skrive Bøger indtil jeg var istand til at tilfredsstille mig selv. Men jeg er ikke af de Lykkeliges Tal som kan tie eller tale efter eget Godtbefindende, jeg maa nu eengang skrive og maa skrive meget. De veed at min første Plan var blot at compillere over den givne Materie; men dette ennierede mig siden alt for meget; saa har jeg trukket adskillige andre Sujetter hid, som egentligen ikke høre til Sagen, men som gav mig Leilighed til at fremstille facta og at ræsonnere over dem. De vil finde der det hele Sepuleral- Mumie=Pramide- og Hieroglyphe=Væsen, og dens seit hvad mere. Sexhundrede Sider i folio, hvoraf 400 allerede ere trykte, vil maaskee endnu ikke strække til. Derefter kan De nu beregne hvor mange Exemplarer et Skib kan føre, reflecterende at det er paa tykt Papir, og at der komme fem store Kobbertavler dertil. Neppe bliver jeg i denne Vinter færdig dermed, men næste Sommer haaber jeg med en Slags Vished at see det fuldendt: altsaa veed De og hvor snart Skibet bør afsendes. Jeg har særdeles i disse sidste Aar tabt en stor Deel af min Tid ved huslige Bekymringer. Min Søns Sygdom, røvede mig næsten en heel Sommer, og siden hans Død har min Kone bestandig været sygelig, saa jeg frygter hun har en Ansats til Udtæring. Octo beren har vi efter Lægens Raad tilbragt paa Landet, men uden nogen mærkelig Fordeel. Hun synes tillige at være frugtsommelig, saa jeg kan vente mig Plage nok i denne hele Vinter. Mine Financer saavel som mine Studeringer derangeres herved, særdeles i en Tidsforfatning der for Videnskaberne er saa lidet fordeelagtig. Verden er i Begreb at oplukke Øinene og indsee at alle disse Ting ikke er Menneskenes Møie værd, og hvad vil da blive af os andre der ei have lært andet end just dette, som vi vel vidste ikkun at være un onio affaccendato, men som den hele Forfatning med sig førte, og som havde sin hemmelige Nytte i den existerende Forfatning. Deres Brev bekom jeg Dagen efter min Tilbagekomst til Byen. Jeg behøver ej at sige Dem at det var mig overmaade velkommen. Jeg ønsker Dem til Lykke at være bleven placeret i det skiønne Kiel, den By som jeg frem for alle vilde vælge, dersom min Skjebne vilde tolerere mig i mit Fædreneland. Jeg ønsker Kiel til Lykke at eie en Mand hvis Producter bære et saa decideret Præg af Geniet. Jngen venter hos mig Flatterie, ikke engang de Store, allermindst mine Venner. Deres sidste Afhandling skatterer jeg for Behandlingsmaaden og for de indstrøede bemærkninger. J Sagen er jeg med Dem ikke enig, som De og selv ikke synes at være overbeviist og Rigtigheden af den fremstillede Forklaring. At den Aleander som De strider imod, og som jeg ikke har læst, er et Fæ, vil jeg gjerne concedere Dem, saasom Præsumptionen altid er for Antiqvarernes Bestialitet; men derfor troer jeg ikke desmindre, at Hovedsagen i den omtalte Tavle (TabulaHeliaca, er Solens Billede, og at Forfatteren aldrig har drømt om Strædet ved Gibraltar, om Commercen imellem de to Verdens Dele, eller om en Søfart extra columnas. Jeg formoder at dette Marmorstykke var en Facade af et beskadiget Alter, som man i moderne Tider har afsavet fra Massen, for at kunne indfatte det i Muren, ligesom saa mange andre. Det flade Relief foranlediger mig til at troe at det ei var Hovedfacaden, men en af Siderne, der venteligen begge to var orneret paa samme Maade. At dette supponerede Alter var Solen helliget, tør jeg ikke paastaae; det kunde være for alle Guder samtligen, det kunde end være des manibus sacrum. Ved Sculpturen, havde man ej til Øiemed at fremstille nogen besynderlig Theorie, men at pryde Stenen med adskillige Guders Attributer, saaledes componerede, som de meest syntes at frembringe en behagelig intreccio. Derfor forestillede man tog Herkules Køller som bære Frugtkrandsen, der i andre deslige Monumenter sees ophængt mellem to Ammonshoveder eller baaren af to Geniusser, eller deslige. Derfor anbragte man to Caduceer, saasom dette magre Attribut eenligen forestillet ej fyldte Øinene, og ydermere for at occupere den ledige Grund beklædte man dem med Rør blade. Og efter den herskende Mode at placere et Ansigt paa Midten af slige Forziringer, og derved saa at sige forbrede Liv over det Hele, valgte man denne Gang Solens Hoved: maaskee af blot Caprice, maaskee fordi at den, som lod Alteret giøre, havde en besynderlig Devotion til denne Gud, eller efter det af Dem saa vel applicerede Macrobianske System ansaae Solen for de samtlige Guders Essence. Uden nu at bestemme hvad Forfatteren egentligen tænkte, anseer jeg dette Hoved som den fornemste Gienstand, der først og meest frapperer Beskueren, og fra hvilken de maa udgaae, der i Stykket søge andet end Ornament, og da kan saavel dette, som hundrede andre Arabesker give Anledning til en combineret Explication, der som Ode eller Hymnus kan have sine store Meriter. Saavidt jeg kiender Antiquiteten, har de gamle Kunstnere sielden betient sig af deslige Allegorier, men at hentyde denne Ting paa Calpe og Abyle synes mig aldeles borte fra Alderdommens Genius. thi deres Gudelære, som i alle Tider og under alle Behandlingsmaader, var og blev et Aggre gat af Hieroglyfer, tillod mørke og forcerede Allusioner, men i deres Æresminder elskede Græker og Romere, de ældste dunkle Tider undtagen, Præcision og Klarhed. For Resten er Stenen et Romersk Arbeide af Antoninernes Tidsalder. Her har De nu min Mening om den, men dersom De finde at Abildgaard er indtagen af sin ny Forfolkning, saa meddeel ham ikke min Kritik, som jeg ei ønsker at støde ham. Vosses mythologische Briese har jeg ikke seet, ikke heller Uden vidste at saadan Ting existerede. Jeg er nysgierrig efter dem, da De melde at de synes at indeholde meget overeensstemmende med mine Tanker. Dog mine Tanker forandres Tid efter anden; jeg tænker nu meget koldere over Mythologien end for faa Aar siden. Uden hilser Dem venskabeligst. Han lægger sig nu stærkt efter Mineralogien. Hvad egentligen hans Plan er, veed jeg ikke; men han er i den lykkelige Forfatning at kunne studere, samle, combinere, og saaledes forberede sig til et stort Foretagende, uden at aflægge Regning for sin Tid og sine Hensigter. Paa den Maade kan man udrette noget i Verden. J Kiel vil De hilse min Fætter Fabricius. Gid vi der kunne sees sammen, Cardinalen skal jeg meddele Jndholden af Deres Brev saa snart han kommer tilbage. Viscontis Beretning om den saakaldte Toilette skal jeg sende Dem saafremt jeg kan faae fat paa den. Tingen selv har jeg ej kunnet nogensinde faae at see, men hørt meget tale om den. Jeg er Deres oprigtige Ven.