Kiøbenhavns Postrytter, 1794-12-08
Financieren Cambon, imod hvem Tallien forleden i Conventet, da han foreslog en Forbedring i de offentlige Betientes Lønninger, yttrede nogen Mistroe, ligesom han adskillige Gange forhen havde gjort, blev derover som rasende, sprang op paa Talerstolen, og opfordrede Tallien til at bevise sine Beskyldninger. "Jeg frygter raabte han, hverken for visse Folks (her kastede han Øyet til Tallien og Freron) Klager eller Skamskrivter. Naar man kalder mig en Ransmand, saa maa jeg forsvare mig; men det maa skee aabenlyst, Mand imod Mand- og ikke i Smug. Man give sig Tid til at undersøge mit Forhold og mine Meeninger, siden Conventet blev til. Den offentlige Rolighed fordrer, at man ey lader ringeste Mistanke svæve over en Forvaltning, som har modstaaet alle Factioner. Man giennemgaae min sidste General Ballance, og man vil i 10 Minuter erfare alle Cassers Tilstand. Kom saa, Tallien, og anklag mig, Lad see, om du har været ligesaa uegennyttig som jeg Lad see, om du ikke i September 1792 lagde dit Navn til, at der til det Pariser Communeraad skulde udtælles halvanden Million Livres, over hvis Bestemmelse du maa blive skamrød. Ja, Uhyre, dig anklager jeg – man kalde mig Robespierre, om man saa vil – fordi dui det ringeste ved dine smukke Sentiments, har havt en betydelig Deel i September Myrdningen i vore Fængseler. – Tallien svarede meget moderat. Han erklærrede, at han ikke vilde være roelig, førend hans hele Forhold var undersøgt. – Jmidlertid giorde dog denne Debatte Sessionen meget støyende. De Moderates Modstandere klagede bitterligen over Tallien, Freron, og flere Convendeputerte, som skrive Journaler, og der gaae Jacobinerne og alle det forrige grusomme Robespierriske Systems Tilhængere og Medvirkere paa Livet. Bentabolle søgte paa Marats Maade at tage disse godt Folk i Forsvar, men havde det Uheld at blive udpebet af Jacobin-Damerne paa Galleriet. Den største Deel af vort Publicum, som allerede længe har været stemt imod Jacobiner Partiet, har yttret sin Glæde over dets Fald ved Dands og Musik paa vore offentlige Pladse. Et af vore Blade paastaaer, at den største Seyer siden Krigens Begyndelse ingensinde har foraarsaget saa stor Glæde og Enchusiasme, som denne Tildragelse, og at enhver nu roelig kan drage Aanden, naar han betænker, hvilke Grusomheder det stakkels Frankerige i lang Tid har været udsat for, medens disse Uhyrer havde Overhaand. Dette samme Blad tilraader derfor, at man maa skille Løven Billand ved sine Kløer, Ræven Barrere ved sin lange Hale, og Tigeren CollotHerbois ved sine Tænder. – Endnu førend Decretet imod Jacobinerne blev vedtaget, gav disse Anledning til et nyt larmende Optrin. Tvertimod det provisoriske Forbud fra alle 4 Conventscommissioner forsamlede de sig den 11te om Aftenen i stor Mængde, bevæbnede, og under Escorte af mange Lemmer fra den forrige Revolutionscommission, i deres Sal. Men der forsamlede sig ogsaa en stor Mængde Folk, som besluttede at afvæbne Jacobinerne, og gik løs paa dem. Mænd, Qvinder, Oldinge, og Børn trængede sig ind i Salen, og raabte: "Herud med Jacobinerne, med Carriers Beskyttere, med Morderne, med Guillotineridderne." – Nogle af det moderate Partie søgte at afholde disse Opbragte fra at begaae Voldsomheder. Men der raabtes: "Frieheden, Retfærdigheden, Nationen, og dens Repræsentante leve, og der skal af Jacobinernes Sal ikke blive een Steen paa den anden. Endelig fik de tilløbende Patrouiller bragt Folket til Raison. Men Tumulten varede dog til langt ud paa Natten. Og om Morgenen Kl. 3 indfandt Conventcommissarierne sig i Salen, forog de der endnu forefundne Lemmer, forseglede Papirerne, lukkede Dørene, og bragte Nøglerne til Sikkerhedscommissionen.