Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-12-05
Siden i Onsdags har en Adresse til Kongen ligget til almindelig Underskrift paa Bladet Fædrelandets Contoir. Allerede den første Dag fik den 500 Underskrifter. Medens det saaledes - siger Kjøbenhavnsposten maa glæde enhver Dansk, at det nu viser sig, at enhver Krænkelse af den danske Nationalfølelse fremkalder en ædel livfuld Varme, der vidner om, at danske Borgere med Kraft og Enighed ville være rede til at møde og modstaae ethvert Angreb paa deres Stats Selvstændighed og Uafhængighed, paatrænger sig det Spørgsmaal, hvad kan man forlange, at Regjeringen skal gjøre i dette Tilfælde, hvilke Forholdsregler kan man være enig om at ønske bragte til Anvendelse mod det slesvig-holsteenske Parti og dets Ordføreres Anmasselser og statssønderlemmende Hensigter? – Vi skulle aldrig opfordre Regjeringen til nogen Magthandling i Kraft af Kongeloven, ligesom vi i ethvert Tilfælde vilde fordømme Volds midlers Anvendelse af executive Autoriteter mod en Folkerepræsentantforsamling; men hvad danske Borgere ville kunne begjære at der skeer, er, efter vor Formening, at Regjeringen med Hensyn til det Lorenzenske Tilfælde giver de fornødne udtrykkelige Bestemmelser, der sikkre det danske Sprogs Rettigheder i den slesvigske Stænderforsamling, at der til den Hensigt beskikkes en saa dansksindet kongelig Commissarius, at han er det danske Sprog mægtig, og at det paalægges Stænderforsamlingen at vælge Secretairer, der kunne og ville protocollere i begge Sprog, saaledes som det tidligere har fundet Sted, idet den Deputerede Nis Lorenzens danske Foredrag i Retsprogsagen i forrige Diæt, ere uden Modstand blevne optagne og meddeelte i Stændertidenderne. Men skulde den slesvigske Stænderforsamling fremkomme med Andragender og en Løsrivelse af Slesvig fra Danmark og en Jndtrædelse i det tydske Forbund, da tilkommer det Regjeringen at opløse den slesvigske Stænderforsamling og lade foretage nye Valg af Folkerepræsentanter. Det er hvad vi mene, at danske Borgere, nærmest kunne fordre af den danske Regjering, det Første uopholdeligt, og det Andet saasnart fornødent gjøres, og det er det, de vel ogsaa tør haabe, at Christian den Ottende vil lade foretage. - Men lader os ikke fremmane Aander, som, naar de have tjent os, vi ikke have Kraft til igjen at bortvise, og som derfor ville vende sig imod os selv. Den omtalte Adresse lyder saaledes: Undertegnede have som gode danske Mænd, med Tilsidesættelse af alle underordnede Partispørgsmaal og Partistridigheder, anseet det for vor undersaatlige Pligt, allerunderdanigst at oplyse Deres Majestæt om den Stemning, der har udbredt sig i Folket i Anledning af hvad der har tildraget sig i den slesvigske Stænderforsamling, navnlig med vorfædrelandsfindede og retsindige Landsmand P. H. Lorenzen. Vi have med Forundring og Bekymring læst, hvorledes man i de slesvigske Stænders Adresse ligefrem har kaldt Slesvig et tydsk Hertugdømme, at Majoriteten af den Comitee, der var nedsat for at afgive Betænkning om de stænderske Comiteer, foreslaaer at henlede Deres Majestæts Opmærksomhed paa det Ønskelige i, at Slesvig indlemmes i det tydske Forbund, for derved at tydeliggjøre, at Slesvig er tydsk, med en fra Danmark forskjellig Arvefølge; vi have seet Borgere i Slesvig understøtte dette Ønske ved Petitioner; vi have endelig seet Stænderforsamlingen fordre Skibsmærket dansk Eiendom ombyttet med et slesvig-holsteinskeller vedkommende Byes Mærke, og hørt vægtige Stemmer udtale sig derfor, erklærende, at slesvigsk Eiendom var tydsk Eiendom, og at det nuværende Mærke var Slaveriets Stempel." Vor Bekymring voxede endnu mere, da vi erfarede, at en brav dansk Mand, fordi han modsatte sig den slesvig-holstenske Majoritet, og af høihjertet Fædrelandskjærlighed kæmpede mod Statens Sønderlemmelse, blev forhaanet og overøst med haarde Bebreidelser, og da han ved et sandseligt Tegn søgte at lægge sin Mening for Dagen, idet han, opfordret af sine danske Committenter, benyttede sit Fædrelands Sprog, er ved Trusel og Vold bleven krænket i Folkerepræsentantens helligste Rettigheder. Men til Alt, hvad vi saaledes maae finde beklageligt, kommer der endnu en i vore Øine høist foruroligende Omstændighed. Jkke alene have vi nemlig seet, at en Prinds af det danske Kongehuus ikke, efter sin formeentlige Pligt, med et eneste Ord har modsat sig Forslag og Paastande, der saa dybt krænkede det danske Riges ved Arveloven bestemte Udelelighed; men endogsaa Deres Majestæts Commissarius har baade undladt med Kraft og Energi at protestere mod slige for Staten fordærvelige Forslag, og har negtet den danske Repræsentant sin Bistand med den Erklæring, at han ei forstod det danske Sprog. Det er disse Omstændigheder, der opfylde os med bekymring. At Deres Majestæt deler denne Bekymrings tunge Byrde; at Deres Majestæt vil hævde og beskytte Deres danske Undersaatters Ret til, paa deres egen Grund, i deres eget Tungemaal, at forsvare Fædrelandets Eenhed; at Deres Majestæt aldrig vil taale, at en ringe Deel af det danske Riges Jndbyggere, midt i Fredens Skjød, udriver en vigtig Landsdeel af sin inderlige historisk vel berettigede Forbindelse med det øvrige Rige, at Deres Majestæt i Deres Viisdom vil, medens det endnu er Tid, tage de fornødne Forholdsregler til at forebygge, at en saadan Opløsning af Riget, begunstiget af ydre Omstændigheder, nogensinde skal kunne indtræde, – derom ere vi fast og urokkeligt overbeviste, og det er netop vor undersaatlige Tillid til Deres Majestæts ædle Villie og ophøiede Jndsigt, der bevæger os til for Deres Throne at nedlægge Forsikkringen om, at Deres Majestæt trygt kan stole paa, at Deres trofaste Folk med udholdende Kraft og levende Begeistring vil understøtte denne Deres Majestæts fædrelandssindede Stræben."