Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-05-28
Engelland allene synes i dette politiske Jordskjelv at være bleven sig selv tro, og være aarvaagen mod den truende Kjæmpe. Det maatte have været meget kortsynet, om det ikke havde indseet, at Buonaparte higede efter et langt større Maal, end det, han ved Freden havde naaet. At man midt under den engelske Gesandt Lord Withworths Nærværelse gjorde Tilberedelser til en Landgang paa Engelland, opvakte kun svage Forhaabninger om den med Frankrig sluttede Fred, og at Buonaparte behandlede denne Gesandt med saa stor Ligegyldighed, at han ved sin Tilbagekomst fra en Kyst reise endog lod ham bie tre Uger paa en Audience, kunde ikke andet end forbittre den engelske Regjering. Begunstiget af mange lykkelige Omstændigheder havde den første Consul tiltvungen sig en uventet Fred, der var ydmygende for Engelland, men han lod det alt for meget føle sin Vælde, og tænkde sig hiint mægtige Rige dybere sjunken end det virkelig var. Han regnede for meget paa den i Jrland herskende Urolighedsaand, som hans Hyklere uden Tvivl havde skildret ham med overdrevne Farver, og hans forige, af Lykken berusede Jndbildningsskraft fik ham til at troe, at det var ligesaa let at gaae med en Flaade til Engelland som med en Armee til Moscou. Men han bedrog sig. Ved Havet adskilt fra det øvrige Europa levede paa den truede Øe endnu et Folk, hos hvilket den skjønne Blomst, Borgerfrihed og Almeenaand, stod i sin herligste Flor, medens den var visnet i saa mange andre Stater, og som var for stolt, tappert og frit til at kysse fremmede Lænker. En ny Krig, begyndte, ikke med Sværdet, men med Munden og Pennen. J Parlamentet og i de offentlige engelske Blade talde man lybeligen mod Buonaparte. Dette saarede hans Stolthed og Forfængelighed alt for mærkeligt. Jstedet for at betænke, at Storbritannen paa den Tid var det eneste Land, der nød Trykfrihed, at denne Frihed udgjør en væsentlig Deel af den engelske Constitution, og at man i Engelland ikke, som i Frankrig, kunde berøve Folket denne første Dæmning mod Despotismus, dette faste Baand imellem Regjeringen og Folket, forlangte han Undersøgelser og lovlige Forfølgelser mod dem, der havde skrevet imod ham i Engelland, og indbildte sig endog, at det skulde forbydes Parlamentet at tillade sig anstødelige Taler imod ham. Han beklagede sig endog personligen over saadanne Fornærmelser hos Lord Withworth. De franske officielle Blade skaanede imidlertid heller ikke, trods den engelske Gesandts Nærværelse, den engelske Nation og Regjering. De vare opfyldte med de groveste og bittreste Udfald, som fandt et Socho i alle de andre Blade og Tidender. J Paris fik man ingen anden engelsk Avis at læse end the Argus, som udgaves efter den franske Regierings Foranstaltning, og alle franske Blade, selv de officielle, oversatte de i denne Tidende indførte hvist fornærmelige Artikler mod den engelske Regiering. Kun et eneste engelsk Blad, the Weeky-Messenger, der af gode Grunde hyklede for den franske Regjering, tillod man at komme til Paris. Dette skete medens man havde Fred med Engelland og i Paasyn af den engelske Gesandt. De franske officielle Blade begyndte nu at give sig Mine af, at ville fortælle deres Læsere hvad de fripostige Øeboere tillode sig i deres Taler og Skrifter mod den store Consul, men dette skete saa radbrækket og vanskabt, at de bedste og stærkeste Træk ganske udslette des. Fra den Tid af blev det Skik i Frankrig, at fordreie, forkorte og forhulle alle engelske Efterretninger, og, efter Continentalsystemets Jndførelse, havde de franske Bladskrivere udelukkende Privilegium paa, at fortælle offentlige Løgne efter engelske Blade, og de kunde saa meget dristigere opvarte deres Læsere dermed, som det var saa yderst vanskeligt at faae de engelske Tidender selv. - Ogsaa i Henseende til de slemme Efterretninger fra Domingo var man yderst hemmelighedsfuld; thi man befrygtede, at det skulde komme Folket for Øre, at denne vigtige Øe tabtes, fordi Buonaparte havde betroet sin ligesaa uduelige som pengegridske Svoger, Leclere, en Commando, han aldeles ikke var voxen. Folket søgte man imidlertid at adsprede ved Udstillinger og Foreviisninger af den ny Orden, der Kulde træde i Hellig Aands Ordenens Sted. Ogsaa pønsede man paa en Æreslegions Oprettelse.