Viborger Samler, 1823-01-01
Jmod Frue Geheime-Legationsraadinde Marie Scharffenberg med Mand og Værge er under 15de f. M. ved Høiesteret en Landsover= samt Hof= og Stadsrets Dom af 7de Januar ved Magt kiendt, der lyder saaledes: Den paaankede Executions Forretning bør være ophævet; og bør den Capital af fem Hundrede Rigsbankdaler i Sedler, som Citanten Kjøbmand Samuel Jacobsen til Juni Termin 1819 skulde have betalt til Indstevnte Frue M Scharf, fenberg være forfaldne, Halvdelen til Kongens Kasse. og Halvdelen til Citanten som Angiver, hvorhos Jndstevnte, i Overeensstemmelse hermed, og efter Citantens Paastand, bør til ham udbetale Halvdelen af det hende under Executions-Forretning udlagte Beløb med to Hundrede tredive og fem Rigsbankdalet i Sedler, tilligemed de af hende under Forretningen oppebaarne Omkostninger til Beløb tretten, Rigsbankdaler to Mark, ligeledes i Sedler og Tegn. Saa bør hun og betale Citanten for den hos ham foretagne Executions-Forretning efter uvillige at Retten dertil udnævnte Mænds Ansættelse. Endelig betaler hun Citanten denne Processes Omkostninger med tredive og fem Rigsbankdaler Sølv. Fruen betaler til Citanten Processens Omkostninger med 100 Rbd Sølv, og til Justitskassen som Tabende 5 Rbd. Sølv. Der var en Tid, da man troede Verden ret at være lyksaliggjort, naar den fik en størte Menneskemængde. Man gav Medallier og Ærestegn til dem, det belyste Theorien om Staternes Befolkning. Hvad enten nu Vaccinationen har underkuet Børnekopper, der forhen henrev mange tusinde Børn, eller Verden er bleven mere fredelig og ikke ofter saameget paa Krigsgadens Alter, eller Pest og andre Smit soter ikke besøge Europa saa stærkt som før, eller: om Kjerlighed er bleven forøget i den Grad, at nu alle ville elske og givte sig uden Bekymring for Fremtidsskjebnen; saa er det dog Vist, at følgerne af Landenes Overbefolkning i den senere Tib er bleven saadan, at man offentlig har seet Flere tage sig af denne Menneskehedens Sag. - Udvandringer, især fra Tydskland til Amerika og Rusland, ere af Kyndige tegnede med saadanne Farver, at det burde gjøre Mennesker mere betænksomme, inden de give Slip paa Fædreneland og dermed følgende Goder; Men - endog i de Danske Stater, finder en Slags Udvandring Sted, som er saavel for Personerne selv som for Almeenheden sørgelig, den nemlig, naar fattige Arbeidsfolk maae, for ikke at falde Fattigvæsenet til Byrde - idelig forandre Opholdsted - ifølge den Kal befaling, "at den Familie, der maatte blive trængende til offentlig Understøttelse, skal erholde den af det Sogn eller Distrikt, hvor den i 3 paafølgende Aar havde opholdt sig." Hr. Pastor Hasselmann har atter kraftigen talt disse Ulykkeliges Sag i Statsburgerliches Magazin, saavidt Hertugdommene angaaer - Og, da det samme Kongebud gielder for det øvrige Danmark, altsaa og for hele Landets fattige Familier; saa ville hans Fremstillinger af deres Nød kunne gjælde for hele Landet. (Dog maae man tillige lægge Mærke til, at de saakaldte Jndsiddere, i Holsteen ere mere bundne til Bøndergaardene end i det øvrige Land, da de mere tjene hos disse, end de øvrige danske Huusmænd.) Forfatteren viser imidlertid, at endog den allerflittigste Huusmands familie, som Gaardeieren nødig nok vil miste fra sit Arbeide, dog almindelig opsiges efter to Aars Tjeneste, af ovenanførte Grund; kommer han med Familie til et andet Sogn, maae han ofte betale dyr Huusleie, og anstrænge sig meget for at finde Arbeide, som han dog om 2 Aar maae forlade Gifte deres Børn sig have de samme Skjebne af vente og tilsidst kunne Fædre og Børn blive udsatte for allehaande Nød, da de intet Sted have ophold sig i 3 Aar. Disse Menneskers Dannelse fra Ungdommen af og Moralitet som Statsborgere forsømmes og tilintetgiøres ved den liden Udsigt de have til at ernære sig og, den korte Tid deres Lærer, kunne virke paa dem, giør og disse det umuligt hertil at bidrage m. m." Man bør imidlertid fuldelig være overbeviist om at Danmark saa aldeles landsfaderlige Regjering ikke vil lade det uforsøgt, at komme en saa talrig Arbeidsklasse til Hielp paa en Maade, der sikkret saavel Dem en bedre Udsigt og betrygger Huusfædre for den Sorg, efter flere Aars Forløb, at være pligtige til at underholde slig Fattige Af alt synes det dog at være for Sognene det tungeste, naar et Jndivid, enten formedelst ulægelig Svaghed eller Afsindighed falder Almeenheden til Byrde, da at henføre Det til det Commune, hvor den Trængende i 3 Aar opholdt sig, da saameget siden kunde bidrage til en slig Svaghed, og det efter Rimelighed synes at være hele Statens Sag at antage sig deslige Ulykkelige.