Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-01-29
J den i Øvrigt særdeles fortjenstlige Artikel af Hr. Pastor Giessing i foregaaende R af dette Blad, findes nogle Yttringer, som vi ikke kunne lade hengaae upaatalte, da de mere ere stilede imod en Deel af Pressen i Almindelighed og deriblandt ogsaa imod os, end imod den af Hr. Pastoren tilretteviste Jndsender. Det kaldes nemlig et Yndlingsthema: at man maa vogte sig for Embedsmændene, at de ikke høre til Folket, men bør betragtes som i en naturlig Opposition mod det, og siden efter forekommer som omtrent eenslydigt hermed at udelukke Embedsmændene fra Stændersalen. Vi vide ikke til hvilke Blade eller Yttringer hermed er sigtet, men vi have forgiæves søgt efter saadanne, hvorom dette med Rette kan siges, og at det ikke er nogen Bladredactions Mening, at Embedsmændene bør udelukkes af Stændersalen, synes ligefrem at indlyse deraf, at der neppe gives noget Blad, som har søgt at lede Vælgerne til et heldigt Valg, uden at det tillige har anbefalet Embedsmænd som Valgeandidater. Hvad os selv angaaer, da have vi saaledes anbefalet tvende Embedsmænd, Bankdirecteur og Universitetsqvæstor Bang og Overretsprocurator Christensen, som ogsaa begge ere blevne valgte. Derimod er det sagt baade af os og af Andre, at vælgerne – fornemmelig naar de tænke at give en Embedsmand deres Stemme - bør lagttage Forsigtighed, og saa vidt muligt skaffe sig Vished om, at det er en fri findet, characteerfast og uafhængig Mand, der føler sig som Borger og Deel af Folket, og ikke en ængstelig, sin egen Fordeel smaaligt beregnende Mand, der som en kongelig Tjener troer sig forpligtet til at rette sig efter sine Overmænds Privatanskuelser, beile til deres Gunst og skjælve for deres Mishag. Saadanne svage Sjæle findes i alle Stænder, og vi ville i lige Grad raade vælgerne at vogte sig for dem, hvad enten de ere Embedsmænd eller ikke, ligesom den Omstændighed, at en Mand er Embedsmand, i og for sig ikke gjør ham mindre skikket i vore Øine til at være Stænderdeputeret, næst efter Retsindighed og Selvstændighed søge vi Kundskaber. og Dygtighed, og vi tilstaae, at disse sidste Egenskaber desværre endnu kun alt for sjeldent findes udenfor Embedstanden, skjøndt det ingenlunde er Embederne, men den for Embedernes Skyld forhvervede Dannelse, der er Aarsag heri. Vi ere derfor aldeles enige med Hr. G., at det vilde være et ubodeligt Tab for den hele Stænderinstitution, om Embeds te mændene nu vare udelukkede fra Stændersalen, ja vi beklage endog høilig, at der i den gjældende Valglov aldeles ikke er taget Hensyn til Jntelligentsen. Men paa den anden Side mene vi, at det efter Forholdenes Natur er med fuld Ret, at vi fornemmelig ved Embedsmænd raade Vælgerne til at lagttage en slig Forsigtighed, da disse i mangfoldige Henseender ere afhængige af deres Foresatte, staae i saa mangfoldige Berørelser med dem og ofte kunne ansee deres hele Existens for afhængig af Regjeringsautoriteternes Gunst eller Ugunst, saa at der er og end ikke virkelig Grund, saa dog langt større Fristelse for dem, end for andre Borgere til i enhver Stilling, altsaa ogsaa i Stændersalen, at afholde sig fra med Frimodighed at udtale deres Anskuelser og det, der vil være til det Heles sande Gavn. Saa længe et strengt Retfærdighedsystem – og ingen Naade – hersker ved Embedsbesættelser og Forfremmelser, er derdog mindre Grund til Frygt i denne Henseende; men netop derfor er det ogsaa en hellig Pligt for Pressen at holde et vaagent Øie med denne Green af Statstyrelsen. For Embedsmændenes Jndflydelse have vi hidtil ikke frygtet, da vi holdt for, at den ikke paalagde Embedsmændene andre Forpligtelser, end dem, der paahvile alle Borgere, og at den kun var en mere høitidelig Anerkjendelse af denne Forpligtelse; men ved den Kgl. Resolution af 31te October f. A. synes Embedsmændenes Stilling ogsaa i denne Henseende noget at være forandret.