Den Vest-Sjællandske Avis, 1837-04-17
Udenlandske Efterretninger. Hollandske Blades Udtog af Londoner Tidender fra den 8de ere uden Jnteresse. De melde iblandt Andet, at paa Kongens Befaling har Admiralitetet ladet udfærdige en Skrivelse med megen Berømmelse til Lord John Hay, som commanderer den brittiske Escadre paa Nordkysten af Spanien, og hvori der bliver ham tilkjendegivet Kongens særdeles Tilfredshed med hans Opførsel og ligeledes med de under hans Befaling staaende Matroser og Søesoldater. – J Portsmouth, herskede siden en kort Tid en overordentlig Driftighed paa Skibsværfterne, og efterat nogle Medlemmer af Admiralitetet ganske uventet vare ankomne dertil fra London, blev der udstædet Befaling til paa det Allerhurtigste at udruste flere Krigskibe. Angaaende sammes Bestemmelse hørte man dog endnu slet Jntet. Den tiltagende Trang i Fabrikstæderne, isærdeleshed i Skotland, har sat mange Arbeidere ud af Virksomhed, og Elendigheden er desuden bleven derved forøget, at Bagerne formedelst den usædvanlig lange Vinter have været nødte til at forhøie Prisen paa Brødet. – Efterretninger fra Newyork fra den 1ste d. M. beskjæftigede sig meest med at fortælle om Tilberedelserne til Festlighederne ved van Burens Tiltrædelse af Præsidentskabet i de forenede Stater, og som skulde foregaae den 4de f. M. General Jackson vil, hedder det, trække sig tilbage til Nashville. Hans Sundhed skal lidt efter lidt igjen forbedre sig. Manden traadte i Midten af forrige Maaned ind i sit 70de Aar. De yngste Efterretninger, som man har fra Paris, ere ligeledes meddeelte over Holland, og naae til den 3de, eller efter Angivelse endog til den 10de, da derimod directe Efterretninger derfra kun gaae til den 7de. Jfølge hvad man altsaa troede at vide paa Børsen i Amsterdam den 11te, saa havde en Coureer fra Paris overbragt den Efterretning, at et Ministerium omsider var kommet istand, og at Ordrer allerede vare givne til officielt at bekjendtgjøre denne Nyhed. Man paastod, at Thiers og Humann skulde være Medlemmer i samme, og angav dette som Grund til, at de spanske Fonds stege paa Børsen. Men denne Angivelse turde maaskee være for tidlig, ligesom saamange andre Beretninger fra Børsen i Amsterdam, der gjerne er riig paa Rygter; thi man vilde formodentlig have kjendt det hele Personale i Cabinettet, naar en Coureer virkeligen var ankommen til Amsterdam med Efterretning om en officiel Minister-Omskiftning. Jmidlertid ere dog Pariser-Journalerne fra den 9de opfyldte med Formodninger om et Ministerium med Thiers som Formand. – Jmedens man ellers er saa taus i Cabinettet, har de Deputeredes Kammer været destommere uroligt, og efter Udseende kun lidet svaret til sin Bestemmelse. Den 6te var især en meget urolig Dag. Fra Tid til Tid lod Præsidenten nogle af de manglende Herrer kalde frem fra Sideværelserne, men der var aldrig et tilstrækkeligt Antal. Man forlangte fra Centrum af, at Navnene paa de Manglende skulde opraabes, men Oppositionen skreg, at dette vilde dog ikke gjøre Ministeriet fuldtalligt, og uden Ministerium kunde man ikke indlade sig paa Debatter. En Deputeret meente endog, at eftersom Regjeringen holdt Ferie, saa kunde Kammeret vel ogsaa engang feriere. Larmen og Støien af de Skrigende imellem hinanden vedblev fremdeles. Omsider besteeg Lasitte Talerstolen og sagde: Man burde ikke længere taale en saadan Skandale; en Afstemning kunde umuligt være gyldig, naar man dertil kaldte de Deputerede fra Sideværelserne, som ikke havde været tilstæde ved Deliberationen om det, hvorover der skulde stemmes. Præsidenten burde optegne alle Deputerede, opfordre dem til at komme frem, og bekjendtgjøre i Moniteuren Navnene paa dem, der ikke adlød. Lasitte vilde tale videre, men blev afbrudt af den uafladelige Skrigen fra Centrum. Præsidenten protesterede imod Udtrykket, Skandale, hvoraf Lafitte havde betjent sig, men den venstre Side raabte: En Skandale er det alletider! Da Lafitte maatte formedelst Larmen forlade Talerstolen, traadte Charamaule, i hans Sted, men det lykkedes heller ikke for ham, at blive hørt; ti Gange begyndte han med, at forsvare Lafitte's Andragende, at Forhandlingen burde udsættes, men ligesaa ofte afbrød Centrum ham med Skriget: Til Dagens Orden. Den venstre Side klagede over Uretfærdighed, og da Præsidenten formeligen opfordrede Charamaule til at forlade Tribunen, saa bebreidede den ham hans Partiskhed. Larmen vedvarede indtil Dupin endelig erklærede, at Kammeret var nu fuldtalligt, og at der altsaa ingen Grund var mere til Lafitte's Andragende. Man gik derpaa igjen over til Undersøgelsen om Loven i Henseende til Sindssvage. – En Jndberetning til Pairskammeret om Meuniers Mordforsøg er indgivet den 6te. Hovedindholdet af denne er Følgende: Fra 1830–36 førte den Anklagede et tøileløst Liv, og i de sidste Aar fandt han Beskjæftigelse hos Sadelmageren Lavaux. Han tilstaaer, at han i sex Aar har havt isinde at myrde Kongen; at han allerede som en Dreng paa 10 Aar havde fattet et uforsonligt Had til Huset Orleans, hvilket han betragtede som en bestandig Aarsag til stor Skade for Frankerige. Han bekjender sig til republicanske Grundsætninger og var et Medlem af Societe des samilles. Vidnerne erklære ham forsaa forfængelig, at han ikke noget Øieblik havde taget i Betænkning at støde sig en Dolk ind i Brystet, naar man vilde have yttret den ringeste Tvivl om Muligheden af, at han kunde begaae en saadan Daad. Efterat han havde tilbagekaldt flere af sine tidligere Udsagn, tilstod han endelig den 4de Febr., at han eengang i Lavaur's Huus ved Midnatstid havde kastet Lod med Lavaux og Lacaze om, hvem af dem derskulde dræbe Kongen. Forsættet til Handligen var altsaa fattet kun 14 Dage forinden hans Fængsling. Lavaur havde ofte afhentet ham til at skyde med Pistoler, og havde stedse paany trængt i ham for at bringe ham til en hurtig Udførelse af hans Plan. Men baade Lavaux og Lacaze benægte Meuniers Udsagn. - Man fortæller i Paris, at den forestaaende Oprettelse af et eget Hof for Hertugen af Orleans giver Anledning til mange Jntriger i Tuillerierne, da den første Kammerherrepost er taget i Beslag af Talleyrand for den unge Hertug af Velencay, uagtet en v. Flahant søger om samme Post. Den sidste skeede desuden at see sin Gemalinde, en indfødt gellænderinde, som første Hofdame hos den tilkom de Hertuginde af Orleans, men denne Udmærkelse Montalivet vistnok forlange for sin Gemalinde. & danne Sager ere naturligviis af største Vigtighed, ved et Hof.