Jyske Efterretninger, 1795-10-26
Skrivelse fra Freyberg im Ergebire. Her tildrog sig for kort siden en sørgelig Begivenhed, hvilken endog rørte de haardeste Gemytter, og gav Anledning til Ynk over den menneskelige Forstands Svaghed og Forvirrelser. En herværende Fyrværker ved Navn C. S. Hanel, 45 Aar gammel, som havde tient 27 Aar under det herværende Artillerie=Corps, skulde om Høsten 1794 gaae med en Munitions=Transport til Armeen ved Rhiin; men kom tilbage nogle Dage efter sin Afmarsch, formedelst sygelige Tilfælde, hvilke man vilde ansee, som et blot Paaskud, for at undrage sig fra Krigstienesten. J Februar dette Aar traf nu Raden til ham, at gaae bort med dem til Rigscontingentens Afløsning befalede Tropper; da merkede man nogen Tid i Forveien usammenhængende Snak og forkeerte Handlinger hos ham; hvorved han alligevel forrettede sin Tieneste for dentlig og uden Feil. Men formedelst hans uefterrettelige Sindstilstand blev han fritagen for sin Bestemmelse til Rigscontingenten; endskiønt man stod i Tvivl, om den beroede paa Forstillelse, eller paa et legemligt Onde. Hans Kammerader behandlede ham derfor ikke med Ringragtelse, men han holdt sig selv siden meere afsondret og indgetogen. J roligere Timer var da maaskee den Tanke: at den Soldat, som unddrager sig fra sin Pligtsforretning, fortiener Foragt, bleven levende hos ham, og omsider til en stadig Forestilling. Der viste sig adskillige Spor paa Sindsforvirrelse, hvorved han yttrede ængstelig Tvivl om hans Kones og Barns Forsørgelse, og sagde til om sig selv; man vilde saae skrækkelige Tegn at høre efter hans Død. Men man andsede disse Ting paa Afsindighed ikke synderligt, og den Syges Kone undlod, at give hans Officierer Efterretning derom; efterdi disse Anfald ikkun kom undertiden og uden al Voldsomhed og Raserie. Omsider gaaer Hanel den, 22de Maj om Morgenen Klokken 8te, efterat hans fjorten Aalborg. Aars Søn var sendt i Skole, med sin Kone uden for Meitzner=Porten, som man formoder, under Paaskud at hente Salt, og bibringer hende underveis et Stik med sin Faskinkniv, han havde hos sig, styrter hende derpaa ned i en gammel Bierggrube, hvor hun endte sit Liv uden at de Personer, som befandt sig i Nærheden, blev det mindste vaer af denne græsselige Gierning. Han gaaer derfor hiem til sin Bolig, og tager sin eneste stor ten Aars Søn, der kom fra Skolen Klokken 10, med sig paa en Spadseregang over den Rothe VorwerksTeichdam, opholder sig der, spørger en om Middagen Klokken 12 forbigaaende Biergmand, som ikke kiendte ham, om Dammens Dybde, og styrtede omsider sig selv og Drengen ned i den. Om Eftermiddagen Klokken 4 faaer en Kochyrde der omkring Øie paa et Halsbind og en Sabel, hvoraf han slutter at nogen maatte være forulykket i Dammen, og melder det. Man undersøger strax Dammen, og finder Hanels Legeme om Aftenen Klokken 6. Formedelst den opkomne Mistake, at han ogsaa kunde have styrtet sin Søn i Vandet, eller myrdet ham paa anden Maade, blev hans Opsøgelse fortsat med største Omhyggelighed; men man fandt Drengens Legeme først om 2den Pindsedag den 25de Maj paa Dam bunden. Den 26de Maj blev ogsaa Konens Legeme opdaget og fremtrukken i en Grube en halv Miil fra Byen, efter at der var bleven søgt i mange Gruber, tilmed Livsfare, af brave Biergfolk. Af alle Omstændigheder ved dette tredobbelte Mord fremskinnede en overlagt Plan, hvilken beviste, at Hanel, ligesom andre Afsindige, tænkte ganske rigtig og handlede med Overlæg, naar man undtager hans falske, faste Tanke om en ham forestaaende Beskiæmmelse og Straf. Ved at undersøge hans Efterladenskab, fandt man endnu i en Bord skuffe følgende Billet, hvilken sætter hans Gierning uden al Tvivl, formodentlig maae han have skreven den i Mellemtiden, medens han efter sin Kones Mord biede paa sin Søn. Min Kone ligger begraven uden for Meisiner=Porten i en Grube, jeg og min Søn vil ogsaa blive at finde; begge har mistet sit Liv ved mig. Aarsagen dertil var en fatal Malade, hvorved jeg gerandede i Feil, og begik den ene efter den anden; foror man sagde mig i Dreyden, jeg kom i Slaveriet, og her i Freiberg skulde jeg jages bort med Skam, og min Kone skulde kagstryges, saa har jeg endt Komedien paa denne Maade. Alle Omstændigheder vidne om, at dette strækkelige Udfald af hans Sindsurde ei hidrørte fra nogen anden voldsom ivenskab, tyr han havde altid levet med sin Kone i et lykkeligt Ægteskab, hans Søn var et vel opdraget ungt Menneske, som opvakte de beste Forhaabninger om sig, og Familien havde sit ordentlige Udkomme af hans Løn og hans Kones Fortienester med Kniplen.