Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-07-21
Biskop Dr. Frederik Nannestads Erklæring 1768 over det Project, at det Geistligheden beneficerede Gods skulde sælges. (Dette er et mærkeligt Altstykke, og vil vist derfor læses med Jnteresse. Man har forandret Retskrivningen til den nu almindelige.) Det er befalet at indgive Betænkning over et saa kaldet Project, som skal være overleveret Hs. Kongl. Majestæt, om at bortsælge det Gods, som hidtil har tjent til Lære-Embedets Underholdning i Landet, og at de Penge, som derfor indkom skulde indflyde i den kongl. Kasse. Hvem det er, som har sammensmeddet Projectet, spørges her ikke om, han er vel bekjendt, hvor omhyggelig han og vil have sit onde og uværdige Navn forborget; thi Fuglen røber sig nok ved sin Røst, og at han er en samvittighedsløs, letsindig og ærgjerrig, Mand, det kan enhver klarlig see, der med Eftertanke læser det hele Forslag, hvilket sigter allene til, at han kunde aabne sig Vej til noget høiere, og kan det ikke lade sig gjøre ved Dyd og retskafne Fortjenester, saa skal det skee ved Forræderie og Usandfærdighed. Men saa meget mere glimrende fremskinner den kongelige Regjerings Retfærdighed, som allernaadigst behager at høre andres Betænkning om saadant Forslag. At nu Forslaget skal overveies i sig selv, da spørges: Om det til gudeligt Brug henlagte Gods kan fra det Brug til privat Eiendom bortsælges, og Pengene indtælles i Kongens Kasse? R.) Naar her skal svares tilbørligt og rigtigtigt, maae her endelig 1) spørges om Oprindelsen til saadant Gods, Hvilket Spørgsmaal og fremsættes for Projectmageren; men hvor elendig han røber sin Vankundighed om Reformationens Tildragelse, naar han skal svare dertil, det seer enhver, og dog er saadan En dumdristig nok til at foretage en nye Reformation, og at vende op- og ned paa de Ting, som han ikke forstaaer, han skriver hen i Veiret aldeles usandfærdigt, at den høilovlige Konge Christian 3die tog til sig alt det geistlige Gods. Nei, Man skjønnede bedre den Tid paa retsindige Lærere, og derfor ikke kan bevises, at noget, som Præsterne tilhørte, blev end det mindste dem frataget, men fra Klosterne, Prælaturerne og Bisperne, og af de sidstes overflødige blev en maadelig Deel de evangeliske Bisper efterladt. Og er vel ikke at nægte, at det jo havde gaaet videre at secularisere, hvis ikke Lutherus, havde selv skrevet et betydeligt Brev til Kongen derom. Men hvorfra er da det geistlige Gods R. 1) Af Gaver og de fornemmelig for Sjælemesser; men NB. af de Gaver bleve indrettede Altere, enten Gaven var saa stor, at dens Jndkomst var nok til at lønne en Præst, for at holde de daglige Messer, som var meget rart, og neppe indtreffende engang i et Seculo, at her i Landet saa anseelige Donationer bleve givne, eller og at der bleve lagte mangfoldige smaae Gaver tilsammen, som de fleste vare ringe nok: 1 Skilling, 1 Album, i Høne etc. som gemene Folk gave til Sjelebod. Men saasnart som det ved Reformationen blev afskaffet, krævede og alle, til visse de Store og deres Arvinger, deres Sjælegaver tilbage igjen, hvortil de og fik kongl. Tilladelse, saa at af de Gaver ikke nær indflød her i Landet saa meget, som almindelig snakkes om af dem, som veed intet deraf, og følgelig deraf det geistlige Gods ikke egentlig har sin Oprindelse. Men 2) af Arv, saasom ingen af geistlig Stand maatte giftes, og altsaa hvad han havde arvet, eller selv forhvervet, det altsammen hjemfaldt efter hans Død til det Commune, Kloster eller Orden, hvoraf han havde været et Lem, for de Penge bleve Tid efter anden kjøbte Jordegodser, da man ikke vidste paa anden Maade, at hæve Frugt af Penge, og heraf, saavelsom og af andre private Folks gudelige Gaver er det, saa overmaade misundte, saakaldte beneficerede Gods. Havde ikke Reformationen kommet derimellem, da kunde det blevet en Fornødenhed, at Konger maatte forekommet, at ikke alt Gods i Landet skulde blevet geistligt Gods, og følgelig i visse Maader skattefrit, men nu er her ingen Fare, det tilvoxer aldeles ikke, men vel aftager. Det geistlige Gods skatter jo, og bærer alle andre Byrder, ligesom alle andre Godser. Den samme Ret, som der nu er at sælge enhvers retmæssigen tilfaldne Arv, den samme Ret findes her i Henseende til det geistlige Gods, og her kommer til, at dette er paa en synderlig Maade bestemt til Ophold for dem, som lærte Evangelium, betjente Sacramenterne etc. til gudeligt Brug. Her spørges ikke, om Kongen jo eier Landet, og alt hvad der findes. Thi det bekjender og offentlig lærer enhver Præst i Landet. Men her spørges, om Kongen vil, i at regjere Landet efter Loven, at nogen skal fratages det, som han med retfærdig Adkomst besidder og lovlig bruger? J Særdeleshed kunde det ikke skee med dette Gods, som ei allene er en lovlig tilfalden Arv, men og er forsikret ved kongelige Ord, Haand og Segl, ja ydermere og ved Eed og under guddommelig Forbandelse, Hevn og Vrede, som det findes i Frederik den 2dens Fundation, hvoraf herhos følger rigtig Afskrift. Derimod finder Projectmageren saa meget godt i sit Forslag, at han blues ikke ved at skrive, og det til sin Konge, imod sin egen Samvittighed, at det skal blive nyttigt for Kongen, det ganske Land, og de Geistlige selv. Dette altsammen er ikkun tomt og haandgribeligt Pralerie, som bestaaer blot og allene af Spaadomme og Lovsange og forslidte Declamationer om de store Pengesummer, naar her findes slet ingen i Landet, end ikke til den yderste Nødtørftighed; om de flittige og velskikkede forventelige Jordbrugere, saa at det skal sees i Skove og paa Marker, at det har faaet en bedre Skik. Saadant er jo ikke værd at nogen skulde spilde Tid paa at gjennemlæse, langt mindre paa at overveie og igjendrive det; thi naar Projectmageren haandgribelig lyver og taler om vitterlige forbigangne Ting, som han gjør i at tale og Reformationen, hvem skulde da troe ham, naar han spaaer om tilkommende? Men det er befalet at give Betænkning derom; her bliver da først at eftertænke, hvad der dog kunde bevæge et Menneske, der besidder sin fulde Forstands Brug til at synge om de store Pengesummer, som skulde tilfalde Kongens Kasse ved dette hans fortvivlede Forslag. Og at istemme den Sirene-Sang flere Gange, Da seer og hører vel enhver, at Manden er drukken af sin egen Indbildning; thi naar Landet er saa udtømmet for Penge, at den ene ikke kan undsætte den anden; heriblandt os hersker dyre Tider, og findes ikke saamange Penge, at derfor kan kjøbes det kjære nødtørftige Brød, og hvorfra skulde da Penge komme, til at kjøbe Jorde Gods, og saa meget, Thi endskjøndt Projectmageren her skriver af Ubefindighed eller Ondskab, at det geistlige Gods skulde være den tredie Deel af Jordegodset i Norge, da det dog næppe er den tredivte Deel, – saa er det dog saa meget, at det i disse pengeløse Tider er aldeles, plat og fuldkommeligt umueligt, at det kan blive solgt. Vel tilstaaes paa den ene Side en og anden bekjendt god Gaards Herlighed, og paa den anden Side Frygt for at blive husvild kan udtvinge anseelige Bud, men, naar Betalingen kan følge, derom faaer man Tid nok at spørge, og det samme bliver at forstaae om Renternes Betaling af dem, hvis Obligationer der maatte antages. Men om her end fandtes Penge i ligesaa stor Overflødighed, som her nu er Mangel og følgelig Trang, saa vilde dog de mange Betingelser om, at ingen uden Bønder, og de ikkun hver en Gaard, skulde tillades at kjøbe, og endnu mere de Kapitaler, som paa første Prioritet skal blive staaende i Godset, og gjøre dets Afhændelse saa meget umuligere, da alle rygtede for saadan Hæfte paa deres Eiendom. Saa at Projectmagerens søde Drømme om store Penge-Summer forsvinde nok, og han bliver befunden at være en stor Bedrager og strafværdig Rodomont, som for sine skammelige Hensigter ikke undseer sig ved at gjøre Fluer til Elephanter. Her var ganske meget mere at anføre, men for at undgaae alt for stor Vidtløftighed maae nu for det andet svares et Ord til Projectets Spaadomme om de gyldne Tider, der for Landet ere at vente, som Virkninger af det forældede Paafund, som paa nyt er opsminket. Ligesom nu Projectmagerens første Fordeel, som han lover af dette Forslag, at det vilde blive nyttigt for Kongen, er befundet at være ganske falskt, ligeledes den anden Fordeel for Landet, hvilken skulde blive dobbelt: 1) i Henseende til Jordebrugets Forbedring, 2) til Skovens Opelskning. A.) Om Jordebruget beklager han, at man med Ank maae see, hvor efterladent næsten alt beneficeret Gods bliver brugt; men hvor aabenbart dette strider imod Sandhed er haandgribeligt, da ligesaa mange Selv-Eier Gaarde, som beneficerede Gaarde, blive slet brugte, det man er i Stand til øiensynlig at kunne bevise; han skriver imod Sandhed og Samvittighed, naar han udlader sig saa at Leilændinger paa beneficeret Gods ere uvisse paa, hvorlænge de kan beholde, og om nogen af deres Arvinger kan faae tilbørlet sig samme Gods, og derfor bruger liderlig deres Gaarde, da det kan ikke være ham uvitterligt, a) at en Leilænding paa saadant Gods sidder fastere, end Selv-Eiere; thi adskillige Selv-Eiere maae for en uformodentlig Odels Mand pakke ind, og flytte fra sin Gaard, naar Lejlændingen paa geistligt Gods har intet saadant at frygte, men saa længe han holder sig Loven efterretlig, bliver han af Loven fast haandhævet. b) At ingen fornuftig Beneficiarius nægter Lejlændingens Børn frem for fremmede, at faae deres Forældres Gaard tilbøxlet, saasom de kjende Jordens Beskaffenhed, og Gaarden vinder derved adskillige Fordele. Det er og almindelig brugeligt, at, naar Fader og Moder blive gamle, de da afstaae Gaarden for Børn, Svoger eller Paarørende mod Forsikring om deres Underholdning i Alderdommen; saa at man kan fremvise mange Exempler, hvor saadant Gods i 200 Aar og derover har været i Brug af samme Slægt, naar Projectmageren skulde have Møje for at opvise saa mange Exempler af Selv Eiere. Det er da Slutningen, at er der en Bonde, som er vel opdragen og dreven i Jorde brug, saa bliver Gaarden vel brugt, hvad enten han har den i Eie eller til Leie, men er han opdragen i Ladhed, saa bliver Gaarden vanbrugt, enten han eier eller leier den. – Øiensynlige Exempler tale her kraftigere, end alt hvad her kan skrives. B.) Hvad Skoven angaaer haranqverer Projectmageren lystigt paa Beneficiarius, Lejlændingers og Skovbetjenters Omkostning, og det skal hede, at Lejlændiger forhugge Skovene, hvilke, om de vare deres egne, bleve sparede. Men Projectageren siger sig selv her imod; han tilstaaer, at det beneficerede Gods almindelig har gode Skove. Men maae spørges, hvorfra de have dem, har det ikke hidindtil været beneficeret Gods, Er det ikke da aabenbart falskt, at det beneficerede Godses Skove til Upligt forhugges, hvilke, naar de vare private Eiendomme, bleve conserverede. Men lige contrarium bevises umodsigelig af Kirkegodset, hvilket, før det blev solgt, havde paa de fleste Steder gode Skove til Kirkernes fornødne Reparationer; men efter at det er solgt, anfaldt de, som havde kjøbt dyrt, og indbildte sig alt for stort om deres Eiendoms Ret, med megen Frihed Skovene, saa at nu paa de fleste Steder neppe findes et eneste Træe af nogen Betydenhed til Kirkens nødvendigste Hjelp. Man maatte gjerne høre, hvad Forsikring her kunde gjøres for, at det ikke ligesaa vilde gaae med det beneficerede Godses Skove, om det blev solgt til privat Eiendom. Landets Fordele bestaae da ikkun i Projectets komme Løfter og bedragelige Haab. For det tredie, at Projectet skulde blive Fordeel for Beneficiarius, er endnu det allerurimeligste af alt dette Sludder, og bør ansees ligesom hine ugudelige Forfølgeres Trøst, som fratoge deres Tids Christne alt det, de ejede, og spottede dem derpaa med Christi Ord: Salige ere de fattige. Men Projectmageren vil dog vide Beneficiarierne skadesløse, han vil overflødigen fornøje dem, og skriver latterligt, at intet er lettere, end at stille Beneficiarierne tilfreds, og paafører sig deri, som alle Bedragere pleje, hvilke i deres ugudelige Forslag angive det allervanskeligste ja og umulig ste, som det allerletteste, for at bringe Vedkommende bag Lyset, at der ikke skal mærkes, hvor ubilligt, lastværdigt og utilladeligt deres Andragende virkeligt er i sig selv. Denne samvittighedsløse Ordgyder kan lettelig stille Beneficiarierne tilfreds, naar han vil berøve deres retmæssige dem tilhørende Gods, og spise dem af med nogle uvisse og forviklede Renter, der ikke nær, om de og rigtig kunde bekommes, fyldestgjøre de aarlige Emolumenta af Godset, og hvor bliver da Projectmagerens Pralerie af, om fuldkommen ja overflødigen at fornøje Beneficiarierne? Det tjener da ikkun fuldkommen ja overflødigen til at bevise, at han er en ublue og uforskammet Logner, der ikke undseer sig ved, dristelig at tale og skrive Løgn og bringe sin letfærdige Løgn frem til at bedrage Kongen selv. Venter han at blive ustraffet, da kjender han ikke Gud, den retfærdige Dommer over alting; thi undlade Mennesker at straffe ham, Gud skal ingenlunde forsømme sig og sit allerhøieste Dommer-Embede. (Sluttes i næste Nr.)