Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1831-09-30
Udenlandsk. Frankrig. Efterretningen og Warschaus Overgivelse udbredte sig med Lynets Hurtighed over hele Paris. Den 16de September, om Aftenen, slog Pobelen Vinduerne ind hos General Sebastiani, under det Foregivende, at ville redde og hævne Polen. Derpaa opbrød den en Vaabensmeds Bod og røvede dens Jndhold. En Capitain, som commanderede et fremrykkende Jnfanteri-Regiment, var dog heldig nok til, da han gav Mængden gode Ord, at tilveiebringe Rolighed for den Aften; men næste Aften udbrød igjen Folkeuroligheder i Hovedstaden, der udartede saavidt, at General Sebastiani og Hr. Cas. Perier bleve paa Gaden revne ud af deres Vogne, og kom i øiensynlig Livsfare, hvorfra de blot bleve frelste ved den bevæbnede Magt. Paa flere Steder lød Raabet: "Polen leve! Døe Ministrene! Døe den Forrædder, der har opofret et stort Folk!" Mange unge Mennesker der siges 5 a 600 saaes med Sørgefloer om Armene. Der blev raabt: "Krig med Russerne! Leve Polen!" Af enkelte Stemmer hørtes Raabet; "Leve Republiken! Leve Keiseren!" Hele Staden kom i Bevægelse. Det vil nu bero paa, hvilke Foranstaltninger Regjeringen føier. Polens Vanheld betragtes af det franske Folk som en National-Ulykke og har derfor gjort et ubehageligt Jndtryk paa Pariser-Børsen. J Deputeredekammerets Møde den 16de havde Præsidenten megen Møie med at overtale Medlemmerne til at indtage deres Pladser, alene fordi der ønskedes nærmere Underretning om Tilstanden i Polen. De hans saa fast ved dette, at skjøndt Handelsministeren foredrog et vigtigt Lovforslag, reiste mange Deputerede sig fra deres Bænke, da General Lafavette traadte ind i Fredagen den 30 September 1831. Salen, og begyndte en saa lydelig Underholdning, at Ministeren ikke kunde høres. Efter nogle Afverlinger traadte Hr. Mauguin op paa Tribunen, hvor han tilkjendegav, at i tre Dage havde Frankrig modtaget to forbausende Efterretninger, nemlig: Belgiens Rømning og Warschaus Overgivelse. Han forlangte Regnskab af Ministrene til den 19de. Udenrigsministeren, General Sebastiani, gav strax, uden at reise sig fra sin Plads, følgende Svar: "Kun 24,000 Polakker have forsvaret Warschau, andre 36,000 befandt sig Podolachien. Orden hersker i Warschau." (Heraf synes det klart, hvorledes Ministeren har troet, at Polakkerne vare i Stand til, selv at forsvare Varschau.) Endelig betraadte den gamle, indflydelsesfulde Gen. Lafvette Taletribunen, og, ligesom Mauguin, fordrede Regnskab til den 19de, med Tilføiende, at der forlængst var overgivet Ministerraadet Bønskrivter om en Jntervention af Frankrig til Gunst for Polakkerne. Han tilraadte derhos kraftigere Forholdsregler med Hensyn til Preussen. Derefter spurgte han Udenrigsministeren: "Er det sandt, at en af Deres Courerer er i Preussen under allehaande Paaskud bleven opholdt hele to Maaneder; Er det sandt, at det polske Gesandtskab er ved den franske Regjering og ved den engelske Gesandt blevet opfordret til, at beflitte sig paa Maadeholdenhed og ikke levere noget almindeligt Slag, fordi den fremkaldte Jndblanding ikke kunde vare i to Maaneder, førend Polen da vilde regnes til den store europæiske Familie? Der bemærkedes levende Bevægelse i Forsamlingen, og udenrigsministeren svarede: "Jeg kan i Dag ikke svare General Lafavette sagde: "Dersom mine Udsagn ikke ere rigtige, kan De strax sige det." Nu hørtes 200 Stemmer til Ministeren: "Tal De! Tal!!" Det Videre blev sat i Bero til den 19de. Efterretning om Udfaldet vente vi med næste Post.