Jyllandsposten, 1838-06-04
Hvad Petitionen No. 30 angaaer, da have Vi efter de oplyste Omstændigheder ikke for Tiden fundet tilstrækkelig Grund til Beplantning af Klitter paa begge Sider af Agger=Kanalen kan og bør finde Sted. Efterat have taget den under No. 31 anførte Petition under Overveielse, have Vi ikke fundet Os foranledigede til for Tiden at henlægge Vor Kjøbstad Ribe under den slesvigske Toldlovgivning, eller til at ophæve Consumtionen sammesteds; hvorimod Vi, ligesom Vi allerede have truffet Foranstaltninger til at skjærpe Told opsynet paa Vestkysten af Vort Hertugdømme Slesvig, endvidere ville være betænkte paa at søge Tolddefrandationer sammesteds saavidt muligt forebyggede. Med Hensyn til den under No. 32 ommeldte Petition, have Vi ladet den gjeldende Jagtlovgivning underkaste en Revision og en ny Jagtlovgivning udarbeide, hvortil et Udkast vil blive Provindsialstænderne forelagt. Skjøndt Vi erkjende Vigtigheden af de Grunde, der tale for den Udvidelse af Værnepligten, der skulde forberedes ved den Commission, som udi Petitionen Nr. 33 er bragt i Forslag, saa have Vi dog fundet, at denne Gjenstand kræver saa mange og fleersidige Overveielser, at Vi ikke endnu have kunnet tage nogen Beslutning i saa Henseende, ligesom Vi heller ikke for Tiden kunne ansee den foreslaaede Commission for hensigtsmæssig. J Overeensstemmelse med Petitionen No. 34 have Vi allernaadigst instrueret Vor Commissarius om, at det herefter kan tilstedes, at alle Medlemmer af Provindsialstændernes Forsamlinger, der have taget Deel i en Sags Forhandling, nævnes i Stændertidenden. J Anledning af Petitionen Nr. 35 ville Vi, at det skal tilkjendegives Vore troe Provindsialstænder, at, ligesom Vi allerede, forinden Stændernes Petitioner angaaende Finantsvæsenet modtoges, havde overdraget Vor Finantsminister i Forening med adskillige dertil beordrede Mænd at overveie til nærmere endelig Bestemmelse af Os Selv, hvorledes Ligevægt mellem Statens Jndtægt og Udgift ved hensigtsmæssige Besparelser i Statshuusholdningen kunne tilveiebringes og en yderligere hertil sigtende Plan lægges, saa ville og ved dennes Affattelse de forskjellige af Vore troe Provindsialstænders Forsamlinger fremførte Yttringer blive tagne under Overveielse; – at denne Plan vil, efterat Forholdene mellem Finantserne og Nationalbanken maatte være regulerede, være at forelægge Os til allerhøieste Approbation, og at dernæst det Fornødne vil være at offentliggjøre; – at Vi, efter hvad der nu foreløbigen allerunderdanigst er blevet foredraget om de iværksatte og nærmere iværksættende Besparelser, antage, at hverken forøgede Skatter eller nye Statslaan, saafremt ikke overordentlige Begivenheder maatte indtræffe, ville blive nødvendige, og at, ligesom Vi ved at befale Kundgjørelsen saavel af den calculatoriske Finants-Oversigt forAaret 1835 som senere af Beretninger og Finantsernes virkelige Stilling i Aarene 1835 og 1836, allerede have givet tilkjende, at det var Vor Villie, at samtlige Vore kjære og troe Undersaatter skulde erholde Kundskab om Finantsernes Tilstand, saaledes have Vi ogsaa besluttet, at de til hensigtsvarende Offentlighed i Henseende til Statens Finantsvæsen sigtende Efterretninger fremdeles ville være at kundgjøre. Mødet den 22de Mai. Efter at Præsidenten havde opfordret Forsamlingen til at yttre sig over den fra forrige Møde udsatte Proposition af Stiftsprovst Mald om at indgive en allerunderdanigst Takadresse til Hs. Majestæt i Anledning af den meddeelte allernaadigste Bekjendtgjørelse, bemærkede Oberst Brock, at han, ved nøiere at gjennemgaae denne Bekjendtgjørelse, havde for sin Person mere og meere overbeviist sig om det Hensigtsmæssige i at man havde besluttet at lade det beroe med Discussionerne angaaende et Svar, en Adresse eller Takadresse, indtil samme var bleven behørigen læst og opfattet af hvert af Forsamlingens Medlemmer. Det var forekommet ham, at Bekjendtgjørelsen selv ikkun egentlig var et blot allerhøieste Svar paa de af Stænderforsamlingerne indgivne Petitioner, og, ihvor taknemmeligt end Enhver havde modtaget Yttringen af Hs. M. allernaadigste Tilfredshed med deres Jdræt, og ihvor dybt man end havde følt den Opmærksomhed, som Kongen havde viist sine troe Provindsialstænder for Nørre=Jylland, fandt han dog, at Bekjendtgjørelsen, som allernaadigst Svar, ikke kunde egne sig til Giensvar. Det vilde ogsaa være Proponenten af egen Erfaring bekjendt, hvorledes i saamange Tilfælde en Tiltale, hjerteligen kan opfattes, føles og erkjendes, uden derfor at gjøre Fordring paa Svar, ligesom i det Hele enhver Bekjendtgjørelse fra de høieste Autoriteter, med hvad Navn de end belægges, bedst besvares ved trolig Efterlevelse, og han kunde derfor ikke antage, at nogen hurtigen affattet og strax afleveret Adresse i nærværende Tilfælde var fornøden. Vel vidste han, at det er en stadig Brug i flere constitutionelle Stater, at der strax efter Kamrenes Aabning opsættes og afgives en saakaldet Takadresse; men slige Kamre blive ogsaa i Reglen aabnede med en Tale fra Regenten eller, paa Dennes Vegne, fra en dertil fororordnet Commission. Men der gives dog ogsaa Forsamlinger af Stænder, som, skjøndt aabnede med en Tale fra Thronen, dog alligevel ikke strax besvare samme; og Taleren skulde derfor saameget mindre ansee det for en saa paatrængende Nødvendighed, for denne Forsamling, strax, som dens første Arbeide, at indgive en Adresse. Derimod vilde han finde det meget passende, om man vedtog, henimod Forsamlingens Slutning at udnævne en Committee, som, idet den udtalte Forsamlingens Tak for den allernaadigst gjorte Meddelelse, tillige i dybeste Underdanighed foredrog for Hs. M. hvad man deels fra forrige Samling, deels efter hiin Meddelelse, og endelig efter Overveielse af hvad der i nærværende Samling fandtes meest paatrængende til Statens Gavn, troede at burde henlede Hs. M. allerhøieste Opmærksomhed paa i en allerunderdanigst Adresse. Stiftsprovst mald maatte bemærke, at Stænderne ikke havde begjært Kundgjørelsen, og den kunde derfor ikke kaldes et Giensvar, ligesaalidet som Adressen kunde kaldes et Giensvar paa Giensvar. Kundgjørelsen er der mod uopfordret givet af Kongen, og dette fortjener Forsamlingens Paaskjønnelse. Det Exempel, der er hentet fra stitutionen, men for den hjertelige Aabenhed, hvormed Kongen har i Kundgjørelsen ligesom aflagt Regnskab til Forsamlingen, og for den omhyggelige Prøvelse, han har værdiget Stændernes Jndstillinger; og det fortjener al Paaskjønnelse. Tobaksfabriqveur Funder yttrede, at det syntes ham at maatte indrømmes, at den Adresse, som Stænderne ved deres første Møde indgave til Kongen, ikke med Nødvendighed medfører en Gjentagelse for hver paafølgende Stænderforsamling. Denne Adresse havde til Hensigt at takke for den Velgierning, som ved Stænderinstitutionen var bleven Folket til Deel, og denne Velgierning var af saa ophøiet Natur, at en lignende kun sjelden kan forekomme i Historiens Aarbøger. Stænderinstitutionen er af lige omgribende Vigtighed, hvad enten man seer hen til dens Jndflydelse paa Folket og hver enkelt Deel af Folket, eller til dens Virksomhed gjennem Tidernes Løb; men de Love og Jndretninger, som under Stændernes Medvirkning ved Hs. Majestæts Viisdom og Naade kaldes tillive, ere ogsaa kongelige Gaver, som kunne fortjene Folkets Paaskjønnelse. Hs. M. har lagt for Dagen, at han hylder den Grundsætning, at Folkets Ønsker ogsaa bør være Hans Ønsker, og Hans allernaadigste Bekjendtgjørelse til denne Forsamling har herpaa givet et nyt Beviis, idet Kongen har troet at skylde sit Folk, ei blot at gjøre det bekjendt med Grundene til de Love og Foranstaltninger, Hs. Maj. allernaadigst har ladet udgaae og iværksætte, men endog at give Folket en fuldstændig Forklaring med Hensyn til de af Stændernes Jnd fundet Hans al stillinger og Erklæringer, som ikke have lerhøieste bifald. Men er det Kongens Villie at regjere i Folkets Aand, da kan det ikke feile, at der ved hver Stænderforsamling vil være Noget, som har Krav paa Folkets Erkjendtlighed, skjøndt der ogsaa kunne være Ønsker og Forhaabninger, som, nærede af Folket og udtalte af dets Deputerede, ikke have fundet Gienklang for Thronen. Saavel om det Ene som om det Andet maatte Adressen udtale sig med Frimodighed og Besindighed i en ædel og værdig Tone. Men, bemærkede Taleren fremdeles, maaskee kunde man sige, Hs. M. er uden Stændernes Forsikkring overbeviist om Folkets Taknemmelighed, og dets Ønsker har han erfaret igjennem Stændernes Petitioner. Hertil maatte han imidlertid svare, at, ikke at tale om, at Forbigaaelsen af en Takadresse vil kunne modtage forskjellig Forklaring, saa synes det og i sig selv rigtigt og naturligt, at Folkels Udvalgte ved enhver passende Leilighed udtale hvad Folket føler og ønsker, og en Takadresse vil derhos frembyde en særegen Leilighed til at udtrykke hvad Stænderne maaskee ikke vilde gjøre til Gjenstand for nogen egentlig Petition. Naar man fremdeles indvendte imod Takadressen, at den er en Affødning af det constitutionelle Monarchie, at den hører hjemme i de lovgivende Kamre, at den er Gjensvaret paa Throntalen og har intet at bestille med en souverain Statsform og raadgivende Provindsialstænder, da kunde det vel ikke nægtes, at Takadressen i Frankrig har en anden Betydning end Takadressen i Danmark, men heraf synes ikke at følge, at den her skulde være uden Betydning. Stænderinstitutionen er en moralsk Kraft, som, idet den udvexler Regjeringens og Folkets Forestillinger og Synsmaader, hæver Folket til Kongen og bøier Kongens Hjerte til Folket, men en ædel og frimodig Takadresse vil knytte Baandet fastere mellem Folk og Konge idet den tillige bringer en tilforladeligere Kundskab om Landets Tarv for Thronens Fod. Og bør ikke Kongens Røst, der nyligen talede til Folket, finde en Gjenklang i Folket, der atter taler til Kongen: Men er det rigtigt at indgive en Takadresse, da synes det ogsaa rigtigt, hertil at benytte det nærværende Øieblik. Følelsen trænger ikke til at betænke sig, og Ønsker, som længe ere nærede, behøve ikke megen Tid til at udtales. Taleren maatte derfor stemme for, at Forsamlingen udnævnte en Committee til at forfatte et Udkast til en Takadresse, som med Frimodighed og Besindighed i en ædel og værdig Kone maatte udtrykke, hvad Folket foler og tænker om det, der siden sidste Forsamling er udrettet til Landets Tarv. Oberst Brork bemærkede yderligere, at Jngen, det turde han sige, enten i denne Forsamling eller i det hele Rige, var mere gjennemtrængt end han af den inderligste Hengivenheds og Taknemmeligheds Følelser mod Kongen for den uskatterlige Naade, Allerhøistsamme havde viist sit Folk ved Jnstitutionen af de raadgivende Stænder, og gjaldt det om, her atter at frembære den Erkjendtlighed, som føles og maa føles i hver af Hans Majestæts Undersaatters Bryst, da skulde han være den Første til at stemme paa en Takadresse og atter en Takadresse for denne store Gave, som Frederik den Sjette skjænkede sit Folk for at afhjælpe dets Trang, fremme dets Gavn, vække Almeenaanden og fore Nationen paa den mildeste Maade Tidsaandens Krav imøde. Hvis altsaa Forsamlingen vilde paa ny gjentage denne Følelse for Thronen, saa stemte Taleren derfor, men da Kongen ikke kunde tvivle paa, at saadan Følelse næredes i hver Mands Bryst, af denne Forsamling som af hele Folket, meente han, at ingen Takadresse burde indgives for ved nærværende Forsamlings Slutning, thi da vilde man bedst kunne vide hvad der meest var at takke for og hvad der endydermere var allerunderdanigst at bønfalde om. Stiftsprovst Wald vedblev sit Forrige, idet han dog bemærkede, at for Forsamlingens Skyld behøves ingen Adresse, thi denne takker bedst i Gierningen; men naar Kundgjørelsen bliver Folket meddeelt, vil den Overraskelse, som denne vil foranledige, vække Trang hos Folket til at yttre sin Taknemmelighed, og det er gjennem Stænderne Folket udtaler sig. Adressen vil fremdeles være en Modvægt mod enkelte Jndivider, som rette en eensidig Polemik mod Regjeringen, og den vil virke, at Tilliden knyttes fastere imellem Kongen og Folket. Kammerraad Christensen formeente, at den kgl. Bekjendtgjørelse neppe havde overrasket Forsamlingen, og heri kunde derfor ingen Grund søges til at indgive en Adresse, men desuagtet vilde han dog af andre Grunde stemme for den.