Almuevennen, 1843-11-29
Nu er der endnu tilbage at meddele lidet om hvorledes Bønderne og Huusmændene – med enkelte Undtagelser – ere og bliver behandlede af Godseiere, Forpagtere, og Ladefogder eller Avlingsforvaltere, ved Hoveriet. Saalænge Godseierne ikke forpagtede deres Hovedgaarde bort til Svenskere, Bornholmere, Tydskere og flere saadanne Personer der kommer med nogle Tusinde Daler i Lommen, og kan i Forskud betale et heelt eller et halvt Aars Forpagtningsafgivt, da gik det dog nogenlunde an med Behandlingsmaaden ved Hoveriet, omendskjønt, naar man undtager enkelte Godseiere, den var langtfra at berømme. Men nu, da de udleier eller forpagter Bønder og Huusmænd bort til saadanne Personer der komme reisende hertil fra andre Lande og Stæder ligesom og mange af dem der ere af Landets indfødte Folk ikke ere bedre – saa stiger Mishandlingerne og Tyranniet imod Bondestanden, ved Hoveriet, med hver Dag, thi de fleste af disse Herrer Forpagtere har i Almindelighed nogle unge Fyre hos dem, som de faae Betaling for, hvilke skal lære Avlsvæsenet, og uagtet mange af dem næppe har seet en Bonde eller Huusmand at arbeide, meget mindre selv kjende til, hvad det er at arbeide, saa have de dog under Tittel af Avlingsforvaltere, Tilladelse til at handle med Bønder og Huusmænd, ligesom de finde for godt, og da disse Herrer i Almindelighed anseer Bondestanden for ringere end Umælende, saa staaer de i den Formening, at de besidde en uindskrænket Magt og Myndighed, over dem der trælle tilhove, og derpaa haves mange Exempler, isærdeleshed i afvigte Sommer, thi da hørte Pryglescener og Processer omtrent til Dagens Orden, paa mange Godser, saaledes passerede det i afvigte Sommer, i denne Kant af Sjælland paa et Gods, hvorpaa var Forpagter, at en af disse Avls lærlinge, slog en Bondes Søn, der var tilhove for sin Fader, saa han styrtede bevidstløs til Jorden, og dertil forpryglede ham saaledes at der var slaaet Huller flere Steder paa hans Lemmer, – og saadan blev han behandlet, allene fordi han paastod at hans Faders Tjenestedreng, der var i Hovladen at tage imod Sæd, skulde have noget at spise og drikke, da han ikke havde faaet noget i 8 a 9 Timer. Og atter paa et andet Gods, blev Ansigtet paa en Bondes Tjenestekarl slaaet itu og han styrtet baglænds over, fordi han ikke vilde holde paa Gaarden en halv eller heel Dag, førend han maatte læsse et Læs Hø af. Saadanne Behandlinger udøves der imod Bønderne ved Hoveriet, hvad skal saa Huusmændene sige der er langt ringere anseete og hvem Loven ikke beskytter saa godt som Bønderne. Førend jeg gaaer over til at meddele noget om Huusmændenes Behandling ved Hoveriet, vil jeg først berette hvori deres Hoveri i Almindelighed bestaaer: Huusmændene maa i Almindelighed forrette 1 a 2 Dage ugentlig, bøste fra 2 til 5 Korn eller Kloverlodder, hvilke af Delene Godseierne eller Forpagterne fordrer, og hvor Huusmændene, paa en saadan Kornlod, kan faae fra 20 indtil 40 Traver Sæd, af Reger saa store, saa han neppe kan bære dem, hvilken Sæd han maa meie, binde og sammensætte, i ustadigt Veir adsplitte og igjen sammensætte, saa ofte det fordres, og indkjøre og afstikke den, enten i Stak eller Lade, og tillige forrette fra 4 til 12 Høstdage. Tages der nu Hensyn hertil, saa maa det vist indsees, at de er i høieste Grad overbebyrdede med Hovarbeide, da de tillige maa forrette det paa egen Kost og med egne Arbeidsredskaber. Foruden dette bliver de endda de fleste Steder, naar de forretter Uge og Høstdage, overbebyrdet med flere Timers Arbeide daglig, end det lovbestemte Timeantal og dertil opvartet med Skjeldsord og Forbandelser, og undertiden Prygl til, om de endog ere nærved at styrte; kommer Huusmændene ikke bestemt den Dag de bliver tilsagte til eller ogsaa de kommer nogle Minutter sildigere end Hr. Forpagter og Hr. Ladefoged synes, saa kan de være overbeviist om, dersom de ikke i de forrige Dage har arbeidet enten saa meget som de Herrer synes, eller ogsaa de ikke har lettet Hatten høit nok og bukket med saa dyb Underdanighed for dem som de troer at være berettiget til – at de ikke alene bliver viist hjem, men endog stævnet og mulcteret paa 2 Mk. for en Høstdag og 1 Mk. for en Vinterdag, og Sagens Omkostninger 2 Mk. 4 s. og ligefuldt forrette Dagen. Tages der nu tillige Hensyn til at de fleste Huusmænd boer hele og halve Mile fra Hovedgaardene, og hvor de da, naar de forretter deres Ugedage om Vinteren, maa staae op og gaae paa Vei dertil om Natten, og ofte i Sneefog være nær ved at tilsætte Livet, og saa endda, skal de eftersom Forpagteren eller Ladefogden er i Humeur til, uaar de kommer til Hove, hjemvises, stævnes og mulcteres derfor, saa kan man efter mine Tanker ikke kalde det en christelig Behandling, der udøves imod Huusmændene, ikke at tale om, at omde endog erholder Tilladelse til at blive og forrette Dagen, saa bliver de paa flere Steder af Forpagtere og Avlingsforvaltere (Ladefogder) forbudet at de ikke maa enten sætte deres Mad ind i Borgestuen eller gaae derind medens de spiser den, men de bliver tvungne til at blive paa Stedet, hvor de arbeider, medens de spiser, hvoraf Følgen er, at Maden om Vinteren i stærk Frost, er frossen, hvilken de maa optøe i Munden forend de kan spise den. At foranførte, tilligemed mange flere Mishandlinger og Chicaner, udøves imod Fæstebønder og Fæste- og Leiehuusmænd, paa mange Godser, det kan lovlig bevises. Om saadanne Handlinger kan hos Bondestanden vække Kjærlighed til Godseiere, Forpagtere og Ladefogder, og om saadanne Behandlingsmaader kan ifølge Forordningerne af 25 Marts 1791 og 30 Januar 1807, §§ 4, kaldes "god Begegnelse, til at opmuntre Bønderne og Huusmændene til deres Fæstepligters villige Opfyldelse, det kan intet fornuftigt Menneske antage. Det maa derimod vække det bittreste Had imod dem der udøve saadant Tyrannie imod deres Undergivne, thi det er paa mange Steder, ikke som vi lever i et christeligt Land hvor Jesu Religion skulde have udbredt sine velsignede og velgjørende Straaler, og hvor man skulde vente at saadanne Herrer, dog skulde kjende det Bud som findes hos Evangelisten Matthæus 7 Cap. 12 V.: "Hvadson helst J ville, at Menneskene skulle gjøre imod Eder, det samme gjører J ogsaa imod dem; men dette troer jeg at de enten ikke har lært eller ogsaa de gandske har forglemt det. Vi maae derfor, naar vi hører, at nogle af saadanne Menneskeplagere ved Døden afgaaer, glæde os og udraabe: "O, Død, hvor jeg velsigner dig! Du er den som knuser Tyrannerne, som renser Jorden fra dem, som lægger et Bidsel paa Grumhed og Hovmod! Dig er det, som nedstyrter i Støvet dem Verden havde ophøiet, og som med saa stolt Foragt saae ned paa deres mindre formuende Medborgere; de er faldet, og vi drage Aande igjen. Uden dig, o Død, skulde vore Ulykker være evige. O Død, du som holder disse haardhjertede, af Lykken begunstigede Mennesker i Ave, som dog undertiden indgyder Skræk i deres for al menneskelig Følelse forbærdede Hjerter, du de Ulykkeliges Haab, bliv ved at udstrække din Arm over mit Fædrelands og mine Medborgeres Undertrykkere, og J fortærende Jnsecter, J Gravenes Jndbyggere, Orme, vore Hævnere, kommer, styrter Eder hobeviis over disse af Medmenneskers Sveed fedede Aadsler, Efter foranførte korte – men sandfærdige Skildring af Godseiernes Undertrykkelser og Udfugelser imod Bondestanden, skjønner jeg efter den Kundskab jeg har dertil, og efter de simple Betragtninger, som min ringe Fornuft tillader mig at gjøre derover ikke rettere, end at der bør sættes Grændser for Gods eiernes Magt, til at opskrue saavel Fæstebønder som Fæste og Leiehuusmænd med Jndfæstninger og aarlige Afgivter, saaledes: at enhver Fæstegaard og Fæste- og Leiehuus bliver overdraget i Arvefæste til dets Beboer, med Ret til at overdrage det til et af sine Børn eller til hvem han vil, og at Arvefæste-Recognitionen fastsættes til en bestemt Sum pr. Tønde Ager og Engs Hartkorn. At Præstationer og Leverancer af alt Hoveri, Hoveripenge, Landgilde, Landgildepenge, Kreaturer m. m. ganske bliver afskaffet saavel for Gaard som Huusmænd, og at der i dets Sted fastsættes en aarlig Afgivt i Forhold til Hartkornet, enten i Penge eller Korn at betale efter hvert Aars Capitelstaxt. Derved faaer enhver fri Tilladelse til at bruge og benytte sin Tid paa hvilkensomhelst Maade han finder nyttigst, og han bliver tillige befriet fra mange Vilkaarligheder og Chicaner som han nu maa udstaae. Thi jeg indseer fuldkommen, at dersom Godseierne blot skal have den mindste Magt over Fæstebønder og Fæste- og Leiehuus mænd, i nogensomhelst Henseende, til at opskrue dem med Jndfæstninger og aarlige Afgivter saa høit som de lyster da kan Bondestanden aldrig blive til saa stor Nytte og Gavn for Danmark, som den kan blive, naar enhver har Frihed til at arbeide hvor han lyster og ikke alt det han kan erhverve, skal leveres Godseieren.