Viborger Samler, 1781-01-08
Mandagen den 8 Januarii Slutning af Nr. 52. (forrige Aar.) Leg maa endnu mine tusendgange tusende af Menneskens Børn, tale til Eder over en overmaade ærværdig Materie, hvis falske Behandling og Anvendelse hindrer Eder saa manfoldig i Eders Lives Nydelse. Nydelse. Jeg er et Menneske som J, og bedømmer derfor Eder efter mig. Mit helligste, mit Beste, som jeg kjender, og som forhøier mig endnu alle mit Livs Glæder, er Religionen. Jeg har frievillig og gierne omfavnet den, og af mine Hænder skal den nu ikke komme, saa længe jeg er til. Men jeg vover at sige det og bekymrer mig slet intet derom, at mange iblant Eder ansee mig derover som fordømt; nok at jeg siger Sandhed, at jeg siger den med det Menneskevenligste Hierte, og at alle ædle give mig et Smiil til Belønning - at den endnu i mange Maader opnaaer et ganske modsat Maal. Sand menneskelig Nydelse af Livet skal den lære os, styrke skal den os deri, det er dens Bestemmelse fra Begyndelsen af. Kunne den og være anderledes, den, som de fleeste af Eder, saa meget de og ellers afvige fra hinanden i deres Meeninger, erklære at have en guddommelig Oprindelse? Ak! maatte den dog nu være for Eder alle denne velsignede Veldæderinde, Men hvad seer jeg, heele Skarer af Eder finde i den endnu deres Kald til at opgive de skiønneste og ædelste Nydelser af Livet, til at skille sig fra det Sælskab, utaknemmelige at unddrage det deres Kræfter, som de have samlet i dets Skiød, til at føre et uvirksom Liv i selv udvalgte Ensomheder, og der martre sig med Andagts Øvelser uden Hensigt, hvilke Guddommen hverken forlanger, eller kan kalde gode. Er det mueligt, at Religionen kan være den, som forleder Eder paa saadanne Afveie, Kommer tilbage til Verden. Verden igien, nyder den som Viise, giører den fuld af Nydelse for andre omkring Eder som Menneskevenner, dette skal Religionen virke paa Eder. - Overhovedet skulle J ikke troe, Brødre, at den bør udbrede et mørk, sværmodig, eller og kun afsondret Væsen, over os. Alle Ting skal beholde sin gode naturlige Gang hos os. Ferdige til Munterhed skulle vi optage hver Glæde, som vi finde beredt for os paa Jorden, og betragte den som en nye Opmuntring til desto omhyggeligere at opfylde vore Pligter. Frygt skulle vi slet ikke kiende; thi den dydige har i den ganske Verden intet, som han tør frygte. Men frielig, naar dette skal skee, maa Religionen give os rigtige Begreber og Gud og om vor Bestemmelse. Troen paa Gud maa ikke være der, til at skrække os, sød, angenem, oplivende maa den blive os, paa det vor eget Hierte uophørlig maa efterhænge det Ønske, at der er en Gud. OJ Præster og Tienere af den Allerhøieste blant alle Nationer, giører Eder dette til Eders første Pligt, at skildre Guddommen saa elskværdig, saa veldædig, som J kun kunne finde billeder dertil lader den boe i et stille indtagende Lys, lader uafbrudte Velsignelsers Strømme flyde fra den paa alle dens Skabninger, opsøger det skiønne, det fuldkomne i alle dens Hænders Gierninger, Viiser den som den huldeste Fader i de frygtsomste Naturens Optrin Seer, saaledes kalder Gud de Christnes Religion, og derfor elsker jeg den frem for alle. Ak! seer Menne skeet den i dette Billede, hvor maa han føle sig styrket derved derved i enhver Nydelse af Livet; men uforsvarlige er det, naar J ved frygtsomme Forestillinger afskrekke Menneskeer fra Gud, uforsvarligt imod ham og dem, naar J ved Jdeer om despotisk Strenghed, om nedrig Egennyttighed, om uopfyldelige Fordringer, om Grumhed og Hevn, og om Straffer uden Hensigt til det lidende Subjects Forbedring, giøre Børnenes Gemytter tvivlsomme, mistroiske, hykkelske og forsagte imod deres Fader, Lærer dem at elske ham og at blive ham lige, at forbedre de begangne Feiltrin, og saa under Redelighed og Troefasthed altid at haabe paa ham; saa give J dem en Stav i Haanden, som de holde sig til, og som endnu staaer fast, naar de ere længst nedsjunkne, Underretter dem saa og paa en fornuftig og menneskelig Maade om deres Bestemmelse, og siger allerførst: paa denne Jord satte Gud Eder, og det, at J her allerede skulle være salige, dog vil han herefter gjøre Eder endnu saligere. Jeg kan ikke here det uden indvortes Gremmelse, naar man ævig og uafladelig smelder paa denne Verden, og afmaler Livet i den saa uverdig, og henlenker Menneskers Gemytter ene og aleene paa hiin Tilkomst, at de oversee de nærværende Glæder. Hvilken en uædel Anvendelse af Religionen, fiendtligere kunde man dog vel ikke handle imod Mennesker, end at man vrister dem det Gode af Hænderne, som de allerede har, og henviser dem kun til det, som først skal komme, og hvorved vil man retfærdiggjøre dette Forhold imod Fornuften, Er det tilkommende fuld af endnu høiere Nydelser, delser, hvad Vei kan vel vissere føre hen til disse Salligheder, end denne, naar man søger at drage al menneskelig Nydelser af det nærværende, som gaaer foran? O J Verdens Borgere, Troen paa det tilkommende Liv være Eder dyrebar og ærværdig, holder den fast! Glæder Eder i den, Men den forvende ikke Eders Bestemmelse i Eders Øine, men den forædle den endnu meere, Jorden er herlig, og Eders Bestemmelse paa den er denne, at J drage den menneskeligste Nydelse af Livet paa den, under glade Forventelser af det tilkommende. Dette er den sande, den eneste Forberedelse til det tilkommende; og have J nu af alle Kræfter beslittet Eder derpaa, saa maa J tage den Troe med herfra, at ingen kan giøre bedre grundede, og i Guddommens Øine meere gieldende Fordringer paa de høiere Velsignelser herefter i enhver forekommende Scene af Eders Tilværelsee, end Vittige Jndfald.