Viborger Samler, 1846-08-29
De ærede Herrer, som have urgeret dette, vilde da ligesaa lidet kunne acquiescere ved et Minimum af 3 Rbd., da Omkostningerne altid ville blive større. Grunden dertil er tvertimod søgt i Jagtrettens Conseqventser og Vildtets omstrøifende Characteer, som den høitagtede kongelige Commissarius her idag har berort som noget aldeles Nyt og hidtil Overseet, skjøndt den Betragtning, han derved er streifet ind paa, saa at sige har præsideret ved alle de Forhandlinger, der her have fundet Sted angaaende Vildtskades Erstatning, og hvorved man for længe siden, og alt i Stænderforsamlingens Petition i 1838, er bleven enig om det Princip, at SkadeserstatningsForpligtelse skulde paa hvile den Jagtberettigede, for hvis Skyld den Jkke=Jagtberettigede paalægges et Forbud mod at forsvare sin Eiendom, sin Sæd, sin Mark og sine Producter ved egne Midler, men først skulde indtræde, naar Skaden opnaaede en vis Betydenhed. Jeg kan derfor i Sandhed ikke see, hvorledes den idelige Venden tilbage til de muligen større Omkostninger kan indeholde Grund til Jndvendinger mod et Minimum af 1 Rbd.; thi, foruden at Comiteen ikke har foreslaaet dette som det almindelige Gjældende, men kun for Jordbrug af det mindste Omfang og mindste Værdi, saa at det stiger betydeligt i Forhold til som Eiendommen blive større, og saaledes den aliquote Deel, som Skaden skal beløbe sig til, bliver af større Værdi, saa er det klart, at et saadant muligt Misforhold mellem Middel og Øiemeed ikke fremkaldes, men tvertimod indskrænkes ved Fastsættelsen af et Minimum. Der bliver da saaledes af alle Argumenterne ei Andet tilbage, end Paaberaabelsen af de store Fortrædeligheder; men jeg kan ikke indsee, at disse her kunne være større eller andre, end overalt, hvor det opstaaer Processer mellem Folk, og jeg maa gjentagende udtale det som min Overbeviisning, at Udkastets Øiemed maa søges i, ved Siden af at fyldestgjøre et Retfærdighedskrav, at opstille et Motiv for Jagteierne til at holde deres Vildtstand, inden saadanne Grændser, at Vildtskade ei skeer, at saaledes Erstatningspligtens Forudsætning ei indtræder, og for det Tilfælde, at Skade dog skulde skee, at Sagen da saa godt som altid vil blive afgjort i Mindelighed. At der kunne opstaae ubeføiede Processer, er derfor ei noget Særeget for dette Tilfælde. Men, naar man har talt saa meget om Fortrædelighederne forde Jagtberettigede, saa turde der dog være Anledning til at minde om de ganske anderledes store Fortrædeligheder for den Jkke=Jagtberettigede, at han værgeløs og taalmodig skal see paa, at Andre uden Grændser og uden Ansvar lade deres Vildt, ernære sig ved Producterne af hans Flid, hvoraf han skal betale sine Afgifter til det Offentlige og som oftest ogsaa til den Jagtberettigede, og af hvis Overskud han og hans Familie skulle leve. Ved Afstemningen blev Majoritetens Jndstilling, at Raavildt og Harer ogsaa skulde indbefattes under Erstatningspligten, forkastet med 34 St. mod 31, og Comiteens nye Jndstilling, at Skov skulde tilføies, antaget med 34 St. mod 34. Jøvrigt gik Comiteens væsentligste Jndstillinger igjennem. - Til Glæde for Lhombre-Spillere ville vi meddeele en bemærkning af Kammerherre Benzon i den endelige Behandling af Sagen betræffende Udkast til en Placat for Kongeriget Danmark angaaende Jndførsel, Fabrication og Brug af Spillekort (i det 30te Møde: Det er vist en bemærkning, Flere have gjort, at den Maade, hvorpaa der nu stemples, har 2 Ulemper, den ene, at de Kort, hvorpaa Stemplet er trykket, derved gjøres kjendelige, da man kan føle Stemplet, den anden, at Kortet ved Stemplets Paatrykning faaer en ubetydelig Udvidelse, der foraarsager, at det stemplede Kort let bliver liggende underneden, naar der couperes. Da det nu er Tilfældet, at de 2de sorte Es i Lhombre ere de vigtigste Kort, og det netop er Spader Es, der fortiden stemples, var det ønskeligt, hvis ikke denne Feil ganske kunde undgaaes, at man vilde vælge et andet Kort i dettes Sted. – J det 31te Møde afleveredes til Værnepligtscommiteen et af Agent Bruun indleveret Andragende fra Borgerrepræsentanterne i Odense, Middelfart, Assens, Faaborg, Bogense, Nyborg, Kjerteminde og Rudkjøbing (med 59 Underskrifter) angaaende Grundsætningerne for Værnepligtens Jndførelse: 1) At fraraade Ophøielsen til Lov ethvert Forslag om almindelig Værnepligt, der indeholder eller er bygget paa Undtagelser for den enkelte Stand eller enkelte Jndivider. Derimod at andrage paa: 2) En saadan Ordning af vort hele Forsvarsvæsen, at enhver dertil dygtig Borger eller Jndivid i Staten indøves i Vaabenbrug, saaledes, at han gjøres skikket til personlig at opfylde sin Værnepligt, samt at Armeen erholder en saadan Organisation, at den i Virkeligheden kan fyldestgjøre sit Øiemeed: Landets Forsvar. 3) At Regjeringen ved Armeens og Værnepligtens Reorganisation, tager Hensyn til, i Forbindelse med et sikkert Værn, at Byrden for Landet og Forpligtelsen for den enkelte Borger ikke bliver besværligere end høist nødvendigt, og at med Hensyn til det sidste træffes saadanne Forandringer og Lettelser i Læretiden, Garnisonstjenesten, Disciplinen a., som lade sig indføre uden at tabe det første Øiemeed af Sigte.