Politivennen, 1799-01-01
En Bøn til Magistraten i Kjøbenhavn og til Kronprindsen. Da Rugen allerede nu ved Vinterens Begyndelse koster omtrent 6 Rixdaler, det dobbelte af hvad denne for Alle nødvendige FøDevare burde koste; saa er det naturligt, at den fattige Husfader, der alt seer Søen tillagt, og endnu kun alt for levende husker den sidste skrækkelige Vinter, gyser for den Tid, der uden Tilførsel skal tilbagelægges, og seer alt i Aanden enhver Fødevare stegen til den mest ødelæggende Dyrhed. Han veed vel, at der er Overflødighed i Købmændenes Magasiner, men denne, Kundskab yder ham ingen Fryd; han tænker sig ikke ved Købmanden denne oplyste, virksomme; patriotiske Rigdomsmand, der med Glæde nøjes med en mindre Vinding paa de Nødvendighedsvare, hvortil hans Medborger trænger, der foragter at bygge en Spekulanion, var det endog den allerfordelagtigste, paa dennes Suk og Mangel, - nej, han tænker sig snarere derved en Mand, der ved Opkøb, ved Sammendyngelse i Magasiner, ved Udskibning, ligesaa virkelig tilintetgjør den rigeste Høst, som den hærjende Fiendesværm, der afbrænder de fyldte Lader og nedtramper Sæden under den ranede Hestehov - en Mand, der, under Fordøielsen af en sybaritisk Smaus, kan beregne Vindingen ved een Dags længere Indefrysning, Vindingen ved een Knivsod Smør afknebet fra ti tusinde svedende Arbejderes Grovbrødsfrokost - en Mand, der kan paa en og den samme Dag opkøbe alt Talg, og slutte Akkord med alle Lysestøbere om Leverancer, som disse med Tab maae støbe af det hos ham købte Material - en Mand, der med en hellig Mine indstikker den Velsignelse, en korterlang af et tusinde Favne udsolgt Brænde afsavet E Tabestumpe tilbringer ham. - Og I, redelige patriotisksindede Handelsmænd, tilgive I ham ikke, at han tænker ligesaa foragteligt, som I, om en Mængde af Eders Næringsbrødre, hvis Principer og Handlemaade ere saa vanærende for Standen? Hvad er altsaa tilovers for den vemodsfulde Husfader, hvor skal han søge Raad uden hos den Øvrighed, som han lønner, som han beviser Hørighed og Lydighed, for af den at nyde Forsvar og Sikkerhed? Sikkerhed - ikke allene, som den kolde Jurist vilde fortolke det, ved Justits og Domstole, - men Sikkerhed imod ethvert Onde, som ikke den Enkelte, men det hele Samfunds Repræsentanter kan værne imod. Ogsaadant et Onde er Dyrtid. Ja hører det, I Øvrighedspersoner fra Kongen og Kejseren indtil Raadmanden og Fogden, hører det, thi det er Sandhed: Eder nævner den i Landefred i Ejendom hævdede Borger med Taknemmeligheds, med Glædens Taare, men - Eder nævner ogsaa den vindskibelige Mand, der seer al sin Anstrængelse utilstrækkelig til at anskaffe sig en Føde, som ikke mislykket Høst, ikke karrig Natur, men Spekula;ioner og Mangel paa Magasiner har opskruet til uhyre Priser, Eder nævner han, og hans sukkende Mage, og hans hylende Børn, med den anklagende Harmes sjælebrændende Taare. Saameget mere venter Kjøbenhavns Borger af sin Magistrat, at denne ved Magasiner afværger Dyrtid, som den ved Anskaffelse af Brændeoplag har erkjendt det sin Pligt. Men saa haaber han ogsaa, at disse Kornmagasiner snart aabnes, da Dyrheden alt er saa stor. Den, som skriver dette, og som veed hvor slemt det er, at være i Uvished og Uvidenhed om de nærmest vedkommende Ting, vover ved denne Leilighed at anmode Magistraten om, hvert Efteraar at bekjendtgjøre for Indvaanerne, hvad og hvormeget der er anskaffet for Stadens Regning af de første Fornødenheder. Og du, Frederik! vor første Medborger, hvis virksomme Medlidenhed, over de i sidste Pintsetid endnu isbelejerede, og over Dyrtid sukkende Kjøbenhavnere, dette Blads Udgiver glædede sig ved at beskrive, *) forestil din Fader, at en fri Handel ikke er nok til at holde Priserne i en taalelig Højde, at Magasiner paa de første Nødvendigheder ere det eneste Middel, og han vil troe dig, og vi vil have dig at takke for, aldrig oftere at sukke over Indefrysning og over forbandelseværdige Kornpugere; og Taknemmelighedens Taare skal vorde din Løn!