Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1835-08-06
Blandinger. Den 25de f. M. skulde der for Assiserne i Paris staaes et Criminal-Tilfælde under Behandling, der For Øieblikket gjør stor Opsigt. Den Anklagede hedder Stephan Prosper Bancal, er 27 Aar gammel, født i Rochefort og Chirurg ved Mastinen. Han havde forelsket sig i en Kjøbmand Priollands Kone, som lidt efter lidt følte Tilhøielighed for ham. Omsider træffe de, efter forud gjørt Aftale, sammen i Paris, hvor hun overgiver sin eneste Datter til en Pensions=Anstalt. Den 23de Marts er hun samlet om Aftenen med den Anklagede og en, i deres Kierligheds=Forstaaelsee indviet Ven, som dog er uvidende om deres egentlige Forehavende, de ere meget oprømte, og det er Vennen kun paafaldende, at Bancal tager en usædvanlig inderlig Afskeed med ham ved Bortgangen. Mu skride de til Udførelsen af deres egentlige Hensigt. Bancal aabner hende en Aare paa Foden; de ville begge bløde sig ihiel, for med fuld Bevidsthed at døe. Men hun vogner igjen af en kort Besvimmelse, og da hun, paa hans Spørgsmaal, om hun endnu vil døe, svarer ja, giver han hende et Glas med Gift; hun tømmer det, og han selv et andet saadant. Men endnu er Livet for seigt. Kl. 6 1/2 om Morgenen spørger han hende atter, om hun endnu vil døe; hu bejaer det, og med en Lanzet giennemborer han flere Gange hendes Hjerte. Nu døer hun endelig, idet hun sagte trykker hans Haand. Vennen, Camescasse, faaer Kl. 9 et Brev, som den Anklagede havde skrevet forinden og sørget for, at det først til denne Tid kom ham i Hænde. Han iler derhen og finder Madame Priolland død, og Bancal i Færd med at dreie Lanzetten omkring i det venstre Bryst; men han havde manglet Kraft til selv at give sig Døden. Han blev forbundet, og uagtet et senere Forsøg paa at tage Livet af sig, er han i Bedring. - Den Anklagede, Bancal, hvis Søster var en Veninde af Madame Priolland, havde første Gang seet denne Sidste, da han var 18. Aar gammel og hun trende Aar ældre. Skjøndt han kun tvende Dage var sammen med hende, havde hun dog gjort et saa dybt Jndtryk paa ham, at han skiltes fra hende under heftig Graad. Med Mandens Vidende og Villie corresponderede han nu med hende i en Tid af fem Maaneder, hvilket hun dog derpaa standsede med, formodentlig paa Mandens Opfordring, da en hvis Lidenskabelighed. begyndte at skinne frem i Bancals Breve. J Aaret 1831 reiste denne sidste til Senegal, efter kun tvende Gange, og det i Mandens Nærværelse, at have seet Madame Priolland siden Brevvexlingens Ophør. Mod Slutningen af 1834 kom han tilbage til Frankerig, Kjøbmand Priolland var imidlertid reist til Mexico i Handelsanliggender; hans Kone lod den Anklagede gjennem dennes Søster vi ude, at hun undrede sig over, ikke endnu at have, faaet en venlig Linie fra ham. Nu skrev Bancal- og kaldte hende i sine Breve, som han altid tidligere havde gjort, "Du". Hun bad ham, ligeledes skrivtlig, at undlade dette for den offentlige Menings Skyld; men Bancal vægrede sig herved, og hans broderlige Tone i Brevene gik snart over til en om og lidenskabelig, hvorfor Madame Priolland ligeledes advarede ham. Kort efter, i Begyndelsen af Marts, tilbragde han fjorten Dage hos hendes Familie, og under dette hans Ophold brød hendes, forhen saa rene Tilbøielighed til ham ud i en saa lidenskabelig Kjærlighed, at hun besluttede at døe med ham og ved hans Haand. Det er mærkeligt nok, at hverken Tanken om hendes elskede Barn, om hendes Mand, over hvem hun aldrig havde ført nogen Klage, eller om hendes Familie, af hvilken hun blev baaret paa Hænderne, kunde rokke hendes Beslutning.