Københavns Adresseavis, 1765-12-16
Besvarelser. Skulde man nu ikke læt kunde bevise, at Sr. Svensen, er i Knive, Til dette behøvdes jo ikke andet, end at lægge tydelig for Dagen, hvorledes han fordreyer mine Ord, tier stille til det han burde svare paa, og hvad for andre Udflagter han, efter Lovtrekkeres Maade, hele Veyen igiennem betiener sig af. For at vise dette, havde jeg og i forrige Uge opsat en temmelig Skrolde, men jeg betænkte mig igien, og lod det fare, som jeg haabede ingen Virkning af hos Manden; thi det bliver dog umueligt, at faae den til at sige en Sandhed, som ikke veed den; og at bringe den Sandhed herud, som Bekienderen haanes ved at nævne, vil og blive en meget vanskelig Sag. Jeg har derfor besluttet at spare Sr. Svensen, Sætteren, Trykkeren, Læseren, mig selv, med et Ord alle Vedkommende for al frugtesløs Vidtløftighed, og at gjøre mit følgende Svar saa kort, som mig er muligt. J disse Efterretningers No. 136, giør Sr. Svensen, Forslag om, at stevne vor Sag ind for en Mathematisk Ret, og har villet bilde Folk ind, at dette var den korteste og ligeste Vey til at giøre Ende paa vor Trætte. Men, at dette er intet andet end en Finte og ny Udflugt, det kunde enhver begribe, saa snart han vidste, hvad Vidtløftig hed Sagen førte med sig, naar den rettelig skulde demonstreres for at kunde dømme deri. De Herrer Professorer har sandelig andet at forrette, end at spilde en langsommelig Tid paa dette Lapperie, og de vilde grue for Arbeyder, naar De saae vore Jndlægge. Jeg maatte altsaa gierne vide, om Sr. Svensen tænker, at De gode Herrer burde mere arbeyde for intet, end andre Dommere, eller om han har betænkt sig paa at betale Dem noget for en lang og kiedsommelig Moye, og endda oven i Kiøbet at ville tabe sine 25 Ducater, Ney dog, hvorfor skulle han unødvendig besvære andre og skade sig selv, Kom an, Jeg vil i en Snup vise ham en langt gjennere og tryggere Vey, og i Forveien sige ham, at mit Problema er indetermineret, hvilket han dog burde vide af sig selv; Dernæst, at han ey behøver enten at vide eller at regne sig til mit Navn; thi det er noget, som jeg aldrig for Alvor, da det ikke gjør det ringeste til Exemplet, har forlanget af ham; ligesom jeg ey heller forlanger, at han skal vise Maaden, som mit Problema kandepløses paa. Det eneste jeg da vil bede om, er kun disse 2de Bagateller: 1) Ville Er Svensen behage at foresætte mig et Exempel med andre Tall, men for Resten af samme Beskaffenhed som mit; og da haaber jeg om 8 Dage derefter at kunde bekiendtgiøre sammes forlangte første Termin og maaske noget meere til, ja med Tid og Leylighed alt det øvrige forlangte. Hvilket vil blive mig nok til at overbevise enhver Kiender, at mit Problema, saa længe det skal være indetermineret, fattes ikke Dato, og at Sr. Svensen uden Grund forlanger flere. 2) Imedens jeg arbeyder paa at giøre nysbemeldte Prove færdig, ville Sr. Svensen og paa sin Side stræbe at vise Publico den første Termin til mit Exempel. Mere forlanger jeg ikke, og kand han ikke gjøre dette sidste, vil jeg dog være fornøyet med det første. Paa den Maade røber vi ikke vore Kunstgreb, men skiuler dem, saa ingen af os har at frygte for, at den ene lærer noget af den anden, og følgelig ey heller til en Udslugtkand beraabe sig paa den Frygt. Men skulde Sr. Svensen ikke vilde føye mig i at giøre noget af det, jeg nu har forelagt ham, skiøndt begge Deele uden al Fare kand giøres, bliver saadan hans Vegring fuld Beviis paa, at han ey heller formaaer at giøre nogen af Delene, hvor meget han endogsaa vil broute af sin Dygtighed, hvilken jeg dog gjerne tilstaaer ham i andre Ting som ere Qvæstionen uvedkommende.