JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-06-18
Fru Fama fortæller da, at hiin ved Lov vedtagne Control alene skal ydes af Foreningens Medlemmer, samt af den eller dem, som Selskabet maatte give Fuldmagt at tegne Assurance, og det saaledes: naar et Medlem, enten som Naboe, eller af tilfældige Aarsager veed, eller kommer til Kundskab om, at Nogen har ladet antegne sin Besætning, Avl &c. for en høiere Sum, end den er værd, saa angiver han det for Selskabet; og Fuldmægtigen er berettiget og forpligtet, at nægte Assurance, naar han finder Forsikkringssummen relativt for høi. Ved at forespørge hos Fruen, om da Fuldmægtigen skal tage det, som forlanges forsikkret, i Øiesyn, førend Assurancen tegnes, svarer hun nei, Fuldmægtigens generelle Kundskab til Amtets Landbrugere og deres Besætning m. m. er tilstrækkelig. Spørges der videre, paa hvilket Fundament, han skal bygge sit Afviisnings- eller Antagelses-Decret, naar hans Kundskab alligevel, i et givet Tilfælde, er utilstrækkelig, saa taler Fruen frem og tilbage, saa at man ikke kan fatte hendes Mening, som dog forekommer Jndsenderen at være den, at Fuldmægtigen har at følge Reglen: car tel est notre plaisir eller: fat, i hvilken sin Formening Jndsenderen bestyrkes deraf, at Fruen bestemt benægter, at Fuldmægtigen maa gjøre Reiser i Selskabets Forsikkringsanliggender, forsaavidt Antegnelse af Assurance betræffer. Jndsenderen maa gjentage, at han ingenlunde fæster Lid til Fruens Ord, og han forlanger heller ikke, at Læseren skal gjøre det, men han er, som sagt, i Mangel af anden bestemt Besked, i den Nødvendighed, nu for Tiden, at supponere, at Selskabets Sikkerhedsmidler bestaae ene i de her ovenfor, og de i Svaret opgivne. Hvad nu de sidste betræffer, da maa han bemærke, at det ikke er ham indlysende, hvorfor en Mand ikke ligesaavel kan lade sin Besætning, Avl, Gaards- og Meierieredskabe, samt Folkesenge forsikkre for 4000 Rbd., om de end kun have en Værdie af 1000 Rbd., som sit andet Jndboe, forudsat at Controllen i begge Tilfælde er lige utilstrækkelig. Ei heller indseer han, at det kan gavne stort, at kun 3/4 Dele af den tegnede Forsikkringssum udbetales, naar denne, i det Væsentlige, kan fastsættes af Eieren efter Behag, uden at han derved, naar Alt kommer til Alt, udsætter sig for videre, end at hans Forlangende om Assurance møder et Afslag. At Fuldmægtigens Løn ikke skal komme til at beroe paa Forsikkringssummernes Størrelse, maa Jndsenderen give sit uddeelte bifald, men denne Omstændighed gjør dog alene ikke Sagen klar.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Hvad dernæst Selskabets egentlige Control betræffer, saa maa Jndsenderen tilstaae, at han anseer den, saaledes som Rygtet angiver den, for endnu meget svagere, end den for slige Selskaber sædvanlige. End- og Eden alene, som ellers af disse ialmindelighed kan fordres af Vedkommende, er, Gud skee Lov, efter Jndsenderens Overbeviisning, meget mere betryggende end Selskabets samtlige Sikkerhedsmidler. Hvo vil være Angiver, - Tilvisse Jngen; det maatte da være, at Nogen drev Uforskammenheden saa vidt, at han forlangte tegnet en Forsikkringssum paa henved saa mange Rbdlr., som Værdien af hans Sager beløber sig til Skillinger. Der ere vist neppe Mange som antage, at Nogen, til Ex., angiver sin Naboe, naar denne lader antegne 1000 Rbd. for sin Besætning m. m., som rimeligviis kun er 500 Rbd. værd. Den Deel af Skaden, som ved Jldspaasættelse, falder paa ham, er forringe, at han derfor skulde paadrage sig sin Naboes Uvenskab, eller rettere Had og Hævn, hvilken han, med Rette, maa befrygte, da den, der har besluttet at begaae Assurancessvig, maa være et Menneske uden Samvittighed og Følelse for Ret, som i den almindelige Afsky for alt Angiverie vil finde Undskyldning nok, i sin rummelige Samvittighed for Udøvelsen af en følelig Hævn, maaskee endog ved Jld og Brand, og som Naboe vil Udførelsen være ham let. Jndsenderen er i det Hele forvisset om, at i Reglen Jngen, alene fordi alt Angiverie, almindeligen talt, nedsætter i den offentlige Mening - ligemeget om med Rette eller ei - vil agere Angiver, uden under gandske særdeles Omstændigheder.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Man har, saavidt Jndsenderen bekjendt, endnu ikke seet Exempel paa nogen Angivelse af det altonaiske Selskabs Medlemmer, skjøndt ogsaa her Opdagelse af Assurance svig er i Samtligges Jnteresse. Jndsenderen taler naturligviis kun om offentligt og ei om hemmeligt Angiverie, da han er forvisset om, at Selskabet hverken kan eller vil indføre det sidste. - Da nye Koste feie skarpt, men gamle kun maadeligt, saa maa Jndsenderen bede Læseren ved Foranstaaende at betænke, at det her omhandlede Selskab vist forventer at bestaae, om end ikke til evig Tid, saa dog i mange Aar. Det er vel ikke værdt, at tale om den Control, som Fuldmægtigen vil yde, der umuligen kan have tilstrækkelig Kundskab til de fleste Medlemmers Avl m.m., til Af- og Tilgangen deri, a., især naar Selskabet udvider sig. Jndsenderen maa derimod endnu berøre, at Antegnelsen af en Assurance længe vil kunne blive alle Naboer ubekjendt; at den som Medlem af Foreningen Optagne muligen slet ingen Naboer har, mindst saadanne, som henhøre til Selskabet, og at der, hvis man end vil supponere et almindeligt og virksomt Angivelsessystem - hvilket vistnok vilde være et stort Onde - jo dog stedse levnes meere end tilstrækkelig Tid mellem Antegnelsen og Angivelsen, til at svie af i, som man siger. Nei, man maa vide, hvad man forsikkrer, førend man assurerer. Man vil af det Anførte let slutte sig til, at Jndsenderen heller ikke kan tillægge det Beviis, som man bagefter vil føre, ved Naboer og Tjenestefolk, noget Værd som Control. Med Hensyn til hine henholder Jndsenderen sig til sit Sagte; Tjenestefolk erklærer endog Loven, og det ubetinget, for villige Vidner, og de ere og forblive det ifølge Sagens Natur, om de end in cas, fordi ingen andre Vidner kan haves, maatte være, som Loven siger, at ansee, hvilket Jndsenderen, dog meget betvivler. Mangen vil vel udraabe her: skulde jeg, for at bevare jordisk Fred og Roe, give Slip paa den aandelige, men Jndsenderen maa bede ham at betænke hine vise Ord i Lovens Fortale: thi dersom ethvert Menneske var retsindigt. . . . . . . da gjordes ingen Lov fornøden. Jndsenderen vil ikke tale og Vanskeligheden ved at sætte en bestemt Værdie paa brændt, ikke meere existerende, Gods, ei heller derom, at det er vel sildigt at tilkaste Brønden, naar Barnet er druknet. J det Hele har Erfaringen noksom viist hiin Beviismaade som aldeles utilstrækkelig og som kun tjenende til, at demora lisere Folket, hvilken bemærkning Jndsenderen ogsaa finder gjort i Brandassurancevæsenet af en Anden, nemlig Anno 1835, i Aalborg Stiftstidende 94de No., hvortil Jndsenderen, i denne Controvers, henviser, som til en allieret Stridsmand.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Det vilde glæde Jndsenderen at erfare, at Selskabet har udtænkt en bedre Control, end den Fru Fama har udbasunet. Med Fornøielse vilde han see den offentligen udviklet, og skjænke den fortjent Anerkjendelse, naar den virkeligen maatte være, hvad man er berettiget til at forlange, saa meget mere, som vist andre Selskaber ogsaa vilde drage Nytte deraf, hvorved Jndsenderen vilde see sit Øiemed opnaaet. Det er maaskee ikke afveien, med et Par Ord, at berøre de to latinske Sententser i Svaret paa Jndsenderens Forrige, da saavel det latinske Sprogs mægtige, som ikke mægtige, Læsere kunde finde bedre Forsvar deri for Selskabet, end de virkeligen indeholde.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Jndsenderen maa da, relativt til den Kundskab, som han har om Selskabets paatænkte Sikkerhedsmidler erklære, at han ikke kan sige, at Selskabet med Rette kan anvende paa sig det sidste, som paa Jyllands Maal vil sige: lykkelig er den, som Andres Skade gjør forsigtig, og med Hensyn til det første eller Mottoet, man fornærmer Jngen ved at afbenytte sin Ret, maa Jndsenderen spørge, om Nogen kan have Ret til, at paaføre en Tredie - til Ex. den almindelige Brandassurance – en uforskyldt Skade? Jndsenderen er ikke forstaaet saaledes, som han havde forventet, dersom Nogen har tillagt ham den Mening, at han vil have vedkommende Embedsmand tilstaaet en raisonabel Betaling, dersom denne, ved at anstille lovbefalet Undersøgelse i Brandtilfælde, overbeviser Nogen og svigagtig Assurance. Hans Yttring har kun Hensyn til de Undersøgelser, som maatte finde Sted forinden Jldebranden, og veed han ikke hvad Fornærmeligt der skulde være for Embedsmanden, nemlig: at modtage Betaling for den Uleilighed, et privat Selskab forvolder ham. Hans Forslag sigter iøvrigt sleikke til, at skaffe Embedsmanden en Jndtægt, men til at tvinge saadanne Selskaber til tilbørlig Agtpaagiven hed. Jndsenderen anseer derfor sit Forslag No. 3 for det Samme i denne Sag, som Skruen i Skruepressen, og kan desaarsag ikke frafalde det, saalænge Jngen kan angive et andet probat Middel mod det omhandlede Onde. Al Lykke og Velsignelse med Selskabet for den indbyrdes Assurance for Landbrugere i Aalborg og Hjørring Amter, naar det træffer virksomme Foranstaltninger mod svigagtig Assurance! Vale, salve et meame!
Jyllandsposten, 1838-06-18
Tillægsblad, til raaden. ren. Mandag den 18de Juni. 1838. Nr. 4.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Maa trykkes. Nielsen.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Hs. Maj. Kongens Svar paa Tak-Adressen, fra Provindsialstænderne for Nørrejylland.
Jyllandsposten, 1838-06-18
J Provindsialstændernes Møde den 6te Juni meddeelte den kongelige Commissarius Forsamlingen, at han, efter at have allerunderdanigst tilsendt Hans Majestæt Kongen den ham den 29de Mai overleverede Takadresse, havde modtaget et allernaadigst Reskript, dateret 2den Juni, af følgende Jndhold: Vi ville herved allernaadigst have Dig paalagt at tilkjendegive Forsamlingen af Vore troe Provindsialstænder for Nørre-Jylland, at, skjøndt det har været Os uventet at modtage en Takadresse fra samme i Anledning af den Forsamlingen meddeelte Bekjendtgjørelse, der ikkun indeholder Vore allerhøieste Resolutioner, afgivne paa de hidtil forhandlede Stændesager, saa have Vi ikke desmindre i Betragtning af den gode Mening, der ligger til Grund for denne Adresses Fremsendelse, modtaget samme med allerhøieste Velvillie, ligesom Vi allernaadigst ville have Forsamlingen tilkjendegivet Vor Tak for de yttrede gode Ønsker for Os og Vort Kongelige Huus. befalende Dig Gud!"
Jyllandsposten, 1838-06-18
Efter denne Meddelelse udbrød Forsamlingens Medlemmer eenstemmigen: "Kongen leve!
Jyllandsposten, 1838-06-18
Udtog af Forhandlingerne ved Provindsialstænderne for Nørrejylland. Mødet den 25de Mai. (Fortsat.) Den kongelige Commissarius fremlagde endvidere følgende Udkast til en Forordning angaaende Straffen, for falsk Vidnesbyrd og anden Meeneed m.v. Commissarius indledede dette Lovudkast paa følgende Maade: Naar det Udkast til en Forordning angaaende Straffen for Tyverie, Hælerie, Bedragerie med flere dermed beslægtede Forbrydelser, der efter allerhøieste befaling, forelægges begge Forsamlinger af de danske Provindsialstænder til derover at afgive Betænkning, erholder Lovskraft, saa ville de mutilerende Straffe, som indeholdes i Lovens 6-18-1 og 6 samt 188, saavelsom de Anordninger, der referere sig til disse Lovsteder, ophæves, saaledes som Lovens 6-711, 12 og 17 allerede ere blevne det ved Forordningen 4de Octbr. 1833. Der ere endnu kun to Lovsteder tilbage, der paabyde saadan Straf, nemlig 11-139 og 6-1311. Men det sidste af disse er uden al praktisk Betydning, og derhar neppe siden Loven udkom været Spørgsmaal om Tiltale efter denne Artikel; derimod er det første, som bestemmer Straffen for falsk Vidnesbyrd, af megen Betydenhed.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Det er vistnok den danske Lovgivning værdigt, at hiin Rest af en mindre oplyst Tidsalder, der forlængst ved den kongelige Benaadningsret er forsvunden af Anvendelsen, ogsaa forsvinder aldeles af Loven, saaledes, som nu, ifølge den nævnte Forordning af 4de Octbr. 1833 10, Tilfældet er med de martrende Dødsstraffe. Men det er og i praktisk Henseende af ikke liden Betydenhed, at mere passende, efter de forskjellige Arter af Tilfælde, som kunne møde, lempede, Straffe foreskrives for hiin, Grundstøtterne for den hele Retsorden undergravende Forbrydelse, samt i Forbindelse hermed ogsaa for de andre dermed beslægtede Forbrydelser, hvorfor der hidtil savnes udtrykkelige Lovbestemmelser, navnlig falsk Eed, hvor det ikke er en Vidneeed, Forførelse til falsk Vidnesbyrd, naar man kun ei dertil har kjøbt Nogen (1-1310), falske Forklaringer, aflagte under Eeds Løfte m.m. Disse Betragtninger have foranlediget Udarbeidelsen af et Udkast til en Forordning, angaaende Straffen for de omhandlede Forbrydelser, hvilket har været underkastet Prøvelse af samme Commission som det angaaende Straffen for Tyverie m.v. Endelig forelagde den kongelige Commissarius endnu Forsamlingen et Udkast til en Anordning, indeholdende Modificationer i Forordningen 12te Juni 1816.
Jyllandsposten, 1838-06-18
angaaende Straffen af Fængsel paa Vand og Brød, hvilket Udkast lyder saaledes: Ligesom Vi, med Hensyn til saavidt muligt at indskrænke Anvendelse af Fængselstraf paa unge Mennesker under 18 Aar, have ved Vor Forordning angaaende Straffen for Tyverie, Bedragerie, Falsk og andre dermed beslægtede Forbrydelser 99 29 og 80 givet særegne, fra den i Vor Forordning 12te Juni 1816 § 7 foreskrevne Regel forskjellige, Bestemmelser angaaende hvorledes Personer mellem 15 og 18 Aar skulle ansees naar de have begaaet nogen af foranførte Forbrydelser i de ringere Grader, hvori disse efter de almindelige Regler vilde være at straffe med Fængsel paa Vand og Brød, saaledes ville Vi, at ovenmeldte Bestemmelser, ogsaa skulle være anvendelige naar Nogen i forommeldte Alder maatte gjøre sig skyldig i en anden Forbrydelse, hvorfor Straffen ellers vilde være Fængsel paa Vand og Brød.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Naar Personer over 60 Aar, der efter Frdg. 12te Juni 1816 § 7 paa Grund af saadan deres Alder skulde afsone en ellers forskyldt Straf af Fængsel paa Vand og Brød med Fængsel paa sædvanlig Fangekost i den fiirdobbelte Tid, hellere ville underkaste sig den førstnævnte Straf, skal dette være tilladt, dog kun under Forudsætning af, at vedkommende Læge ikke finder, at der i den Paagjældendes physiske Tilstand er Noget til Hinder for, at denne Straf paa ham kan fuldbyrdes. Det skal ved Executionen af Straffen af Fængsel paa Vand og Brød ligeledes være tilladt, at de ved Frdg. 12te Juni 1816 og og 2 befalede Mellem frister efter den Paagjældendes Ønske og naar vedkommende Læge finder, at hans Sundhed ikke derved udsættes for Fare, forkortes, eller, hvis Straffetiden ei er over 8 Dage, endog aldeles bortfalde. Fruentimmer, der ere frugtsommelige eller give Die, skulle, istedetfor at underkastes Vand, og Brødstraf, herefter hensættes i Fængsel paa sædvanlig Fangekost i den fiirdobbelte Tid, hvorhos der dog til et saadant Fruentimmer i Tillæg til denne Alimentation skal gives det Halve af samme saavel i Mad som i Penge.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Da den ved Placat 4de October 1825 kundgjorte allerhøieste Resolution af 21de Septbr. næstforhen No. 4 ikke er anvendelig paa de Undersøgelser, der, med Hensyn til nærværende Anordnings Anvendelse, blive at anstille af vedkommende Læge, saa bliver der for denne Embedsforretning ikke at tillægge ham nogen Betaling. Commissarius indledede forestaaende Lovudkast ved følgende Fremstilling: De Forandringer i Straffen af Fængsel paa Vand og Brød, som indeholdes i vedlagte Udkast, have fra forskjellige Sider været satte under Qvæstion. Den Committee, der af Provindsialstænderne for Nørre-Jylland var udnævnt til at afgive Betænkning over Udkastet til en Forordning angaaende Afsoning af Bøder og visse ander Pengeforpligtelser, havde foreslaaet, at førstnævnte Forordnings § 7, hvorefter unge Menneskeer under 18 Aar, og Folk der have opnaaet 60 Aars Alderen, fritages for Fængsel paa Vand og Brød, imod i Stedet derfor at hensættes i Fængsel paa sædvanlig Fangekost i fiirdobbelt saa lang Tid, maatte modificeres derhen, at der overlades Vedkommende Valget mellem hiin førstmeldte Straf eller den dertil svarende Grad af den sidstnævnte, og det var som Grund derfor anført, at Personer, hvis Stilling gjør det besværligt for dem at være længe fra deres Hjem, ofte hellere ønske at udholde det kortere Fængsel paa Vand og Brød. Forsaavidt Forslaget gik ud paa, at Personer under 18 Aar skulde have et saadant Valg af Fængsel paa Vand og Brød i Stedet for Fængsel paa sædvanlig Fangekost, da er der paa anden Maade sørget for at undgaae hiint lange Fængsel; thi Udkast-Anordningen angaaende Straffen for Tyverie, Bedragerie, Falsk og andre dermed beslægtede Forbrydelser u 29 og § 80 har deels for Mandspersoner mellem 15 og 18 Aar under visse Omstændigheder sat lempelige Legemsrevselser i Stedet, deels for Qvindespersoner i bemeldte Alder, samt, hvor dette Slags Straf af særdeles Aarsager ei er anvendeligt paa Mandspersoner, nedsat den Tid, hvori de efter Frdng. 12te Juni 1816 § 7 skulde udstaae Fængsel paa sædvanlig Fangekost, til det Halve af det der bestemte Dagetal; og denne Bestemmelse skal ved den Anordning, hvortil Udkast nu forelægges Provindsialstænderne, udvides til alle de Forbrydelser, der ellers vilde medføre Vand- og Brødsstraf.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Med Hensyn til Personer over 6 Aar, som findes skyldige til Fængsel paa Vand og Brød, er det derimod fundet hensigtsmæssigt at følge det ovenanførte Forslag, saa at der overlades dem Valget mellem denne Straf art og den af Fængsel paa sædvanlig Fangekost, dog kun under betingelse af at vedkommende Læge har erklæret, at dermed ingen Fare er forbunden for den Paagjældendes Sundhed. J Overeensstemmelse hermed ere Udkastets Paragrapher 1 og 2 affattede m.m. Mødet den 26de Mai. Efterat Forsamlingen havde vedtaget, at de i forrige Møde forelagte trende kongelige Lovudkast skulde prøves af een og samme Committee, og at denne skulde bestaae af fem Medlemmer, valgtes hertil med Stemmefleerhed; Justitsraad Holm, Justitsraad Bruun, Justitsraad Estrup, Overretsprokurator Møller og Justitsraad Fleischer. Den kongelige Commissarius fremlagde dernæst et Udkast til en Forordning for Danmark angaaende Jndførelse af en Skyldsætning af Jordeiendomme m.v. J Forbindelse med forestaaende Lovudkast forelagde Commissarius endvidere Forsamlingen et Udkast til en Placat, hvorved bestemmes en foreløbig Bekjendtgjørelse af Resultaterne af den nye Matrikul for Danmark, med videre, hvilket Udkast lyder saaledes: Vort Rentekammer har det snareste muligt at tilstille hver Amtsforvalter især, forsaavidt det ham betroede Amtstuedistrict betræffer, Extracter af Protokollerne til den nye Matrikul for Vort Rige Danmark, hvilke Extracter sogneviis bør indeholde, foruden de i Protokollerne opgivne Navne paa Eierne og Brugerne af samtlige særskilte Matrikulnummere, enhver saadan Eiendoms Hartkorn saavel efter den nugjeldende som efter den nye Matrikul. Derhos bliver det i samtlige Sogne at bekjendtgjøre, at saadanne Extracter fra en bestemt Dag ere til almindeligt Eftersyn paa vedkommende Amtstue. Formener nogen Jordeier, Arvefæster eller Beneficiarius, at hans Jord ved den nye Matrikul er for høit ansat, da kan han erholde Ansættelsen, dog kunfor det hele paagjældende Matrikulnummer eller den hele Parcel deraf, som han besidder, paany undersøgt, naar han derom inden Udløbet af et Aar fra den Dag at regne, da den ham vedkommende Extract er fremlagt til Eftersyn, indgiver en til Vort Rentekammer, stilet Begjæring paa Amtstuen, og derhos sammesteds deponerer, hvis Stedets hele Tilliggende udgjør 1 Tønde Hartkorn eller derover, 3 Rbd. Sølv for hver Tønde, men hvis det udgjør mindre end 1 Tønde, ialt 1 Rbd. Sølv. Enhver saadan Begjæring bør iøvrigt være ledsaget af behørigt Kort over Eiendommen med paategnede nye Matrikultaxter, og kunne Vedkommende i Vort Rentekammer erholde saadanne Korter mod Betaling af 1 Rbs. Sølv pr. Tønde Land, ligesom de, naar Korter til Kammeret indsendes, kunne faae Taxterne paategnede for 3/4 Rbs. pr. Tønde Land. Til at udføre bemeldte Undersøgelser har Vort Rentekammer at udnævne een, eller, efter Omstændighederne, flere Commissioner, hver bestaaende af 3 duelige Landinspecteurer eller Landmaalere.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Nedsættelse i det ved den nye Matrikulering ud fundne Hartkorn gives kun, naar Resultatet af Undersøgelsen er, at det Hartkorn, der er sat paa alle de nu til et, som særskilt Matrikulnummer bestaaende, Sted hørende Jorder tilsammentagne ansees at være 6 Procent for høit, i hvilket Tilfælde den Vedkommende erholder den Nedsættelse i Hartkorn, som Undersøgelsen, udviser. Derhos er han i saa Fald fri for at udrede de med Undersøgelsen forbundne Omkostninger. Forsaavidt derimod ingen Nedsættelse i Hartkornet erholdes, blive Udgifterne ved Undersøgelserne at afholde af dem, som have begjært samme. Til at tage disse tvende Lovudkast under Overveielse blev det besluttet at nedsætte en Committee, som skulde bestaae af syv Medlemmer, og til at danne denne Committee bleve derefter med Stemmefleerhed valgte: Landvæsenscommissair Birch, Etatsraad Brinck-Sedelin, Justitsraad Fielstrup, Ole Kirk, Kammerraad Aagaard, Kammerjunker Mylius og Møller Knudstrup.
Jyllandsposten, 1838-06-18
Fremdeles forelagde den kongelige Commissarius et Udkast til en Forordning angaaende Journalføringen ombord i danske Skibe. Dette Udkast er saalydende: Enhver Skipper, som fører et dansk Skib paa Reiser, der gaae vesten for Linien fra Texelen til Lindesnæs og østen for Rygenwalde og Calmar, skal stedse have en Logbog ombord, der indrettes saaledes som i det Følgende bestemmes. Denne Logbog, der skal kunne benyttes for alle de Reiser, der gjøres med samme Skib, skal bestaae af godt stærkt Papiir og være indbunden, med en forsvarlig Lidse gjennemdraget, og pagineret. Den autoriseres og forsegles af Dommeren paa det Sted, hvorfra Reisen begynder, i Kjøbenhavn af Justitstiarius i Søretten. For denne Autorisation nyder vedkommende Embedsmand ialt 2 Rbd. Sølv, naar Skibet er af over 50 Commercelæsters Drægtighed, men ellers 1 Rbd. Toldvæsenets Betiente skulle have Tilsyn med, at enhver Skipper, naar han udklarerer sit Skib for saadanne Reiser som forommeldt, tillige medbringer Logbog, og til den Ende skulle de paategne, at denne ved Udgaaende er dem foreviist, dog uden derfor at nyde nogen Betaling. Skulde det paa langvarige Reiser indtræffe, at Logbogen formedelst Reisens Længde bliver fuldskreven, kan den danske Consul eller Vice-Consul i en fremmed Havn, til hvem Skipperen derom maatte henvende sig, vel autorisere en ny Logbog, men denne har da kun Gyldighed for den øvrige Deel af samme Reise, og bliver for saadan Autorisation kun det halve Gebyhr, at erlægge mod det, som foran er tilstaaet Dommeren; hvilket dog altid skal erlægges i Sølvmynt.
Jyllandsposten, 1838-06-18
J Logbogen skal fra den Dag af Kjøkkenet tændes, den Vagthavende, være sig Capitain, Overstyrmand, eller anden Styrmand, saasnart han er afløst af sin Vagt, indføre ei alene hvad der imidlertid er passeret, Seilladsen og Coursen vedkommende, men endog enhver anden Begivenhed, som paa nogen Maade kunde være til Oplysning enten for Rhederne, Afladerne eller Assurandeurerne. Saafremt der ved Logbogens Førelse skulde indløbe nogen Skrivfeil, maa denne ikke rettes saaledes, at Stedet derved gjøres ulæseligt, eller ved Raderinger; men det skal saaledes overprikkes eller over stryges, at man kan læse hvad der forhen har staaet.