Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-06-27
Jfølge den af 114 Medlemmer af den herrnhuttiske Menighed i denne Stad indgivne Forestilling til det Kurfyrstelige Konsistorium, om at den anden Præst ved deres Menighed, Præsten Lange, maatte, formedelst udbreddede vildfarende Lærdomme, forflyttes derfra, har det Kurfyrstelige Ministerium givet dem efterstaaende Svar: At det er ikke blevet beviist ved de anstillede Undersøgelser, at han har gjort sig skyldig i de vildfarende Lærdomme, hvorfor man har beskyldet ham; men at Konsistoriet desuagtet dog vil andrage paa hans Forflyttelse; men at det Kur fyrstelige Ministerium har ikke kunne afgive nogen Resolution derpaa, da Hs. Høihed Kurprinsen og Medregenten er fraværende. Alle Medlemmerne begave sig derpaa med Kirkens Ældste til den agtværdige første Præst i denne Menighed, Consistorialraad Ernst, for at erklære ham, at de vilde gaae over til den lutherske Menighed, i hvor ondt det end giorde dem, at de skulde skille sig fra ham, og hvorved de vilde takke ham for den Tid, da han havde været deres Siælesørger, fra ham vilde de begive sig til Consistorialraad Ruppenberg, for at anmelde denne Overgang for ham; men paa Pastor Ernsts Forestillinger lode de dette for det første være; men Overgang vil vist finde Sted, dersom Pastor Lange forbliver i sit Embede, hvilket da vil blive Udfaldet paa denne Sag. Ved denne Splid i Kirken og Opfyldelsen af de kristelige Pligter, eller Troen paa Jesu Blod er Hovedsagen, eller selv, om man vil det egentlige saliggiørende Princip i Kristendommen, uagtet begge Partier erkiende begge Deles Fornødenhed, er det billigt at høre hvad det anklagede Partie siger til sit Forsvar. J Kassel (skriver man fra denne Stad) circulerer en Erklæring, som Missions=Foreningen, hvis Medstifter og nærværende Forstander Pastor Lange er, har seet sig foranlediget til at bekiendtgiøre. J dette Altstykke erklære de orthodore Surpernaturalister, til hvis Lærdomme Forstanderne for Missions Foreningen bekiende sig, følgende: Vi forkaste Sectereriet og Separatismen, som vil skille sig fra Kirken, som tilbageviser det tilbudte Naademiddel, og som af Hovmod eller af en falsk Forestilling om dettes Virkning, troer at besmitte sig ved at staae i Forbindelse med en fordærvet Kirke. Vi have fiernet os saameget fra denne Vildfarelse, at det just er Hovedformaalet for vor Forening, ved Missions sagen at opvække et nyt Liv i vor Fædrenelands Kirke, og at vor inderligste Ønske vilde blive opfyldt, dersom det kunde lykkes os, ligesom i andre Lande, saaledes som i Preussen, at hæve Missions sagen til et kirkeligt Jnstitut. – Vi erkiende det for det andet med den evangeliske Kirke, for at være en falsk Retning af Pietismen, naar den vil sætte en selvgjort Fromhed, et Skinvæsen, en Skingudsdyrkelse, som er uden Kraft og Sandhed istedet foren levende Hiertes Fromhed; imedens den sande Kristendom er et oprømt, glæderigt og kraftfuldt Liv i Troe og Kiærlighed, bygget paa den urokkelige Vished, om at have erholdet Syndernes Forladelse ved Troen paa Christi, guddommelige Forsonings=Død, og derved at være bleven deelagtig i Guds Naade, hvorved Mennesket bliver allene virkelig skikket til at opfylde den hellige Pligt, som paaligger ham at føre en reen Vandel. – Vi forkaste endvidere Mysticismen, som sætter Kundskabs kilden om Religionen i Følelserne, og troer ved den at kunne kiende Gud, og at komme i Forbindelse med ham, som nægter den objective historiske Gud, (det vil vel sige den Gud som aabenbarer sig i sine Værker og i de hellige Skrifter), eller dog stiller ham i Baggrunden, og sætter et Jndbildningkraftens Billede i hans Sted. Thi Mysticismen fører til Afgudsdyrkelse, ligesom enhver selvgjort Gud, hvad enten man nu danner sig ham af Træe og Steene eller af abstracte Begreber, eller af ophøiede Følelser. - Vi forkaste for det fierde en anden, ligsaa farlig Forvildelse, som er nær beslægtet med Mysticismen, og som destoværre har fundet Tilhængere, hist og her i vor Provins, Theosophismen, som er bygget paa Jacob Bøhm, Gichtels og Andres Skrifter, hvilke hyppigen blive agtede høiere end den hellige Skrift, (en interessant Tilstaaelse, som viser hvor let Sværmerie finder Indgang blandt Menneskene, naar der først kommer Røre i Religionsvæsnet), hvorved man tillader sig vilkaarlig Udtydninger, som ikke stemme overeens med Kirkens Lære, til hvilken man troer ikke at behøve at binde sig saameget nøie, da man troer at være i Besiddelse af dybere og hemmelighedsfuldere Aabenbarelser. Hovedvildfarelsen i denne falske Retning, beroer paa en urigtig Opfattelse af den evangeliske Lære, om Retfærdiggjørelse og Gienføddelse, hvoraf som af en Rod, mange andre Vildfarelser udspringe. Da Theosophen stiller disse Kristendommens Kardinal-Lærdomme i Baggrunden, saa taber han Kristum af Øiesynet, for at blive sig egen Forsoner ved at ville tilkæmpe sig en Gienfødelse ved en blodig Siæle kamp. - (Man maae være Missions-Foreningen. Tak skyldig for denne Oplysning og Advarsel. Endelig forkaste vi for det femte, med den evangeliske Kirke, den saakaldte Rationalismus, rettere kaldet Naturalismus, som vil lægge en Verden fuld af guddommelige Jdeer i en fattig Hverdags=Forstands Lænker, som er tom og grundløs, og kun stærk i at ødelægge, som saalænge har ødelagt Kirken, og dog er saa uforskammet at kalde sig selv den sande Kirke og dem Secterere, som holde urokkelig fast ved den gamle Troes Grundvold. Vi ere langt fra i nogen Henseende, at ville miskiende Fornuftens Rettigheder, vi erklære os meget mere for den frieste Udvikling af den Videnskab, som fremgaaer af den, da vi ere paa det stærkeste overbeviste om, at Sværmeriets farlige Forvildelse udspringer af Miskiendelsen af denne guddommelige Gave. Men vi ville ikke indrømme at Fornuften skal gaae uden for det Timeliges Sphære, som er allene tilgiængelig for den; men at den ikke maae fælde nogen afgiørende Dom over de himmelske Ting, hvorom den ikke formaaer at kiende noget af sig selv. (Deri have Forfatterne til denne Skrivelse vist fuldkommen Ret, at ingen almeengyldig Religion lader sig tænke i Kristenheden, uden den som er bygget paa de hellige Skrifter. Men de bør igien være saa billige at indrømme Fornuften to Rettigheder, først med Beskedenhed at betragte Gud i sine Gierninger, og at tænke over hans Veie og Hensigter; thi den Ret har Paulus tilstaaet den; og for det andet, den Ret at tænke over hvorledes de hellige Skrifter, skulle rigtig forstaaes, og at søge at forklare dem paa det Bedste, thi denne Ret har Protestantismen indrømmet den). Efter denne aabenhiertige Fremstilling af vore religiøse Grundsætninger, troe vi at kunne forvente i det mindste af dem, som ifølge deres Dannelse kunne bedømme Sagen, at de vise os i hvilke Punkter vi bekiende os til Lærdomme, som ikke ere evangeliske, eller ifald dette skulde være dem umueligt, at de da ville ophøre at forvirre den offentlige Mening, ved at udbrede Rygter, som allene skylde Løgnens Rige deres Oprindelse. (Denne Erklæring fortiener Opmærksomhed og Agtelse, og Freden i Kirken vil vist blive vedligeholdet Naar man kun paa alle Sider vil bevare kristelig Blidhed og Sagtmodighed, ikke forfølge og fordømme nogen, men søge med Sindsroe og med Grunde, at overbevise dem, som man troer at have Uret, inden man slaaer dem med Vrede, og tillige agte alle dem hvis Gierninger ere gode, og som lade deres Lys skinne for Menneskene.)¬