Norske Intelligenssedler, 1765-05-15
Omendskiønt Europeerne ikke troer Siælenes Forflyttelse, saa har imidlertid en af deres Lærere vildet paastaae, at Dyrenes Legemer ere Diævlenes og de onde Aanders Boeliger, som ere nødsagede at blive udi dette Fængsel, indtil at Opstandelsen forkynder deres ævige Dom, men de ere først og fornemmelig dømte til at lide paa Jorden alle de Ulykker og Plager, som Menneskeet eller deres indbyrdes Galskab kand aarsage dem. Jfald det saa er, da kand det som oftest hænde, at, naar man dræber et Sviin, eller at man koger Kræbs levende, man lagde paa Pine=Bænken, nogle gamle Venner, eller nogle Blods=Forvante, og bærer dem paa samme Bord, hvorved de tilforn vare saavel imodtagne. Kaabul, siger Zendavesta, var fød ved Strand-Bredden af Floden Mavra; han var meget rig, og efterdi Lykken stod ham bi, saa levede han prægtig og overdaadig: han hadede den gode Braminer og foragtede hans hellige Religion; hver Dag var hans Bord dækket med Kiød af 100 adskillige Dyr, og hans Kokker havde 100 adskillige Maader at lave dem til paa, for at skaffe Appetit. Uagtet hans prægtige Rætter, saa blev han dog ikke gammel; han døde at Hans Siæl blev optagen, en U-fordøyelse, som han fik af denne Umaadelighed. for at stilles for et udvalgt Stats-Raad, av de Dyrs Siæle, som hans Vellyst havde opoffret, og som burde da være hans Dommere. Han stod og skal for denne skarpe Ret, frygtede for hvert Lem, som har havde øvet gruesomt Tyranni imod han gjorde sig megen Umage for at bevæge det, men forgiæves. Erindrer han ikke, skreeg Vild=Svinet vred og forbittret, hvad Slags Død jeg maatte udstaae, aldeles ikke for at stille hans Hunger, men for at føye hans Forfængelighed? Hans Jægere har strax fanget mig, og mit Kiød blev neppe agtet værdig at sees engang paa hans Bord. Dersom man vil troe mig, han skal forsone sin Forseelse i Svine-Gestalt, som han lignede i sit heele Liv og Levnet. Jeg er snarere av de Tanker, siger Raads-Herren, Lammet, at han lider i min Gestalt, da kunde man lade ham prøve 5 til 6 Forflyttelser i en Maaned. Dersom min Stemme giælder noget i Sælskabet, skreg Kalven, saa vil man holde det fordet beste, at sende ham tilbage i min Skikkelse, man aarelod mig hver Dag til den Ende, at gjøre mit Kiød hvidt, og endelig blev jeg slagtet uden Barmhiertighed. Vilde ikke det være bedre, siger Hønen, at giøre en Fugl av ham; man skulde da qvæle ham udi hans Blod, som det er hendt mig. Det store Antal overveyede disse Domme, og Kabul var paa Vey at faae sin Dom, da Oxen reiste sig op: jeg er underrettet om, siger denne Raads-Herre, at den Skielm har efterladt sin Kone svanger; ved den Kundskab, som jeg har omdet tilkommende, seer jeg forud, at hun skal føde en Søn, og at den Søn vil blive svag og sygelig; med et Ord, at han vil blive en Plage for sig selv og alle dem, som vil omgaaes ham. Hvad tænker J, mine Medbrødre! Om vi dømmer Faderen til at besiæle sin Søn, for at lade ham forsøge derved alle de Ulykker, som hans Umaadelighed vilde overvældede hans Avkom med? Hele Hoffet samtykte i denne sindrige Straf, og Kabul blev needkast til Jorden, hans Siæl opholdt sig i hans Søns Legeme 30 Aar, belæsset uden Ophør med Elendigheder, Sorg og Sygdomme, Samtale imellem en chinesisk Filosof og en Boghandler. Jeg drak min Thee i Gaar Morges, da mine Betænkninger bleve forhindrede af min gamle Ven, som bragte mig en Fremmed med sig, som jeg ikke har god, Troe til de Personer, som synes alt for høflige uden nogen øiensynlig Forevending, saa tog jeg strax imod hans Høflighed med Indgetogenhed. Min Ven, som fornantdette, bragte mig strax i Kundskab om Mr. Fydge, hans Stand og Karakter, i det han spurgte ham, om han havde noget nyt, Jeg mærkede da, at det var en Boghandler, og hans Svar forsikkrede mig om min Giætnings Vished. J maa forlade mig, min Herre, svarede han, det er ikke nu den Aarets Tid. Bøgerne har deres Tid, ligesom Agurkene. Jeg har ikke meere Lyst at trykke et nyt Arbeide om Sommeren, end som man har til at sælge Skinke i Hundedagene. Jeg sælger intet om Sommeren, uden nogle ringe Varer. En Undersøgning (?), et Magazin, eller et Papiir over Parlamentets Sæder, kand fornøye en Sommer=Læser: men vi beholde al vor rige Forraad til Vinters og Foraars Handel. "Jeg tilstaaer, min Herre, sagde jeg til ham, at jeg er nysgierrig, for at vide, hvad J kalder riig Forraad, som ikkun kand taale en Vinter=Læser. Min Herre, svarede atter Boghandleren, det er ikke min Vane, at prale af mine Vare; men uden at giøre mig tyk derav, vilde jeg vove at trodse med hvem det skulde være i den Post, mine Bøger har i det mindste den Fordeel, at være altid nye, thi ved hver Aarets Tid skiller jeg mig atmed de gamle til Kræmmerne. Fortsættelsen følger. () Undersøgning, Magazin, Navne paa nogle periodiske Verker.