Berlingske Tidende, 1836-06-11
J sin vidtløftige Tale, der udmærkede sig ved Klarhed og Værdighed, og hvis Øjemeed var at forsvare det nuværende Ministerium mod Hr. Fitzjames's Angreb, yttrede Hr. Thiers blandt Andet: Siden Juli-Revolutionen har Frankerig følt sig hendraget til England, ikke alene ved den Sympati, som tvende frie Folk naturligviis maae føle for hinanden, men især ved det Fælledskab af Jnteresser og Principer, som begge Stater nære for den almindelige europæiske Politiks store Spørgsmaal. Trende af disse Spørgsmaal vil jeg især fremhæve, for ved Hielp af dem at forklare, hvor inderlig Harmonien, har været mellem Frankerig og England, nemlig det belgiske, det pyrenæiske og det orientalske Spørgsmaal. Efterat have belyst, men ikke givet nogen egentlig Oplysning om det belgisk hollandske Forhold, gik han saaledes over til de spanske Sager; "Da Ferdinand var død og havde bestemt sin Datter til Tronfølgerinde, udviklede sig, som De alle vide, en Successionsstrid. Ved denne Strid brøde vi os ikke om det egentlige Rets-Spørgsmaal, da vi efter vore politiske Principer anerkjende alle factisk bestaaende Regjeringer. Men behageligt var det os rigtignok, at Dronningens Regjering netop var den factisk bestaaende og altsaa den i vore Øjne retmæssige, og at det spanske Folk stadfæstede Fordinands testamentariske Bestemmelse til Bedste for hans Datter ved det Bifald, sammes uhyre Fleerhed, ydede den. Med Hensyn til Spanien have vi fulgt den samme Politik, der siden Ludvig Klydes Tid. har været Frankerig egen, det vil sige, vi have søgt at homogenisere Frankerigs og Spaniens Jnteresser, for paa denne Maade at knytte Forbindelsen mellem begge Lande tættere, end samme hidtil var knyttet ved det blotte Slægtskabsbaand mellem de regjerende Huse. Dronningens Fjender vare ogsaa vore Fjender; de spanske Carlister lignede de franske Carlister altformeget, til at vi ikke skulde have givet Dronningen Fortrinnet for hendes Medbeiler. Og England forefandt vi da paa samme Vei. Virksommere end vi havde det arbeidet for Dronning Marias Ophøielse paa den portugisiske Trone; ligesaa virksomt som vi antog det sig Jsabellas Sag. Vare vi da ikke blevne til Forrædere af vore egne Jnteresser, hvis vi havde vægret os ved at gjøre fælleds Sag med Englands Men – svarer man (Hr. Fitzjames) os – J have feilet i Eders Forventninger med Hensyn til Spanien. J have haabet, at kunne oprette en juste milieu-Regjering i Spanien, og istedetfor have J ladet oprettes en virkelig Rædsels-Regjering der, under hvis, saavelsom under Eders Øine der myrdes og skjændes, der tillader, at Qvinder (Cabreras Moder) skydes. Derpaa svarer jeg, at ikke engang den spanske Regjering, og meget mindre vi ere ansvarlige for saadanne Rædsler, der begaaes af Afskummet, hvilket kun altfor ofte i revolutionaire Tider lader sig henrives til Udaad. Men allermindst sommer sig en saadan Dadel for Restaurationens Mænd. Riego, Empecinado og utallige andre Offere fældedes under Restaurations-Bajonettens Øine, medens man paa den anden Side ikke kan forekaste vor trefarvede Fane, at den har være Vidne til nogen af de Ugjerninger, som man ganske nylig troer at kunne forekaste Spanierne. Men - spørger man videre hvad vilde J gjøre, hvis der i Spanien fødtes en Republik, Jeg svarer, at jeg nærer den Tillid til vor Tids Aand, der ogsaa har vidst at trænge over Pyrenæerne, at den vil bevare Spanien for et saadant Syn. Spanien har havt noksom Lejlighed til at betragte den Afgrund, som anarkistiske Rædsler berede, til at det ikke skulde vogte sig for samme. Og hvis Ulykken skulde ville, at saadanne Lidelser stormede ind paa Spanien, vilde vi dog ikke blive lunkne i vor levende Deeltagelse for hiin høihjertede Nations Skjæbne. Men aldrig vilde Frankrig yde nogen Nations Bødler Bistand. Jeg gaaer nu over til en tredie Gjenstand, med Hensyn til hvilken Frankerigs og Englands Jnteresser atter have været de samme. Jeg mener Orienten. En Collision i Orienten kunde forstyrre Verdensfreden, England og Frankerig, ja hele Europa er interesseret ved, at det tyrkiske Rige ikke bliver til Bytte for en anden Stat. Og netop fordi hele Europa veed, hvad det har at befrygte af en Collision i Orienten, stræber det efter, at vedligeholde Freden der, for ogsaa hjemme at kunne blive i Fred. Ogsaa der har Englands Flag, i Forening med vort, bidraget til at opløse Collisioner, at tæmme Ærgjerrigheden og at opretholde Orientens status, que, denne absolute Betingelse for status quo i Occidenten. Naar vi altsaa fandt England i Forstaaelse med os ved det uendeligt vigtige belgiske TerritorialSpørgsmaal, ved det spanske Princip-Spørgsmaal, og ved det orientalske Verdens-Spørgsmaal, havde kun den meest uhørte Forblindelse kundet foranledige os til at tilbagevise dette saa naturlige som nyttige Venskab. Vi rakte England Vennehaanden, ligesom det tilbød os fiin, og det uden at sætte vore Jnteresser under Englands, hvilket da ogsaa var saameget mindre nødvendigt, som vore begges Jnteresser vare de samme.