Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-03-07
Da Lorden kan betragtes, som Ministeriets Ordfører ved denne Leilighed og som Fortolker af de paafaldende Ord i Talen fra Thronen: at nogle bort fiernede Egne af Hs. Majestæt Besiddelser giøre en Forøgelse af Krigsmagten nødvendig. Man har Grund til at formode, at Begivenhederne i Middelhavet ville i Aar give Anledning til Forhandlingen af en vigtig publicistisk Qvæstion) dog, vedblev han, er der ved denne Forøgelse af Hs. Majestæts Kongens bevæbnede Magt, som man har i Sinde, ikke taget Hensyn paa en muelig Afbrydelse af Freden med de andre Europæiske Magter, hvilket er saa klart, at det af sig selv springer indi Øinene; men desuagtet er denne Forøgelse bleven giort nødvendig ved Europas nærværende forandrede Tilstand. Den maatte sandelig være en dristig Politiker, som vilde vove paa at forudsige hvad der vil komme ud af Tingenes nærværende Tilstand (en stor Sandhed.) Men da man saaledes ikke med nogen Sikkerhed kan forudsee den, saa vilde det være uforstandigt, at blive aldeles uforberedet paa nogle Ting, som mueligen kunde indtræffe. Angaaende Erkiendelsen af de Spanske Colonier sagde han at han vel ikke vilde skiule, at der saavel med Hensyn til denne Erkiendelse, som ganske nyelig ogsaa med Hensyn til nogle andre Punkter (Man ville ikke oversee, at Taleren er Ministeriets Ordfører ved denne Leilighed.) finder en Meningsforskiellighed, imellem Cabinetterne paa Fastlandet og det Brittiske. Men disse forskiellige Meninger ville dog vel ligesaalidet, som den Fortørnelse, hvilken det af os gjorde Skridt vil opvække i Spanien eller andensteds kunne tilveiebringe, som han haabede en Afbrydelse af de venskabelige Forbindelser med andre Magter, thi dersom et lidenskabeligt Sprog, eller Trudsler af noget Cabinet havde kunnet synes at være Midler til at giøre Jndtryk paa os, saa vilde dette Middel have været anvendet; førend vi havde gjort det uigienkaldelige Skridt. –Hr. Brougham traadte derpaa frem og beklagede at han befandt sig i den Nødvendighed at han maatte nedlægge en Protest imod nogle, og dertil ikke de uvigtigste Deele af den Kongelige Tale. Der vare vel mange Deele af den han maatte rose men en Beskedenheds Følelse holdt ham tilbage derfra, da disse Jdeer vare først udgangne fra det Partie han tilhører (Oppositionen) men for dog at blive sin Beskedenhed qvit (en Floskel, som bragte Huset til Latter, maatte han dog prise den saa velgiørende Reforme, som var foregaaet i at forskaffe Handelen en større Friehed, og indgroede Fordomme vare blevne overvundne. Erkiendelsen af Sydamerikas Uafhængighed tilskrev han især sin Vens Oppositions Talerens Mackintoschs Haranquer; dog fortiente Ministrene ogsaa derfor at roses; imidlertid gav han de liberale Grundsætninger en saa stor Udvidelse, at han spurgte Ministrene hvorfor de ikke havde ogsaa erkiendet Ha tis Uafhængighed, hvis Beboere for en saa lang Tid siden havde tilkæmpet sig deres Friehed (et meget fristende Spørgsmaal, hvorfor ogsaa Ministeren Hr. Canning saae sig siden aldeles beføiet. til at gaae det forbie med Taushed i sin Tale.) Nu tog han da fat paa det, som han vilde dadle i Talen fra Thronen, og dette var da Regieringers Forhold med Hensyn til Jrland og især til den Catholske Forening. Denne sin Dadel fremsatte han derpaa med al muelig Udførlighed og Skarphed, berøre den Uenighed, som angaaende denne Gienstand finder Sted i Cabinettet og frembragte. især en stor Bevægelse, da han bemærkede, at en Temporisering under det Paaskud at Sagen er af en altfor deelicat Natur til at kunne berøres, og under den Constitutionsstridige Jnsinuering at Monarkens Sind ikke var til at bøie, og som blev anvendet i den afdøde Monarks Regieringstid, vilde efter den store Fors Formening have i de bedre Tider førend Kong Carl den 11 kunde have bragt en Ministers Hoved paa Blokken. Dette Paaskud var desuden forlænge siden faldet bort, da man kiender den regierende Monark naadige Stemning mod Jrland og hans personlige Tolerance; hvilken det Hannoverske Edict beviiser. Nu vilde man derfor skyde Skylden paa Lord Canzleren, ligesom hans Sind ikke var til at bøie eller man ikke kunde undvære ham paa hans Post, eller man kun et Øieblik kunde befrygte, at han for den Sags Skyld vilde forlade sit feede Embede. Alt dette og meget andet udførte Hr. Brougham paa en ubeskrivelig farcastisk Maade. Nu tog Hr. Canning til Orde og vaskede Saltlagen af med den skarpe Lud. Først dadlede han Hr. Brougham for at han allene tilskrev den Catholske Forening, at der var blevet tilveiebragt Fred og Roe i Jrland, hvorved han aldeles oversaae Marqvien af Vellesleys store Fortienester, som ved sin vedholdende og strenge Retfærdighed havde forskaffet Lovene deres tilbørlige Agtelse. Han skildrede derpaa den Catholske Forenings fordærvelige Grundsætninger, som han ikke kunde erkiende at være christelige. Hr. Brougham sammenblandede denne Forening og Catholikernes Emancipation med hinanden; men han betragtede dem derimod som to ganske forskiellige Gienstænde. Hr. Brougham havde spurgt: hvi han, som dog havde modsat sig en opponerende Minister (Lord Canzleren) i Henseende, til det Sydamerikanske Anliggende, ikke vilde anvende det samme Middel for at drive den Catholske Emancipation igiennem? Hvad har en Minister at frygte for, saaledes spurgte den ærede og lærde Herre, naar han har dette Huus, disse Bænke, dette Land ja hele England i Ryggen, Men dertil maae Ministeren, spørge, hvad skal han vel giøre, naar han kun har Bænkene i dette Huus og intet England i Ryggen (Bifald og stærk Latter.) Han maatte selv beholde Ret til at bestemme hvilke Opoffrelser han skulle giøre for denne Sags Skyld og maatte frabede sig at lade andre bestemme det for ham; især en Person, som har derunder en aparte Jnterresse (Brougham er Advocat for den Catholske Forening.) Han maatte bestemt nægte, at det Medlem i Cabinettet, som ikke stemmede overeens med ham i Henseende til Emancipationen ogsaa var af en forskiellig Mening fra ham i Henseende til Erkiendelsen af Sydamerikas Uafhængighed. Han maatte vel tilstaae, at der fandt i Cabinettet en væsentlig Meningsforskellighed Sted angaaende de Jrlandske Catholikers Emancipation; men derfor var det ikke saa let en Sag at opløse Cabinettet, og at danne et fuldkomment nyt afde forskiellige Bænke i dette Huus. Udentvivl kunde et competent Ministerium blive udvalgt af Oppositionens Bænke; men om ogsaa den ærede og lærde Herre kunde faae den Fornøielse at faae denne Minister udstødt, saa vilde han dog efter al Sandsynlighed ikke faae den Fornøielse at blive hans Efterfølger (Bifald og stærk Latter.) Men havde Hr. Canning allerede udgydet sin Spot over sin Modstander ved det Jrlandske Anliggende, saa giorde han det endnu mere ved det Sydamerikanske, især over Hr. Broughams Paastand, at alt det Gode, som er skeet maae tilskrives ham og hans Partie, men nu antog han en alvorligere Tone, og viiste at England kunde ikke have før indledt sig i Underhandlinger med Buenos=Ayres, som vel har været uafhængig af Spanien siden 1810; men derfor ikke en indbyrdes enig og ordnet Stat; men saasnart det var blevet bekiendt, at der var tilveiebragt en Forening imellem de 13 eller 14 smaae Stater, som høre til Plata Systemet, saa var ogsaa strax en Traktat bleven afsluttet med Buenos=Ayres. J Columbia blev først Puerto Cabello erobret i 1822 og Spanierne aldeles fordrevne; siden begyndte denne Stat paa en Krig, med Spanierne i Peru, var den faldet ulykkelig ud, saa havde Spanierne trængt ind i Columbien og indført den gamle Tingenes Orden, nu først da man er bleven fuldstændig underrettet om, at de i Peru tilfægtede Fordeele er saa store, at man kan bortfjerne enhver Tanke om Fare, er Republikens Uafhængighed af Moderlandet bleven erkiendet. Ved Mexico er dette endnu mere paafaldende; det er ikke 9 Maaneder siden at en Avanturier forlod England for at bemægtige sig den Throne igien, som han engang havde frasagt sig; man kunde derfor ikke have indledet Underhandlingerne med dette Land blot nogle Uger før. Sagen kunde saaledes ikke have været klogere og bedre behandlet end den er bleven. Hr. Brougham havde vel dadlet, at man havde afsluttet Traktater med disse nye Stater inden man havde erkiendet dom og fundet noget lavt og høkermæssigt i denne Fremgangsmaade; men den Opgave, som han som Minister havde havt at løse bestod i at opnaae det store Maal, som stemmede overeens med Landets Jnterresse uden at give Frankerige eller nogen anden Magt en reefærdig Aarsag til en Krig (hør, hør,) Den ærede og lærde Herre kunde sikkert troe, at dersom han var af den Formening, at man med en Smule Behændighed ikke kunde faae en Krig (Latter) saa tog han overordentlig Feil. Krig, blev Hr. Canning ved med en heftig Mine, laae her og laae hisset, laae til Høire og til Venstre af vor Bane; men vor Gang var altid i Midten, vi forfulgte den og naaede ærefuldt og fredeligt til Maalet for vore Bestræbelser (Hør, (virkelig saare mærkelige for Fremtiden høist følgerige Ord). Maaskee denne Fremgangsmaade er afden Aarsag utilfredsstillende, fordi der i hans Embeds=Archiver ikke findes et eneste Document angaaende denne Gienstand, som Spanien ikke har seet og hvoraf vi ikke have tilstillet de med os allierede Magter Afskrifter, eller maaskee derfor, fordi det er blevet sagt Spanien, at naar det selv vilde giøre det første Skridt for at erkiende sine Coloniers Uafhængighed, saa vilde England lade sig nøie med at følge dets Skridt og indrømme det Forrangen i Handelen med dets Colonier: Eller maaskee derfor, at England, som tilsidst maatte handle eene, har forsmaaet at betinge sig ubillige Forrettigheder fremfor en Stat, hvormed det staaer i venskabelige Forhold (Frankerige eller Nordamerika) (Hør, Hør!) Eller fordi vi have forudseet, at enhver som vilde følge os i at erkiende disse Staters Uafhængighed, vil kunne stilles ved Siden af os og deeltage i samme Fordeele med os (Hør, Hør!) Den ærede og lærde Herre vil vel biefalde Forholdsreglerne, men misbilliger Maaden og Tiden hvorpaa de ere blevne udførte; derimod maatte han sige ham, at Fortie nesten af denne Forholdsregel gjerne maae overlades ham eller hans Ven (Sir J. M.). Men for sig selv vil han allene giøre Fordring paa den Fortieneste at have truffet den rette Tid og valgt den rette Maade; og han trøstede sig ved at ved denne oprigtige Fremgangsmaade, at ved denne moderate, ja forhalende Politik, som de Herrer ville saaledes behage at kalde den) var Landet blevet forskaanet for de Farer, som ellers vilde have ledsaget denne Erkiendelse (hør!) Veed man ikke, og tør man vel driste sig til at skiule det, at England har ved dette Skridt saaret mange Jnterresser, har det ikke opvakt megen Fortred, foranlediget mangen Vrede, paadraget sig betydelig Misgunst opvakt uvenskabelige Lidenskaber, Dette har virkelig været Tilfældet, og dog nærer jeg det meest levende Haab om at denne onde Stemning og vrede Lidenskab (hvis) vil bortflyve i Dunst og lade det blive ved blotte Ord, og at Verdensfreden vil blive holdet vedlige (Biefald). Uagtet den ærede og lærde Herres uskaansomme Dadel, som han har kastet paa det nyelig fuldførte Værk, saa troer jeg dog at Ministerne have giort deres Pligt, i det mindste i dette Stykke, og jeg lader det gjerne komme an paa dette Huuses og paa Landets Dom.