Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1830-04-16
Vice-Admiraten paa den tyrkiske Flaade, TahirPascha, skal paa en Fregat afseile til Algier, for som Mægler at søge at bilægge Tvistighederne mellem Deyen og den franske Regjering. Man frygtede nemlig for at de Subsidier, som Barbaresk-Staterne aarlig pleie at udrede til Porten, i Tilfælde af et fransk Angreb, skulle udeblive. For nogle Dage siden, var en fransk Coureer ankommen til den franske Gesandt i Constantinopel, og overbragte, som det heed, Slutningsacten af Conferentserne i London, og siden have de allierede Magters Gesandtere daglig havt Sammenkomster, og deres Tolke forlade næsten ikke meere Port palladset; man troer at Grækerlands Skjæbne snart vil blive definitid bestemt, Valget af Prinds Leopold af Coburg til souverain Fyrste af Grækerland, har i Almindelighed taget, vundet Bifald, og synes ogsaa at være det hensigtsmæssigste, da Tyrkerne dog endnu bestandig sætte den medste Tiltroe til Engelland. Den græske Præsident Grev Capodistrias har ved en Forordning ophævet de saakaldte overordentlige Commissairers Functioner, og Departementerne skulle fremtidig bestyres ved civile Gouverneurer. Man erindrer vel, at for længere Tid siden, den af Porten ved det tyrkiske Gesandtskab i Petersburg udnævnte Græker Agiropolus pludselig forsvandt fra Constantinopel, denne er nu med sin hele Familie velbeholden ankommen til Ægina, og bar i Courier de la Grece ladet indrykke en Bekjendtgjørelse, hvori han erklærer: Efter at jeg uafbrudt havde tjent Porten over 30 Aar med fuldkommen Troskab og Hengivenhed paa flere vigtige Poster, som dens Gesandt i Berlin, og endelig som Dragoman i dens Cabinet, blev jeg belønnet derfor ved et treaarig Fangenskab, ved et Tab af min hele Formue og ved en Haarig Forviisning, som min Broder, (hvilket ogsaa havde staaet i Portens Tjeneste) min Svigersøn, og 2 af mine Sønner maatte dele med mig. Endelig blev jeg, efter et langt Exil fuldt af Lidelser, og Farer, og efter at jeg, ligesom ved et Underværk var undgaaet Døden, kun kaldt tilbage til Constantinopel, for atter paa Nye uden Betaling, at arbeide for Porten. Jeg maatte imod min Villie føie mig deri, og ventede kun paa en gunstig Leilighed til at forlade et Land, hvor, da man tog aldeles ingen Hensyn til mine tidligere udviste Tjenester, og viste en fuldkommen Mistroe mod min Person, Alting kun synes at love mig en forgelig og farefuld Fremtid. Min Afreise var ikke en pludselig Beslutnings Værk, men en i Nødens Øieblik til Modenhed kommen Beslutning, jeg stod paa Springet at iværksætte samme, da den blev paaskyndet ved min Udnævnelse til Dragoman ved det til St. Petersburg bestemte Gesandtskab; at afslaae samme, ville have udsat mig for Mistanke, og tilintetgjort mine Planer; men je ville ikke modtage en Post, som jeg ikke havde i Sinde at beklæde, og forlod derfor Dagen for jeg skulle have havt Audientz hos Storsultanen, hans Rige med min hele Familie. Det er aldeles falsk at jeg har talt med ham, eller modtaget ringeste Foræring af ham for min Afreise. Styrker ved Folelsen om min rene Samvittighed og Ære, opofrede jeg min Formue og de med fornævnte Post forbundne Jndkomster, for endelig at kunne nyde Friheden, og takket være de allierede Magters Beskyttelse: Grækerland vil ikke betænke sig paa at tilbyde mig en frie Bopæl." De 2 sidste til Grækerland ankomne franske Krigsbrigger have medbragt 6000,000 Franks til den græske Regjering. Frankerig. J Hr. A. v. Labordes mærkværdige Skrift: "Til Kongen og Kammerne om den sande Aarsag til Brudet med Algier og om Expeditionen, yttrer Hr. Laborde de mærkelige Ord: "Jeg veed det privatim, at man har givet den engelske Regjering sit Ord paa, at saasnart Algier er ødelagt, skal den franske Hær drage sig tilbage" – er dette Tilfælde, da synes rigtignok den franske Nation at erholde lidet Eqvivalent for de store Summer og Opofrelser denne Expedition koster, og den synes snarere kun at være et jesuitisk Kneb af Ministeriet, forat afdrage Folkets Opmærksomhed fra de indre Anliggender, saameget er vist, at der i Anledning af den algierske Expedition har en lang Discussion fundet Sted mellem det engelske og østerrigske Cabinet, og Fyrst Polignac skal have maattet underkaste sig flere betingelser, uden hvilke man nægtede at tillade Expeditionen; saaledes skulle under Krigen og Blokaden, engelske og østerrigske Coffardieskibe frit og ubehindret passere, alle østerrigske og engelske Undersaattere i Algier beskyttes, og det skal staae dem frit for, enten at forblive der, eller afreise; Jnvasions-Armeen skal heller ikke maatte beløbe sig til meere end 35,000 Md. Vist er det, at det engelske Cabinet anseer den franske Expedition med skjæve Øine, og paa en Forestilling den franske Gesandt i London havde gjort mod de stærke Qvantiteter af Munition som forsendes til Algier, svarede Grev Aberdeen koldt, at Regjeringen blander sig ikke i de Handlende private Affaires. Fra Paris skriver man, at det Rygte var almindelig udbredt, at Kammerne igien ville blive sammenkaldte i Juni, og flere Deputerede, som havde forladt Paris, have fæstet saamegen Tiltroe dertil, at de have opsat deres Afreise; ved et Dekret af 2den April vare 19 Præfecter afsatte eller omvexlede; dette vil vel neppe lede til nogen fordeelagtig Stemning hos Nationen mod det nærværende Ministerium; man denter imidlertid meget af Hr. v. Villeles Nærværelse i Paris, som dog aldrig var elsket af Nationen.