Aalborg Stiftstidende, 1840-10-10
Jndsendt. En af de skjønneste og betydningsfuldeste Handlinger i den christne Kirke er vistnok Confirmationen, men det er da vist ogsaa overeensstemmende med Handlingens Hellighed, at den heller ikke ved sin ydre Form taber noget af sin Betydning; og dog vil man vist ikke kunne nægte, at dette for endeel skeer, naar man endnu i mange Kirker seer det Unge, der offentlig skulle gjøre Rede for deres Kundskab i Religionens Lærdomme, ikke stillede efter den Plads, som deres større eller mindre Dygtighed og udviste Agtpaagivenhed paa Religionslærerens Foredrag burde anvise, men - efter deres Fædres indbyrdes Rang og Standsfølge, jo denne endog ofte veiet og udregnet med en til det Naragtige grændsende Smaalighed. J sig selv ligger der vel ingen Vægt paa, om den, der ved en høitidelig offentlig Prøv skal godtgjøre sin Kundskab til Religionens Lærdomme for at fornye Optagelsen i Kirkens Skjød, under denne Handling, indtager denne eller hiin Plads, ligesom det vist heller ikke vilde være ønskeligt, om nogen Higen efter saadan tilsyneladende Udmærkelse skulde være Drivefjedren til at opnaae den større Kyndighed; men paa den anden Side vil det dog ikke kunne nægtes, baade at være stridende mod Decorum og mod Retfærdighed, at lade Forældrenes, virkelige eller indbildte, Rangfølge danne nogen bestemmende Norm ved en kirkelig Handling af denne Natur. Hvor meget maa det ikke ogsaa krænke den meer Opvakte, den, der i Herrens Ord har opnaaet den større Kundskab og med Glæde og Inderlighed har drukket Religionens Sandheder, at see sig tilsyneladende tilsidesat for den, der i ydre Forhold maaskee er en Smule høiere stillet, men i indre Kundskab staaer paa et meget lavere Punct, Man vil maaskee sige, at Forældrene, af honette Ambitions Grunde, ofte ere meget nøieseende i Sligt og nu engang fordre det saaledes. Men skal da Kirken være det Sted, der skal give smaalig Forfængelighedssyge Næring, og skal Præsten - skjøndt hans Stilling desværre ofte gjor ham ikke lidet afhængig af Menighedslemmernes Gunst - være den, der lader saa smaalige, saa ubillige Hensyn blive gjort gjældende: For Herren ere alle lige! Saaledes forkyndes dagligt fra Herrens Templer, og hvorfor da netop i disse at statuere Exemplet paa det Modsatte, hvorfor ikke just her i Gjerningen at vise, at der i Guds Huus hverken gjælder Adel, Rang eller Stand, at det der kun er Hjertet, der adler, kun Kundskaben og Trangen til Guds Ord, der betegner Rangen og anviser den rette Stand. For Herren ere Alle lige! Derfor burde ogsaa Herrens Huus selv bedst frembære Beviset herpaa; derfor burde ogsaa her idet mindste alle udvortes qvælende Standsforhold bortfalde; derfor burde det netop her vise sig, at Dagleierens Barn ikke for sin borgerlige Stillings Skyld er ringere, end dens, der bærer Kors og Nøgle, og at kun Sjælens Dvælen ved Christi Kors, kun Aandens Nøgle til Kundskab i Christi Lærdomme her bestemmer den sande Rangfølge. - Jndsenderen heraf har netop været saa heldig at bivaane Confirmationshandlinger i Kirker, hvor det just maatte være qvægende for Øiet og oploftende for Følelsen at see, hvorledes Enhver, hvad enten hans Stand var høi eller lav og hans Kjortel fiin eller simpel, erholdt sin Plads anviist efter sin udviklede Duelighed, og saaledes den første Handling, der optog ham selvbevidst i Kirkens Skjød, aabnedes med Retfærdighed. Desværre er det vel sandt, som allerede ovenfor yttret, at Præstens Stilling i mange Henseender er saare precair og saaledes ganske modsat hvad den burde være, at saaledes mangen agtet Geistlig, af Hensyn til sin Stillings Beskaffenhed, stundom nødes til at give noget Slip paa sin Selvstændighed; men deels vilde det dog være altfor sørgeligt, om slige Hensyn ved kirkelige Handlinger virkelig skulle blive overveiende, deels vilde jo ogsaa den Præst - som troede at skylde det sin Stilling udenfor Kirken eller som tilgiveligt fristedes til at bringe denne et saadant Offer - hvad Confirmationssordenen angaaer, kunne befrie sig for enhver Bebreidelse og enhver uforskyldt Ugunst, som deraf maatte flyde, naar Bornene da enten loddede om deres Plads (saaledes som det er Jnds. bekjendt, enkelte Steder at være Tilfældet) eller man overlod det til Tilfældet at fastsætte denne, eftersom Børnene indfandt sig i Kirken. Blot at alle Rangs- og Standshensyn, der selv i Selskabslivet ere saa fornedrende, maatte være bortfjernede fra Kirken, hvor Alle, med Aasynet vendte mod Gud, kun samles til Hans Tilbedelse. Blot, at det maatte lykkes de Mænd, der udenfor Kirken ofte ivre mod Standsforskje- og flaae Rangceremonier, ogsaa i deres kirkelige Stilling, at gjøre denne deres Lærdom gjældende. Et Skridt af det Geistlige selv, troer Jndsenderen, vil være tilstrækkeligt til at opnaae det Ønskelige og til at qvæle alle Forfængelig bedsygens Taage=Dunster. - Et endnu, med Hensyn til den Rangsyge, man ved Confirmationsordenen i mange Kirke stoder paa, skal Inds. her tillade sig at berøre, nemlig den besynderlige Compliment, man gjør de lærde Skolers Ele ver ved at stille dem øverst, og den vistnok endnu mere sto dende Tilsidesættelse, man paa sine Steder viser Slegfredsbørnene ved regelmæssig at stille disse nederst. Hvad de saaledes adler den studerende Classe fremfor alle øvrige indseer Jndsenderen aldeles ikke, thi han har altid troet, at den Aandsadel, som Studeringerne give, skal vise sig ved indre og ikke ved ydre Tegn, og at det netop burdvære den høiere Lærdoms Kiendemærke, ikke at eftertragt større Ophøielse, end den, Fortjenesten berettiger til Oisandhed, det er heller ikke under saadanne Smaaligheds Mærker, at den vordende fri Students Bane burde aabnes den deres Tilværelse; fortjene disse derfor ligesom at bortstødes og priisgives til Vanæren, Er det da de uskyldige Børn, der skulle lide for Forældrenes Forseelser, Dette stemmer ikke med Christendommen, ikke med nogen Religions Lære, thi det hedder: Gud skal betale Enhver efter sine Gjerninger. Og skal den Tilsidesættelse, man viser Slegfredbarnet, være en Straf for Forældrene, andre Ligesindede til Advarsel, da er vistnok ogsaa denne altfor meget stridende mod Decorum og Retfærdighed, til at den nogensteds, end sige i Herrens Huus, burde admitteres. - For Herren, ere Alle lige, Maatte denne skjønne Lære allermindst i Herrens Huus nægtes Anvendelse; Jndsenderen skulde da glæde sig til, ikke forgiæves at have nedskrevet disse Linier.