Københavns Adresseavis, 1773-12-15
Det udgaaer fra den lysende Ting i alle muelige Directioner, imidlertid kan man antage de Solestraaler der beskinner Tingene paa Jordloden som jevnsidsløbende, (parallele thi formedelst Solens overmaade store Afstand har de Vinkler, hvilke de paa en Ting faldende Straaler giøre, ingen merkelig Størrelse. Lyset udbreder sig rund omkring fra den lysende Ting, men jo ængere det kommer bort fra den i et desto videre Rum fordeeler det sig, og desto tyndere og svagere bliver det. Det bevæger sig overmaade hastig, thi man seer det endog paa en meget viid Afstand i samme Øyeblik det opkommer. Lyden udbreder sig meget langsommere, og ved et ikke alt fortæt hosværende Lyn eller Skud hører man Knaldet først, efter at maa har seet Ilden. Siden Lyset bevæger sig ved et Stød, saa springer det tilbage fra de Ting det skiner paa, og ved sit Giensken giør det Tingene synlige. Thi at man seer en Ting, skeer derved at der kommer Lys fra Tingen i Øynene, og man seer egentlig ikke Tingene selv, men Lyset som gaaer ud fra dem. Man kan altsaa intet see uden det hvorfra der falder Lys i Øynene, Fra de Ting som selv ere Lys, falde det umiddelbar i Øyet, men fra de i sig selv mørke Ting kunde intet Lys komme til vort Øye, dersom ikke det der skinner paa dem blev tilbagekasted. Af Lysets Gienskin kommer det ogsaa at Tingene speyler sig. Naar Lyset fra en giennemskinnende Materie falder skraas ind i en anden, som enten er tyndere eller tættere end den forrige (f. E. fra Luft i Glas eller fra Glas i Luft) bliver det bøyed eller brekked. Dette kan man tydelig see naar man lader Solen igiennem et lidet Hul skinne ind i et formørked Kammer (a) og holder et Viinglas med Vand saaledes til Straa ten at den falder skraas paa Glasset. Aarsagen til denne saa kaldede Brekning er fandsynlig Tiugenes tiltrekkende Kraft: nemlig den tættere Materie trekker Lyset stærkere til sig end den tyndere. Jo meere skraae en Lysstraale indfalder, jo stærkere brekkes den, men den lodrette (perpendiculaire Straalegaaer ubrekket igiennem fordi den fra alle Sider bliver lige sterkt tiltrakt. Solens Straaler brekkes i Luften som omgiver Jordkoden, og deraf kommer Tusmørket, d. c. at vi faaer noget Lys fra Solen endogsaa naar den er (kuns ikke alt for dybe) under Horizonten. Dersom der intet Tusmørke var, vilde det ved Solens Nedgang strax og paa engang være belmørkt, og blive det indtil det Øyeblik da Solen stod op igien. Nytten af c) Ved dette Kunstgreb er man kommet efter Lysets skiulte Egenskaber. Cusmørket er altsaa dobbelt : at Lys og Mørke ikke følger pludselig paa hinanden, og at Natten bliver forkorted. Men Lysets Brekning har endnu en langt betydeligere Nytte, thi Synet beroer paa samme. Alt hvad der skeer i Øyet, bestaaer derudi at Lyset bliver brekket paa den Maade som udfordres til at see. Endogsaa alle de Fordeele som man har af de slebne Glas(Brændeglas, Fornørrelses Glas, Kikkerter a.) kommer deraf at ved Glassets Dannelse tilveyebringes en vis bestemt Lysets Brekning. Disse Fordeele kan tildeels ogsaa opnaaes ved Lysets Gienskin, naar samme skeer paa en vis bestemt Maade, derfor kan man ogsaa giøre Speyle, som forstørre, og brænder. Lyset er hvidt, men det bestaaer af alle Slags Farver, og synes ligesom at være sammensa af samme Thi naar man lader Solen skinne igiennem et lidet Huul ind i et mørkt Kammer, og holder et trekantet Glas (Prisma) i en vis Stilling til Straalen, viser sig bag Glasset paa et hvidt Papier selvsamme Farve som Regnbuen () har. Aarsagen til denne Forvandling, er Brekningen i Glasset. Det synes at en Farve brekkes stærkere end den anden, og altsaa den hvide Straale ved Brekningen deeles i farvede. Lader man disse farvede Straaler, falde igiennem et Brændeglas, saa foreenes de igien, og man faaer atter hvidt Lys. De i sig selv mørke Tings Farver ere Lyset som gienskiner, fra disse Ting. Thi som nyelig er meldt, vi seer intet uden Lys, og de i sig selv mørke Ting seer vi ved det Lys som kommen tilbage fra dem. Altsaa seer en Ting hvid ud som kaster Lyset uforandret tilbage, en Ting seer rød ud, som ikkun kaster det røde af Lyset tilbage a. En Ting seer sort ud som kaster lidet eller intet Lys tilbage; Aarsagen hvorfor visse Ting kaste alt Lys tilbage, andre kun det røde, andre igien kun det grønne a. ligger uden Tvivl i den forskiellige Beskaffenhed af Tingenes Overflade. Natten af de forskiellige Farver er at man kan kiende Tingene fra hinanden. I Henseende til Solens Varme er følgende at mærke: Der hvor den skinner lodret hen, gjør den varmest, men jo meere skraae dens Straaler falde, desto mindre Varme give de. Man maae ikke tænke at vi om Middagen ere Solen nærmere end om Morgenen og Aftenen, eller at vi om Sommeren ere den nærmere end om Vinteren. Den større Varme om Middagen og om Sommeren, kommer deraf, at Solen staaer høyere paa Himmelen, og dens Straaer altsaa falder ligere ned paa Jorden. Deraf kommer ogsaa at der i de Lande hvor Solen om Sommeren i Middagsstunden staaer lige over Hovedet er meget varmere end hos os. Men det er merkværdigt at det neden ved Jorden er varmest, og jo høyereet Sted ligger, desto koldere er det Derfor ere Toppene paa meget høye Bierge endog i de varmeste Lande bedekkede med Snee heele Aaret igiennem, da dog ved Foden af disse Bierge aldrig er hverken Snee eller Jis at see. Det er altsaa ikkun varmt tæt ved Jordkloden, og omtrent 2 Miille fra samme ophører Varmen. Solen allene er altsaa ikke i ) Regnhuen kommer af Syleløsets Brekning i Regndraaberne. Stand at gjøre varmt i den Afstand som den har fra Jordkuglen, men der maae andre Omstændigheder f. C. Lysets Gienskin Luftens Beskaffenhed a. komme til Hielp.