Viborger Samler, 1847-07-13
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. Osborne støttede i Underhuset sit dadlende Votum med Hensyn til den britiske Jnterventionspolitik paa følgende Grunde. 1, fordi de i den forrige Debat angaaende Humes Resolution af Lord John Russell og Macauley meddeelte Oplysninger ikke havde tilfredsstillet ham, og 2, fordi Guizot havde i de Deputeredes Kammer negtet, at Frankerig skulde have trængt paa en bevæbnet Jntervention. Taleren skildrede derefter den portugisiske Camarillas Virksomhed. Et af de fornemste Medlemmer i denne Cammarilla var den portugisiske Dronnings Skriftefader, Padre Markos, der har en Mængde Børn, og der paa Grund af Drukkenskab er afsat fra sit Erkebispedømme. Osborne endte sit Foredrag med heftige Udbrud imod Jnterventionspolitiken, som Lord Palmerston hyldede med Forkjærlighed. – Lord Palmerston tog nu Ordet. Han erklærede, at den britiske Regjering ansaae det for sin Pligt at erholde af den portugisiske Regjering streng Iagttagelse af Fredsstipulationerne, og bestred den Anskuelse, at han og hans Colleger nogensinde havde billiget Dronningens constitutionsstridige Andragende, meget mere erkjendte han fuldkommen det portugisiske Folks Ret til med Vaaben i Haanden at tvinge Dronningen til Opfyldelsen af de hende som constitutionelMonarkinde paa hvilende Pligter. Som Formaal for Englands Jntervention betegnede Ministeren kun den Hensigt at føre Kampen fra Vaabenmarken tilbage paa de legitime Discussioners Mark i Senatet eller Cortesforsamlingen. At Frankerig havde forholdt sig passiv, benegtede han; han paastod meget mere, at det franske Cabinet udtrykkelig havde statueret en casus foederis. hentet fra Qvadruplealliancen, og at det saaledes havde berøvet England enhver Mulighed til længere at forblive en ørkesløs Tilskuer, saameget mere som Dronningen af Portugal, endskjøndt personlig stemt for forsonlige Forholdsregler, var ved Saldanhas haardnakkede Modstand, bleven hindret i at betræde Maadeholdsveien. Havde England ganske villet afholde sig fra Jnterventionen, saa havde det ikke kunnet hindre Spaniens eensidige Jndskriden; men hvortil denne havde villet føre, var let at indsee, naar man vidste, at Greven af Thomar (Costa Cabral) ledede i Madrid de Traade, som sætte den Padre Markos underlagte portugisiske Camarilla i Bevægelse. Vel havde Nogle anbefalet som Middel, ved Trusler at afskrække Spanien fra at indskride i Portugals Anliggender; men saadanne Trusler vilde have været England uværdige og havde kunnet udsætte det for Farerne af en Krig ikke alene med Spanien, men endog med Frankerig. Cannings Expedition til Portugal for at forhindre Spaniens Jndmarsch lod sig ikke godt anføre som et Exempel; thi hiin Intervention støttede sig paa udtrykkelige Tractats=Stipulationer, som nu ikke bestode. Her angik det kun at sætte Dronningen istand til, at hun, uden at opoffre noget af sin Værdighed, kunde indrømme Folket de nødvendige Concessioner; dette var nu skeet; thi efter de nyeste Meddelelser havde Juntaen underkastet sig og Dronningen proclammeret Amnestidecretet. Ministeren endte sit Forsvar for den af ham fulgte Politik ved at kaste et Blik tilbage paa de store Resultater, som Englands Politik havde havt i Grækenland, Spanien og England, og som denne Politik endog efter Julirevolutionen havde havt paa det nu saa skinsyge Frankerigs Jnteresser. England, udbrød han, staaer nu i Spidsen for den moralske, sociale og politiske Civilisation i Europa.