Berlingske Tidende, 1836-03-12
Offentligheden af Stændernes Forhandlinger. (See denne Tidende No. 9697).Et andet Medlem bemærkede, at ikkun faa Ting kunne antages at være saa absolut gode, at der Jntet kunde indvendes imod dem, og saaledes forholdt det sig vel ogsaa med nærværende Sag om Stænderforhandlingernes Offentlighed. Han vilde ei gjennemgaae, hvad der i Almindelighed kunde siges for og imod denne Sag, men skulde fornemmelig søge at møde de Jndvendinger, som vare anførte imod de danske Stænderforhandlingers Offentlighed. Det var af den sidst Talende blevet anført, at det nærværende Locale ei egnede sig dertil. Han maatte dertil bemærke, at han ingenlunde ansaae det for vanskeligt at træffe en saadan Jndretning, hvorved et saa talrigt Auditorium, som man i en saa liden By kunde vente, maatte finde Plads. Retop den Omstændighed, at Forsamlingen holdes i en mindre By, hævede en stor Deel af de Betænkeligheder, som maatte fraraade Offentligheden, thi da Auditoriet aldrig kunde blive talrigt, saa vilde det indvirke mindre ufordeelagtigt paa Forhandlingerne eller afholde enkelte Medlemmer, fra at yttre sig. Den sande Offentlighed bestod ei fornemmelig deri, at Adgangen til Forhandlingerne stod aaben for Alle, thi derved vilde dog ikkun Faa lære dem at kjende, men Offentligheden fremmedes først ved, at Meddelelser frit kunde finde Sted gjennem Pressen, og Rescriptet af 22de September 1835 var en langt større Hindring end det, at Dørene holdtes lukkede. Det kunde neppe omtvivles, at, dersom Pressen havde været fri i denne Henseende, vilde ved en Forsamling, bestaaende af 20 Medlemmer, hvem ingen Forpligtelse til Taushed paalaae, en stor Deel af de ved Offentligheden tilsigtede Goder alt være opnaaet. Man havde sagt, at denne Medlemmernes Ret til Meddelelse, i Forbindelse med Stændertidenden, allerede nu vedligeholder den nødvendige Forbindelse mellem Folk og Stænder, men Erfaringen synes at modsige dette, thi de vrangeste Begreber og Relationer om, hvad der foregik i Forsamlingen, fandt ofte Sted, og dette var naturligt, thi ikke alle Forsamlingens Medlemmer vare istand til rigtigen at opfatte alle de Sager, som her bleve behandlede, og det var derfor rimeligt, at selve Medlemmernes Meddelelser imod deres egen Villie ofte gave Anledning til disse falske, eensidige og ufuldstændige Forestillinger. Han ansaae det af Vigtighed at hæve denne Mangel, hvilket ikkun kunde naaes ved Offentlighed og fri Meddelelse gjennem Pressen. Stændernes Tidende kunde i sin nuværende Form ei afhjælpe denne Mangel. En anden Hindring for Offentligheden skulde ligge i Forholdet til Holsteen og det tydske Forbund. Taleren kjendte ei dette Forholds Natur nøie nok for at kunne indsee, om denne Hindring var saa betydelig som man havde fremstillet den; var dette Tilfældet, da maatte han beklage, at vor Forbindelse med Holsteen skulde berøve os et Gode, hvorefter vi med Rette stræbte. Naar man endvidere havde indvendt, at Forsamlingen ei var moden til Offentlighed, da maatte Taleren høiligen beklage den saa meget misbrugte Beskyldning om Umodenhed. Han ansaae som det eneste Middel til at fremme Modenhed, at man tillod Selvstændigheden at udvikle sig; thi saa længe man behandlede enten hele Nationer eller enkelte Communer som umodne, var det utvivlsomt, at de vilde forblive i denne Tilstand. Med Hensyn til Communerne var man meere og mere kommen til at erkjende denne Sandhed, og han haabede, at man ogsaa med Hensyn til denne Forsamling vilde komme til den samme Erkjendelse. Efter saaledes at have omtalt de mod Offentligheden anførte Argumenter, gjorde Taleren endnu opmærksom paa adskillige ei noksom fremhævede Fordeele ved den. Dersom en Forsamling som den nærværende skulde blive dygtigere og fuldkommere, da var en Kritik absolut nødvendig men denne Kritik kunde ingenlunde udøves af selve Forsamlingen, hvor Medlemmernes gjensidige Forhold gjorde det saare vanskeligt at fremhæve de Feil og den unødvendige Discussion, som desværre oftere i denne Forsamling fandt Sted. En saadan Kritik kunde ikkun heldigen udføres af den offentlige Stemme. En anden Fordeel af Offentligheden vilde være den, at de ofte haarde og misbilligende Domme over Forsamlingens Færd da vilde vorde modarbeidede; thi naar Folket paa en mere direkte og levende Maade blev bekjendt med Forhandlingerne, vilde det vel, om ei altid, saa dog som oftest indtræffe, at ogsaa Majoriteten af Folket vilde komme til samme Resultater som Forsamlingen. Endeligen maatte Taleren bemærke, at han troede, at den store Lyst til voldsommere Reformer og Kuldkasten af det Bestaaende vilde finde en betydelig Modvægt ved Offentligheden. Man vilde da meere almindeligen komme til Erkjendelsen af det Gode i det Bestaaende, man vilde komme til at indsee de ofte uovervindelige Hindringer for mange virkelige Forbedringer, som gjorde deres Udførelse umulig for Tiden, og tilsyneladende begrundet Misnøie vilde da ofte blive hævet. Taleren, havde ofte og alvorligen overveiet denne Gjenstand og var kommen til det Resultat, at der talte saa overveiende Grunde for Offentligheden, at han ansaae sig forpligtet til med al Kraft at understøtte det Forsamlingen desangaaende forelagte Andragende.