Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-08-13
Pour ses charmanns Ecrits, qvel favorable augure, Sourent utile, il sut tonjours interessant, Toujours Echo de la nature, Et Porgane du Sentiment. Her, i det mindste, i en uforstyrret Fred, Hvile Rousseaus dyrebare Levninger: Hans rene og store Siel foragtede Verden, Og svingede sig op mod Himmelen. For hans fortryllende Skrifter, hvilken fordeelagtig Formodning! Han var ofte nyttig, og altid underholdende, Altid Naturens Eccho, Og Følsomhedens talende Redskab. Bogtrykker=Konstens Historie. Man har længe stridt om, hvilket Land og hvilket Sted, denne ædle Konst burde tilskrives. Men ingen der vil følge, Sandheden kan nægte, at det er Tydskland, som denne Ære tilkommer. Og lad end være, hvilket er uvist, at Chineserne skulde have havt denne Konst før vi Europæer, da er dette dog vist, vi have ikke lært den af dem. Men Spørgsmaalet er, hvilken af de to Steder, Strasborg eller Maynz tilkommer denne Ære, Skiønt nu kan samme Spørgsmaal ansees for afgjort, da en af Strasborgs berømte Lærde Hr. Schopflin har udfundet et Middel, til at vedligeholde denne Ære for begge Steder i hans dissertation sur Porigine de Limprimerie. Memoires de Pacad. des inscript. & belles lettres. De, der for ham have tillagt Strasborg denne Ære, siger han, have forsvaret en god Sag med slette Grunde. Han har meget tydelig beviist, at Opfindelsen bør tillægges hans Fødebye. Opfinderen af denne Konst var en Mainzisk Adelmand Johan von Sorgenloch, kaldet Gansfleisch til Guttenberg, i Almindelighed heed han Johan Guttenberg. Længe, opholdt han sig i Strasborg. 1439 oprettede han en Kontrakt med 3 Borgere i Strasborg, for at iverksætte forskiellige Kønster og Hemmeligheder, hvilke ikke nævnes. Denne Kontrakt mælder vel intet og Bogtrykker=Konsteen; dog kan man af de brugte Udtryk slutte, at derunder forstaaes den Konst at trykke med bevægelige Bogstaver, hvilket og i Begyndelsen ansaaes for et Underverk og for Troldom. Strasborg har altsaa den Ære, at inden dens Mure er Bogtrykker=Konsten opfunden. Guttenbergs Signet=Ring, hvori hans Navn stod, skal have givet ham Anledning til denne Opfindelse. Begyndelsen af denne Konst, var, som enhver lettelig tænker, meget ufuldkommen. Bogstaverne vare kuns skaarne i Træ, men dog bevægelige, endskiønt nogle faa heele Ord, der ofte forekom, vare skaarne i eet. De bleve hængt ved hverandre med et Baand, der holdt saa længe som det kunde, og ofte blev Bogstaverne ved Pressens Tyngde, drevne fra hverandre og omstøtte. Man har endnu nogle Bøger af den første Tryk; disse anvise hverken Bogtrykkerens eller Trykker Stedets Navn, ikke heller hvad Aar de ere trykte. Guttenberg begav sig efter nogen Tids Forløb til sin Fødebye Maynz, hvor han 1450 traadde i Selskab med en anseelig Borger Johan Faust, for hvilken han aabenbarede sin Hemmelighed. Af samme bekom han et Forskud paa 800 Gylden, hvilke han anvendte til at sætte sit Trykke=Redskab i bedre Stand for. Jstedet for Træ=Bogstaverne, af hvilke han hidtil havde betient sig, gjorde han dem nu af Blye, hvilke dog bleve for bløde. Endelig opfandt han en Masse af Metal, som han siden brugte dertil, men de vare igien for haarde og skarpe, saa de giennemborede Papiret og Pergammentet; Endelig opfandt han tilligemed Johan Faust og sammes Betient Peter Schafer af Gerasheim en Blanding af Tin og andre Ingredienzer. Denne sidste opholdt sig 1449 i Paris, og afskrev Bøger, havde et dybsindigt Hoved, og gjorde sig fortient af Bogtrykker=Konsten ved en nye Opfindelse. Han opfandt nemlig de saa kaldte Matricees, ved hvis Hielp Bogstaverne kunne støbes, og derved uden Møie og Omkostning formeres saa stærk som behøvedes. Med Trykker=Farven anstillede man og mange Forsøg, indtil man endelig opfandt en varig Farve, naar en Fernis af Lin=Olie blandes med Kønrøg og kaages. Siden kom Guttenberg i Uenighed, med Johan Faust, fordi denne for tidlig forlangde de for strakte Penge, saa Faust beholdt hans Trykker=Redskaber, hvoraf han anlagde et eget Trykkerie og lod Guttenberg, reise bort. Alle disse Omstændigheder med meere kan eftersees i Hambergers zuverlastige Nachrichten von den vornehmsten Schriftstellern bis 1500. Tom. I. Amyntas. Om Morgenen tidlig kom den arme Amyntas fra den tette Lund med Øxen i den høire Haand. Han havde skaaret sig Stavre til et Gierde, og har denne Last paa nedbøiede Skuldre. Nu saae han et ungt Egetræe ved en forbiraslende Bek, og Bekken havde næsten blottet dets Rødder fra Jord, og nu stod det sørgende og truende med at synke. Skade, sagde han, skulde du Træ nedstyrte i det rasende Vand; nei, - ikke skal din Top gives Bølgerne til Leictøi. Nu tog han de tunge Stavre af Skuldrene: jeg kan hente mig andre Stavre, sagde han, og begyndte at opkaste en stærk Demning for Træet og grov frisk Jord. Alt var Demningen opkastet og de blottede Rødder skiulte med frisk Jord, og derpaa tog han Øxen paa sin Skulder, smiilte nok engang, tilfreds med sit Arbeide, hen til Skyggen af det frelste Træ, og han vilde gaae tilbage at hugge andre Stavre i Lunden; raabte Dryaden hult til ham med venlig Røst af Egen skal jeg lade dig gaae bort ubelønnet, goddædige Hyrde, sig mig, hvad du ønsker til Belønning, jeg veed, du er fattig, og da har kun fem Faar paa Græsgangen. Dersom du forunder mig en Bøn, Nymse, sagde den fattige Hyrde, saa lad min Naboe Palæmon, som har været syg siden Høsten, lad ham blive frisk. Saa bad den Redelige, - og Palæmen blev frisk, men Amyntas saae frugtbare Velsignelser i sine Hiorde, ved sine Træer og Frugter, og blev en rig, Hyrde; thi Guderne lader ikke de Redelige uvelsignede. Jndfald.