JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1670-02-01
Holland. huld-kniplinger og sligt, som Frandsken gjør og væfver, Och hand af andre Folk ey ringe værd for kræfver, Det hafver Holland nu med alle skaffet af Saa hvo det slide vil, skal settes høyt i straf. Men om saa frit et Folk, som Holland er vil tæmmes Til slig adstadighed, med tiden skal fornemmes. Det bedre siuntis snart mand hver sig klede loed, Som pungen raadgaf til, och hand af Stand var god Polen. 1 Den Engelske Gesant i Polen nu skal være, Til Kongen Lykkes ynsk oc ære skenk at bære. Mand mange forslag giør, om Tyrken mod at staae, Om hand, som trues af vil Polen feyde paa.
Danske Mercurius, 1670-02-01
Jtalien. Som nu Venedig paa den lange Krig fik ende, Och vilde Tyrken skent och venne gafver sende, Sloeg det for hende feyl, och ingen fremgang fik, Thi Skibet under veys med top och tagl forgikBarbarien. At Taffiletta var henmyrdt, mand nylig hørde. Men Fama kun for skæmt den snak om Verden førde. Bedrager Fama mig, Jeg ey fortænkes kand, Om Jeg mig der i kand ey finde strax paa stand. Med mindre nogen mig en feder ham vil giøre, Som Jeg med flyfve kand og self see til och høre, Hvad her och hisset skeer, at Jeg det lige saa, Som det er i sig self, med sandhed kand bestaae. Dog see, hvad vil mand der saa vidt oc bredt af giøre: Kand dog en tiding tit imellom fire døre Forfalskes femtenfold, hvi skulde det och ey Tildrage sig, naar den skal gaae saa lang en vey
Danske Mercurius, 1670-03-01
Den Danske til den 1. Martii 1670. Danmarck. Vo kand udsige nær den høye sorg och vaande, Som ganger Dannemark och Norge nu til haande, Fordig, o Kongers pris, vor store Fre derig, Som den u-milde Død hentoeg saa vredelig. Hvo kand for Jammers skrig och klagemaal sig holde. Hvem skulde det ey graad och hierte-klemse, volde: Hvo kand foruden ah: hvo kand foruden vee, Saa kiær och dyrebar en Konges afgang see. Ney. dersom alt det Vand, som Dresund udgyder, Samt och alt det, som Fyn og Cimberland beflyder, Vdi vort hoved var, det ingenlunde dog, Til at begrædeslig en Herres død, forslog. Och lad det være saa, vi der med intet vinde: Det dog er voris plict, med længsel at besinde, Hvor eye-god och from, hvor naadig, rund och blid Du været har mod os, i den Regierings tid. Saa længe dig var æfnt, at bære Spir och Krone, Stoed altid Retvished omkring din Naades Trone. Dit gandske lefnets id var, Gud at hafve kiær, Och dine Rigers gafn at fremme fjærn och nær Ah at dit Helte-Moed och høye Visdoms gafver, Hvor af vor selgis Fred nest Gud) sin udspryng hafver; Ah, at den Majestæt och Hæld, som dig omgafOs Ey kunde frelse dig, och vise Døden af Os Issnede vort blod. os styrled haar om øre, Der Fama kom, och os saa pludselig loed høre Det haarde Torden-oerd, at du, vor herlighed, Och glædskabs aarsag, varst af Døden fældet need. Jeg intet vil om den høybaarne Dronning tale, Hvis hierte moxen er hielkryst af længsels qvale. De Kongelige Børn Jeg och forbi vil gaae, Thi stil och tunge kand ey deris forg opnaae. Saa tro-løs och udansk slet ingen skulde været, Blant os, som hafde jo med lyst och u-besværet, Sig gifvet selver hen for dig i Dødsens strid, Om hand dig kunde frelst och længre gjort din Tid Dog see; hvad Himlen vil, staaer ikke til at vende. Det lefnets timeglas var runden ud til ende. Din dyrebare Siæl for Himmelsk var af art, Hvorfor den Jorderig och os forlod saa snart 2 Men ædle Dannemark, du maat dog ey forsage, Thi mit i sorgens nød er denne trøst tilbage. Det med din Konge-stoel er nu beskaffet saa; Den aldrig efterdags kand tom och ledig staae. Thi Koning Christian, som kaldes nu den Femte, Hand intet af alt det, os tienligt var, forglemte: Loed derfor Raadet strax til sig, med troskabs eed, Aflegge deris plict och arfve skyldighed. sin Faders Mænd och Folk hand ikke loed forskyde. Men loed en hver sin flid och troskab got ad nyde. En hver, som hand var før, och hafde for at staae, Ved sin bestiling blef och Kongen takke maae. Hvor Hvo kand hans Majestæt ey vel af hiertet meened Hvo vil saa dydefuld en Potentat ey tiene: Hvo vil ey høye kræfor slig en vis Regent, Och ynske Lykke til hans milde Regiment, Til Lykke tusindfold, o fromme Landsens Fader. Til Lykke med alt det, du tæncker, giør oc lader. Til Lykke med din Spir och Krones Herlighed, Som dig af Himmelen er sendt her ofven need. at den ædle Fred maae din Regeering fryde: O at al ære maae sig ofver dig udgyde. Din høye Stammes vext sig fremme prydelig: Din alder vorde lang: dit nafn udbrede sig. Tydskland.
Danske Mercurius, 1670-03-01
En liden Luthersk Aand vist til Wien maae være, Som hafver Keyseren begynt saa vel at lære, Hvorledis Munkene den beste deel och fjærn Af Landsens Jordegods besidde nær oc fjærn. Hand derfor med sit bref saaledis gjør anstilling, At ingen verdslig mand, foruden sær bevilling, Her efter maae, som før, til Klerke-brug oc Stand Afhænde noget, som u-rørligt næfnes kand. 2 Mand tiding har at det er efter ynsk och minde, Saa vel afganget med Hanofres Hertuginde, det hun nyligen sin Herre lykkelig En Daatter hafver fød thi glæder Landet sig.
Danske Mercurius, 1670-03-01
Det Tydske Folk, som løeb til Candien i Sommer Det efter haanden nu sket krybendis hiemkommer. Hver tolfte kun af dem dog slap, och det med nød, Den stund den anden rest hielslagen er och død.
Danske Mercurius, 1670-03-01
Frankerige. 1 Frandsosen har tilsagt, it Aar omkring at hvile Med aarlogs larm, och ey vil Spansken ofverile, Den stund at Engelsken och Svensken mage paa, Den tvist om grændserne til rictighed at faae. 2 En farlig vade brand til Genf har nylig været, Och mangens eyedom i bund och grund optæret. Den vrede Død och har til grafve taget hen En dapper . stlig Prinds och Helt af Lothringenpanien. Sølf-Floden Lykkelig til Spanien er Landet, Och har til Lading haft i Sølff och Guld oc andetSivf millioners værd. Dog Kongen der af fik De trende kun til deel. Til andre resten gik.
Danske Mercurius, 1670-03-01
Polen. Po lakken færdig giør, med Konge pract och ære At tage mod sin Brud, som skal paa reysen være. Al den contract, som var med Muskowitten gjort, Er vorden slet afbrut, och ganger ikke fort, Mand siger, Polen var tiltvungen det at giøre, For Tyrckens hødings ord, hun ellers sik at høre. Dog seer mand vel hans griff, och hvad hand der med vil Naar hun er venneløs, tør hand vel træde til.
Danske Mercurius, 1670-03-01
Holland. Paa den trefolde pact, som er saa nyttig regnet, Stadfæstnings bref med segl och haand er undertegnet. Anordning om den skat er gjort, som Spanien Til Svensken, for hans hielp, har lofvet aarligen. 3 Blant Statens Skrifvere mand nogle fængslet hafver, Oc dennem straffe vil, thi de for skenk och gafver, Vel meget har udført, som skulde været duldt, Och Staten holdte dybt for andre Riger skiult.
Danske Mercurius, 1670-03-01
Jtalien. Mand længe gaaer i val, ey Pafve dog vil tage Thi vil den eenne frem, den anden vil tilbage. Saa slem er Klerke strid, Mig siuntis det var best, At der blant dennem var en goed Roaggers Præst.
Danske Mercurius, 1670-04-01
Den Danske til den 1. April 1670. Danmarck. 1 Eler det Sorgens art, at naar den mig bestrider, Neg heller enlighed end mange hos mig lider: Men ey dis mindre dog bor den, som mig har kiær, tide sig med trøst til mig at holde nær. Thi medens Jeg er glad, och intet mig bedrøfver, Jeg ey medlidenhed og venne trøst behøver: Men vendes bladdet om, oc Sorgen møder mig, Det da sig kiender snart hvo ven er rettelig. Hvo da med god fornuft udaf et trofast hierte, Vil mig indtale trøst, sig den udi minsmerte Deelactig giør om hand ey den slet tager hen Hand mig tilhielper dog med taal at bære den. Vor Daner Konge vel med hierte-suck oc qvide Sin Faders død begræd, och vilde snart ey vide, Hvad hannem sagdes for til trøst och lettelse, Saa tæt var hand besteed i sorg oc græmmelse. Hans Moderbrødre vi med all tilbørlig ære Maae derfor sige tack, samt den Nørborger Herre Thi de fremkome strax, tilbørligen at tee Medlidenhed och trøst, och lade Frændskab see. De sammeledis och al trofasthed tilsagde, Och til hans Majestet Lykynskninger aflagde, Med bøn til Himmelen, at hans regeering maae 2. Af Lycksalig giøres, och i langsom tid bestaae.
Danske Mercurius, 1670-04-01
2 Af Holsten, Holland oc det Svenske Land og Rige, ved deres Sendebud er det oc gjort dislige: Hvorfor mand dennem och betakker mindelig, Och vil paa deris gafn igien beflitte sig. 3 Her Gyldenløwe nu for nogen tid oc dage Af Engelland igien er kommen hid tilbage, Med vel-forrettet sag, och af hans Majestet Er derfor vel omlat, och mildelig anseet Thi venter Norge fast, at hand och snart skal komme Til hendes Egn igien, och fremme Landsens fromme. Men hvad: om Kongen her saa priselig en Mand Vil hafve hos sig self til høyre brug oc Stand. At Toldens Regenskab ey Kongen skal besvære, Och hand forsekret dog kand om sin indkom være, Hand for en visse sum den bort forpacte vil, Och dermed lade den, som pacter, self see til. Hvo der til sindet er, och der paa meest vil byde, Den, fremt for andre, strax tillsteds den at nyde. Hvo Folkes øyne med sin pung ey kand udslaae, Den vil Jeg raade til hand der ey tæncker paa Den skik med Hafne-told, som ey for længe siden Var kommen her i brug, och kunde snart med tiden Afskrecket Seylings Folck, Den hafver Kongen plat hyldisig gjort igien, och naadigst efterlat. Tydskland. Det ey for Keyseren med Sønner end vil lykkes, Thi de til grafven strax af Moders skød henrykkes. Nu sørger hand for een, som nyligen var fød, Men strax fick och sin rest af den umilde Død. 2. Mand 2 Mand væbner sig til Krig, thisom det er i rycte, Sig Øster Rige maae hvert øyeblick befrycte For den uchristne Tyrck, som hende vel saa fast, Vudsiger dagligen med vold och ofverlast. Til med skal Vageren sig vrangelig anstille, Det kand sig hænde snart hun tør fortvilet spille. Hun skøt udarmet er, och staaer dog u-forvart, Veed derfor ey til hvem hun sig skal holde snart. Det hielpe-Folck, som skal af feigis pung besoldes, Och altid efterdags udi beredskab holdes, Det tales meget om: Men seer mand der til brat, Da findes det endnu kun paa Papir opsat. Saa længe skydes ryg Saa længe mand forhaler, Til det forsildigt er, at mand om rædning taler: Med mindre Tydskland sig forvisse kand, at den Er och udaf papir, som hun har til u-ven.
Danske Mercurius, 1670-04-01
Franckerige. Jmellom Kongen och hans Broder vel var trette: Men Broderen dog self sig slog igien til rette: Til Hofve gick igien. Thi blef oc Kongen mild. Hvoself vil rette sig den farer ikke vild. Den Admiral Martel er venligen fordragen Med dennem af Algiers, och Freden er vedtagen, At holdes fire Aar. och dis imellom maae. Frandsosen, hvort hand vil, u-rørt oc seker gaae. Men aldrig hand for dem saa snart af siune ganger, Mand Jo fra dennem strax en anden tiding fanger. Thi krænkte de den Fred som var med Engelland, Frandsosen mindre sig paa dem forlade kand.
Danske Mercurius, 1670-04-01
Engelland. Parlamentet huus var Kongen self tilstede, Hvor det fornemmeste, som forefalt och skeede, Var om et ævigt baand, hvor med mand Skotland saa ges maae. Til Engelland har knyt, at det ey Polen. 1 Den Polske Konning ey den mindste ting loed fattes, Som tienlig var til lyst, og præctig kunde skattes. Der hans bilager stoed. Det er Polakkens vis: Hand stadse vil paa kamp och stræber efter pris, 2 Hand der paa med sit Raad til Warschaw sig henskynte, Hvor hand, til felgis gafn, Rixdagen strar begyndte. Men Rydsens ældste Prinds, Alexiwitz ved nafn, Ved Døden bort er ført til ævighedsens Hafn.
Danske Mercurius, 1670-04-01
Jtalien. Var Jeg en Læge nu til Rom Jeg findis vilde Blant Cardinalerne udi Val-Stuens gilde, Hvor mangen har vel nu for længe siddet qvær, Och der udofver sig tilsancket Skorbug der Det siunes, som mand ey begiær de nogen Pafve: Thi hvad Jeg seenlig giør Jeg seenlig och vil hafve. Dog (uden skemt) hand maae vist vorde mild oc from Heldst eftersom mand er saa lang en tid der om Men Jeg har och tit hørt, en velbedaget Pige Saaledis ynkelig och sukkendes at sige: Hvo længe gaaer i Val, hand Kul omsider faaer. Gid det och ikke saa med Rommer Kircke gaaer.
Danske Mercurius, 1670-05-01
Den Danske RLI. til den 1. Maji 1670. Danmarck. Aar Jeg min gode ven seer noget tvert at hændes, Och det af mig dog ey forhindres kand och vendes, Jeg, som en tro fast ven, udi det mindste bør, At lade see, det mig dog ont af hiertet giør. Jeg hannem ikke maae, som Verden giør, forgiætte, Men heller hielpe til hans forrig at forlette. Thi det, som hannem kand i dag til haande gaae, Det same kand och mig i morgen forestaae. Hvad Jeg i gierningen ey virklig kand udføre, Det Jeg med venlig ord och trøst kand stundom giøre. Etoerd, i tide taldt af en fornuftig Mand, Har større fynd och kraft, end nogen tænke kand. Til saadan venskabs maal har Hessens Herskab stilet, Samt och Chur Brandenborg: thi Kongen ofverilet Afhierte forrig for sin store Faders død, Vel hafde trøst behof i saadan Jammers nød. De til hans Naade bud och brefve derfor sende, At gifve Svogerlig medlidenhed til kiende. Hvor af hans Majestæt, saa vidt hans vedermoed Den var at røre ved, sig noget trøste lod. 2 Hans Broder Prinds Georg, hvis ære sig udbreder, Och er bekiendt end och i fremmed egn och steder, Som hand bevandret har med actsomhed och flid Och der med nyttelig anlagt sinunge tid. Hand nu hiemkommen er, Gud være derfor æret, Som her til dags hans vagt och følge-mand har været. Men ah, at hand for sig sin et og Føde-Land Saa glad, som der hand droeg hen ud, igien ey fand Den sag om Oldenborg med Hertugen af Pløne, Som vel forfarne Mænd var gifven paa at skiøne, Til minde eller Ret, der paa mand dreef vel smukt, Och magte til Hamborg, dog det ey kom til fruct: Thi der mand nu bekom den klokke-liud at høre, Som Stadens Øfrighed och Herskab der loed giøre, For Daner Kongens død, adskildes de vel brat, Och sagen der med blef til bedre tid opsat.
Danske Mercurius, 1670-05-01
Tydskland. Den tid det store Bierg det skulde barsel giøre, Och hver Mand hafde tænkt, det skulde vist fremføre Saa grumt och stoert et diur, som aldrig for saae ljus, Da kom her frem ikun en liden Marke-Muus, Saaledis det tilgik med den Serinske Grefve: Det gandske naaboelavg toeg til af fryct at befve, Der hand sig vilde self med sverd, trods Keyseren, Til myndig Første gjort udi Croatien. Hand stedse stoed paa spring, och vilde Tyrken gifve Sin Hyldings eed. Hvad kand ærgiærighed ey drifveMen Keyseren fik der af veir, och ey var seen. Men hannem forekom oc fangen fik ved been. Men hvad for ende mon det vil i Vugern fange, Med den u-lyst, som der begynder an at gange; Ragotzky der til Jld af al formue bær, Och hidser folket op til stempling fjærn och nær Hand ripper op igien af ny de gamle griller, Och for, mand veed ey hvad, sig saa rebelsk anstiller. Der siges Tyrken och med hannem er i spil. Den eene vandet rør. den anden fiske vil 3 Det vel paa tiden var, de Tydske Fyrster vilde Samdrages om en hielp, och ikke tiden spilde Med egenvildig tvist, om enten den er sat For høyt op, eller den. Ja nu var tiden brat. Thinaar Jeg Jlden seer, min Naboes gaard at brænde, Da maae Jeg frycte mig, den min kand och antænde. Borttages Vager Land, som Laasen kaldes maae, Det vel til fleere tør i Christenheden naae. Franckerige. Som Frandsken skulde strax til strids, hand sig tilreder. Vil dog, som vorder sagt, ikkun de Spanske Steder, Som hand sidst ind bekom i Nederland, besee, Och er paa vey met it half hundretusinde. Thi veed ey Cølne, hvad hun sig skal til forlade: Befrycter, saadant er anseet til hendes skade. Hun af Churførstens skrift aarsagen nok forstaaer, erne slaaer. Och derforuden veed, at Frandsken Holland.
Danske Mercurius, 1670-05-01
Det nu berettes och, at Holland øyne fanger Och sterk mod Grændserne til Hest oc Foeds henganger Hen ved titusinde sig finde til Mastricht, Thimand ret aldrig veed, hvad Frandsken har i sict. 2 Mand der om handler end, om det kand saa fordrages, At Prindsen och til Raad i Staten skal antages, Och Och paa hvad maade det stadfæstes kand och maae, Saa vel som och hvor vidt hans myndighed skal naae. De Statens Skrifvere, som sig bestikke loede, Til at udføre det, mand dennem tilbetroede, Paa dennem endelig er gangen fredløs dom. Saa bør at straffes den, som gaaer med falskhed om. dolen. Den pact som Polen til Andrussor loed oprette Med Muskovitten sidst, om begge Rigers trette At sone fredelig, och som mand kunde best, Er tagen op igien, och bedre nu stadfæst. 2 Rixdagen bleff adskildt, och intet kunde fremmes. Jndvortis tvist och had blant Stænderne fornemmes. Ja kortelig: Af Tyrken trues och vel hart. Altingest suurt udseer, och ilde tegner sig.
Danske Mercurius, 1670-05-01
Jtalien. Det siunes saa som den, der Pafve nafn skal bære Vist meget hellig maae, fremt for en anden, være, Hvorfor mand sig, maa skee, tør ey fordriste til, Hans nafn at næfne plat, hvor gierne mand och vil Men end om mand til Rom nu Luthers lærdom øfver, Och meener, Himlen ey Statholdere behøver: Och Cardinalerne dissmidlertid vel maae Sig noget raade self, och smukke Qvinder faae er
Danske Mercurius, 1670-06-01
Den Danske I. A til den 1. Junii 1670.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Danmark. Denne Maanet er vor store Fredrich vorden Bevist den sidste plict, som kunde skee paa Jorden. En præctig Sørge-telt, med Krone, Faner, Nafn, Var i Slots Kirken her opbygt i Kiøbenhafn. Der neden under stoed den Herres Lig oc hvil de, Den stund Hof Junkerne sig der i rad om stil de. Der paa blef regnet op af Biskop Vandalin Hans Naades høye pris og drifter paa Latin. Hofprædikanten och paa Danske maal udsagde, Hvor stoer en Potentat och Helt mand nu needlagde. Slet ingen hørde dem, som græd Jo hiertelig, Och heller vilde self til grafven ofret sig. Men see, hvad Jordens var, mand Jorden fik at yde. Thi loed mand same dag ad Aften och opbryde Med hans begrafne Lig, och foer til Roskild af, Hvor hand blef nedersat udi sin Faders graf. Sig Kongen med sit Raad paatoeg self med at fare, Loed och medfølge vel en mægtig Rytter-Skare, som alt baar sørge-tegn. Al Stadens BogerskaJ vaaben fantes, och den sidste Salve gaf.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Den Engelske Gesant, som af Esser er Grefve, Och blant de størstes tal, som der i Riget lefve: Har och det nafn paa sig, at hand særdeelis from Och høyførnuftig er, ved same tid ankom Hand Hand blef undfangen her med al den stads och ære, Som i slig Herrefærd forglemt ey bør at være. Foer saa til Hofve strax, aflagde sin CredentzOch hos hans Majestæt fik venlig Audientz. Sit Lands maneer och skik, med gjestebud at giøre, Samt och at lade skud och glædsens løssen høre, Den loed hand her och skee med lyst och velbehag Der det var nyligen hans Konges Fødsels dag. Chur Brandenborg ved sin Gesant, som och dislige Har været til forhør, vor Konning loed tilsige Bestandig trofasthed, och hvis hand med er tient, Och ynske lykke til hans Arfve Regiment.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Chur-Saxens ædle Prinds har læst for sin Printzesse, Saa lykkelig en text och fyndig Senge-messe, At nu med anden Søn paa gulfvet vugen gaaer Hvor om mand nyligen til Kongen brefve baar. at och Himmelen gaf lykke til, at sige Saa glad en tiding her i voris Cimber-Rige. Dat en Fredrich her opnæfnes maatte snart, Som kunde slecte paa sin Stammes Dyd oc Art.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Tydskland. Der Grefven af Serin til fange nu var tagen, Ragotzky saa med fryct och rædsel bleef beslagen, At hand til Korsset krøeb, och lagde sverdet need; Der med altingest kom igien til rolighed. Der meenes fuldt och fast (dog det maae sigis sacte At deres Hustruer al den ulyst opvacte, Med deres ofvermoed. Ulycksom er den Mand, Hvis Qvinde nøyes ey med egen værd och Stand. Men2 Men hand aff Tettenbach, som i det Tydske Rige Har Reinsteins Grefvedom, vedblifver fast at sige: Hvad hand sig har forbrudt udi Croatien, Det er ey brudt oc gjort saa som mod Keyseren. Formeener derfor och, at Keiseren med rette Blant hans forbrudte goeds ey Reinstein kand opsette. Der ofver Brandenborg var kommen noget nærTilslags med Luneborg, som och ey sidder qvær. Thi Keyseren vil det til Brandenborg forskrifve: Men Luneborg paastaar, at skal det ledigt blifve, Da bør, for anden, hand at være der til nest. Men kunde de sig self forlige, det var best. Med Cølens Stad och By Churførsten stod i trette; En hver var færdig til, at tage sig til rette Men Venners mellomgang tilhialp dog troligen At det til Venskab koem, och bleff forligt igien.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Franckerige.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Den Frandske Konning self i Nederland omdrager Och siun til Stederne, som hand har vundet, tager: Undfanges præctelig; Ja selff de Spanske der, Samt Holland hannem har lykynskning gjort i fær 2 Men hvor hand kommer frem, der lader hand fornemme Stor flid och villighed, til Kiøbmandskab at fremme; Betænkendes, at hvor som den ey lider tvang, Der ganger Lykken self udi sin fulde svang.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Holland. At Prindsen vide kand, hvorledis sig tildrager, Saa vel med aarlogs færd, som andre Statens sager, Er hannem gifven Raads och States myndighed, Hvor paa hand hafver och aflagt sin troskabs eed.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Jtalien. Paa femte Maanetz tid val-stuen loed henlide, Før hun samtydig blef til Paffve-val at skride: Ja længer haffde hver sin meening efterhængt, Hves den u-sunde Luft ey dennem hafde trængt. Alteri Cardinal, som vaar i deres mode Saa nær den ldste Mand, saa vel med mact som gode, Paa Paffve-stolen blef høytidelig opsat, Och kronet strax med en tre kronet gylden hat. Hvor modelig hand græd, och vilde sig aarsage, Det hannem dog ey hialp; hand maatte det antage. Hand Clemens kaldet bleef Er inde fød til Rom. Det sig skal give snart om hand och vorder from. Men dersom hand sin magt u-mildelig vil føre, Da veed mand och, at hand ey længe det kand giøre: Thi hand hvert øyeblik paa grafsens bredde gaaer, Oc Just, paa tive nær, paa bag har hundred aar.
Danske Mercurius, 1670-06-01
Barbarien. Sig Taffilletta teer endnu saa frisk oc modig, Som nogen sinde ført gjør mangens pande blodig, Som sig imod hans magt oc vaaben sette vil. Hvor Retten intet kand forslaae, maae sverdet til2 Mand aff Ægypten har, at Haffsens flod og vande Skal hafve nyligen gjort skade der i Lande Vel sivf Kiøbsteder med alt det, som der var i, Til grunde ginge slet. Gud os for saadant fri
Danske Mercurius, 1670-07-01
Den Danske LS. til den 1. Julii 1670.