Viborger Samler, 1832-05-27
Adenlandske Efter England. Kongen synes længe at have vallet, for han bestemte sig til at beholde det greyske Ministerium. Hans Omgivelser som Journalerne kalde hans ikke ansvarlige Raadgivere - havde benyttet den Standsning, der var indtraadt i Underhandlingerne med Grev Grey, til at sondere Hærens Stemning, med hvilken man var tilfreds, og nu tilskyndede man Kongen af alle Kræfter at overdrage det nye Ministeriums Dannelse til Lord Wellington. Ti Hertugen af Norfolk, der ivrigen bespoer Kongen at tilbagekalde sine forrige Ministre, skal Hs. Maj. have svaret, at det var for sildigt, og nu maatte forblive ved hans eengang fattede Beslutning, ogsaa havde Grev Carnarvon den 14de i Overhuset, erklæret, at den nye Administration var kommen istand; men at de enkelte Poster endnu ikke ganske vare besatte. Jmidlertid havde Grev Grey havt Audients hos Kongen og allerede den 15de androg han i Overhuset paa dettes Prorogation til den 17de, da han havde erholdt en Meddelelse fra Kongen; dog laae der endnu Vanskeligheder i Veien for Underhandlingerne, der først den 18de førte til det forønskede Resultat, efterat Hertugen af Wellington, som det hedder, selv havde erklæret Umuligheden af at danne et Ministerium. J denne Mellemtid var Tilstanden i London meget truende. Hertugen af Cumberland Biskoppen af Durham og flere Antireformere insulteredes offentligt og Hertugen af Wellington kunde kun med Livsfare kjøre til Overhuset og tilbage. Biskoppen af Lichfield og Co vent ny skulde den 13de prædike i St. Brigitte=Kirken for Lordmayoren. Allerede den foregaaende Dag vare Sedler uddeelte, der opfordrede Folket til at vise Biskoppen, hvad man tænkte om hans Opførsel i Overhuset. Da han kom kjørende, modtoges han af en stor Menneskemasse med Hylen, Piben og Alarm, og ved Kirkedørene vilde Pobelen bemægtige sig hans Person. Politiet beskyttede ham mod personlig Vold. Gudstjenesten forløb temmelig roligt, indtil Biskoppen besteg Prædikestolen; men da udbrød, en stor Deel af Publicum i et frygteligt Brol. Tilhørerinderne forsøgte at flygte Dørrene bleve slagne ind, og Biskoppen, der vedblev sin Tale, kunde ikke hores. Men da han forlod Prædikestolen, kom det foran Kirken til en formelig Fægtning mellem Politiet og Pobelen. Lordmayoren greb Biskoppens Arm og bragte ham til hans Vogn. Kjolen blev reven af en anden Geistlig, og Kirkebækkenerne væltedes. Ogsaa Biskoppen af Dur ham kunde kun med Nød og neppe undgaae Mishandling. - Men ikke i London alene forefaldt saadanne Excesser; overalt blev Folkestemningen Dag for Dag meere truende. Utallige Folkeforsamlinger holdtes fra Landets ene Ende til den anden; i Dublin holdtes en saadan af 30,000 Mennesker til Trods for en strømmende Regn. Overalt viste sig Afskye saavel for Toryfactionen, som for Kongens seneste Opførsel. J Manchester har man en Fane med Kongens billede og Navnetræk omvendt; i Cornwall plantede Bjergfolkene den sorte Fane paa alle Kirketaarnene, og Kongen, der endnu for 8te Dage siden forgudedes blev brændt in efsigie. Da DD. M. M. om Løverdagen kom til London, bleve de paa Veien fra Brentfort insulterede paa alle optænkelige Maader. I Dunder hor tes saadanne Yttringer og Overhuset, som man ved aldrig før har hørt i England. Overhovedet er Stemningen i Skotland saa ultraliberal og democratisk at de londonske Blade have anseet det for rigtigst, ikke at meddele Beretninger om de derværende Forsamlinger. J Birmingham blev den 15de i en af Associationens Forsamlinger forelæst en høitidelig Erklæring, hvori udtaltes den Afskye og Skræk, der overalt var vakt ved Rygtet om, at Hertugen af Wellington vilde træde i Spidsen for Anliggenderne, samt den faste Beslutning, at anvende alle tilladelige Midler, for at bevæge Kongen til at forkaste det arbittrære Partie og tilbagekalde sit hidtilværende Ministerium. Der besluttedes at omsende denne Erklæring overalt i de forenede Kongeriger, saa at man inden en Maaned kunde erholde 3 Millioner Underskrivter, for at fremvise et stort Nationaldocumenover Hertugen af Wellingtons Uduelighed til en Premierministers Post. Politiet formaaer ikke at opretholde Roligheden i Birmingham. The Acomanryhar flere Steder erklæret, ikke at ville gjøre noget Skridt, hvis det kom til Opstand. J Staffordschire have mange ridende Militser aflagt deres Uniformer. Ogsaa i London samlede sig en stor Folkehob foran St. James-Palladset. Hertugen af Wellington havde just havt Audients hos Kongen. Da han kom ud, gjorde Pobelen saadan Støi, at Hestene bleve skye og een af dem faldt Kudsken drev Hestene frem og Vognen kjørte rask bort, bestandigt forfulgt af Folkemasser. Forsamlingerne i de enkelte Sogne vare ved, og i den politiske Union blev det vedtaget, at Enhver, der under nærværende Crisis vilde foreslaae Parlamentets Opløsning, var en Fjende af Fædrelandet, og at de 288 der havde stemt for Lord Chringtons Adresse, havde gjort sig fortjente af Fædrelandet. En at disse, Hr. Gillon, der var tilstæde, erklærede, at han om Mandagen gik til Banken, for at faae Guld, Flere andre politiske Unioner havde besluttet lignende Forholdsregler, og allerede om Løverdagen var henved en Mill. Pd. St. i Guld hentet fra Banken. Den besluttede Skattevægring var bragt i Udførelse, da en Deel Jndvaanere i tvende Sogne i Westminster havde tilbageviist Skatteopkræverne med den bestemte Erklæring, at de ikke vilde betale, før Reformbillen var passeret.