Ribe Stifts Adresseaviser, 1843-03-03
Med Overskrift: "Folkefesten i Sommersted d. 21. Februar, giver Dannevirke en udførlig Beretning om denne det nordslesvigske Folk offentlige Foranstaltning." Det hedder da: "Uagtet det indtraadte Sneefog og tydelig Tegn paa et frembrydende haardt Veir indtraf dog det efter Lokalets Størrelse afpassede Antal af c. 100 Medlemmer til den fastsatte Tid om Eftermidd. Kl. 2. Udenfor Huset varede Dannebrogen stolt og festligt fra en lang Stang, og foran Jndgangen var opreist en Æresbue af Gran, ligesom ogsaa Spisesalen befandtes behængt med Guirlander. af samme Slags Grønt. Ved den Deputerede P.H. Lorenzens Ankomst overraskedes han ved Jndgangen af en af en Deel af Sognets Ungdom afsjungen Velkomstsang. Under Festmaaltidet bleve de tvende Deputerede Nis Lorenzen og Posselt satte hver paa en Side af den Deputerede P. H. Lorenzen. Blandt de over Bordet tømte Skaaler indviedes den første Hs. Maj. Kongen, den elskede Landsfader, foreslaaet af Sognefogden J. Jochumsen i Kafdrup, som førte Præsidiet ved Bordet, og som i ovennævnte Anledning rettede følgende Opfordring til Forsamlingen: "Jeg maa anmode den ærede Forsamling om at høre nogle Ord om vor Fest. Det er mit Ønske, at enhver af Selskabets Medlemmer vil have Dagens Festlighed saaledes forØie, at naar den er endt, det da kan sees, at den har havt en saadan Samklang med hvad der har foranlediget den og hvad vi have tilsigtet, at vor danske Nationalitet og hvad dermed staaer i Forbindelse kan have Ære deraf. Nærværende Forsamling er den første i sit Slags, den første danske Forsamling i Hertugdømmet Slesvig, der i sand Kjærlighed er sammentraadt, for at bevise de af vore Stænderdeputerede, der saa tappert have kjæmpet for vort danske Sprog og Modersmaal, den Høiagtelse og den Ære, de fortjene. Men Forsamlingens Ønsker og Tillid gaae tillige ud paa dersom vor Virksomhed ikke skal være forgiæves, at Hs. Maj. Kongen for Fremtiden vil opretholde vort danske Sprog og Modersmaal, og give det den fuldkomneste Ret i Stændersalen, saaledes, at alle danske Foredrag maae blive hørte og paa Dansk optagne til Protokols. J Haab herom beder jeg Selskabet at tage Glasset, i Haanden, for at drikke Dannerkongens, Kong Christianden Ottendes Skaal. Længe leve Kong Christian den Ottende. Forsamlingen besvarede disse Ord med et tredobbelt gjennemtrængende Hurra. - Derpaa reiste sig Kay Hansen, Sognefoged fra Vonsyld, og opfordrede Forsamlingen til at mindes Hs. K. H. Kronprindsen, Frederik Carl Christian, vort Haab og fremtidige Støtte, samt til at tømme en Skaal paa den elskede Fyrstes Velgaaende, hvilket besvaredes med sammeJnderlighed, som ved Kongens Skaal. – Den interessanteste Skaal torde maaskee være den af Gaardmand Laust P. Skau i Sommersted saakaldte Løfte-Skaal, idet han indledte samme ved følgende vakkre Foredrag: "Mine høitærede Venner, Vore Forfædre, jeg mener vore gamle hedenske Forfædre, havde ved deres Gilder ikke saamange Skaaler som vi, uagtet de kunde drikke, og virkelig ogsaa drak mere end vi, og heller ikke sadde tause og kjedsommelige ved Bordet, hvor der tvertimod herskede meget Liv og Lystighed. Hvad kan vel være Grunden hertil, Jeg troer at det kommer af, at de Gamle havde meere for Skik at ville, vi derimod mere at ønske. Ved en Skaal nu tildags fortælle vi gjerne, hvad vi ønske, og Ønsker koster hverken Penge eller Uleilighed, medens en Villie mange Gange er meget dyr, og næsten altid koster Møie og Besværligheder. Derfor have vi Ønsker i Hundredeviis, men en Villie kun ganske sjelden. Forstaaer mig ret, mine Venner, Jeg vil ikke fornærme nogen af dem. - Jeg veed nok, at vi Mænd kan have baade en stærk, ivrig og seig Villie; det har ofte vore Koner og Naboer faaet at fornemme, og ingen af os er i denne Henseende nogen Nathue, idetmindste er vort Selskab her ikke en Samling af Nathuer. Men det er ikke denne huuslige Villie jeg vil anbefale og bringe en Skaal; det er snarere den borgerlige Villie jeg tænker paa. - Forskrækkes ikke mine Venner for dette Ord. Jeg vil ikke invitere Dem til Oprør, jeg er selv meget tam, og saa bange for Oprør i Landet, som nogen brav Mand kan være. Men jeg kom til at tænke paa, at de gamle Nordboer havde en Skaal, som de kaldte Løftets Væger: Enhver gjorde et Løfte, at han inden en vis Tid vilde udføre denne eller hiin Bedrift, hvis ikke Døden hindrede ham. Og det faldt mig ind, om vi ikke idag, da vi sidde her saa mange, og have drukket saagodt, skulde tage Mod til os og prøve paa, om vi ikke ogsaa, ligesom vore Forfædre, kunde tømme et Løftets Væger. Jeg forlanger, naturligviis ikke, at enhver af os skal love at udføre en stor og krigersk Bedrift, – jeg forlanger kun en lille og fredelig Bedrift, som vi alle skulle forene os om; men som har den prægtige Egenskab, at, hvor lille den er, kan den dog tage sig stor ud, og hvor fredelig den er, kan den dog af vore Modstandere ansees som meget krigerisk. – Skulle vi gjøre det høitidelige Løfte, at vi inden 3 Aar vil jage Storhertugen af Nordalbingen ud af Landet? Nei, det vilde være for glubsk en Gierning; behøves heller ikke, thi han er her, Gud skee Lov, ikke endnu. Eller skulle vi love, at vi i 3 Aar ville vende enhver Embedmand Ryggen, som taler til os paa Tydsk, og seende enhver tydsk Skrivelse tilbage igjen, Dette kunde jo være godt nok, og er heller ikke krigersk eller ulovligt; men det lugter dog lidt af Oprørsluen, og derfor vil jeg ingen Skyld have, om J tage en saadan Beslutning. - Men jeg vilde jo netop have noget ret Gammeldags: et Løfte, en Villie; Løfte om en Bedrift, J ved egen Villie kan beslutte, ved egen Kraft udføre. Jeg vil udtale Løftet, tager Mod til Eder og lader os vise for hele Verden, at vi ikke alene tør have et Ønske, men selv en Villie, en fast Villie, som vi alle tømme et Løftets Væger paa: at det ikke skal vare 3 Aar, før vi atter samles til et lignende Gilde. Med Jubel og Begeistring tømte Forsamlingen dette "Løftets Væger. – Af det Foregaaende tog H. J. Staal af Taarning Mølle Anledning til at underrette Forsamlingen om, at der i disse Dage var aabnet glædelige Udsigter til, at vi ikke alene vilde finde en skjøn Anledning til atter at forsamles inden 3 Aar, men endog inden 3 Maaneder. Dette forklarede han til Selskabets overordentlige Orerraskelse saaledes: nogle patriotisksindede Mænd i hans Egn havde besluttet, hvert Aar at høitideligholde den 14de Mai som Folkefest i Anledning af Sprogreskriptets Udstedelse. Som et passeligt Forsamlingsted havde man udseet Skamlingsbanke, det høieste Punkt (726 Fod) i Hertugdommet Slesvig, og man havde til den Ende allerede ved Kontrakt tilkjøbt sig Bjergets høieste Pynt, udgjørende 7 Tdr. Land. Taleren haabede, at denne Sag vilde finde Forsamlingens bifald og Understøttelse til fremtidig Udførelse, og at man herpaa vilde tømme en Skaal. Dette skeete under ubeskrivelig Jubel og Hurraraab. - Efter Bordet hengled Tiden under Taler, Discussioner og Afsyngning af fædrelandske Sange, hvoraf nogle foredroges trestemmigt Den i Nr. 25 omtalte i den Dronninglundske Tyvehistorie indviklede og tilligemed 4 Andre undvegne Rebslagersvend, Jens Nielsen Harboøre, blev først paagreben her i Ribe, ifølge Stikbrev fra Aarhuus, der ankom over Ringkjøbing til Ribe nogle Dage før Personen indtraf.