Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-08-04
Den 1te i denne Maaned blev paa Byens Torv holden Brand-Mønstring med samtlige Byens Sprøiter, hvilken blev beæred. med Høivelbaarne Hr. Stifsbefalings Mand. Scheels Nærværelse. Død, Duelighed og Ære gjorde engang en Reise sammen. De vare gode Venner. Deres nær Slægtskab giorde intet Skaar i deres Endrægtighed. Endskiønt vi relse een Vey, sagde Duelighed, kand vi dog komme til at fare vild. Uden Tvil, svarede Dyd. Men hvorledes skal man i sligt Fald finde hinanden igien, Velan saade Ære. J maae forud give mig et vist Tegn, hvor J er at finde, ifald J skulde komme fra mig. Duelighed sagde, Allevegne hvor J finde Kunstnere, og en reen Dom om Skrivter, saavel i ubunden Stil som i Vers, eller skiønne Maininger og udhugne billeder; der er jeg og at finde. Jeg, for Dyden sort, vil være meget vanskeligere at finde, naar man engang mister mig. Jeg torde maaskee lidet opholde mig i Stæderne, men meget mere i en Ørken. Hvor J seer Rige, som ere godgiørende mod Fattige, Venner, som holde der for deres Pligt at hjælpe deres nødlidende Venner, eller troe Ægte-Folk, Retfærdighed elskende Dommere, sanddeligen nidkiære Prædikanter, fornuftige Øvrigheds Personer, som kun søge det, almindelige Bedste, der kand J og see mig. Gandske rigtig, svarede Ære. Nu skal jeg ikke kunde andet end finde Eder. Men hvad mig angaaer, er der kun een Ting, som jeg kand raade Eder. Passer altid nøie paa mig, og lader mig aldrig komme fra Eders Øine. Saasnart kun kommer Eder lidt af Synet, torde alle andre Kiendetegn være forgiæves. Thi den, som taber mig engang, finder mig aldrig igien i sin hele Leve-Tid. Løven havde antagen Haven blandt sin Hof=Tienere. Træt af Regierings Sorg fornøiede Løven sig undertiden ved denne Søglers lystige Spring. Engang lod Lover sammenkalde sit Raad. Haren modtog Elephanten uden for Hulen. Herr Broder, sagde han, vil du giøre dig ret elsked hos Kongen, see, saa skulde du giøre slige Krumspring; de skulde, jeg sværger dig det til, ikke lade dig kilde. Den alvorlige Elephant slog Snabelen i Veiret og oversaa Dandserens Kaprioler, Løven, som hørede Harens Tale, gav ham denne Formaning; som Hare har jeg kaldet dig. Saa længe vil jeg kun beholde dig, som du er lader det falde dig ind at giøre Elephanten til din Broder. Giør kun, som jeg, sagde Joli til sin Broder Waldmann, da denne var bleven antagen blandt Løvens Hof=Hunde. Waldmann gjorde sit Bedste med at bukke sig, krybe, stikke og logre med Rumpen. En Nat sove de sammen ved Dør Ved Midnats Tid kom ren til Hof-Kielderen. Kjøkken og Kielder Drengene, for endnu at hente sig en Søe-Drik. Waldmann angreb dem. Mange og haarde Slag bleve denne hans Troskabs Løn. Denne sin Modgang beklagede han for Jo li. Men denne svarede: har jeg ei sagt dig, du skulde giøre som jeg, havde jeg ei lært at tie, jeg var aldrig bleven saa gammel til Hove. Ulven havde saa reent udmyrdet sin Egn, at han allerede begyndte selv at lide Mangel. J denne Nød var ham intet andet Raad tilovers, end at begiere Hielp hos Dyrene i Naboe-Egnen. Derover raadførede han sig med Ræven, hans Ven. Jeg, sagde Ræven, vil være din Talmand; Jeg skal forestille Dyrene, at du, for rigtig at kunde erlægge din Tribut til Løven, har for meget indskrænket dig selv, og nu af alt for megen Fasten er falden i en stærk Mave-Sygdom; Din Vedligholdelse er, som bekiendt, den hele Egn magtpaaliggende: Jeg skal nok vide at berømme din medfødde Ædelmodighed; Jeg skal udk overtale dem til at bringe den værdigste Ulv i deres Tid en frivillig Gave til Forfriskning paa hans SygeLeie. Men, om de nu ei, svarede Ulden, vil troe, at jeg virkeligen er jyg, Lad os kun først. faae dem paa Pladsen, svarede Ræven; Den, som da ei vil troe, den riv i Stykker. Menneskene ere inddelede i 2de Klasser. De af den ene finde det de søge, men ere dog ej fornøiede. De af den anden søge, men finde er Ved at giøre vel imod den Onde, faaer man ham til at blive god. Bungt Menneske, som har en gammel Mands Vinden, ansees som en gammel Mand blandt de Vise. ret. Man er en Slave af Gaver, naar man modtager dem. Man bør tale med enhver efter hans Begreb, Tag dig engang i Agt for din Fide Men vagt dig tvende Gange for din Ven. Foragt ingen, hvor ringe han end ere Lykken kand ophøie ham og fornedre dig. er bedre at ere ene, end i de Onde Sælskab. En giærig, som forvarer sine Penge, enlig den, som har Brød for sig, og ei æder deraf Den samme, som hykler for dig, bander, dig i Hiertet. Det er bedre at være Fattig end at have alde forhverved Rigdom. At undskylde sig uden at være beskyldt, der er at giøre sig selv skyldig. me NB. Heraf udkommer hver Mandag et Blad fra det Bergosse-Contoir hos Ole Brose,