Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-21
(Fortsættelse.) Vi komme nu til en rædselfuld Begivenhed, som tildrog sig paa samme Tid. Den er i Buonapartes Liv een af de Pletter, som ingen Politik, ingen Undskyldning med Nødvendigheden, ingen personlig Forkjerlighed kan aftvette. Ved Arresterede, Spioner og Forrædere havde man bragt i Er ring, at paa den høire Bredde af Rhinen, især i det Badenske, Emigranter vare forsamlede, blandt hvilke, som det hedte, Dümourie; og en fransk Prinds befandt sig, som forklædte opholdte sig i Offenburg. Om Aftenen den 14de Marts gik to franske Troppecorps fra Strasburg i al Stilhed, over Rhinen, det ene ved Kehl, det andet ved Rheinau. Det første, bestaaende af 1200 Mand, deels Jnfanterie, deels Cavallerie, anført af en Ade de Camp, som i dette Øiemed egentlig var kommen fra Paris, besatte Kehl og alle Stæder, paa Landeveien til Offenburg, omringede denne Stad, lod sig af det derværende Politie opgive nogle Emigranters Bolig, og heftede dem. Henimod Middag rykkede Colonnen igjen ind i Strasburg, efterat den havde afleveret sine Fanger, 16 i Tallet, i Citadellet. Den anden Colonne, under Generalerne Ordener og Freirion, marscherede med Canoner til Ettenheim, og arresterede her blandt andre Emigranter af Betydenhed, Hertugen af Enghien. Damouries fandtes ikke, men pel en forhen værende Oberst Dümonties. De Arresterede bleve førte til Strasburg og derfra strax til Paris, hvor Hertugen ankom d. 20de om Aftenen. Ved Jndgangen til Temple fandtes en befaling, at han skulde bringes til Vincennes. Her ventede ham allerede en Militair Commission, der var anordnet af Gouverneuren i Paris, som man kunde vente vilde være upartisk i Valget af denne Blodrets Medlemmer. Den bestod af General Hülin, som allerede havde udmærket sig 1798, da Bastillen blev bestormet, 5 Oberster som Dommere, 1 Capitain- Major som Auditeur og en Capitain som Actuarius. Umiddelbar efter sin Ankomst blev Prindsen, uagtet han var saa træt af Reisen, at han under Forhøret neppe kunde holde Øinene aabne, dog stillet for denne Ret, og anklaget for: 1) at han havde ført Vaaben mod den franske Republik; 2) at han havde tilbudet den engelske Regjering, det franske Folks Fiende, sin Tieneste; 3) at han havde optaget hos sig Agenter fra denne Regjering, forskaffet dem Midler til at opspinde Anslag i Frankrig, og smeddet med dem Planer mod Statens Sikkerhed; 4) at han havde stillet sig i Spidsen for en Bande Emigrerte og andre Engellands Leiesvende paa Grændserne af Frankrig, i Breisgau og det Badenske; 5) at han havde søgt at stifte Forbindelser i Strasburg, for at opvække en Opstand i Nabo departementerne, og bevirke en for Engelland gunstig Diversion; 6) at han var en Befordrer og Medskyldig af det mod den første Consuls Liv stiftede Complot, og var bestemt til, i Tilfælde af et lykkeligt Udfald, at komme til Frankrig. Prindsen blev afhørt i Henseende til hver enkelt af disse Puncter, han svarede med Fatning og Værdighed; men hverken Beviserne mod eller Forsvaret for Hertugen ere blevne bekjendte. Efterat han tilSlutningen havde erklæret, at han ikke kunde sige mere end hvad han havde forklaret, blev han ført bort, og Commissionen dømte ham enstemmigen til Døden, "som den, der havde gjort sig skyldig i Spionerie, Brevvexling med Republikens Fiender, og Foretagender mod dens indvortes og udvortes Sikkerhed, i Følge den militaire Lov af Aaret 5 og den ordentlig criminelle Lovbog af Aaret. 1791, efter hvilke hvert Foretagende mod Republiken og hver Sammensværgelse, der sigtede til at nyste Staten ved Borgerkrig eller styrte den retmæssige Overmagt, straffes med Døden. Denne Dom forelæstes den Anklagede i Consulargardens Nærværelse, og endnu samme Nat, den 21de Marts, om Morgenen Kl. 2, blev Hertugen skudt i Skoven eller Slotsgravene omkring Vincennes. Nogle paastaae, at han blev skudt af Grenadererne af Buonapartes italienske Garde, andre paastode, at det skete ved et Detachement Gensd' armes d'elite, og atter andre, at de Gemene af begge Corps vægrede sig ved at fyre, men at een af de øverste Officerer skjød Prindsen ihiel med en Pistol. En saadan uhørt. Voldsgierning, der, som man paastod, var udøvet efter Buonapartes udtrykkelige befaling, kunde ikke andet end sætte hele Europa i Forfærdelse og avle den bittreste Harme. Fra nu af var a hele Jorden ingen Plet, som Buonapartes. Vælde og Jndflydelse naaede hen til, meere sikker for hans Tyrannie. Hertugen af Enghiens Mord var en skrækkelig, men tydelig, Erklæring til alle Magter: at ingen Folkeret, ingen neutral Bund, ingen Menneskerettighed gaves mere i den Altsønderknusendes Øine. For at retfærdiggjøre det paa Enghien begangne Mord, og vise Nødvendigheden; deraf, bekjendtgjorde Justitsministeren Regnier strax d. 24 Marts en af Regjeringen allerede tidligere opdaget Brevvexling, som den engelske Minister.