Aarhuus Stifts-Tidende, 1830-05-06
Fædrelandet. Knud Lyne Rabbek var født den 18de Decbr. 160 i Kjøbenhavn, hvor hans Fader, en Bondesøn fra Rabbekby i Ribe Stift, var Toldinspecteur. Hans Moder, Johanne Riis, døde fra ham da han var et Aar gammel. Han blev nu opfostret af sin Farmoder, der havde solgt sin Bondegaard i Jylland, og var flyttet til sin Søn. Da han endnu ikke var 3 Aar lod hans Fader ham lære at læse, og i sit 5te Aar begyndte han paa Latinen. En ædel og elskelig Stedmoder, Borgemester Geertsens Datter fra Aarhuus, mistede han et Aar efter, men fik hende igjen erstattet ved hans Faders tredie Hustru, en Datter af Renteskriver Olrog J hans 12te Aar blev han sat i Herlufsholms Skole, kom strax i Mesterlectien, blev Student 3 Aar efter, kun 12 Aar gammel, fik Udmærkelse ved Exammen artium, to Aaret efter Exammen philosophicum med bedste Caracteer, og derefter den saakaldte store Philologicum. Men til at være Præst havde han ikke stærkt Bryst nok, og til Jurist havde han ingen Lyst; al hans Tilbøielighestod til det Dramatiske, som især fik Næring da hans Universitetsven Rosing var gaaet til Skuepladsen og havde ægtet Skuespillerinden Jfr. Olsen, hvis Aand. Kunstværd og Vandel forhøiede hans store Jdeer om Skuespillerens Kald og Bestemmelse. Han overlod sig nu gandske til sit Yndlingsstudium, og den 6 April 178 blev hans første Komedie, den unge Darby, opført paa Khvns Skueplads. Høegh Guldberg, daværende Statssecretair, raadte den gamle Rabbek til at lade Sønnen besøge fremmede Universiteter, at han kunde faae Smag for noget Alvorligere og Grundigere. 1782 reiste har med sin Ungdomsven Samsøe til Kiel, derfra til Leipzig, hvor ogsaa Hertugen af Augustenborg og mange flere Danske dengang studerede. Men et inderligt Venskab Assesse. som han indgik med den geniale Lystspildigter Junger, opflammede hans Kjærlighed for Skuespilkunsten endnu mere end nogensinde, og da han paa sin Hjemreise til Fædrelandet kom til Prag, Wien, Mannheim a. gjorde hans Venner Jffland og den berømte Schrøder alt muligt for at beholde ham i Tydskland, hvor hans første tydske dramatiske Arbeide havde gjort Lykke. Ved sin Hjemkomst, 1790, blev han Professor i Æsthetiken, men 1799 tog han, formedelst nogle indtrufne Ubehageligheder, sin Afsked, og levede nu en Tidlang som Lærer, i Christianis Jnstitut. J dette Tidsrum giftede han sig. 1806 blev han ansat som Lærer ved den dramatiske Skole, 1809 blev han Medlem af Theaterdirectionen, og 1810 Ridder af Dannebrogen. 1812 modtog han Diplom fra Kiel som Doctor i Philosophien. 1817 overraskedes han ved at vorde udnævnt til ordentlig Professor ved Khvns Universitet, en Lykke og Ære han ikke meere havde drømt om. 1825 høitideligholdt Studenterforeningen, hvis eeneste Æresmedlem Rahbek var, hans halvthundredaarige Studenter-Jubilæum. 1828 udnævnte Hs. Maj. ham til Etatsraad. - Med Ungdoms Varme vedlev han til sine sildigste Aar at deele yngre Studerendes Glæder. Rabbek, hvis Legeme var hærdet, som hans Aand var stærk, havde næsten altid et usvækket Helbred, men hans Vandring faldt, som han selv udtrykte sig, i de sildigere Tider altfor ofte mellem Vennegrave, og et endnu tungere Slag ramte ham, da Døden den 21 Juni 1829 berøvede ham hans elskede og elskelige Camma Heger hans fortræffelige Hustru. Det før saa livlige, ham saa1 inderligen kjære Bakkehuus, hvor han just i Sommer havde boet i 50 Aar, blev ham nu tomt og øde, og snart blev hans Ønske opfyldt, at vorde atter, og det for evigt, gjenforenet med sin Elskede. - Rahbeks literaire Virksomhed er saa almeenbekjendt, at den ikke her behøver at omtales. Den rige Fylde af Vittighed der hersker i hans Tilskuer og flere Skrifter, de mange skjønne Minder han satte over sin Tidsalders fædrelandske mærkelige Personer, de vigtige Oplysninger som i den lange Række af Tidsskrifter, man skylder hans Virksomhed, ere opbevarede, den Sandhedsaand der var præget i Alt, den Lune og Munterhed der udmærker hans mange herlige Selskabssange, Alt dette vil gjøre hans Minde uforgængeligt i Danmark saalænge Videnskabelighed, Litteratur og Sandheds Aand ere til Rahbeks Jordefærd var en sjelden Høitidelighed. Ligesom det venlige Bakkehuus, dette Fredens og Digter aandens Tempel, i et halvt Aarhundrede havde, trods saamange Omvexlinger, vedblevet at være et Forenings punct for en Mængde af Danmark aandrigeste Mænd af de forskjelligste Partier, saaledes indsluttede det endnu engang om Rabbeks Baare en Skare af ældre og yngere Digtere og Videnskabsdyrkere, som dybt følte hvad de havde tabt i ham, der havde virket saa uendelig meget ogsaa for den yngre Slægt. Den var ei sammenkaldet af Convenientsens Bud, men af Savnets og Kjærlighedens Stemme. - Som bekjendt havde den Afdøde været Capitain i Studenterkorpset, hvorfor han skulde stædes til Jorden under militaire Honneurs. En Kommando var derfor tilsagt at bære Liget, men strax i Sørgehuset toge Skuespillere og Studenter parviis Kisten, og over 300 Frivillige afløste dem paa Veien over Valdbybakke gjennem Pile Alleen til Frederiksberg Kirke.