Berlingske Tidende, 1804-06-11
Følgende er Jndholdet af den Skrivelse, som General Moreau den 8de Martii sendte Keiseren fra Temple: Efterat jeg under Revolutionen og Krigen aldrig var bleven beskyldt for Ærgierrighed og urepublikansk Tænkemaade, endog paa den Tid, da jeg var i Spidsen for store seyerrige Armeer, hvor jeg havde Midler til at tilfredsstille Ærgierrighed, var jeg langt fra at troe, at man kunde anklage mig for en slig Daarlighed i et Øieblik, da jeg levede som simpet Particulier i Omgang med min Familie og et lidet Antal Venner. Der er altsaa ingen Tvivl om, at min forrige Forbindelse med General Pichegner Aarsagen til denne Kaklage. GeneralPichig Asi Commandoen over Nordarmeent Begyndelsen af Aaret 2. I et halvt Aar havde jeg været Brigadegeneral hos ham og aterimistisk forrettet Divisionsgenerals Tieneste Tilfreds med mine Dispositioner og nogle lykkelige Foretagen der forskaffede han mig Divlsionsgenerals Grad. Da Armeen rykkede i Marken, gav han mig Commandoen over den halve Armee og overdrog mig de vigtigste Operationer. Ti Maaneder førend Feldttoget var til Ende, nødte hans Sund ders Tilstand ham til at forlade Armeen. Efter hans Forlangende overd og Regieringen mig, at fuldende Erobringer af en Deel af hollindsk Brabant og Geldern. Efter Vinter feldttoget, hvori vi erobrede Resten af Holland, gik han til Rhinarmeen, foreslog mig til sin Eftermand, og National conventen overdrog mig Commandoen over den Armee, som han forlod. Et Aar efter fik jeg hans Post ved Rhinarmeen; han blev Medlem af det lovgivende Corps, og nu oghørt, min nøie Forbladelse med ham. - J det korte Feldttog Afret 5 faldt den fiendtlige Generalstabs Bureaux i vor Hænder. Manbragde en Mængde Papirer, som GeneralDissair, der dengang var saaret, giennemlæste for Tidsfordelv. Det syntes af denne Correspondence, at GeneralPichegri havde underholdt Forbindelser med de franske Prindser. Denne Opdagelse gik os, især mig, meget nær. Vib sluttede, at lade Correspondenen hvile i Forglemmelse. Picheg at kunde saa meget mindre skade Staten i det lovgtvende Corps, da Freden var sikkret. Jeg tog alligevel mine Forholdsregler for Armeens Sikke hed i Tilfælde af en Splonering, der kunde være den skadelig. Undersøgelsen og Dehiffteringen havde bragt alle Artstykkerne i mange Personers Hænder. Den 18de Fructidor Begivenheder nærmede sig Uroligheden var stor. To Officerer, som havde Kundskal om Correspondenen, opfordrede mig til at give Regieringen Efterretning derom, og gave mig at forstaae, at Correspondeneen begyndte at blive temmelig bekiendt og at man i Straf burg var findet at instruere Directoriet derom. Jeg stod i Statens Tieneste og kunde derfor ikke henger vedligehold Taushed. Uden dog at vende mig lige til Regieringen, underrettede jeg i Fortrolighed Directer Barthelem derom, bad ham om hans Raad og tilkiendegav ham, at benævnt Papirer omendskiønt de beviste temmelig meget, dog ikke kunde afgive bestemte Beviser for Retresk, fordi intet var undertegnet og nesten alt skrevet i Chiffre. Mit Brev kom til Priis nogle Øjeblikke efterat Barthelem var bleven arestetit. Directorlet, som Brevet blev tilstillet forlangte derpaa af mig de i samme omtalte Papirer. - Pichea sk var i Cayenne, og efterat han var kommen tilbage derfra til Tydskeland og Engelland, havde lig aldeles ingen Forbindelse med ham. Strax efter Freden med Engelland skrev Hr. David, O de til General Souham, som havde tient et Aar med Pidig at ved Nerdarmeen, at General Picheg at var den erestrat de ved den 18de Fructider arresterede og forviste Personer, som endnu ikke havde faaet Tilladelse at komme tilbagetildag til Frankerig; han meldte mig, at han forundrede li over at De, første Consul, afslog ham denne Tilladelse bloforet jeg modsatte mig samme. Jeg svarede Hr. Davld, at jeg l. fra at modsætte mig Pich grus Komme, med Fiint mere vilde giøre v. a. un. . .at anbat. i verom. Han meddeelte nogle Personer mit Brev, og jeg har erfaret, at man har indgivet hiin Ansøgning til Dem. Nogen Tid efter skrev Hr. David til mig, at han havde opfordret Pich gik til at ansøge hos Dem selv om Tilladelse at komme til Frankerig, men han havde svaret, at han ikke vilde ansøge derom, naar han ikke var viis paa at erholde den; i øvrigt overdrog har Hr. David, at tykke mig for det Svar, jeg havde givet paa den Beskyldning, at jeg modsatte mig hans Komme; har havde aldrig troet mig istand til en slig Handlemaade, og har vidste meget vel, at jeg havde været i stor Forlegenhed ved Klinglins Correspondene. Hr. David skrev endnutteeller fire ubetydelige Beve til mig over denne Gienstand. Jeg hørte i øvrigt kun inddirette tale om Pichegen og af Persyner, som Krigen nødte at gaae tilbage til Frankerig - Siden denne Tid indtil nærværende Øiebilk, under begge de første Feldttoge i Tydskland og efter Freden, har man nogle Gang søgt at erfare, om det var muligt, at jeg vilde indlade mig med Prindserne; jeg sandt alt dette saa latterligt, at jeg ikke engang svarede derpaa. Hvad den nærværende Sammenrottelse angaaer, da kan jeg ligeledes bevidne Dem, et jeg ikke har mindste Deel derl. Jeg tilstaaer Dem, at jeg ikke kan begribe, hvorledes en Haandfuld adspredte Mennesker kan haabe, at forandre Statens Form og igien sætte en Familie paa Tronen, som hele Europas Anstrængelser og den dermed forenede Borgerkrig ikke kunde bringe dertil. Hvorledes kunde jeg desuden være saa ufornuftig, at vil bidrage til at tabe Frugten af mine Arbeider, for hvis Skyld jeg vilde faae idelige Bebreidelser af hiin Familie 2 Jeg gientager, at jeg blot har kunnet give et afstaaende Svar paa ethvert Forslag, der blev gjort mig som en ifoleret Particulier, da sig hverken har villet underholde Forbindelser i Armeen, af hvilken ni Tiendedele har tient under mig, eller med nogen anden constituerende Autoritet. At dennere Personerne streed for meget mod min Characteer. Man bedømmer stedse en Denunciant strengt; han bliver forhadt og foragtet, naar han den uncerer Personer, som han skylder Taknemmelighed eller med hvilke har fordum har staaet i venskabelig Forbindelse. - Derte, General, havde jeg at sige dem om min Forbindelse med Pichterst. De vil deraf indsee at man har giort alt for overilede Slutninger af Handling r. som man vel kombeskylde for Uforsigtighed men aldrig og Forbrydelse. Dersom De havde forlangt Erklæringer smig om de fiiste af disse Ting, saa vilde De sikkert have sparet S. den Fortrædelighed, at give Ordre til en Arrestation og mig den Fornedresse maaskee at blive nødt til at erklære for Retten at angen Rebel er samt at anføre til min Rettære blaat else 25 Aart uforanderlige Treskib og de Tienester, som jeg har beviist mit Fædreland. Jeg maae her bringe i Erindring, at dersom jeg havde havt Lyst til at tage Deel i Frankerigs Regiering, kunde jeg have gjort det paa en meget fordeelagtig Maade nogen Tid før Deres Hiemkomst fra Egypten, og De har sikkert ikke glemt min Ueg nyttighed, hvormed jeg understøttede Dem den 18de Brumair. Flender have siden adskilt os, og jeg maae meget rødig tale om mig selv og om det, jeg har udrettet. Men i det Øieblik, da 10 anklages for at have sammensvoret mig med dem, der ansees for at handle efter Engellands Jndflydelse, sættes jeg maaskee den Nødvendighed, at forsvare mig selv mod de Snater, Engelland sætter for mig. Jeg har den Egenklerlighed, at troe at Engelland kan slutte fra den Skade, jeg har tilføiet samme, til den, jeg endnu kan giøre.