Aarhuus Stifts-Tidende, 1836-06-22
Af afg. Biskop Mønster's og Generalkrigscommissair Abrahamsons Regnskab for Bogen om den indbyrdes Underviisnings Væsen og Værd m.m. og for Overskuddets Anvendelse (1819 1835) erfares, at Jndtægten har andraget 200,234 Rbd. 95 s. Udgiften derimod 19,527 Rbd. 19 ½ s. Der har været subskriberet paa 1563 Expl. af Bogen. Af første Deel ere 199 Ex., af anden 444, og af tredie 562 ikke blevne betalte. – Om sin Deeltagelse i Arbeiderne for den indbyrdes Underviisning yttrer Hr. Generalkrigscommissairen sig i en Forerindring saaledes: Ved Siden af den fuldeste Overbeviisning om Læremaadens Gavnlighed var dens gode Fremgang mig megen Opmuntring til at vedblive mit Arbeide, og det vilde have været mig en stor og kjær Belønning, hvis jeg derved kunde have erhvervet mig almindelig Tilfredshed. At jeg havde naaet dette Maal, troede jeg, og denne Tro var mig saare behagelig. Da saaes 1831 i Maanedsskriftet for Literatur en Afhandling om den indb. Underviisning, der smerteligen oplyste mig om det Modsatte. Jeg var fuldkommen bestemt paa, hvad jeg havde at gjøre, og indgav en Begjæring om at befries for Alt den indb. Underv. vedkommende. Dette blev bevilget. Paa Anmodning havde jeg begyndt at arbeide for den indb. Underviisning; frivilligt arbeidede jeg længe og meget for den, glad i den Tanke, at virke for noget Nyttigt og at vinde mine Medborgeres Velvillie, frivilligt nedlagde jeg alt dertil henhørende, da jeg paa saa smertelig Maade erfoer, hvorlidet jeg havde naaet dette mit sidstnævnte Maal. De af eet Medlem i den Viborgske Stænderforsamling gjorte Jndvendinger mod Oberst Brocks Forslag om "Jndførelse af en almindelig Værnepligt c." drøftes nu ogsaa i Bladet Fædrelandet. Dette Forslag - hedder det: der gik ud paa en yderst vigtig, ægte national Sag, et Forslag, som man skulde troet eenstemmig vilde blevet henviist til en Committee, om end det i mange Enkeltheder ikke fortjente bifald, dette Forslag blev, efter at et Medlem have de talt imod det, flere for det - afviist med 28 Stemmer mod 22. – Efter at have drøftet og tilintetgjort de Grunde som bleve fremførte af det Medlem der havde arbeidet imod Sagen, hedder det til Slutning: For et Folk er ligesaavel som for det enkelte Menneske en vis Grad af Selvtillid nødvendig, naar det ret skal udvikle sine Kræfter. Denne Selvtillid, kan umulig opstaae, naar Folket af dem, hvis Stemme maa antages at have Vægt, skal høre, at det selv med de største Anstrængelser ikke er istand til at forsvare sig, at det kun kan stole paa Andres Hielp og Andres Rivalitet, at det i al Fald hellere maa underholde en fjendtlig Armee i nogle Aar end udrede aarlig i lang Tid store Summer til Landets Forsvarsvæsen. Modet kan ikke dæmpes i een Retning uden at dæmpes i alle, ligesom det, naar det vaagner i een, vaagner i alle Retninger. Folkets Mod og Selvtillid kan ikke nedbrydes med Hensyn til Landets Forsvar, uden tillige at nedbrydes i alle andre Forhold. De der komme med saadanne Lærdomme, som de hiin Stænderdeputerede har fremført, gjøre saaledes alt hvad der staaer i deres Magt til at standse Folkets hele Fremskriden. Men dobbelt sørgeligt er det, at høre saadanne Lærdomme fremførte i en Stænderforsamling, der netop er beregnet paa at oplive og styrke Nationalfølelsen.