Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-08-11
Den Polske Generalissimus Skrinezkis Flugt fra Warschau. (Fortalt af en Engelsk Reisende) Jeg var kommen til det Østerrigske Posthuus i Linz; der maatte jeg og min Reisefælle opholde os en temmelig Tid, da Politiet der ikke torde udfærdige for os Passer til Berlin, førend de være underskrevne af den Preussiske Gesandt i Wien, hvorfor Passerne maatte først sendes derhen. Vi forandrede vort Logis og flyttede ind i Værtshuset den gyldne Løve, hvor vi havde erfaret at Skizynezki boede under et andet Navn. Min Reisefælle foreslog at vi skulle lade os anmelde hos ham, hvortil jeg med Fornøielse gar mit Samtykke; men Opvarteren meente, at det vilde være forgiæves, da han havde logeret der i 2 1/2 Maaned og havde uden Undtagelse afslaget alle Visiter; men han kom tilbage med en forundret og oprømt Mine og berettede os, at vort Besøg vilde blive modtaget. Vi gik nu til ham paa den bestemte Tid og vi saae en Mand for os med noget saa majestætisk og tillige noget fra Jndtagende i sit Udvortes, at vi ikke kund undgaae at betragte ham med Høiagtelse. Havde jeg mødt denne Mand paa Gaden, uden at kjende ham, saa havde jeg dog sikkert taget min Hat af for ham, eller i det mindste vendt mig om og seet efter ham, for at have den Fornøielse at betragte ham. Han er omtrent tre Alen høi eller noget derover; hans Holding var lige og opret uden det mindste Tvungne i hans Legemstilling, som ellers er ofte Tilfældet med militaire Personet paa Fastlandet; hans Ansigt er noget bleg og sygeligt, en naturlig Følge af hans indsluttede og uvirksomme Liv og af hans Sindslidelser; men hans Øie og hans Pande, Dette skarpe graae Øie, af hvilket et Blik røber saa mangfoldige Følelser, Bevidstheden om sin store Retskaffenhed, Evnen til at befale, Følelsen af sin ulykkelige Stilling, og Velvillighed mod alle Mennesker og mod os, som besøgte ham. Denne høi og aabne Pande, som bedækker en reen og ædel Siæl, saadanne Ansigtstræk kunne allene tilhøre en Mand af usædvanlig Aandserner, som var bestemt til at indtage en Plads i Verdenshistorien og at hæve sig over sine Samtidige. Han var klædt i en olivengrøn Frakke og sorte Underklæder; da vi kom ind lagde han en Bog fra sig, Vi undskyldte vor Dristighed; men al Forlegenhed hørte snart op og vi kom i Samtale om mange interressante Ting. Da vi toge Afsked, indbød han os til om Aftenen at drikke en Kop Thee hos ham a la mode anglaise, og intet kunde være os mere behageligt. Bi vare nu glade over den Hindring, som var modt for vor Reise, da vi derved vare blevne bekiendte med een af vort Aarhundredes største og bedste Mænd. Min Reifefælle forstod ikke et Ord Fransk, men Skrivnezkis Gebærder vare saa livfulde og saa aandrige, at han moerede sig ligesaameget som han have forstaaet hvert Ord Helten havde talet. Vi indfandt os om Aftenen og kom naturligviis til at tale om de Polske Anliggender, og da jeg tilstod min Uvidenhed derom, saa forklarede han mig hele Gangen i Begivenhederne indtil den Dag, da Warschau blev erobret. Da jeg kom op paa mit Kammer saa førte jeg alt det i Pennen, som jeg havde børt, i det Forsæt engang at bekiendtgiøre det offentligt. Men da jeg viiste ham mit Manuskript, saa sagde han, at Sagen var for vigtig til at bekiendtgiøres i et Udkast, og at denne Revolutions-Historie vel kunde fortiene en Udarbeidelse, som kunde fylde eet Bind; jeg tilintetgjorte derfor mine opskrevne Notizer og vil allene meddele hans Fortælling om hans Flugt fra Warschau til Krakau, da man havde frataget ham Commanden over den Polske Armee og General Krukowiezki stod i Spidsen for Jnsurgent Regieringen. Krukowiezkis overveiende Jndflydelse, Klubbisterne eller Jacobinernes (det democratiske Partie) Cabaler og Frygt for hans personlige Friehed, dersom Russerne skulde faae Overhaand, hvilket var sandsynligt, giorde det raadeligt for Skrivnezki hurtigt at forlade Warschau. Dog forblev han endnu noget i Sladen, deels formedelst nogle personlige Forhold, og deels i Haab om, at de politiske Synsmaader kunde forandre sig. Han flyttede hemmelig ind i en Borgers Huus og afsondret fra sin Gemalinde, som opholdt sig i hans sædvanlige Boelig. Han spadserede gjerne en Time, naar det blev mørkt, en Aften faldt han paa at besøge sin Gemalinde, men Folkene i Huset faae ham og angave ham for Regieringen Politiet kom nu i Bevægelse for at arrestere ham og Klubbisterne attraaede at myrde ham. Nu indsaae han at det var paa den høie Tid at forlade Warschau. Hans Vært formaaede en Person, hvis Fader havde tient hos Skrivnezkis. Stedmoder og som havde nogen Lighed i sin Figur med Generalen at tage et Pas paa at forlade Staden; Skipnezki fik Passet, fatte sig i en Vogn og kjørte rask og ukiendt ud af den til et Værtshuus udenfor. Værten, som formodede, at han var en fornemmere Person end den Passet, lød paa, raadte ham til ikke at kiøre igiennem Byen, da Platscommandanten pleiede at sidde ved Vinduet og mønstre alle dem, som passerede forbie. Han fulgte Raadet, tog Veien igiennem en Skov og jog afsted indtil han kom til en liden Bye hvor en Præst boede, som var ham hengiven. Efter hans Raad og han en anden Ve for at undgaae Floden Piliza, hvilken var vanskelig at pas ere, fordi Broerne vare, efter hans egen befaling, afbrudte, for at hindre Russerne fra at angribe Arriergarden. Han stødte paa Veie paa to Polske Dragoner, som holdt med Klubbisterne; men de kiendte ham ikke og han undgik dem. Nu kom han til en anden Bye, hvor Borgemesteren holdt ham for en Russisk Spion; men lod sig dog overtyde om at det ikke forholdt sig saa ledes og lod ham afreise; men han betænkte sig igien og sendte sex Landsenere efter ham, har blev nu bragt tilbage til Byen og fængslet Nu fandt han det for raadeligt at sige hvem har var; men han foregav tillige, at han var afsendt fra den Polske Regiering, for at overvære en ny Statsforfatnings Jndførelse i et andet Woievodskab. Borgmesteren kastede sig ned for hans Fødder, bad ham om Forladelse, og forsynede ham med alt det Fornødne til hans videre Reise Men herpaa mødte ham den største Vanskelighed; han maatte vælge at liste sig igiennem de Russiske Forposter, eller at passere igiennem Forposterne af en Afdeling at den Polske Armee som var af Klubbisternes Partii. Han valgte det sidste og nærmede sig mod Natten et Punkhvor de Polske Vagtposter bivuaqverede. Man raabte ham an, og da han angav et foregivet Navn, saa bragte man ham i den commanderende Oberstlieutenants Telt, som just var en Fætter af Skrzynzkis Gemalinde og en gammel Bekiendt af ham. Da han havde modtaget nog Forfriskninger og talt med ham om Begivenhederne i Warschau, saa vilde han reise videre men til hans Forundring sagde Oberfilieutenanten, at han ikke kunde lade ham afreise føren han havde underrettet General Rozyzki derom, som commanderede hele Kiæden af Forposterne Da ingen Modforestilling vilde hielpe, saa garSkizynezki sit Samtykke til at man underrettede Generalen derom, og bad allene om at faae hurtigt Svar. General Rozyzki havde erholdet denne sin Commando af Skrzynezki selv, hvorfor det slet ikke faldt ham ind, at Generalen vilde lægge Hindringer i Veien for hans Afreise; men han vidste ikke hvormeget Rozyzki dependerede af det Partie, som havde styrtet ham selv. Jstedet for at erholde Tilladelse til at afreise, indløb den Ordre, at han, ledsaget af en Officeer og en Udlan skulde bringes hen til en Stad, som laae ganske udenfor hans Reiseplan; Skrznezki protesterede forgiæves derimod, og bad derfor om at forundes en Samtale med Generalen, som efter nogen Betænkning blev ham ogsaa tilstaaet. Han begav sig nu til Rozyskis Hovedqvarteer. Denne lod sig strax see; men omgivet af i det mindste 20 Officerer, hvoriblandt Skryvnezki bemærkede flere af fine erklærede Fiender. Han kunde ikke skiule sin Forbauselse; men Rozyzkinærmede sig hans Vogn, tog ham i Haanden paa en betydningsfuld Maade, som han vilde sige, at man maatte giøre en god Mine til et slemt Spil. Skryntzki begyndte derpaa at tale om bekiendte Ting, hvorpaa han gik over til at tale om de nyeste Efterretninger fra Warschau og den Polske Sag i Almindelighed. Men nu begyndte Officerene af Modpartiet at tale i en høi Tone, at criticere flere af hans Dispotioner under Krigen, og at beskylde ham for at han havde viist sig altfor føielig mod det Polske Aristokratie, blot omgivet sig af Personer af dettes Samfund og i det mindste foretrukket dem for ligesaa duelige Mænd af ringere Herkomst. Skryvnezki erklærede nu, at han ikke vilde indlade sig i nogen Dispute, og bad allene om, at man vilde tillade ham at afreise uden Følge; men Klubbisterne afsloge ham det med Haardnakkenhed. Han vedblev at forlange det, og sagde, at han vilde give sit Æresord paa, at han vilde begive sig til den Stad, man havde anviist ham, uagtet det var ganske imod hans Ønske at begive sig derhen, hvorved han beraabte sig paa sin Charakteer, som en Mand, som aldrig havde brudt sit Ord, og som deres Feldtherre, der ofte havde ført dem til Seierne. Uden just at tilstaae det, forhindrede de dog ikke videre hans Afreise; han logde 4 Mile tilbage og var med sig selv noget neens om han skulde holve det Ord, som han havde givet disse Mennesker, eller om han skulde begive sig til et af sine Godser; han besluttede tilsidst at holde sit givne Ord og at tage Retningen mod den ham anviiste Stad; men kort for han naaede hen til den, saae han sig forfulgt af to Klubbister til Hest. Da han kom til Byeporten spurgte han strax hvor Fyrste Czartoriske opholdt sig; man viiste ham hen til en Gaard med mange Lys i Vinduerne, og han ilede saa hurtigt som muligt derhen og Klubbisterne i Hælene paa ham. Da han traadte ind i Værelset, fandt han Fyrsten at holde Raad med nogle af sine Venner; de modtoge ham med aabne Arme og spurgte ham med Ængstelighed og hvorledes det stod til i Hovedstaden. Klubbisterne, som forfulgte Skrznezkihavde imidlertid gjort Allarm i Byen, og snart forsamlede en Folkesværm sig foran Huset. Men en Oberstlieutenant, en Mand af en fast Characteer, som besad stor Jndflydelse, gik ned til den, og det lykkedes ham, deels med fornuftige Grunde og deels med Bebreidelser og Trudsler at dæmpe den udbrudte Uvillie mod SkrivnezkiOberstlieutenanten ledsagede ham derpaa til hans egen Gaard, forsynede ham med friske Heste, og han blev nu bragt til Krakau, uden at han blev videre molesteret. – Man skulde troe, at der i denne lille Friestat var kommen en Ende paa Skryvnezkis Forfølgelse, men selv i denne Stad tænkte de Klubbister, som formedelst Krigens Vanheld havde taget Flugten dertil paa at myrde ham; han maattte derfor søge et Tilflugsstet i Biskoppen af Krakaus Gaard. Her forblev han indtil Russerne under General Rüdiger rykkede ind i Staden og søgte efter ham; han maatte nu skiule sig i Biskoppens Kieldre; hemmelig udbad han sig den Østerrigske Consuls Assistence for at tage Flugten til Gallizien, den blev ham tilstaaet, han ankom til Staden Podsorza og blev der modtaget med Udmærkelse. Den Østerrigske Regiering anviiste ham at opholde sig i Linz, hvorfra han vilde begive sig til England. J et Brev til Forfatteren af dette Stykke, siger han: jeg kan have feilet, og hvilken General har ikke gjort det; men jeg kan høitideligt erklære, at jeg altid har været en retskaffen Mand. Det er Sandhed, sagde den gamle Mostowski, forhen Premierminister i Warschau, da han saae dette Brev. Han er en Hædersmand, som Soldat besad han alle militairiske Talenter; men det vigtigste af alt manglede ham: Lykken. (Naar man læser dette vist ligesaa paalidelige som lærerige Stykke, saa vil man følt sig overbeviist om, at det var umueligt, at den Polske Revolution kunde lykkes; thi hvad skulde der komme ud af en Sag, hvorved en saa stor og dybt gaaende indvortes Uenighed fandt Sted, og yttrede sig saalivfuldt midt under den største udvortes Fare. Den Polske Revolution var en Adels=Revolution begyndt af Landets Aristoratier; men det samme Giæringsstof, som foruroeliger det hele vestlige Europa, yttrede sig ogsaa der og det democratiske Partie søgte at frarive det Aristoratiske Magten. Havde det derfor endog været mueligt for Polakkerne at erholde deres Uafhængighed ved deres egen Kraft, eller ved andre Staters Biestand, saa vilde dog Landet været blevet sønderrevet af en indvortes Krig; og disse to Partier vilde have ødelagt hinanden og det. Det havde været en Lykke for Polen, dersom denne Revolution havde aldrig været paabegyndt; nu har det kun tjent til at give Frieheds Partiet i det vestlige Europa Pusterum til at udvikle sig og tillige til at consolidere det Russiske Riges Magt; og Grændselinien imellem det østlige og vestlige Europas indvortes Forfalning og Politik vil derved blive skarpere trukket end nogensinde tilforn.)