Viborger Samler, 1844-09-09
Jeg udbeder mig den høiagtværdige Forsamlings Tilladelse, at fremtale en ganske kort Præken over den Text, Graat og dog Godt: Graat er ikke Glædens Farve. Den ansees som et Symbol paa Alderdom, Svaghed, Slovhed, Hendsen til den sig nærmende Henfart – Nu, mener jeg, faaer denne Lød her i vort er det endnu ikke, saa vorder det vel – vort Danmark, en frydfuld Betydning af Ungdom, Rasthed, modig Henstræben til det store, det største af alle jordiske Maal. Thi, det er fremmerst under graa Haar at Fædrelandssind, nu tager til at fremblomstre – ligerviis som vore Skove grønnes, leve op efter den graa Vinter. Det er ikke Uerfarenhed, blind Fremfusenhed, der nu bringer Røre i Folket; men det er moden Kundskab, sindig Kraftyttring i den aldrende Slægt, der sætter Liv - Folkeliv, i den yngre – Det er godt, det er meget godt Har det hidtil seet Graat ud – herom os, herover os Gud bedre det, i mange langsommelige Tider, ligefra den Tid, da de graa Brødre, med de Sorte, reiste Hierarchiets Sanbenito, der omskiftedes med Aristicratiets Jernhandske, indtil Folket selv hyldede Monocratiets Jernscepter, hvilket omsider forvandledes til Bureaucratiets Gaasefjer – har det saaledes været bestandig graat – fortegraat, da kan det dog endnu blive godt – Hæder for de Dannemænd, Velsignelse over Dem og Deres Værk, de Hædersmænd, der nu oplofte Haabets grønne Banner, Leve vore gjæve uforfærdede Stændermænd, St. St. Blicher. Viborg, den 8de Septbr. 1844. Stænderforsamlingen i Viborg. Sex og førgetyvende Møde. Foreløbig Behandling af Prof. Larsens med Fleres Andrag. ang. den danske Nationalitet i Slesvig. Comiteens Betænkning, som gaaer ud paa at vise, hvorledes bemeldte Nationalitets Betryggelse bør søges navnlig i Haandhævelse af det danske Sprogs frie Brug i alle offentlige Forhold, i Stiftelse af danske Underviisningsanstalter og i Omdannelse af de høiere Regjerings- og Rets=Autoriteter, foreslaaer: "at Forsamlingen i et allerunderdanigst Andragende til Kongen vilde forestille Allerhøistsamme den paatrængende Nødvendighed af, at den danske Nationalitet i Hertugdommet Slesvig erholder den Betryggelse, som den nu savner og uden hvilken den tidligere eller senere vil gaae sin Undergang imode. Den kongelige Commissarius henholdt sig til, hvad han under Sagens indledende Behandling havde fremført angaaende sine Tvivl om Forsamlingens Competence o. s. v. Han meente fremdeles som forhen, at alle de fra Kongen udgaaede Foranstaltninger noksom vidnede om, at det var Kongen magtpaaliggende at hævde det danske Sprog i de Districter af Slesvig, hvor det for Tiden er Folkesprog. J Anledning af Patentet af 29de Marts d. A. sagde han: Jeg skal med Hensyn til, hvad Comiteen i saa Henseende anfører, blot bemærke, at det er mig ubegribeligt, hvorledes man kan sige, at den Regel, at det danske Sprog kun skal kunne tales af den, der erklærer, at han ikke er det tydske Sprog tilstrækkelig mægtig, for at kunne betjene sig deraf ved sine Foredrag, indeholder en Forudsætning af, at det danske Sprog er den mindre dannede Classes Sprog og underordnet Tydsk, som det høiere og herskende Sprog. Tydsk er det almindelige Forretningsprog i Forsamlingen, og man maa ønske, at det benyttes af Enhver, som der har den fornødne Færdighed, fordi dette er det Tjenligste for Opnaaelsen af Hensigten med den stænderske Raadslagning; men der ligger ingenlunde nogen Forudsætning om, at den, som ikke er dette Sprog fuldkommen mægtig, hører til den mindre dannede Classe. Det kan ogsaa være, at en Deputeret er meget vel bekjendt med det tydske Sprog, skjøndt han ikke har samme i sin Magt i den Grad, at han uden Gene deri kan udtrykke sig, og han er da, efter Patentet, fuldkommen beføiet til at benytte det danske Sprog, siden det ganske er overladt til hans egen Bedømmelse, om han finder sig beds tjent med at benytte sig af dette eller af det tydske Sprog, og der ikke engang derom maa finde nogen Ventilation Sted. Fremdeles meente den kongl. Comm., at den i den jydske Forsamling fremsatte Doctrin, at Stænderne repræsentere Folke og Stændernes Pluralitet igjen Stænderne, ikke godt lod sig forene med, at man herfra petitionerede og Jværksættelsen af Foranstaltninger i Slesvig, som havde den slesvigske Forsamlings Pluralitets Mening imod sig; derimod kunde jo vistnok Kongen være beføiet til, ikke at rette sig efter Pluraliteten og som et Exempel herpaa vilde han netop nævne Sprogsagen, med Hensyn til hvilken Kongen havde truffet Foranstaltninger, som jo havde den slesvigske Forsamlings Pluralitet, imod sig. – Naar det iøvrigt bemærkes, siger han endvidere, at det er en almindelig i Sagens Natur begrundet Sætning, at en Forsamlings Majoritets Beslutning, skjøndt der i Almindelighed bør tillægges samme Betydning med Hensyn til de Anliggender, der ere Gjenstand for Forsamlingens Virksomhed, ikke kan være afgjørende, hvor der handles om Minoritetens Ret i Forhold til selve Majoriteten, da troer jeg at dette er en Sætning, som ingenlunde kan antages, hvor der er Spørgsmaal om en repræsentativ Forsamling. En saadan Forsamling maa forudsættes at være saaledes constitueret, at de forskjellige Jnteresser der have deres Talsmænd, og at det der bliver Pluralitetens Mening, maa ansees som det rigtig Resultat af disse Jnteressers Conflict, og man kan derfor ikke antage, at en enkelt Fraction af Forsamlingen kan gjøre sig gjældende imod Pluraliteten. J den Slesvigske Forsamling ere ligesaalidet som i de øvrige Stænderforsamlinger de forskjellige Classer skilte saaledes fra hinanden, at hver afstemmer for sig; Forsamlingens Pluralitet udfindes derimod ved en samlet Stemmegivning af alle dens Medlemmer, og den Omstændighed, at Pluraliteten handlede i sin egen Jnteresse, kunde altsaa ikke betage samme den Betydning, som den efter Begrebet om en raadgivende Forsamling ellers kunde have, ligesom der ingen Tvivl kan være om, at Pluralitetens Mening maatte være den gjældende, dersom Forsamlingen var afgjørende." Referenten (Prof. Larsen) bemærkede med Hensyn til Competence-Spørgsmaalet, at ligesom den kongl. Comm. havde henholdt sig til hvad han tidligere derom havde sagt, saaledes vilde nu han (Refer.) ogsaa henholde sig til hvad han selv forhen havde sagt og til Forsamlingens Afgjørelse af Spørgsmaalet. – Vil man betragte Forholdene, sagde han fremdeles, da maa man faae et af de to Resultater ud enten at de danske Deputerede ingen Ret havde til at tale deres Modersmaal, og dette er den slesvig-holsteenske Paastand, som gaaer ud fra den Forudsætning, at Slesvig er en tydse Stat, og at Sproget altsaa ogsaa i Stænderne maa være tydsk, saa at det kun er en Godhed man udviser, naar man undtagelsesviis tillader de Stakler, som ikke kunne tale Tydsk, at tale Dansk, eller ogsaa, at de danske Deputerede havde en Ret til at tale det danske Sprog paa det slesvigske Folketing, og da kan der ikke af de tidligere Love og retlige Forhold udledes en saadan Jndskrænkning i denne Rettighed, som ligger i Patentet, at en Deputeret, kun naar han ikke er det tydske Sprog tilstrækkelig mægtig, maa betjene sig af det danske; dette sidste er altsaa en ny Jndskrænkning, som Patentet har føiet til den naturlige Ret, der tidligere existerede. – J Anledning af hvad der af Commissarius var anført om Majoritetens Jndflydelse i en Stænderforsamling, udtalede Præsidenten sig saaledes: Jeg troer, at hvilket Resultat nærværende Forsamling end vil komme til i denne Sag, kan deraf dog ikke sluttes til, at den har yttret en Erkjendelse af, at den tillægger Majoriteten i en Stænderforsamling mindre Jndflydelse og mindre Vægt. Det er vist meget beklageligt, omden Majoritet, som i en vis Retning finder Sted i den slesvigske Forsamling, maa betragtes som repræsenterende Hertugdømmet. Men med Hensyn til den Jndflydelse, der i alt Fald bør tillægges denne Majoritet, navnlig i den slesvigske Forsamling, stiller Forholdet sig saavidt skjønnes anderledes; thi hvor der er Spørgsmaal om forskjellige adskilte Forsamlinger i een og samme Stat, kan der træffe saadanne Tilfælde, at den ene Forsamling, maa opponere imod, at der tillægges den anden Forsamlings Majoritet nogen Vægt, uden derved at nedsætte Majoritetens Jndflydelse i Almindelighed. Saaledes vilde f. Ex., for at tage en Gjenstand, som flere Gange har været bragt paa Bane, nemlig om Anvendelsen af Toldoverskudet i Hertugdømmerne, det Spørgsmaal, om at udelukke dette Overskud fra Finantsernes almindelige Disposition, og anvende det særligt for Hertugdømmernes Jnteresse, vist vinde en stor Majoritet for sig i Hertugdømmernes Forsamlinger, medens naturligviis Forsamlingerne i de tvende andre Stats dele ei ville være stemte for, at der tillægges Majoriteten stor Vægt i den nævnte Henseende. Herved forekommer det nærværende Sporgsmaal at ligge meget nær, idet der nemlig her er Tale om en Fremgangsmaade fra de slesvigske Stænders Side, som kan lede til, at Statseenheden rokkes, hvilket Ønske Kongerigets Forsamlinger naturligviis ei kunne deele. Jeg troer derfor ikke, at man kan gjøre Forsamlingen den Bebreidelse, at den ei vilde erkjende Majoritetens Vægt i Almindelighed i en anden Forsamling, naar den yttrer sig paa den Maade, som er foreslaaet. – J Discussionen toge Jngen i Forsamlingen Deel uden Referenten, den kgl. Commissarius, og Præsidenten.