Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-10-23
Det sees lettelig at e i de brugelige Former er en blot Hjælpeselvlyd, som udfordres af r, ligesom i lædere, men ikke tales af 8, som i læ¬si) ikke lædes); og det kan formodes, at dette so, sis o. s. v. (altsa og ero, eris, som i Grunden er det samme, er en Lævning af det gr. co, dets os. v., en i det græske dybt indgribende Form, som ellers matte antages for tabt i Latinen, skont den er beholdt i Littavisken til den Dag i Dag. Det S. 75 anførte arm vilde jeg ikke tage for Fut. exact., men med Nonius suegerim; ti det er aldeles uvist og ubestemt, hvorimod eg og ago er bestemt. Skarpfindig synes ogsaa Forklaringen af Fo skjellen imellem mone og deeleo (S. 98), hvis den blot ma befindes rigtig af Filologerne: ni at moni er isteden for moneri, for lettere Udtales Skyld, og derimod delevi (for deleeri, af deleo for deele et, ligesom fleo forfleet, impleo o. s. v. Kun synes mig, at da landao for landavi, og andio, audivi, uagtet de have at og i kort i 1 P., og ikke ere sammen trukne; burde ogsa mone fa moueri og ikke monevi, hvis det skulde anses for regelret, (for ei at tale om monitum.) Fremdeles har jeg altid forestillet mige kort i delen, flee, impledo. s. v. ligesom i mone, docen, kan ikke heller i de Hjælpemidler, jeg har ved Handen, finde mindste Spor til andet; hvis derfor ikke vor Forf. har mig ubekiendte Bevissteder i Baghanden, vilde jeg dog heller forblive ved min gamle Synsmade som det isl. Spr. Oprind. S. 182), af mone, moni, monitum, og alle lignende Ord ere uregelrette og flerformede, og følgelig dele, fleo o. s. v. de regelrette, der udgøre den virkelige 2den Slægt af de abne Gjø J Henseende til Bøiningsmønstrene vilde det højlig være at foretrække, at de stilledes oven fra ned af pa Siden, ligesom i Gedikes lat Læsebog, eller i Prof. Bruns franske Sproglære; hvilket bade kan skje med de tre abne, nar det uregelrette moneo udelades, og med de tre lukte, nar det unyttige tego forkastes. At dette forandrer og til c foran de harde Medlyde, ligesom scribo forandrer bitil p. og at et skrives med 1. er nemlig aldeles mekanisk, og har intet med det organiske i Sproget eller Bygningen at gøre. Forf. Sprog og Retskrivning er ikke fri for Skødesløsheder, som dog let kunne rettes ved en ny Udgave til Skolebrug; f. E. det udanske Ord: Danning (for Dannelse, Danningsvokal o. s. v., overfladigste en egen Slags Verber, med mindre ikke S. 130, ikke alene S. 137 uden noget efterfølgende men, altsavel isteden for ikke blot. Beskjæftigelse for Beskæftigelse (at skaffe) Forskjæl for Forskjel (skille, Grædsken for Græsken, og des. Adskillige Trykfeil især i Længdetegnene over de lat. Ord, forklares vel af Forf. Fraværelse fra Trykkestedet. Nogle Opbrusninger i Udtrykket, f. C. S. 45. Skjælnesyge (sub rosa Bornerthed), S. 60, en og anden Træmand, der troer han er Sproggrandsker, fordi han selv kalder sig Philolog, vilde han vist ogsa uden min Anmærkning udstryge næste Gang, da Bogens Tendens ellers ingenlunde er polemisk. Dette Verk synes saledes, hvis jeg skonner ret, særdeles vel skikket til at give de Lærde, og navnlig latinske Sproglærere, mangfoldigt Stof til Eftertanke, samt at lægge Grunden til en høist nødvendig Reform. i den latinske Sproglære; det er et Forsøg til at indrette denne efter Logikkens Regler og Sprogets Natur, for hvilket enhver Ven af den studerende Ungdom, og enhver som kjender hvilken Plage og Tidsspilde, det sædvanlige ulogiske System i denne vigtige Underviisningsgren forarsager, maa være ham højligen takskyldig, ligesom Anmælderen, om end, ligesom denne, ikke just enig med ham i et og alt. Ved den endelige Udførelse af dette Verk, bør da ogsaa Deklinatsionssystemet omførmes, og det ikke blot i Jnddelingen af Böjningsmaderne: men ogsa i Anordningen af Kon og Kasus, hvorom jeg pa andre Steder har ytret min Jde. R. Rask.