Københavns Adresseavis, 1777-10-08
Iblant de Amphibier (dette Ord tages her i Ridder Lin nes Meening, som efter visse Kiendetegn der ere tagne af Legemets indvendige Structur regner Dyr som krybe, Dyr som flæde sig frem og Dyr som spømme, i denne Classe der findes paa de vestindiske Øer anfører Forfatteren først Skildpadderne. Af disse ere den grønne Skildpadde forden velsmagende Kiød, og Caretten for Skallens Skyld meest mærkværdig. Den grønne har en Mund som en Frøe, en kort Hals og fire Fødder, som ere indrettede til at svømme og til at gaae med, Bagfødderne ere af Skikkelse som Gaasefødder, Forfødderne ere længere og smallere. Den er over den heele Krop indtil Halsen bedekket med en haard Skal, der bestaaer af adskillige Figurer, men denne Skalkan ey forarbeides som Carrettens Skal. Skildpadden kan trække Hovedet og Fødderne ind i Skallen, og saaledes sætte sig i Sikkerhed, at den ey kan beskadiges. Disse Skildpadder ere fra tre til ni Fod lange, og veye fra 1000 til 800 Pund. Der findes Skaller der ere over 8 Fod lange og meere end halv saa brede. Negerne betiene sig af dem til adskillige Brug, nogle fylde dem med Jord ogsætte Planter deri, Kiøbet og Eggene ere sunde og velsmagende, og Suppen holdes for et tilforladeligt Middel imod Skiørbug. De Eg, som Skildpadden ey endnu har lagt, og som findes i den, kommes i Supper, og agtes for en lekker Spise. Disse Creature opholde sig altid i Vandet, og gaae ikkun om Aftenen i Land, for at lægge deres En, de giøre til den Ende med Fødderne et dybt Hul i Sangs Contoirs Auction, Fredagen den 10 October. den, hvormed de saaledes tildække Eggene, at de ikke læt kan findes. De giøre dette i nogle Dage efter hinanden, og naar man finder dem i denne Forretning, saa kan man tage Eggene bort, som undertiden kan være 70 i Tallet. De fanges ogsaa tidt selv ved denne Leilighed, thi imedens de grave deres Eg ind i Sanden, kaster man dem paa Ryggen, enten med en Stang, eller saaledes at to stærke Karle, tage fat paa Fødderne. Til denne sidste Maade udkræves meere Mod og Forsigtighed, thi naar Sil padden bider en i Haanden, saa slipper den ikke, førend den er død. Ved St. Croix, S. Thomas, og i sær ved Krabben En land fanges de ogsaa i Vandet med Garn. Nogle som boe ved Stranden, underholde disse Creature i en Plads i Søen der er indsluttet med Pæle; de kan leve længe, og i 8te Dage behielpe sig uden Næring, Carettskildpadden er mindre end den forrige, dens Mund har ey den samme Skikkelse, og dens Skal er af en anden Beskaffenhed. Den spises ey, men søges ikkun for dens giennemsigtige Skals Sky d. Denne ligger i Blade over Skildtet, og forarbeides til Daaser og andet Brug. Paa de caraibiske Øer findes ikkun faa af disse Skildpadder, de fleeste komme fra Ostindien, hvis Skal ogsaa agtes høyere. Foruden disse to Arter er paa de vestindiske Øer endnu et andet Slags, der ikke har et haardt Skildt, som de andre, men er bedækket med et blødt Læder. Jblant de Arter af Fiirbeen, som findes her, ere ingen, som giør Skade; de store kaldes Leguaner og de mindre Kacketer. De Leguaner, som Forfatteren saae, vare ey af de største og dog 3 Fod lange De ere grønne, og paa Huden sidde allevegne fine Skiel. Under det nederste Kiævebeen hænger en Pose, som de kan blæse op. Fra Hovedet af indtil Enden af Dyrets Hale staaer paa Ryggen en broget Kam op i Veyret. Halen er meere end dobbelt saa lang som heele Kroppen med Hals og Hoved. Enhver Lod har 5 Tæer, og disse ere med lange spidsige Kløer forsynede. De forandre deres smukke grønne Farve, saa at den bliver mørkere og lysere, og tidt ere de fulde af brune Striber. De kan godt klyve op paa Træer, og opholde sig ogsaa paa alle tre Øer, paa Træer i Skoven. Man veed ey endnu, hvoraf de leve, dog række de undertiden Tungen frem, og synes at snappe efter noget i Luften. De kan giøres tamme. Kiødet spises og er sundt og velsmagende. Nogle Soldater, paa St. Croix udstoppe Huden, og sælge den til Elskere af Naturalier. Af smaa Fiirbeen eller Kack ter findes adskillige Arter, som sees paa Træer, i Husene, paa Tagene og snart allevegne, de nære sig af Fluer, Æderkoppe, Kackerlacker, Scorpioner og Myrer. Deres Hud glindser som Silketøy og har adskillige smukke og foranderlige Faar ver, men disse Farver vaere ey længere end Dyrets Liv. De ere ey længere end en Finger, Halen udgjør den største Deel af deres Længde, hvilken de meget behændig bøye og dreie. Hannerne har en tynd smuk Hud paa Halen og noget af Ryggen, som staaer i Høyden ligesom Fiskenes Finner, Hunnerne ere lidet mindre, men have smukkere Farver. De komme uden Frygt i Værelserne og paa Bordene for at fange Fluer. Naar de see en, giøre de et Spring paa en halv Alen hen paa den, og treffe den mestendeels. To holde sig altid til hverandre, undertiden slaaes de, herved blæse de deres Poser op, opløfte Huden paa Ryggen, den ene tager fat paa den andens nederste Kiævebeen, og den svageste kastes paa Ryggen. Deres smaa Eg lægge de i Jorden, i Halmtage, og undertiden i Kar som ey blive brugte. En anden Art af disse Kacketer kaldes Grund Kacketer. Disse komme sielden i Husene, ere ofte over en Fod lange og ey saa smukke som de andre. Nogle ere graa og slæbe en Hale efter sig, som er dobbelt saa lang som Kroppen. Andre ere brune med gule Striber. De leve af Orme, som de opsøge i Jorden. Frøer sees sielden om Dagen, men om Natten hører man dem desmere. Den Lyd som de give fra sig, ligner meere en Pibe, end de europælske Frøers Quaken. Før fandtes paa disse Øer store Slanger, som kunde opsluge Høns og Ænder, men de ere reent ødelagde, man seer nu ikkun faa og smaae. De leve af Muus som de fange paa Marken, og vel ogsaa forfølge indtil i Husene, men giøre ingen Skade. De som Forfatteren har seet, vare to Alen lange, brune paa Ryggen og hvide eller gule paa Bugen. Af svømmende Amphidier findes følgende i Havet ved disse Øer, Haven er en bekiendt stor Rovsisk, som undertiden følger Skibene i en Strækning af nogle hundrede Miil. Den sluger alt hvad der kastes til ham, meget graadig i sig, undertiden opsluger den et heelt Menneske der er falden i Vandet, eller bider Arm eller Been af den. Saugsisken Squalus Pristis) har et langt Sværd ved Munden, hvorpaa paa begge Sider sidde spidse Tænder, Tændernes Tal retter sig ey efter Sværdets Længde, paa et som var en Alen lang, fandt Forfatteren 30 paa en Side, og paa et andet som var to Alen lang kun 28. Af Sværdets Længde kan sluttes paa Dyrets Størrelse. Det opholder sig ligesom andre store Søedyr i den høye Søe, og kommer blot af en Hændelse nærmere til Landet. Søe=Flaggermusen eller Enhorn Diævelen (ophius verspettilic) har et Horn paa Panden imellem Øynene, og er fuld af Pige. Navnet har den faaet af sine udbredede Fioner, som giøre at den ligner nogenledes en Flaggermuus. Forfatteren saae en af de mindste der var 6 Tommer lang. Kiærlingen (Balittes vetu a) har en meget liden spids Mund som dog er fuld af store Tænder. Paa begge Ender af Halen sidder en lang Traad, og paa Huden sees skiæve Fiirkanter, der nogenledes forestille Skiel. Den er over halvanden Fod lang og bruges til Spise. Stryge=Jernene (Ostracion) ere trekantede. De kaldes saaledes, fordi Bugen er gandske flad. Munden er meget liden, Ryggen spids, Huden haard som Been, aske= og sølv, farved og ziirlig rudret. De have faa og smaae Finner. Af dem som Forfatteren saae, havde en Art bag til to spidse Been som en Krog, andre havde foruden dem endnu to paa Panden ligesom Horn, andre havde dem slet ikke. De vare ey fuld saa lange som en Fod. De spises ligeledes. Blæseren (Tetrodon lagocephalus) er i sær mærkværdig. Dens Hud sidder ikkun ved Enderne fast ved Kroppen og er ellers løs. Naar noget kommer den nær, eller nogen rører ved den, saa kan den blæse Huden saaledes op, at den bliver som en Kugle. Naar den i denne Tilstand kastes paa Jorden, saa springer den tilbage ligesom et Bold. Efterhaanden befrier den sig igien fra den indsugede Luft. Af Pind=Sviin, Fisken (Diocon Atringa) saae Forfatteren en, som over hele Livet, Hovedet undtagen, var besadt med spidse haarde Pige som vare halvanden Tommer lange. Finnerne og Huden var lysegraa med smaae førte Plætter. Den havde store Øyne og skarpe Kiævebeen. Negerne trække Huden af disse Dyr og spise Kiøbet. Nogle af dem ere over to Fod lange. De smaa Dyr som kaldes Havheste, findes her ofte i Søen, og forvares i Samlinger af Naturalier for deres besynderlige Skabnings Skyld. Fiskenes Mængde og forskiellige Arter, som findes ved de vestindiske Øer, er beundrings værd. Forfatteren beskriver ikkun følgende, som han har havt Leylighed nøye at betragte: I det søde Vand findes fede Aal, dog ikkun meget faa. En Art af lange tynde Muræner med gule Pletter kaldes her Søeslanger. Det samme Navn giver man ogsaa Søe=Aalene, som sædvanlig kaldes Conger. De ere af adskillige Farver, feede og veismagende. De søge ey som andre Fiske, deres Sikkerhed allene i Flugten, men giøre Modstand, og bide Fiskeren, naar han ey er forsigtig. Deres Opholdsted er iblant Klipperne, hvor de røde i sær fanges, som ere de største, og ofte to Spand tykke. Een, som Forfatteren aftegnede, var meest 3 Fod lang. Skindet af disse Fiske binde Negerne om Beenene imod Krampe. Den indianske Aal eller sølvfarvede Sværdsisk (Trichiærus Lepturus) findes ogsaa i dette Hav. Det sidste Navn har den faaet, fordi dens Tænders Skikkelse, nogenledes ligner et Sværd. Paa Ryggen har den en lang Finne. Jmod dens Længde, som ofte er to Fod, er Kroppen meget smaal. De smaa hvide Pampus (Stromatius Paru.) fanges her ligeledes. De sædvanligste Fiske ere de, hvis Bugfinner sidde lige under Brystsinnerne, og disse ere ogsaa de smukkeste af Farve. J sær er Papegoye=Fisken af Skabning og Farve overmaade smuk Navnet har den af dens Hovedfarve som er grøn. Paa den, som Forfatteren aftegnede, var Kroppen ved en Zinoberrød Streg som ved et Halsbaand afdeelt fra Hovedet, paa denne røde Kreds sad ved Øynene to runde Guldpletter. Øynene vare som sorte Achater i en lyseguul og rød Indfatning. Rygfinnen var høyrød, Brystfinnerne vare af samme Farve, ikkun noget mørkere, og havde oven paa en himmelblaae Indfatning. De øvrige Finner, som ligeledes vare røde, vare paa Kandterne indfattede med det smukkeste blaa ligesom med Baand. Paa Enden af den grønne Hale vare Finnerne ligesom med røde, blaa og gule Baand ved hinanden indfattede. Paa Halen sad 3 runde Guld=Pletter i en Trekant. Skiellene laae meget smukt og regulairt ved hinanden i Skikkelse af aflange Sexkanter. Andre Arter af dette Slags Fiske ere noget forskiellige fra den her beskrevne i Henseende til Farven, men alle meget smukke. Her henhøre Papagoy=Nebene, som med deres haarde Mund, der nogenledes ligner et Papagoy=Neb, trykke Skallene paa Skielfiskene hvormed de nære sig, i Stykker. Denne Art er den største, hvoraf ofte en kan veye 20 Pund Deres Smag er ligesaa ypperlig som Farven. Naar de komme ud af Vandet, blive Farverne matte, og forgaae tilsidst snart gandske. Til denne Art regnes ogsaa en som Englænderne kalde Gruper. Den har en angenem Smag, er over en Alen lang, og har over Munden to Huller ved hver Side, og et ved hvert Øye, samt en hvid Plet paa Ryggen, og en sort nær ved Halen. Ligesom deres forskiellige Farver giøre disse Fiske smukke, saa have Sølv=Fiskene, som findes i Mængde, en eneste smuk Farve, nemlig Sølv=Farven. (Fortsættelsen følger.) Nyheder.