Viborger Samler, 1841-06-08
Dagen feiredes ved et Festmaaltid paa Skydebanen af 80 Deeltagere, saavel Embedsmænd som Borgere og Enkelte fra Omegnen og Kbhavn. Festen aabnedes Kl. 2 ved Min bord, fremsagte af Etatsraad Stenfeldt, til Frederik den i Sjettes Jhukommelse. Af de fremsagte Mindeord meddeles Følgende: Den af ham selv fremkaldte Tid faae Frederik omsider komme, og opfattende tilfulde dens Betydning, gik han den med redeligt Sindelag imøde, og tog ei i Betænkning at træde ind i nye Forhold, fremmede for den alderstegne Konge: thi han ansaae det for Pligt mod sit Folk. Han indstillede et Folkeraad, for at Folket ved dets Udvalgte kunde deeltage i Landets vigtigste Anliggender, for at dets Besværinger, Ønsker og Forslag umiddelbart igjennem dets eget Organ kunde frembringes for Thronen. – han vilde skaffe sig Kundskab om de Love, han raatænkte at lade udgaae, fandt den Gjenklang hos Nationen, som den gode folkelige Konge stedse maae ansee som Grundbetingelsen foren sund Lovgivning. Og Frederik var tilvisse en folkelig Konge – hans Attraae var at anvise det folkelige Element en saadan Plads ved Siden af de øvrige Statselementer, som en oplyst Nation har billigt Krav paa. Stor og hæderlig var den Rettighed han indrømmede sit Folk, men stort var og det Ansvar han paalagde det Frederik forud faae heelt vel, at den af ham givne Jnstitution ei strax kunde bære modne Frugter, men at dens Udvikling maatte holde Skridt med Folkendviklingen, indtil den omsider kunde rodfæstes i Nationen. Der maa forudgaae en Gjæring, førend det gode funde Stok kan fremkomme i dets Reenhed, førend de skjønnere ædle Former kunne fremtræde – der maa udholdes en Kamp, førend Jndsigt, Dygtighed og sand Fædrelandskjærlighed kan erholde den afgjørende Stemme. Frederik misindede derfor ei Bevægelserne i det vaagnende Folkeliv, han havde Tillid til det danske Folk, der ei kan svigte Konge og Fædreneland. – Hvad Frederik den Sjette var for Danmark, derom vil Saga tegne et trofast hæderligt Vidnesbyrd paa hans Bantasteen. J hvert dansk Hjerte bar en ædel elskværdig Personlighed reist ham et varigt Minde, derom vidnede de Veemodstaarer der fældedes, da fra Kongeborgen for det forsamlede Folk forkyndtes det Sorgens Budskab, at Frederik den Sjette var død, et Budskab der ledsagedes af Trøstens og Haabets Ord, da Christian den Ottende udraabtes som Danmarks Konge. Ja under denne oplyste, Folket hengivne Fyrstes landsfaderlige Veiledning, vil Nationen med stadige og faste Skridt gaae fremad paa den aabnede Bane – han vil, lig hans forevigede Forgænger, i det han med Viisdom og Klogskab virker for Nutiden, forberede en Fremtid, der frembyder Goder, som kun Erfaring og en fuldkomnere Folkeudvikling kan lære at vurdere og tilfulde at benytte. Gjennemtrængte af denne Overbeviisning ville vi feire Danmarks Gjenfødelses dag, og vor Festher en Kongen og Folket værdig Betydning. (Efter Talen blev nedenstaaende Chor afsjunget.)"Danmark. – Danmark, hør vor Stemme! Vee dig, om du kunde glemme Hvad han var, og var for dig! Nei, du glemmer ei hans Hæder, Thi som Mand for Manden græder, Danmark græd ved Frederiks Liig Efterat nedenstaaende Sang var afsungen 17de Mai. 28de Mai. See over Havets Vande. 1 - Gid Danske Mai os love Gaae Nordens Storme hen; En riig og moden Høst; Og op mod Danske Strande. Ei længer Folket sove Slaaer Bølgen, Danmarts Ven Og Christian vær dets Trøst: - Fra Norges Mai den bringer Paa Norges Fieldes Jsse. En Hilsen til vor Kyst, Groe stærke Friheds-Træer. Og Friheds=Fanen svinger Vil han, som plamed disse. Med Ungdoms Mod og Lyst. Ei ogsaa plante her Da svulme Danmark Sletter, : Ved ham med Haab vi hænge, Da grønnes Danmarks Skov Hans Maak er Folkets Vel Og Egekrandse fletter. Thi leve Christian længe, Til Sjette Fredriks Lov. Til sit, til Danmarks Held, frembragte Kjøbmand Thune et Længe leve for Hs. M. Kongen, og Capt. Sneedorff udbragde en Skaal for Hs. Kgl. Høihed Kronprindsen. Kanonsaluterne besvaredes ved jublende Hurra. Kjøbmand Bar udbragde Skaalen for Fædrelandet med de Ord: "M. H. Vort Selskab bestaaer af Aristocrater og Democrater, Liberale og Royalister; –men et ere vi alle vi ere Danske med Liv og Siæl! og derfor en Skaal for vort elskede Fødeland, - og Kjøbmand Kaas Skaalen for Stænderinstitutionen, Kjøbmand Thune udbragte følgende Togst: "J det jeg tillader mig at udbringe en Togst for de agtede Journalister, der ere tilstede ved vort Bord, efterkommer jeg tillige gjerne en Opfordring af Hr. Orle Lehmanns talrige Venner, at bringe ham deres Velkomstbilsen, forenet med det hjertelige Ønske, at han for Loven og Nationen maa staae saa reen og pletfri, som han staaer fordem. Vore agtede Journalister Leve blev besvaret af en Deel af Selskabet med jublende Hurraraab, medens en Deel blev siddende taus uden at deeltage i samme; hvilket ogsaa var Tilfældet med den paafølgende Toast, som med nogle indledende Ord blev udbragt for Helsingøers selvstændige Bor ere af Bay. - Stenfeldt optog Skaalen igjen med hjertelige Yttringer og sin Hengivenhed for Helsingøers Bor ere, og gidet han for sit Vedkommende derpaa proponerede denne for ham saa kjære Skaal, erklærede han paa det Bestemteste, at han ei stemte Bays Jndledning. – Denne fandt sig herved foranlediget til at vitre sig skarpt mod den Maade, Stenfeldt havde optaget Skaalen paa, men proponerede ikke denomindre hans Skaal, og skjøndt dette skeete Ord, der ei fandt almindelig Gienklang, optoges Skaalen med gientaget Tilkjendegivelse af Velvillie. – Da Stenfeldt derpaa udbragte en Skaal for Byens valgte Suppleant, Kammerraad Schmidt, hvilken Skaal blev modtaget med eenstemmigt Bifald, tog han Anledning til at tilkjendegive Selskadet, at Præsidiet havde troet at opfylde dettes Ønske, ved at indbyde baade den valgte Stænderdeputerede, Skibsclarerer Kirck, og Suppleanten som Gjæster, men at Kirck havde undskyldt sig paa Grund af, at han allerede forud havde tegnet sig til Landboernes Fest," hvorhos Taleren yttrede, at han maatte overlade til Kircks egen Bedømmelse, om hans Udeblivelse kunde stemme med den Opmærksomhed, han skyldte Selskabet, der bestod at en stor Deel af hans Vælgere." Cand. Orla Lehmann, som var tilstede, fandt sig opfordret til at udbede sig Ordet og bemærkede, at det var mod det Ønske, hvormed han var kommet herhen, naar han nu to Ordet; men da han nok var den eneste tilstedeværende Stænderdeputeret vilde man sikkert ikke finde det ubeskedent, naar han felte sig tilskyndet til at tage til Gjenmæle mød den Maade, hvorpaa en fraværende, æret Meddeputeret, skjøndt fraværende, var bleven angrebet af sin beseirede Valaconcurrent. Han (Lehmann) kjendte ikke det Factum, hvorom der nærmest var Tale, og kunde derfor ingen Mening have derom, hvorvidt det skeete Angreb blot var upassende, eller tillige uretfærdigt; men derom holdt han sig i hvert Fald forvisset, at Hr. Kirck ikke havde gjort noget, der kunde nedsætte ham i hans Medborgeres Agtelse og Hengivenhed, hvorom hans Valg til Stænderforsamlingen havde været et Ridnesbyrd. Et kort Bekjendtskab med ham havde lært Taleren, i Hr. Kirck at ære en kraftig, hæderlig og frifindet Mand, og i den Overbeviisning, at han i sin Tid ved sin stænderske Færd vilde retfærdiggjøre den Tillid, denne oplyste og anseete By havde viist ham, udbragte Hr. Lehmann en Skaal for Helsingøers Deputerede. Hr. Kirck. – J Anledning berat yttrede Stenfeldt: "Hvad i dette Selskab bliver tal og passerer, er ei blot for den her samlede indskrænkede Kreds, ei heller for denne By allene, men for hele Folket, hvem baade Præsidiet og Selskabet skylder Regnskab for sin Færd, naar det erfares, at man har proponeret Suppleantens Skaal, opstaaer naturligviis det Spørgsmaal, om ei ogsaa den Deputerede var indbuden, eller hvorfor han ei var tilstede, Præsidiet og Selskabet maa legitimere sig, og Kircks Sag bliver det at retfærdiggjøre sin Udeblivelse, da han er indbuden som Stænderdeputeret, og denne hans Stilling saa ganske knytter sig til Jnstitutionen, hvis Dag vi feire: Enhver, som er fortrølig med det offentlige Liv, vil vistnok finde det aldeles i sin Orden, at jeg ved at proponere Schmidts Skaal omtaler Kircks Udeblivelse paa den anførte Maade, – Landboerne i de her tilgrændsende Districter havde til Festligholdelsen af den 28de Mai valgt Egebeksvang, omtrent 1/2 Miil senden for Helsingør, og fortjener nogen Fest Navn af Folkefest, da var det denne; omtrent 600 Deeltagere havde tegnet sig, hvilke tilligemed deres Familier vel udgjorde en Samling af henved 2000 Mennesker, men foruden disse strømmede Folk til i hundredeviis fra Byen og Omegnen for at være Vidne til denne Fest, thi Vangen stod aaben for Alle, og vi troe ikke at berette noget Overdrevent, naar man anslaaer samtlige Tilstedeværendes Antal til 56000 – Midtpunctet for Festligheden var en Dandsesalon, 60 Alen lang og 18 Alen bred, smagfuldt decoreret og oplyst, med Gallerier paa Siderne og i den øverste Ende en høi Terasse, paa hvilken var anbragt Kong Frederik den Sjettes Buste, omgivet med de til Agriculturen henhørende Redskaber; over li Indgangen til Salonen et Transparent med Hs. Majestæt Kong Christian den Ottendes Navnetræk. Foruden denne Salon vare 2de andre men aabne Dandsefaldner arrangerede i Skoven hvilken langs hele Veien imellem begge Hegns husene var oplyn med couleurte Lamper; ligesom der ogsaa forefandtes et tilstrækkeligt Antal velindrettede Forfrisknings steder. – Fleve Taler bleve der holdte og Sange afsjungne, og efterat et smukt Fyrværkerie var afbrændt Kl. 121, sluttedes denne saa vakkre Fest om Morgenen Kl. 5. (Hf. A.) Schullelev Præstegaard i Horns Herred heri Sjælland, som efterat Hr. C. Holten (Søn af Conferentsraad, Directeur Holten) for ikke mange Aar tilbage var bleven kaldet til Præst for Schullelev og Sels Sogne, med betydelig Bekostning – man nævner 18,000 Rbd. fra Nyt blev opbygget, er første Pintsedag lagt i Aske. (Sjællp.)(Vi tilføie, at saavidt vi have erfaret er Kroen ligeledes nedbrændt, og at Jlden skal være opkommet fra en Hostak ved Uforsigtighed.) (Bl. T.)