Københavns Adresseavis, 1781-01-31
Hornqvæget er her meget dyrt. En Koe behøver, ikke at være synderlig smuk eller nyttig i Huusholdningen, for at betales med 10 Louisdor, og ofte stiger Prisen til 13 og 14. Kalve af 6 Uger betales undertiden med halvanden Louisdor. Det er ganske naturligt, at Jndbyggerne her anvende deres største Omsorg paa Qvæg Avl, da de deraf fornemmelig leve, og deres Flid i Henseende til Qvægets Pleie og den bedste Maade at føre sig samme til Nytte, er virkelig saa stor, at en Fremmed ikke kan giøre sig noget Begreb derom. Herved er alligevel ei sagt, at de ikke undertiden forfeile deres Hensigt. Jngen Alexander kan holde meere af sin Bucephal, end mangen en Bonde her af sine Køer. Jeg har kiendt en Tienestekarl (thi Qvindfolk komme her ikke i Stalden), som ikke kunde holde sig fra at græde, da en Koe af hans Stald blev solgt, og som ikke uden med største Avillighed kunde bevæges til at give en Hest Foder. Reenligheden i Koestaldene gaaer her mestendeels lige saa vidt som i Marsklandene, og Indretningen er ligeledes næsten den samme. Baasene ere belagte med Bræder og gaae bag til noget ned, de ere ikkun saa brede, at Koen kan staae i dem. Kun i faa Staldestroes Halm under Køerne, de staae og ligge paa det bare Træe, Bag ved Baasene er en Grøft, nogle Fod dyb og en Fod bred, hvori Ureenlighederne falde paa Halm, for siden at bruges til Giødning. Køerne holdes lige saa reene paa Kroppen som Hestene. Sædvanlig bindes Rumperne paa dem op med Seglgarn, saasnart de komme i Stalden, saaledes at de kan frit bevæge dem, men ikke giøre dem ureene paa Gulver. Qvæget faaer Foderet allene i Krybben, og er ikke nødt til, som paa endeel Stæder, tvertimod Halsens naturlige Dannelse at trække det ned til sig af en Hekke. Da Gulvet under Krybben er ganske reent, saa tabes herved ikke det ringeste deraf. Det bedste Foder nyder Qvæget paa Fieldene. - Dalerne slaaes Græsset paa mange Steder 2 til 3 Gange, og dog finder Qvæget, naar det om Efterhøsten bringes ned fra Fieldene, endda saa overflødigt Græs paa dem, at det ikke for at mættes, men for at forebygge de skadelige Virkninger, som Græsset allene maaskee kunde have for Qvæget, om Aftenen ikkun faaer en Haandfuld Høe, ofte ogsaa en Haandfuld Salt. Paa det denne Tid Qvæget maa have tilstrækkelig stor Plads til Græsning, holdes gjerne meget haardt derover, at ingen kan indhegne sin Græsgang, naar han ikke har en gammel Rettighed dertil. Hoeladerne bygges allevegne, hvor Clima ikkun nogenledes vil tillade det, saaledes, at man kan see igiennem. De 4 Vægge dannes nemlig af Bielker, som har lige Længde, og ligge paa Hiørnene over hinanden, saa at der allevegne er Rum imellem dem. Køerne malkes ikkun om Morgenen og Aftenen, undtagen naar en Koe har alt for stor Forraad paa Melk, siden man her troer, at de svækkes naar de malkes for tidt. Nogle Liebhabere malke een af deres Køer (hvilken her kaldes en Hærkoe) aldrig, for at eye den stærkeste og tapperste Koe, og ere i den visse Troe, at den des lettere vil erholde Seyer i Strid. Førend Qvæget føres paa de høie Fielde, bringes det paa de fleste Stæder sidst i Martii eller først i April paa de saa kaldede Mayensæsse. Disse ligger imellem de høie Fielde og Dalerne. Enhver eyer der nogle Enge, hvorpaa Græsset kan slaaes een eller toGange. Foruden disse ere der ogsaa ofte store Fæl læder til almindelig Græsgang. Enhver har her sit lidet Huus og Stald, og lader Qvæget rygte ved en af sine egne Huusfolk, som ogsaa laver Smør og OstEn besynderlig stor Mayensæs er Kunkelsbierget ved det høie Field Galanta. Den har Anseelse af en stor Landsbye, og de som vogte Qvæget der, føre et Hyrdelevnet, som er værd at misundes. J meget kolde og biergagtige Egne falde disse Middel=Græsgange bort, og Qvæget gaaer umiddelbar fra Dalerne paa Fieldene. Tre eller fire Uger sildigere overleveres den gandske Hiord til 3 eller 4 Fieldkarle, som lønnes af heele Byen. Den som har Opsynet iblandt dem, og staaer for Smørrets og Ostens Tillavning, kaldes Senn. En af Byens Jndvaanere vælges til Fieldmester, for at see til det almindelige Bedste i alt hvad Fieldet angaaer. Paa nogle Fielde staaer Qvæget ikke under Skuur, men bliver altid under aaben Himmel. Gold Køerne have deres Hyrder for dem selv, og ere adskilte fra Malkekoerne. Saa længe Qvæget er paa Fieldet, laves Ost og Smør af den gandske Hiord, under cet. Men paa det Køerne i denne Tid maae have omtrænt lige megen Melk, er en Tid fastsat, førend hvilken ingen maae lade komme sin Koe til Tyren. Denne er i April, kort forend Hiorden kommer paa Fieldet. Paa det at enhver maae faae den Andeel af Osten og Smørret, som ham med Rette tilkommer, fastsættes i Byen en Dag, naar Qvæget har været 3 til 4 Uger paa Fieldet, paa denne maae af ethvert Huus sendes en paa Fieldet. Naar disse komme der, malker den første Aften enhver sin egen Koe. Om Morgenen, derpaa kastes Lod, hvilken Koe enhver skal malke, og paa den tredie Dag malke Eyerne igien selv deres Køer. Herpaa veies Melken, og efter dens Vægt deles Osten og Smørret, naar Qvæget bringes ned fra Fieldet. Disse to Producter udføres især fra saadanne Egne, hvor Jordbunden og Clima ikke tillade nogen synderlig Agerdyrkning, for Ex, i Dalerne Prettigau og Engadin. J disse sidste laves meest Flodeost.