Norske Intelligenssedler, 1774-05-18
Norske Jntelligen No. 20. Onsdagen den 18 Maji 1774. Cleant og Ariste, en Fortælling. Den nøisomme Cleant besøgte engang sin beste og ved virkelige Prøver af en ædel Tænkemaade udmærkede Ven Ariste. Han havde selv tilladt ham at kalde sig med dette Navn; endskiønt baade Stand og Fortienester gjorde en kiendelig Forskiæl imellem begge; thi Cleant befandt sig ved Himmelens Forsyn i saa ringe en Stand, at de faae Fortienester, han besad, om de og virkelig vare saa, ikke kunde blive bemærkede under hans ringe Klædedragt og naturlige Opførsel; dog troede han, at den dydige Ariste, der elsker Dyden, endogsaa i sin Nøgenhed, havde ved Hiertets Overbeviisning og Venskabs rette Følelser, agtet ham værdig hertil. Cleant træder da ind af sin Vens Dør med et roeligt og fornøyet Sind, han finder en anden fornemmere og i hans Tanker meere agtet Ven hos Arste. Ved Jndtrædelsen aflægger han sin sædvanlige ukonstlede og naturlige Hilsen ved at bukke sig for de Tilstædeværende, hvilken Hilsen blev besvaret paa lige Maade. Han havde ventet at hans Ven skulde taget imod ham efter Sædvane, og bedet ham at sidde, men da dette ikke skeede, blev han af Undseelse staaende ved Dørren, og gjorde sig adskillige Betragtninger. Jmedens Ariste talede med sin fornemmere Ven, sagde han i sit Hierte. Hvor fordervede er vore Tider, hvilke Vaner og Fordomme hersker ikke herudi, hvorover Uskyldigheden og den ædelmodige Menneskekiærlighed maa sukke. O lykkelige Cleant, som i din ringe og møysomme Stand ikke behøver at skamme, dig ved Omgang med en kiær Ven, som ikke nødes til at see med den store Verdens Øyne, foragte de Fornedrede, Men - mon din Ven Ariste foragter dig, fordi han sætter dig ej i Ligning med sin fornemmere Ven, Ney, det gjør han ikke Det er imod hans Karakteer, som Menneskeven. Hvad hindrer ham da at tale til dig, og bede dig at sidde? Undseelse, Kundskab om hans nærværende Vens GemytsBeskaffenhed, ja maaskee andre vigtigere Tanker. Ariste tænker maaskee paa denne Tiid meere ædelt, end du, han kiender dig; ja han har maaskee høyere Tanker om dig, end du er værd; Han tænker: Cleant agter lidet og Verdens Ære. Et fornøyet Sind er ham nok. Det er sandt - saaledes burde Cleant at tænke; men Cleant har menneskelige Følelser. - Endelig kom Cleant til sig selv igien og med Skamfuldhed kiendte sin Forseelse, at en ham uværdig Passion havde bemestret sig hans Tanker, han fordømte samme, tilstod sin ædelmodige Ven Ariste saadanne Følelser, som vare ham værdige, og Tiderne den Ret, som den første naturlige og uskyldige Friheds Jndskrænkning, Overmagtens Udbredelse og Vaner med Fordomme havde indført. Nu blev Cleant igien fornøyet, og fik igien sit forrige muntre Sind. - Hvor kand de uædle Sindsbevægelser ikke vanskabe os. Aristes fornemme Ven tog Afskeed i det samme, og saaledes gjorde Ende paa denne Tvang. Nu kom de tvende Venner i deres rette naturlige Forhold; dog bevarede Cleant Taushed; thi han skammede sig at aabenbare sin Ven disse Tanker; og Ariste, som ikke gjættede til nogen Sindsbevægelse paa Cleants Side, overbeviiste Cleant snart ved sin sædvanlige Oprigtighed, at man ikke kand opoffre den samme Dyd for en ligegyldig Verden, som allerne er helliget en Ven. Scheen den 9de Maji 1774. Sidstafvigte Tirsdag den 3 Maji imod Aftenen, kom her en forskrækkelig Storm med Regn, derefter en stærk Lynild fra Nordost, som varede en halv Time, uden at erfare nogen Torden, hvorpaa blev Himlen bespændt med stærkere Lynild, saa at Himlen var ligesom en Lue, og derpaa stærke Torden-Skrald, som varede en Time, ungefær over 10 slet slog et stærk Tordenslag ind i et lidet Huus paa Bradsberg-Kleven, og der ihielslog en gammel Kone, som laae i sin Seng, og to voxne Sønner, som sad for at avklæde sig. Manden til den ihielslagne Kone laae ved hendes Side, og blev uskad, undtagen han fandt ligesom en Svigning over sin heele Krop. To Bønderfolk var gaaet ind i samme Huus at skiules for Uvær, var der inde samme Tiid og blev uskad. Konen til den ældste ihielslagne Søn, var samme Tiid hos Naboerne, enten for at laane en Guist Varme, eller kiøbe et Lys, og saaledes undgik. Husets Dør-Karm, som vender om Øst, var splittet fra Øverst til Nederst, Bielkerne i Væggen mod Nord lidet mærkede, Vinduerne, som vender det ene mod Sønden og det andet mod Væst, ligesom av stærk Vær udkrystede, de fleeste Ruder i Stykker og nogle slet borte. Tæt ved Husets Væstre Side er lidet rød Sandjord, hvor var opkasted som en liden Grav en Tønde-Bunds Størrelse og nogle Steene i Bierget stykkerslagne. Ungefær en halv Fierendeel Miil i Væster fra ovenskrevne Sted, har samme Tordenslag rammet paa Midtplanken av et paa Laave Døren, som vender mod Øst paa Byens Mark, sønderslaget benævnte Planke og fraslaget Laasen, hvorover disse Dørre bleve gandske aabne. Det omskrevne Huus staaer paa det Høieste av Fieldet lige over de yderste Scheens Søeboder, hvor Fahrtøier ligger ved. Paa et av Fahrtøjerne var Skipper Sønnig Sørensen fra Helsingøer, paa Dækket, og en av hans Folk oppe i Masten at bærge et Sejl, i samme Øjeblik dette Tordenslag kom, hvorover disse faldt begge til Dækket, muelig af Forskrækkelse, uden Skade. En stoer Deel Huuse i Byen rystede. Torden blev siden mindre, men overskyllende Bøye-Regn og Lynild continuerede over Midat¬