Københavns Adresseavis, 1774-11-02
Duellanten: Merkurius, den gamle Færgemand er hist over paa den anden Side, tillad mig, til han kommer til bage, at jeg maa give mig i Snak med denne Vilde, som du har ført herhid med mig. Det er den første, jeg seer af hans Slags, og jeg er nysgierig at faae vide, hvad det er for et Dyr. Hør du Kammerat, hvad hedder du Du kan nok snakke Engelsk, Den Vilde: Jo jeg har lært det, medens jeg var lille og har opholdt mig nogle Aar i Ny=Pork. Men jeg vendte snart tilbage til mine Landsmænd, de tapre Mohaks; thi efter een af jeres bedrog mig, da vi tuskede nogle Foerværker, har jeg ikke skiøttet om at have meere at bestille med nogen at dit Folk. Alligevel har jeg og mine Slægtninge slaaes for dem i Krigen med de Franske, og jeg blev dræbt i en Trækning, efter jeg havde kløvet Hovedet paa en Snees Fiender, Mænd, Koner og Børn. Men jeg døde velfornøyet, thi mine Venner vandt Seyer. Disse Bedrifter jeg her taler om ere dog intet mod dem jeg gjorde i en foregaaende Krig. Mit Navn er: Den blodtørstige Biørn, som jeg har forhvervet mig ved min Styrke og mit Mod. Duellant: Ydmygste Tiener, min Hr. blodtørstige Biørn, Mit Navn er Tommas Stikker, velbekiendt til Arthurs (K). Jegter af Adel, og Spiller af Profession. Jeg har dræbt adskillige i ærlig Tvekamp; men det kan jeg aldrig begribe, hvorledes man kan drive Grumheden saa vidt, at massakrere Qvinder og Børn. Viide: Det er vores Maade at føre Krig paa Me af dit bistre Aasyn og det Saar der er i dit Bryst slutter (a) Et berygtet Spillehuus i London. jeg, du er ligesom jeg slagen i Træsning. Slig mig da kiere, hvor kommer det sig, at din Fiende ikke har taget Hierneskallen af dig til Seyerstegn, Duellant: Jeg er dræbt i en Duel. En god Ven af mine havde laant mig nogle Penge. Efter en to, tre Aars Forløb, da han selv trængte haardt til dem, faldt det ham ind at kræve mig paa en Studs, og jeg, som derved fandt min Ære fornærmet, sendte ham en Udfordring til Svar. Vi mødtes i Hideparken. Uden den dumme Slumpelykke kunde den Skurk aldrig have forsvart sig; thi jeg førte den beste Klinge al Engelland over. Jeg ramte ham først en to, tre gang, men omsider røg han saa glubsk ind paa mig, at al min Konst var forgieves, og saa gav han mig det Stik du her seer. Jeg døde deraf den anden Dag, men jeg er død med Honneur, uden at give mindste Tegn til Omvendelse. Men han skal snart følge efter, thi hans Feltskiær har angivet hans Saar som dødelige. Hans Kone skal være død af Græmmelse, og hans Familie, der bestaaer af syv Børn, bliver ødelagt ved hans Død; saa jeg er skiellig hevnet, og det er en stor Trøst. Jeg derimod havde hverken Kone eller Børn at sørge for, thi jeg har altid været en Hader af Æg teskabs Tvang. Den Vilde: Merkurius, jeg vil ikke i samme Baad med den Kiæltring. Han har dræbt sin Landmand, han har myrdet sin Ven. Jeg siger det nok engang, jeg vil ikke længere være i Sælskab med den Skurk, jeg vil heller svømme over Floden. Jeg kan svømme som en And Merkur, Svømme over Styr, det er umueligt Det er imod Lovene i Pluto 3 Rige, Vær rolig, thi du maa endelig blive i Baaden. Den Wilde: Tal ikke om Love, jeg er en Vild, jeg kiender ikke til dem. Tael om Love til Engelmanden, hans Land har de Love, end seer du han foragter dem: thi aldrig kan de have tilladt ham, at dræbe sin Landsmand i An Ballance und Grund Ris a 22. E. - Fredstider, allene for han krævede de Penge, han havde laant ham. Jeg veed nok, at Europæerne ere uretfærdige og grusomme, men saa onde kan de ikke være, at begaae slige, Gierninger under Lovenes Medhold. Merkurius. Du har Ret. Men hvorledes kan du giøre saa meget af et Mord, som selv har myrdet Qvinder i Søvn, og Børn i Vuggen? Den Vilde: Jeg har ikke dræbt uden mine Fiender, Aldrig har jeg taget en Landmand af Dage, aldrig myrdet min Ven. Der, tag min Pelds og læg den i Baaden, men pas vel paa, at Morderen ikke sætter sig paa den; thi giør han det, skal jeg strax brænde den op. Farvel, jeg vil svømme over. Merkurius: Ved dette Slag med Slangekieppen tager, jeg dine Kræfter fra dig. Svom nu om du kan Den Vilde. Det er en mægtig Troldkarl, Giv mig mine Kræfter igien, saa vil jeg være lydig. Merkurius. Der, tag dem igien. Men vær fornuftig, og giør hvad jeg befaler dig; du kommer ellers til at angre det. Duellanten: Lad mig raade med ham, Merkurius, jeg skal nok bringe ham til Fornuft. Din Skurk af en Vildmand, hvorfor vil du skamme dig ved mit Sælskab, Veed du, at jeg har været velkommen i de bedste i London? Den Vilde: Gaae, du er en Kiæltring. Jkke betale din Gield, dræbe din Ven, der har laant dig Penge Gaae fra mig, hvis jeg ikke skal kaste dig i Styren! Duellanten: Jngen Gevalt! tael findigere - eller Den Vilde: Got, jeg vil see jeg kan styre mig. Hvad havde du for Fortienester, at du antages i det gode Sælskab, Hvad bestilte du i det Duellanten: Jeg spillede, som jeg har sagt dig. Jeg holdt for Resten et got Bord, og jeg fortærte meer end nogen fornem Mand i alle tre Kongeriger. Jeg spiste - Den Vade: Spiste, Har du nogensinde ædt en Bov eller en Mørbraden af en Franskmand. Det er det Lækre! Jeg har spist over en Snees af dem, og min Kone havde en overornaturlig Gave i at tillave Menneskekiød. Saa jeg haaber, du ikke vil giøre nogen Sammenligning imellem dine Retter og mine. Duellanten: Jeg dandsede fuldkommen vel. Den Vilde: Vil du prøve paa, hvo der dandser bedst af os to Jeg vil kun sige dig, at jeg kan dandse en heel Dagmed mere Raskhed og Styrke, end nogen Mand blant mit hele Folk. Frisk, begynd! Hvad, du staaer der stiv som en Pind. Har Merkurius rørt ved dig med sin græsselige Kiep, Eller skammer du dig maaskee, at vise os din Ubehændighed, Vilde han der bare tillade mig, jeg skulde faae dig til at dandse, som de aldrig har lært dig. Men hvad kan du ellers, din opblæste Slyngel, Duellanten. O. J Guder, maa jeg taale saadan Skam, Dog, hvad kan jeg uden Kaarde eller Pistoler imod den Knægt, der seer mig to gange stærkere ud, end jeg Merkurius, Svar paa hans Spørsmaal. Det var dig der begierede at tale med ham. Han er just ikke overhaands høflig, men han siger dig Sandheder, som du dog faaer at vænne dig til her. Det skulde nu være dig til stor Gavn, om du havde hørt dem paa Jorden. Han spør dig, hvad du kan mere end spise og dandse? Duellanten: Jeg sang meget artig. Den Vilde: Kom, jeg vil kappes med dig i Sang, som i Dands Frisk, stem op, nogle Krigs= eller Seyer skrig. - Seel Karlen er stum, Merkurius, han kan ligesaa lidt synge som dandse. Det er en Bedrager. Han har lagt os lutter Logn. Skal jeg skiere Tungen ud paa ham, Duellanten: Han straffer mig Logn, og jeg maa ikke hevne mig. Aa, hvilken Skam for den Stikkerske Familie, Merkurius: Heida ! Karon! annam disse to Skygger. Den Vilde bør undskyldes, for han er usleben. Men Engelsmanden? Hvad Aarsag kan han anføre, Jkke kan det være Æren, har bragt ham til at slaaes med sin Ven Furierne er det; Alekto, den Grummeste iblant dem er det, som indskyder slige Misgierninger. Saa lad ham da komme igien under dens Herredømme, der altid har hersket i hans ubarmhiertige Bryst. Den Vilde: Skal han straffes, saa giv ham kun i mine Hænder. Jeg forstaaer Pinekonsten. Jeg vil begynde med dette Fodstød, dit Skarn, Fort ind i Baaden, eller du faaer eet til Jeg længes mangfoldig at see dig fordømt Duellanten. O, min Honnør! min Honner, hvilke Forsmædelser gaae over dig! Nye Erfaringer og Rovbier.