Berlingske Tidende, 1835-07-14
Paris, den 5te Juli. – J Gaar udtalde Juryen – som allerede meldt – sit skyldig over en Anklaget, der, hvis en, efter positive Beviser dømmende Ret havde behandlet Sagen, og ikke et Tribunal, der uddeler Retfærdighed efter subjectiv Overbeviisning, vistnok vilde være blevet frikiendt. Cavallerie-Lieutenant Emile Clement de la Ronciere blev nemlig erklæret for skyldig i et Forsøg paa Vold mod Frøken Marie Morell, Datter af General-Lieutenant Morell, saavelsom for at have saaret hende med flere Knivsnit. Da der formodentlig har været Mangel paa juridiske Beviser, tilføiede Juryen, at formildende Omstændigheder havde været for Haanden, hvorover det tilstedeværende Publicum gav sin Uvillie tilkjende, da den Anklagede, hvis han virkelig var skyldig, ingenlunde kunde gjøre Fordring paa en mildere Dom Som en Følge af denne Omstændighed, der lovmæssigt drager en Nedsættelse af Straffen for den begaaede Forbrydelse efter sig, dømtes den Anklagede til ti Aars Fængsel, dog uden at han forinden skal sættes i Gabestokken. Var hiin Omstændighed ikke blevet tilføjet, vilde han sikkert være blevet dømt til Galeierne. Hans Medanklagede, en forhenværende Tjener og en ligeledes forhenværende Kammerfrue hos Familien Morell, erklæredes for ikke skyldige. Forbrydelsen, saaledes som Anklagen fremstillede den og som de Edsvorne have betragtet den, bestod deri, at den Anklagede havde speculeret paa Frøken Morells Haand, en ung Pige paa 16 Aar, og da denne Plan ikke var at iværksætte ad den sædvanlige Vej, havde han først taget sin Tilflugt til Trudselsbreve og derpaa til at bestige hendes Sovekammer; her havde han mishandlet hende paa det skammeligste, havde tilstoppet hendes Mund, sparket hende og bibragt hende flere Knivstik. Disse sidste Saar vare bibragte hende saaledes, at Undseelsen ikke havde tillad den Mishandlede, at lade Rogen som Øjenvidne deponere derom Hun havde selv behandlet Saarene med Blodigler, og i Førstningen kun betroet deres Tilværelse til sin Gouvernante, men senere ogsaa til sin Moder. Da heller ikke denne Skurkestreg havde bragt den Anklagede til Maalet, var han vedblevet med Trudselsbreve, deels for at bevæge Familien til at give ham Frøken Morell til Ægte, for saaledes at redde hendes Ære, deels for ved sine Trudsler mod hendes Forældres Liv at bevæge hende selv til at opfylde hans Fordring. Disse sidste Skridt havde foraarsaget Frøken Morell et Nerve-Tilfælde, der den største Deel af Dagen berøvede hende Bevidstheden, og kun lod hende beholde nogle periodiske, bestandig paa samme Tid tilbagevendende lyse Øjeblikke Da det længste af disse Mellemrum indtraf kort efter Midnat bleve hun paa denne Tid afhørt for Assiserne i et natligt Møde. Hun aflagde sin Forklaring med megen Nøiagtighed. Den Anklagede søgte at fremstille hende som en Bedragerske, og benyttede i saa Henseende især den Omstændighed, at de Sagkyndige, der havde maattet undersøge de anonyme Breve, havde i samme vildet opdage hendes, og ikke hans Haandskrivt. Ved den aldeles Mangel paa Vidner og andre Beviser, vilde den Anklagede vistnok være blevet frikiendt, hvis ikke hans tidligere Levnet havde talt imod ham. Blandt andet var han engang for sin blotte Opførsel blevet forsat til et Straf-Regiment i Cayenne; alle hans Regiments-Kammerater toge desuden Parti imod ham. Forhandlingerne varede i otte Dage, og vedligeholdt den offentlige Opmærksomhed usvækket. Foruden Sagens egen Natur bidrog begge Parters Familiers Anseelse meget hertil, saavelsom den Omstændighed, at Frøken Morells Familie, der som civil Part havde sluttet sig til Processen, havde opfordret de fortrinligste Talere, de Herrer Odilon-Barrot og Berryer, til at forsvare Sagen. Begge retfærdiggjorde ogsaa den til dem satte Tillid paa en glimrende Maade. Ogsaa den Anklagedes Defensor, Hr. Chair d'Est-Ange indlagde sig Ære paa denne sin langt vanskeligere Post.