Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-09-04
J Anledning af Forordningen af 5te Januar d. A. er hos Cancelliet forespurgt, om chirographiskCreditorer, der, fordi Forskrivelsen ikkun lød paa en kort Tid, eller paa kort Opsigelse, have troet sig betryggede uden Pant, ikke, naar Gielden omskrives til Abpenge efter Forordningens §. 23, og altsaa ei længer kan opsiges, maae være berettigede til enten at fordre saadan Sikkerhed, som §. 30 bestemmer, eller Summens Betaling. Collegiet, har derpaa svaret, at det skjønner ikke, at den Creditor, der, som fordeelagtigt for sig, har valgt, at lade sit Tilgodehavende omskrive i Rbpenge, kan være berettiget til at fordre en Sikkerhed, som Gieldsbrevet ikke hjemler ham Ret til, fordi han i Overeensstemmelse med Frdn. af 5te Jan. sidstl. §. 26, som en Følge af Onskrivningen, maa tilstaae sin Debitor Udsættelse med Betalingen; men det vil i Øvrigt afhænge af Vedkommende at lade denne Qvæstion afgjøre ved Domstolene, saafremt de hellere maatte ønske Saadant. (S. Bl.) Ørelandet, i Trondhjems Stift. (Stre vet i Aaret 1804). Dette Præstegields Hovedsogner for den største Deel en, omtrent en Miil lang og ei halv saa bred Slette, der for det meste bestaaer af en Tørvenose. Denne er paa tre Sider omgiven med en Aas af ubetydelig Høide, som der kaldes en Rad. Paa denne Rab ligger al Halvøens dyrkede Jord, som i det Hele ei kan udgjøre noget ret stort Areal. Gaardene ligge, som overalt i Norge, i Almindelighed adspredte, dog saa at man oftest seer indtil 16 tæt ved hinanden, hvilke da udgjøre, som en Landsbye. Disse have deres Jorder stykkevns liggende imellem hinanden, og Hegn eller Fredning mellem Naboe og anden veed man her saameget mindre at, som man her ingen Skov, har, altsaa mangler det eneste Materiale, hvoraf man her ved at sætte Gierder, nemlig Skie, det er Gran, eller Fyrrestave. Dog har man nogle Steder og overalt til Grændse for Udmarken, begyndt at sætte Jord eller Tørvdiger. - Dette Hovedstykke af Præstegieldet er, hvad det paa Kortene ei tydeligen nok synes, en Halve, da Søen søndenfor ved en Huk østenfor Hovedkirken forener sig med en Mole, der naaer lige ned til den nordenfor indskaarne Bin gen=Fjord, hvilken Mose sees temmelig tydeligen . 10 1138 Allistisketi meget langt tilbage i Tiden at have været Søe bund, og følgeligen det udenfor liggende en Øe. Strax indenfor begynder det faste Lands nøgne, temmelig høie og inhospitale Fielde, ved hvis Fod den ogsaa til Ørlandet hørende gamle bekjendte Herregaard, Østerraad, med underliggende Gaarde, paa den søndre, men Vingnens Bygd paa den nordre Side, ligger. - Den dyrkbare Jordbund her er, er af bedste Art, sandblandet Leer, for det meste mindre ved Dyrkning end ved naturlig Frugtbarhed forvandlet til temmelig dyb Muld. Kornets Bortfrysning veed man saa lidt her af at sige, at det kun eengang i Mands Minde, 1784, her har været Tilfældet. Alligevel ligger en langt større Deel af Markerne, endog saavidt de dog kunne dyrkes, her aldeles udyrket; af Mosen i kunde nemlig meget, om ei alt, ved Grøvters Gravning forvandles til Agerland, hvilket ved det, Eieren af Gaarden Udhoug, Capitain Holtermann, var gjort, er vident. Aarsagen er vel deels den, at Jorden her, dens egentlige Beqvemhed for Agerdyrkningen uagiet, dog ei giver saa meget af sig, som lige Jord ved lige Dyrkning paa de fleste andre, Steder, hvilket igjen har sin Grund i Landets Fladhed ud mod Havet, den derfra oprindende fugtige Kjolighed og de idelige voldsomme Vinde, for hvilke her intet er i Læ, men deels og vel fornemmeligen er nok Aarsagen den, at Jndbyggerne foruden Agerdyrkningen have den anden mere tillakkende, skjøndt langt mindre paalidelige Næringsdrivt, Fiskeriet, at stole paa. Erfaringen vil vi vise, at Agerdyrkningen allevegne maa staa tilbage for dette. Det smigrer med stedsevarende Haab om i een Dag eller faa Dage, og med liden Møje, at indbringe meget mere, end Agerfliden et heelt Aar, Agerfliden, som sikkert men langsomt og fyldest først efter Række af Aar, lønner rigeligen. Ogsaa befatter Mandkjønnet sig kun lidet og ugjerne med Agerbruget, hvilket da bliver Qvindernes Sag, medens Mændene sysle med deres Fiskerie, Fiskeredskab, Fiskerbaade. Landvæsenet. Hovedsæden er her, som næsten overalt i Norge, der, hvor man ei frygter Vinterens alt for tidlige Komme, Havre, baade fordi Havren er den Kornart, man helst spiser i Brød og Suppe, fordi den kommer frem i næsten enhver Jordart, og giver i det mindste nogle Fold, endog Jorden maadeligen en af behandlet, og maaskee fordi den, alt tilsammentaget, virkeligen er vel saa lønnende, som hvilken somhelst anden Sædart. (Fortsættes.)