Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-02-16
Hans Skovbyes Enkes Sønner har jeg ifjor tilbuden en Avling, der fuldkommen svarede til deres paa Vilkaar, som det saa at sige var overladt dem selv at bestemme; de gjorde det ikke, fordi de tjente gode Penge paa deres nuværende Sted, eller af andre mig ubekjendte Grunde, nok er det, jeg har Grund til at antage, at de fortryder det for Øieblikket, da det er indlysende, at jeg, efter Sagens Natur, ikke kan gjøre slige Tilbud hver Dag. Hvorvidt jeg iøvrigt fremdeles vil behandle dem billigt, vil Fremtiden vise. Jeg skulde nu vel igrunden gaae over til Huusmands Godset; men da O. Rode ikke har nævnet noget specialiter, kan jeg nøies med at opfordre ham til at afhente en heel Pakke af Leiecontracter til Fordeling blandt sine Venner, paa hvilke han sikkerligen selv vil tilføie de ham noksom bekjendte Facta: at jeg strax frivilligen har forhøiet den i Contracterne stipulerede Dagløn fra 24 s. til 2 Mk. om Sommeren, og for iaar for Vintermaanederne med, paa Grund af de høie Kornpriser, at alle Ugedagene ere blevne accorderede til 1 Mk. om Dagen, at samtlige Høstdage, forsaavidt de skulde forrettes af Huusmænd, der ikkun have en Gaardsplads, uden Erstatning ere faldne bort, saaledes, at et Huus med Hauge nu svarer hos mig 8 Rbd. 4 Mk.,et Huus med 3 Tdr. Land Jord 12 Rbd. 4 Mk. om Aaret, at jeg yder samtlige Huusmænd fri Lægehjælp og fri Medicin, sørger stadigen for Arbeide til dem, tager mig af de Familier, der paa Grund af deres Talrighed eller af anden Aarsag ere geraadede i Fattigdom, ved at lade opdrage for min Regning 7 af Godsets, jeg kan vel kalde dem forsvarsløse Børn, foruden Brænde og andre Emolumenter, hvorved jeg letter de Fattiges Byrder. Jeg nævner dette her, fordi det lader at O. Rode til visse Tider har en meget daarlig Hukommelse, sandelig ikke fori nogen Maade at rose mig; har jeg været lykkelig nok til at virke noget Godt, da har jeg ikkun gjort min Skyldighed i Erkjendelsen af det betydningsfulde Ansvar, vor Herre har lagt paa mine Skuldre, at jeg kunde og burde have gjort meere, det vil jeg gjerne tilstaae, men hvem kan sige om sig selv, at han har gjort alt det han kunde; at jeg har arbeidet med en redelig Villie i den Stilling, Gud har anbetroet mig til Forvaltning, det veed jeg Saavidt har jeg kunnet følge Ole Rode paa hans Angreb, har kunnet, som jeg troer, tilfulde bevise det Usandfærdige og Fordreiende i hans Beretning; men der gives et Sted i hans Artikel, hvori jeg for Øieblikket maa erkjende ham for at være mig overlegen, det er der, hvor han appellerer til den gamle, saa uhyre igroede Mistillid, som jeg har arbeidet paa at bortrydde fra det Øieblik, jeg kom til Ourupgaard og som jeg troede med Held, det er den, han søger at opfriske, og jeg kan ikke nægte jeg troer desværre det falder lettere at rive ned end at bygge op. J Nutiden veed han at han Jntet har at anføre, Jntet har at paaberaabe sig, derfor truer han med Fremtiden. Jeg vil overlade enhver Rettænkende at at bedømme en saadan Færd; jeg kan ikkun svare dertil, at jeg ikke kan give andre Garantier for Fremtiden, end min Handlemaade indtil denne Stund, ikke andre Garantier, end min høit udtalte Anskuelse og Gavnligheden af af Fæstegodsets Overgang til Arvefæste eller Selveiendom, ikke andre Garantier, end mit givne Ord, at naar jeg anseer det rigtige Øieblik at være kommet, det da skal skee paa en billig, enhver Rettænkende sikkerligen tilfredsstillende Maade. Jeg anseer herved denne Mellemact i vor Disputats om Nødvendigheden af Jndgreb i Eiendomsretten for endt, og haaber, at Ole Rode nu atter vil gaae ind paa Sagen selv, hvad han sidst aldeles undgik. Jeg reiser paa en kort Tid til Sverrig, hvilket muligen vil foranledige, at jeg ikke vil kunne svare saa punktlig som hidtil, men saasnart jeg kommer tilbage skal jeg atter være til Tjeneste. E. Tesdorph.