Viborger Samler, 1843-06-01
Udenlandske Efterretninger. Frankerig. De Deputeredes Kammer har i Løbet af denne Saison discuteret 22 Lovudkast; 29 ere endnu tilbage. De fleste Commissioner have endt deres Arbeide, og endog Budgetcommissionen er færdig med sin Betænkning. Vilde Kammeret forholdsmæssigen anvende ligesaamegen Tid til de foreliggende afgjorte Sager som til de allerede endte Undersøgelser, vilde Sessionen endnu vedvare i 5 Maaneder. Men derpaa er ikke at tænke, fordi de fleste Deputerede senest Medio Juli ville begive sig til deres Hjem. Halvdelen af de foreliggende Lovudkast ville derfor blive henlagte til næste Session. En af de vigtigste, og tillige en af de heftigste Debatter vil finde Sted om Algrien. Undersøgelsescommissionens Beretning frembyder Oppositionen en nye Leilighed til grundede og alvorlige Angreb paa Ministeriet. Africa er – efter Commerce – blevet for Frankerig en Kilde til bestandige Tab og Udgifter. J Aaret 1830 vare efter MarschalClauzels Anskuelse 20000 Md. tilstrækkelige for at holde Algerien under det franske Herredømme. Senere i Aaret 1836, forlangte samme Marschal 38000 Md., for at bøde paa de af ham begaaede Feil. Denne forøgede Krigs styrke blev ham negtet. Nu ere neppe 80 Mill. Fres og en Hær af 80000 Md. nok for General Bugeaud tilat løse den ham paa hvilende Opgave. Commissionens Referent, Vatout, siger i sin Beretning om AbdelKader: "Man feiler i sin Anskuelse om hans Jndflydelse og hans Planer. Man smigrede ham, og gjorde ham Foræringer. Vor egen Uforsigtighed havde allerede i den første Tractat skaffet ham en Stilling, af hvilken han snart udtraadte som vor Medbeiler. Han samlede om sig nogle tusinde Ryttere, der vare hans Sag hengivne: han stiftede Chalifater, gjennemstreifede Sletterne, satte sig i Forbindelse med Bjergeabylerne, tog Gidsler af de Stammer, hvis Underkastelse var tvivlsom, tvang de vaklende til at udvandre – fordi vor Jndflydelse var utilstrækkelig; han udbredte Skræk, krævede Lydighed, og gjorde Mascara til Sædet for sin Regjering. - Paadenne Maade opstode to Regjeringer. Omsider vovede Emiren et Angreb, Marschal Clauzel vilde slaae til, men Systemet afsendte Bugeaud til Oran for at undertegneTafnatractaten. Man erindrer den heftighed, hvormed Oppositionen angreb denne Tractat. Abdel Kader følte sig kun bestyrket i sin Mening om Frankrigs Svaghed. Han saae sig ophøiet til Chef for den arabiske Nationalitet. Den nærmeste Følge af den for Frankerig ufordeelagtige Tractat var, at Abdel Kader skabte sig en permanent Hær, Depots, Vaabenfabriker, en Mynt, et Afgiftssystem, en simpelt organiseret, men virksom Administration. Man havde gjort Emiren stor, saa stor, at han havde Ret til at sende Gesandter og Foræringer til de Franskes Konge; denne uventede Ære, den nye Anseelse, han derved erholdt i Arabernes Øine; den nyttige Anvendelse, han vidste at drage deraf for at organisere sin Magt; den herskende Mening, at han snart vilde bringe de Franske i Knibe og tvinge dem til at vende tilbage: Alt Dette tjente til at anspore Emirens Stolthed og Kjækhed til den overordentligste Udvikling af hans Kræfter. Han trodsede vor Langmodighed – og Krigen begyndte. Trods den Tapperhed, de franske Tropper have udviist, vedbliver vort Herredømme at staae i Strid med et Rivalherredømme, der finder sin Hovedstøtte i Landets politiske og religiøse Lidenskaber.