Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-03-28
(Af W. Bullocks Reise til Mexico i Aaret 1823.) Den gamle Verden kiendte ikke disse Dyr; de ere hyppigst i de varme Egne af Amerika, men dessindes dog om Sommeren endog i Hudsons=Bugten og Canada Captain Cook medbragte mange smukke Exemplarer fra Nootka-Sund, og jeg, siger Hr. Bullock, medbragte mange nye Arter fra det tempererede Clima i Sletten ved Mexico og fra Skovene i Nærheden, af Sneebierget Orizaba, Pevocatapte og andre. Der gives blandt Fugle-Slægten ingen Familie, som har en mere eiendommelig Skikkelse mere glindsende Fiere, og tillige talrigere og mangfoldigeer Arter end denne mindste Fugle=Slægt. J min ældre Samling havde jeg omtrent hundrede forskiellige Arter, førend jeg kom til Mexico Den mindste Colibri forskaffede jeg mig paa Jamaica; dens Stemme er den fineste af alle Colibris. Der gives Bier, som ere betydeligt større; men Mexico har forskiellige nye Arter med mere ild glindsende, og meere straalende Farver end jeg havde forefundet paa Jamaica. – De forskiellige smaae Familier af denne Fugls Naturhistorie og dens Egenskaber, vare fuldkomment ubekiendte. Jeg giorde mig derfor den mueligste Umage for at udfylde disse Huller i Naturhistorien; men der blev dog endnu meget tilbage at giøre. Den første Colibri, som jeg nogensinde saae levende, var i en Have ved Hr. Millers Huus i Kingston paa Jamaica. Colibrien havde sit Sæde paa en Green af et stort Tamarindetræe tæt ved Huset, som beskyggede den ene Deel af Haven; uagtet mange Mennesker havde Beskiæftelser derved, blev den dog altid i Nærheden, og næsten den hele Dag. Træet havde faae Blomster, og endskiøndt det ikke var i Yngletiden, saa forbleve den der dog haardnakken. Naar en anden Fugl, som var tigange større nærmede sig til Træet, saa anfaldt den den med Raserie, forjagede den, og tog som sædvanlig sit Sæde paa en Green, som i en Længde af af 3 eller 4 Tommer ingen Blade havde og pleiede at sidde der. Jeg kom den ofte nær indtil paa nogle Fod, for at iagttage dens Bevægelighed, da den pudsede og rensede sine Fiere, og tillige lod sin svage, simple og eenstonende Stemme høre. Jeg havde let kunnet fange den; men jeg vilde ikke gjøre den lille Giæst ondt, som havde gjort mig saa megen Fornøielse. J Nærheden af Kingston erholdt jeg mange af samme Art og tillige langhalede og nogle andre Colibris. – Jeg tilbragte mange behagelige Timer i den forrige botaniske Have paa Jamaica, og fandt paa de forskiellige der uppigt vorende Træer den mindste Colibriart siddende i de høieste Toppe af Brødfrugttræet eller Kaal palmen, her lod den sin fiine Klagetone lyde midt imellem de indenlandske og fremmede Træer og Planter paa et Sted, som eengang var Jamaicas, Stolthed og nu er er øde Vildnis Nærved Kingstonfandt jeg 4 Arter af disse Fugle, som allerede vare Naturforskerne bekiendte. Men i Mexico opdagede jeg mange nye hidindtil endnu ubeskrevne Arter. Nær ved Mexico bemærkede jeg de første Colibrisi Mai og Juni i den Botaniske Have, som ligger midt i Sladen, ogsaa bragte Jndianerne mig for nogle Drikkepenge mange Collibris levende. Jeg havde næsten 70 i Bure, som jeg pleiede i flere Uger, og dersom jeg sidenefter kunde have pleiet dem paa behørig Maade, saa kunde jeg sandsynligen have bragt dem levende til Europa. Jngen Fugl finder sig lettere i sin Skiæbne, naar den er bleven fangen, end Colibrien. Det er sandt, at Colibrierne næsten altid flyve; men usandt, at de stode Hovedet paa Buret eller paa Vinduesruder; de hielpe sig i Luften med et saa lidet Rum, at de netop kunne bevæge deres Vinger. Deres Surren er en Følge af den store Hurtighed, hvormed de svæve i Luften, uden al tilsyneladende Bevægelse, holde de sig i Flugten ved Siden af hinanden heele Timer igiennem. J hiint Buur stod et lidet Leerkar, som var halvt fyldt med tykt Sukkervand. Paa dette Sukkervand svømmede forskiellige Blomster af den guule blokkedannede Co rolle af den store Aloe (Agave americana) Da Enden af Blomsten var afskaaren nær ved Stammen, saa kunde Sukkersaften flyde ind i Blomsterne. De smaae fangede Fugle kunde paa deres Viis i Flugten opsuge Sukkersaften med deres lange kløvede Tunge. Undertiden satte de sig ogsaa paa Blomsterne, og udpompede saaledes den tykke Saft. Men sandsynligen ernære de sig for største, deelen af Jnsekter, jeg havde nemlig i den Botaniske Have i Mexico iagttaget hvorledes de vare beskjæftigede med at forfølge deres lidet Bytte, og Haven ved det Huus, hvori jeg selv boede i Temascalteper, saae jeg, at en Colibri sad den hele Dag paa et blomstrende Granattræe, og snappede de smaae Fluer, som kom til Blomsterne. Ogsaa har jeg, fundet Fluer i dens Mave, da jeg anatomerede døde Colibris. Jeg tvivler derfor ikke paa at Cobrierne, da man kan give dem Fluer, Sirup, Honning o. s. v., lade sig bringe levende til Europa i store Bure, kun vare vistnok mine Bure dertil forsmaae. Endskiøndt de ligesom Rødkielkene og andre Europæiske Fugle modsætte sig meget haarnakkent naar andre Fugle af deres Slægt søge at nærme sig dem i deres Frieheds Tilstand, saa har jeg dog aldrig bemærket at de større og stærkere have bestræbt sig for at fordrive de mindre og svagere fra Pladsen. Jeg boede i Talava paa min Tilbagereise til Veracruz i et Huus, som var kun paa een Etage og indeholdt en liden Have i Fiirkanten af dets Jndre. Taget gik 6 til 7 Fod ud over Sidevæggene og bedækkede den indre Omgang, saa at der kun var et lidet Rum imellem Taget og Træerne, som voxede i Midten. Ved Enden af Tegltaget havde Edderkopperne udspændt til Grenene i Haven et saa tæt Væv, at det lignede et Ret; jeg har ofte med Fornøielse iagttaget Colibriens forsigtige Flugt, som vovede sig ind i Labyrinten og Cellerne af Vævet, for at snappe indspundne Fluer; men naar de store Edderkopper ikke godvilligen vilde lade deres Bytte fare, saa var Colebrion ofte tvungen til at trække sig tilbage. Da jeg kun var nogle Skridt borte fra denne Scene, saa kunde jeg nøie iagttage alle Bevægelserne af disse Dyr. Den virksomme lille Fugl fløi sædvanligen først et Par Gange omkring Gaarden, for nøie at udforske alt, og begyndte da sit Angreb, i det den forsigtigen traadte ind i Edderkoppens Ret, og bemægtigede sig ved Overfald de mindste eller de svageste indspundne Fluer. Naar den besteeg Edderkoppens kantede Jrgange saa var stor Omhyggelighed og Duelighed nødvendig; Undertiden havde Colibrien neppe Rum nok for at bevæge sine Vinger, og den mindste Afvigelse fra den aabne Bane vilde have viklet den i Vævet, og bragt den sin Undergang. Ogsaa vovede den kun at at angribe de mindre Edderkoppers Netter, de større ere vante til at forsvare deres Kasteller, naar Beleireren vilde skyde ned som en Soelstraale, og vilde forraade sig ved det brændende Lys i dens glimrende Farver. Sædvanlig tilbragte Fuglen ti Minuter til denne Rov flugt, satte sig derpaa paa Greenen af en Avocatahvor den blev siddende, forfriskede sig og stillede sit rødt straalende Bryst ligeoverfor Solen; dette fremviiste da Rubinens brændende Jld, og overtraf Monarkernes Diadem i Glandsen. Europæere, som kun have seet de smaae udstoppede Colibris i Museerne, beundre allerede deres Fjeres straalende Glands; men hvo som har seet, hvorledes de i den levende Tilstand udbrede deres bevægelige Fjederkrone, deres Strube og Hale ligesom Papagøierne, bemærker den store Forskiel imellem den levende og den døde Fugl. Thi Siderne af Glands dækket eller Fibrene i enhver Fjer, har en forskjellig Farve, eftersom man iagttager den lige eller skiævt oplyst ved den straalende Sol. Da nu Glands=Fernissen eller Fibrene dreie sig omkring Penneposens Axel, saa maae den mindste Bevægelse af den levende Fugl pludselig lade de modsatte Farver falde i Øinene. Saaledes forandrer Colibrien fra Nootka-Sundet sit, mod Solen udbredte Bryst fra den livfuldeste Jldfarve til det lyseste Grønt, og Colibrien med Topasbrystet fremviser den samme Farvevexel; men den Mexikanske Stierne-Colibri lader dens glindende Fiere spille imellem høirødt og blaat. Denne Fugls Han- og Hunkiøn afvige usædvanlig meget fra hinanden i Fjerene, saa at manhar Møie med at sammenstille een Arts Han- og Hunkiøn. Begge Kiøn af den Mexikanske Stierne Colibri, ere først blevne verificerede ved deres bestandige Sammenværelse og ved Anatomien, som hørende til hinanden. De yngle i Mexico i Juni og Juli, Reden er et smukt Beviis paa hvilke Naturkundskaber denne Fulgl besidder. Den er ziirlig udfodret med Bomuld eller med Fnokken af Tidsler, men Udsiden er forniseret med den harpiragtige Substants af den, ogsaa hos os bekiendte, flade Lichen. – Hunnen lægger to fuldkomment hvide og, for en saa liden Fugl, store Æg. Jeg har erfaret af Jndianere, at begge Kiøn afløse hinanden ved Udrugningen af Æggene i tre Uger. Saalænge, de fodre deres Unger i Reden, angribe de, uden Hensyn paa Fiendens Størrelse, enhver Fugl, som nærmer sig Reden. Naar Colibrien ængstes eller frygter saa, bevæger den sig meget heftigt, og flyver saa hurtigt som en Piil, saa at det menneskelige Øie ikke kan følge den; men det skarpe Skrig, som den udstøder i Flugten, forraader Fuglen, om den endog er usynlig. Dens Skrig ledte mig ofte til dens Fordærvelse, da jeg derved fangede den. Colibrien flyver de største Fugle i Øinene, som nærme sig dens Rede, og dens skarve naaledannede Næb er et farligt Vaaben selv for de største Fugle. Man kan ikke see noget dristigere end den lille Fugls Angreb paa andre Colidres, naar den frygter for at blive forstyrret i sit Distrikt i Yngletiden. Jalousiens Jndflydelse giør dem til fuldkomne Furier; deres Strube svulmer; de udbrede Kronen paa deres Hoveder, deres Hale og deres Vinger; de fægte pivende i Luften indtil een styrter aldeeles udmattet til Jorden Jeg saae en saadan Fægtning ved Otumba, under en heftig Regn ling, hvoraf en eneste Draabe syntes at være tilstrækkelig til at styrte den lille Kriger til Jorden. Sovende hænger Colibrien sig hyppig op med Fødderne, og lader Hovedet hænge ned, ligesom Papagøierne.