Aalborg Stiftstidende, 1835-09-01
Jblandt de Navne, som ere blevne almindelig saade i Skrift og i daglig Tale til at betegne den beskjellige Tænkemaade, der yttrer sig i Mennesker ord og Gierninger, er der neppe noget, som hører stere i Pen og Mund, end Navnet Liberal" og degodsatte Navn Servil. Herimod er der Jntet af udvende. Man kan ikke undvære Navne til at be egne Forskjelligheder, som virkelig forefindes i Livet, og de her anførte Navne ere passende og velbetegsende. Jngen vil nægte, at Navnet Liberal, Friindet, danner en fuldkommen Modsætning til Nav et Servil, Trælsindet", og ligesaalidt vil man lægte, at der gives Mennesker, som staae i samme Nodsætning til hverandre som disse Navne *). See vi derimod hen til Maaden, hvorpaa denne 1) Begge Navne have deres Oprindelse fra det latinske Sprog. I det romerske Rige deeltes Jndbyggerne i Fribaarne og Trælbaarne. Ordet Liberalsk brugtes da til at betegne Alt det, der sømmede sig for den fribaarne Mand, Ordet Servil til at betegne alt det, der sømmede sig for Trællen. Denne oprindelige Betydning kan man ogsaa sige er bleven beholdt i vore Dage. Men, hvor ingen Trællestand længere findes og hvor de offentlige og den private Forhold i saa mange væsentlige Dele ere forandrede, er det naturligt, at Begreberne om det, i der egner og sømmer sig for den fribaarne Mand, ere forskjellige fra Oldtidens Forestillinger; ligesom ogsaa Talebrugen tager Ordene, snart i videre, snart i engere Betydning. Titulatur meget ofte bliver anvendt, vil man finde til Anledning til adskillige bemærkninger. Eller skulde ikke Enhver vide at sige sig selv, hvor til han har hørt Folk slaae om sig med disse Navne, naar der var Tale enten om offentlige Anliggender og Foranstaltninger eller om private Personer, deres Handlinunger og Yttringer, ret som om Sagen lod sig afgjøgre og Dommen afsige ved at henkaste det ene eller det andet Navn, uden at Vedkommende tænkte paa at give Grunde for sin Dom eller bevise, med hvad Ret Navnet her blev brugt. Vare saadanne Grunde, eller Beviser blevne forlangte, vilde Vedkommende uden Tvivl tit have havt vanskeligt ved at gjøre Rede for, hvad det egentlig var, han vilde have udtrykt og betegnet ved hine Navne. Jo hyppigere nu saadanne Benævnelser falde for, og jo lettere de af samme Aarsag falde os selv i Munden, desto meere er det Umagen værdt at søge at komme paa det Rene med deres Betydning, og det allerede af den Grund, at vi derved blive istand til i mange Tilfælde at dømme rigtigere og i alle Tilfælde at dømme vaersommere, sjeldnere blive udsatte for at belægge den Ene med ufortjent Roes, den Anden med uforskyldt Daddel. Men vi kunne desuden ikke handle om Navne, uden at handle om de Forestillinger, som blive betegnede ved disse Navne. Den Maade, hvorpaa vi anvende et vist Navn, tilkjendegiver vore Forestillinger om en hvis Gienstand, og saaledes vil atter Anvendelsen af Navnet paa forskjellige Tilfælde faae Jndflydelse paa at give vore Forestillinger større Klarhed og Bestemthed. Naar en Mand regner sig selv til de Liberale, og sætter sin Roes og Ære i at bære dette Navn, da vil den Forestilling, som han forbinder med Navnet, og den Maade, hvorpaa han anvender det paa Andre, ligesaavel kunne bidrage til at anspore og forædle hans Virksomhed, som til at slappe og fordærve den. Det forekommer mig derfor at være et Æmme i som fortjener enhver Mands Eftertanke og Opmærksomhed: hvad Fordring der bør gjøres til Den, der med Rette skal bære Navn af en liberal Mand, og hvorledes dette Navn ofte bliver misbrugt til at betegne det uægte Skin i Stedet for den ægte Virkelighed. For det Første maae vi tænke paa den Godtroenhed, der bringer Folk i Almindelighed til at tage den frittalende Mand uden Videre for den liberale Mand. Dette er forsaavidt naturligt, som det mangengang kan mangle eller synes at mangle paa Leilighed til at handle, imedens der derimod altid er Leilighed til at tale; det synes saaledes billigt, at man lader sig nøie med den Yttring af det frie og diærve Sind, som Tid og Omstændigheder tilstede, idet man forudsætter, at den tilsvarende Handling, ikke vilde være udebleven under gunstigere Forhold. Men imellem Tale og Gierning ligge der, som Enhver veed, store og brede Kløfter. Ligesom vi kjende fromme Ord, der ikke komme ret inde fra Sielen og derfor ikke heller blive Gierning, saaledes er der og saa frie Ord, som hverken have sund Rod i Sjælen eller bære sund Frugt for Livet.