Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-16
(Fortsat.) Det være os tilladt, at fremsætte her vor individnelle Mening om, hvorledes Straffen for Tyverie bedste kunne fremme den derved tilsigtede Borgersikkerhed, uden at man i det Væsentlige afviger, fra de i Forordn. af 20de Febr. 1789 fremsatte Grundsætninger. Straffen for første Gang begaaet simpelt Tyverie kunde istedet for 2 Maaneders til 2 Aars Forbedringshuus Arbeide forandres, overeensstemmende med D. og N. Lov, til en Fængselstraf, saaledes at den i Loven bestemte Hudstrygning kunde modificeres til Vand og Brød. Herved burde især komme i Betragtning: Forbryderens Alder, Opdragelse, foregaaende Levnet, iværende Forfatning, Gierningens Anledning, det Stiaalnes Værdie (forudsat at Tyven med Rimelighed kan have havt noget rigtigt Begreb herom, og om han under samme Sag kan antages at have gjort sig skyldig i flere Tyverier. Til simpelt Tyverie maatte kun henregnes saadanne, som begaaes uden Tyvenøgle eller Dirik, og uden at opbryde tillukte Gjømmer. Værdien maatte være disse Criterier aldeles underordnet. At ingen af de i tidtanførte Forordning nævnte grove Tyverier maatte regnes heriblandt, falder af sig selv. Forbedrings- og Tugthuusstraf paa Kongens Naade, ikke for Livstid, maatte være bestemt for anden Gang begaaet Tyverie, det være simpelt eller grovt, og Straffen kunde, efter Forbrydelsens Beskaffenhed, gjøres mere eller mindre haard, ved at paalægge Forbryderen, en større eller mindre Grad Arbeide. Vi ønske den ikke bestemt for Livstid, fordi det altid er godt at nære et Slags Haab om Befrielse, selv hos de groveste Forbrydere, og den Tanke, at være evig fordømt til Fængsel, kan lede til alt for stor Fortvivlelse. Ligesaa ønskeligt det synes at forvandle Straffen for første Gang begaaet simpelt Tyverie fra en i Mængdens Øine vanærende Straf til en blot correctiv Straf, saa ønskeligt vilde det og, efter vor uforgribelige Mening, være, at hvert Tyverie herefter anden Gang blev straffet med Arbeide, i Forhold til Forbrydelsens Størrelse, i Forbedrings= eller Tugthuset, paa Kongens Naade. En saadan alvorlig Straf vilde afholde mangen en Forbryder fra anden Gang at gjøre sig skyldig i een og den samme Forbrydelse, istedet for at nu netop de, der have været to Gange i Straffehuset, ere de allerfarligste for den offentlige Sikkerhed; thi deels have de der lært alle de Konstgreb, hvorved de paa den snedigste Maade kunne tilvende sig andets Eiendom, deels have de bragt tilbage i Borgersamfundet de forhen omtalte skadelige Begreber. Den, som anden Gang har været straffet for Tyverie, kommer upaatvivlelig tredie Gang igjen, men inden det bliver mueligt at paagribe og straffe ham, har han begaaet saa mange Forbrydelser, hvis Udøvelse han i Straffehuset til Fuldkommenhed har lært, at Borgersamfundet havde været forskaanet for mange Forbrydelser, dersom man allerede anden Gang havde dømt ham til den Straf, man seer sig nødsaget til at paalægge ham tredie Gang. De, som maatte finde denne, Staffemaade for haard, maa jeg henvise til Erfaringen, som tilfulde lærer os, hvor sjelden nogen undlader, at komme tredie Gang i dette Staffehuus, naar han først har været der to Gange. Man indvende ikke, at Huset paa denne Maade vilde blive opfyldt med alt for mange Forbrydere. Tvertimod har man største Grund til at troe, at langt færre vilde vove at begaae anden Gang Tyverie, naar de i Forveien vidste deres Skjebne. Der er ligesaa liden Probabilitet i Henseende til Forbedring for den, der stieler to Gange, som for den, der skjeler tre Gange. Hvorlidet man end i eet og alt kan antage Galle Organlære for afgjort rigtig, saa er det dog vist, at hans Mening om Tyvsorganet ikke er at forkaste. Man har mangfoldige Exempler paa, at den, som er hengiven til denne Last, sjelden eller aldrig giver Slip paa den. Man finder jo endog formuende Folk, der, uden mindste Trang i Verden, stiele. Hvad andet end et naturligt Hang dertil kan altsaa være deres Bevæggrund, At et Menneske eengang kan begaae en saadan Forbrydelse, uden at have et saadant Hang hertil, vil ingen nægte, og intet er derfor billigere, end at en saadan Forbryder behandles med Skaansel, men kommer han anden Gang igjen, saa kan man uden Betænkning sige, at han ikke undlader, det vare længe eller kort, at komme igien. Hvorfor altsaa ikke befrie Selskabet for et Medlem, der, ved gjentagen Forbrydelse, selv har afsagt sin egen Dom, – Blandt dem, som begaae grove Tyverier, maatte ikke allene regnes de, der stiele Heste eller stort Qvæg paa Marken, gjøre Jndbrud, bestiele skibbrudne Folk a., men tillige de, der med Dirik, Tyve nøgle &c. aabne Døre. Denne Maade at stiele paa er i vore Dage bleven saa almindelig, at den sædvanlige Straf for første Gang begaaet Tyverie ikke synes at være tilstrækkelig til at sætte Skranker for den. Tyvene ere forsynede med hele Knipper af Nøgler, som de vide at tilfile saaledes, at det er en saare let Sag for dem at aabne hvilken Dør det end skal være. Mod saadan en Tyv nytter ingen Forsigtighed, og allermindst naar han selv er Smed eller har en Smed i Ledtog med sig.