Københavns Adresseavis, 1777-10-22
Paa en Klippe i Havet fandt Forfatteren en liden Krebs, som her kaldes Steenkrabbe, den var overmaade smuk, Skallen var glat, grøn= og rødestribet, Fødderne og Kiøerne vare gandske brogede, af rød, hvid, guul og grøn Farve. De som kaldes sorte Landkrabber, hvis Farve er mørke violet eller guul, have deres Boelig langt fra Stranden i Skoven eller paa andre tørre Stæder i Huller i Jorden, og trække hvert Aar i Maji=Maaned hen til Søen, hvor de lægge deres Eg i Sanden. Til denne Tid er derpaa nogle Stæder saa mange af disse Krebs, at de ere i Veyen for dem som gaae. Dog har deres Mængde nu taget meget af, siden Skoven paa saa mange Stæder er udryddet og gjort til Mark, og mange Tusinde af disse Krabber ere bleven fangede. Paa deres Vey gaae de i en lige Linie frem ligesom de bekiendte Muus i Norge som kaldes Leming, enten den saa gaaer over Stok eller Steen, over Klipper eller nedrige Huse, og klavre heller med Livsfare over det som er dem i Veyen, førend de skulde tage en Omven. Naar de have lagt deres Eg i den varme Sand, gaae de hiem igien. Naar Ungerne ere udklækkede, komme de fra Stranden ind i Landet, og tage deres Boelig ligesom de gamle, i Huller i Jorden. De ere en velsmagende Spise, og holdes for bedre end Søe=Krabberne. Disse sidste fange Slaverne og Aftenen i Søen med Haanden, ved Lyset af en Fakkel af Flambee (et Slags Træ). Mangel=Krabberne boe ikke langt fra Søen, under Mangel=Træer paa nedrige Pladse. Indgangen til deres underjordiske Boelig gaaer i en krum Linie. For samme kan man ofte see dem staaende med Kløerne rakte op i Veyret ligesom Skildvagter, og gesvindt at krybe ind igien, naar de see nogen. Deres Farve er hvidagtig, eller gulagtig, eller rød. De spises ligeledes, især af Negerne, dog har Erfaringen viist, at nogle have noget giftigt ved sig, hvorefter Legemet hovner. Aarsagen hertil er uden Tvivl, at saadanne Krabber have ædt noget af det giftige Maschenill=Træes Frugter, men da paa disse Øer ey findes mange Maschenill Træer, saa høres ikkun sielden at Krabberne have foraarsaget slemme Følger. En besynderlig Art af Søekrabber er et Slags Troldkrabber, hvis Krop er omtrent en Tomme lang, Hovedet endes i et tilsyldset Horn, som fra Øynene af er halvanden Gang saa stor som Kroppen og fuld med korte Pigge. Dens tynde Kløer og Been ere meere end dobbelt saa lange som Kroppen med Hornet, og ligeledes besatte med nogle Pigge. Naar man seer denne Krabbe, lader det ligesom et Hoved med et langt Horn gik paa høye Stylter. En Krebs, som her heder Soldaten og af Linne kaldes Diogenes, er, naar den har opnaaet sin fuldkomne Størrelse, omtrent en Finger lang. Den har 8 Fødder, af hvilke ikkun de 4 forreste ere sidre. Dens venstre Kloe er meget større end den høyre og mørkeviolet. Foedelen er ligesom paa andre Krebs bedekket med en haard Skal, men paa Bagdeelen er ingen; denne søger han altsaa at skiule i et tømt Sneglehuus, og lukker Aabningen med sin store Kloe. Dette Huus bærer den allevegne med sig, bliver det ham for lidet, saa bytter han det med et større. Denne ofte igientagne Omskiftning af sit Qvarteer har formodent in gjort, at man har givet ham Navn af Soldat. Disse Krebs trække ogsaa til visse Tider hen til Stranden, for at lægge deres Eg i Sanden, i denne Tid finder man saa mange paa et Sted, at man uden synderlig Umage kunde folde heele Tønder med dem. Saasnart Ungerne komme ud af Egget, søge de strax Sneglehuse, for at skiule Bagdeelen dermed. De spises, i sær af Negerne. J Belkene ere ogsaa sunde og velsmagende Krebs af adskillige Arter. Den store Søe krebs har over Øynene, som sidde paa en fremragende Stilk, to forad krumbøyede Horn med hvide Pletter ; Been, som neden til ere forsynede med en Børste og sterke Kiøer, to sterke takkede Følhorn, hvorimellem to mindre børstedannede indtil Halvdeelen kløvede Følhorn; bag ved Øynene et Par store Pigge, og mange mindre, saa at den ikke er god at tage fat paa. Forfatteren maatte en af middelmaadig Størrelse, og fandt den fra Halens Ende af indtil hvor Følhornene begynder, 18 Tommer lang, et af de store Følhorn var 2 Fod lang, og et af de mindre 16 Tommer, ligesaa lang var den længste Fod. Kiødet er ligesaavel spiseligt, som af andre Krebs, og ikkun noget haardere. Atten Menneskeer kan spise sig temmelig mætte paa en af de store. Den yderste Skal er saa haard som Been, og maa med Hammeren slaaes i Stykker. Siden de temmelig nær komme til Landet, saa gaae Negerne om Natten med Flambee=Fakler efter dem, naar de see Lyset, slaae de stille, og trækkes op med en Træ=Gaffel. En anden liden Krebs (Cancer mantis), som er meget forskiellig fra de sædvanlige, har ved Kiøerste nogle ved hinanden staaende ligedannede Deele, som hver for sig seer ud som en Lee, hvilke den kan trække ud og ind, ligesom i en Skeede. Bænkebiderne (Oniscus Asellus) stødes her, kommes i Viin, og bruges med bittre Røder imod langsomme Fe bere. De saa kaldede Tusindbeen findes her i stort Antal, de have saa mange Par Been, som Leder paa Kroppen, det er ofte over 60. Kroppen er flad, et til to Spand lang, og en Tømme bred. Hovedet er saa stort som et Leed, og forsynet med Følhorn, der omtrent ere saa lange som 5 Leed, og en stor spids Tunge. Deres Farve er paa Ryggen mørkeguul og bruun, paa Bugen lyseguul og hvid. De løbe hastig, jage Kackelackerne, og komme i Husene, ja i Klæder og Senge, men bide ikkun, naar de trykkes. Deres Bid foraarsager en langvarig smertefuld Jnflammation og Hævelse. Hønsene æde dem uden Skade. De sorte Kuckelo fortiene med større Ret Navn af Tusindbeen, end de forrige, thi de have paa ethvert Leed af deres Krop, faa undtagen, to Par Been, saa at saadant et Jnsect, der er en Finger lang, har 100 og flere Been. Leedenne bestaae af Ringe, der ere saa haarde som Horn. Beenene staae tet ved hinanden, og bevæge sig radviis, uagtet deres Mængde kryder Dyret dog langsommere end en SnegleDe findes allevegne, i sær paa Træerne, og ere, saavidt vides, uskadelige. Paa St. Croix seer man ingen af dem, paa St. Thomas sees de derimod i stort Antal Af de Dyr, som af Naturkyndige i egentlig Forstand, kaldes Orme, findes ikkun faa Arter paa disse Øer, men i Havet ere derimod mange og forskiellige. Den saa kaldede Sene= eller Kiød= eller Guinea=Orm (gordius medinensis) findes her ey, dog bringer undertiden en Neger, den under Huden med sig fra Guinen. Denne farlige Orm er undertiden saa tynd som en Silketraad, men ofte ogsaa meget tykkere og nogle Spand lang. Naar den er saa liden at den knap kan sees, arbeider den sig igjennem Huden ind i Foden. Her voxer han meget lang, kryber omkring under Huden, og foraarsager undertiden hæftige Smerteer. Tilsidst søger den igien en Udgang, og giennemborer Huden. Saa snart den lader sig see, tager man fat paa den, trækker den efterhaanden varsom ud, og vinder den om en Peen, at den ey skal gaae igien tilbage. Ofte varer det over en Maaned, inden den gandske kommer ud. Med Vold tør den ey trækkes ud, thi naar Ormen gaaer i tu, at et Stykke af den bliver siddende, bliver Tilfældet værre end det var. Af det Slags Søe=Orme, som ere uden Skal, har Forfatteren betragtet den Art som Linne kalder Clio. Den sidder i et giennemskinnende Futteral, der ligner en trekantet Pyramidde og har to klare Hinder som Vinger, ved hvis Hielp den bevæger sig meget hastig paa Vandet. Den Art af Blek Fiske er her ikke fielden, som lader en purpurrød Saft fra sig, for derved at gjøre Vandet tyk, og at unddrage sig for sine Efterstræberes Øyne. De give, som flere Søe dyr et meget klart Lys fra sig i Mørke. Af Søe=Nelder eller Meduser findes her nogle der ere saa store som en Tallerken, bløde og giennemskinnende, og spille, saa længe de ere i Vandet, med blaae, grønne, og røde Farver. De saa kaldede Søe=Katte som ogsaa høre til Søe=Neldernes Slegt, ligne en Klud som svømmer i Vandet, af deres Figur skulde man ey ansee dem for levende Creature, men deres vilkaarlige Bevægelser bevise at de ere det. De slaae deres flade og kludagtige Kroplom Fiske og Krabber, saa at de ere gandske indsvøbte og ey kan undflye, hvorpaa de i al Magelighed fortære dem. Deres Kiød er meget blødt og meest som en Gelee, Fiskerne skiære det i Stykker og bruge det som Mading paa Krogen. Søe Stierne ere her af adskillige Arter. Den besynderligste Art af dem, som kaldes Mednsæ Hoveder, hvis Straaler, deele sig i mange Grene, paa hvilke andre mindre hænge som Haar eller Fryndser, findes ligeledes i dette Hav. Af Søe=Æbler findes adskillige Arter, som opholde sig nærved Landet. En af dem er spiselig, Ravnen som sidder i den spises raa, og det øvrige kogt. Disse have hvide Pigge der ere en halv Tomme lange. Af Muslinger og Sneg ler ere her mange og smukke Arter i Søen. Til de første høre adskillige Arter af Pibe=Muslinger som ere smukke. De smukkeste bringes fra Porto Rico til de danske Øer. Hierte=Muslinger ere her i Mængde. Venus=Muslinger, Lazarus=Klappen og Heste=Hoven ere ikke sieldne, den saa kaldede No. Ark findes her ligeledes. De Østers som ere her, ligne de enropæiske, men ere sædvanlig noget mindre end disse. Nogle sige at der voxe Østers paa Træerne i Vestindien, og de sidde virkelig i Mængde paa Mangeltræerne, men da disse Træer staae ved Søen, og Østers blive hængende allevegne hvor Søen driver dem hen, saavel paa Steene som paa Træ, saa gaaer dette gandske naturlig til. Perle=Muslingen, af hvis Skal Perlemoren faaes, findes paa S. Croix, dog ey i Mængde, Pinnen eller Skinke=Muslingen er her ligeledes. Den store Nautilus findes ikkun sielden, den sees i Liebhabernes Samlinger gjerne igiennemskaaren, hvorved den smukke regelmæssige og kunstige Bygning af dens Kamre kan beundres. Iblant Kegelsekkerne, som her ere meget almindelige, er en Art som ere hvide med mørkebrune Puncter og Karacterer, som Bogstaver. Af Porcellan=Snekker findes her meget huukke og giindsende, som dog ey agtes meget, siden de ikke ere sieldne, den Art undtagen, som for de hvide Øynes Skyld som sees paa den, kaldes Argus. Af Boble Snekkerne have nogle i Midten en Forhøining ligesom en Ring, andre ligne en Figen, og andre en Roe. Valse snekker ere her almindelige. Bispe=Huen har her ogsaa hiemme. Af Søe=Trompeter findes mange Arter, saavel store som smaa, nogle ere en Alen lange. De sieldne Beddekens, som Hollænderne kalde dem (Buccinum arco la) med store regulære fiirkantede Pletter ere her ogsaa, men sieldne. Af Skrup=Snekker ere her mange. En stor Art af samme (Stromuus gigas) heder her TutuSnekke. Den bruges som et Horn, hvorved Negerne, om Morgenen kaldes til Arbeidet, og giøres Allarm, naar der er Jld løs eller et Oprør. Den bliver derved skikket til dette Brug, at man tager Spidsen af. Disse Snegle ere store og meget tunge, uden paa ere de anseelige, men indvendig ere de overtrukne med en glindsende rosenfarvet Glasur, mange ere tillige gule paa Randen. Af piggede Snekker, som deels have Pigge, og deels kruset Løvverk, sees her mange Arter. De sidste kaldes i sær Purpursnekker. Nogle af disse Arter ligne et Taarn med mange efterhaanden aftagende Etager, en af dem kaldes det babyloniske Taarn. Tritons=Horn findes her af anseelig Størrelse, der ere mørkebrune Pletter paa dem, ligesom Stiel. Disse bruges af Hyrderne i Africa og Orienten i Steden for Korhorn, til at blæse med, og give en Tonne, der er saasterk som en Trom pere. Af Pyramidesnekker fandt Forfatteren foruden adskillige andre Arter, ogsaa det store Soel=Horn, hvilket saavel som den ægte Vindeltrappe er meget sielden. Purpur Snekken, som har en purpurrød Saft ved sig, hvoraf Fingrene farves, naar man tager fat paa dem, findes ogsaa i dette Hav, saa vel som mange Arter af Pateller og a. m.