Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-06-15
J sin ved Maiaildet iaar paa Skydebanen udbragte Tvast for Danmark indtil Eideren, yttrede Hr. Orla Lehmann imod Slutningen blandt Andet Følgende: "At man sluttede sig til de constitutionelle Bestræbelser i Holsteen, saalænge Wiener=Kongresactens 13de § var den eneste Udsigt til en friere Statsudvikling, er lige saa naturligt, som at Slesvigerne nu, da de have lært, hvorledes baade det høiadelige Ridderskab og den durchl. Forbundsdag forstaae Folkefriheden, maae føle sig stærkere hendragne til det democratiske Skandinavien ved Sympathier, som Jndførelsen af en fri Forfatning vilde gjøre uopløselige. Den administrative Forbindelse imellem Slesvig og Holsteen er derimod intet uopløseligt Baand. Det er en lang Historie, mine Herrer, hvorledes Jyllands søndre Deel blev "Sønderjylland, saa Slesvig, og nu skal til at blive "Schleswig Holstein for endelig at gaae under i Storhertugdømmet "Nord-Elbingien; men denne Sygehistorie egner sig ikke for en festlig Anledning, som denne. Kun dette maa jeg nævne, at den første ret dansksindede Konge, vi have havt, ved hiin store europæiske Udskiftning havde det i sin Magt, let og nimodsigeligt og difinitivt at ordne Slesvigs statsretlige Forhold, dets Arvefølge, Administration o. s. v. – og hvad gjorde han? Efter nogle virkningsløse Forsøg til Gunst for dansk Sprog og danske Rigsbankpenge, som desværre ogsaa bleve udstrakte til det tydske Holsteen, endte han med at oprette en fælles Overappellationsret og en fælles Regjering for Slesvig og Holsteen. Og siden den Tid, – har man forenet den høieste civile og militaire Magt i begge Hertugdømmerne i Hænderne paa en Prinds, der har kaldt Danmark: et for Slesvig fremmet Land. Vistnok bliver Sagen saaledes hver Dag mere indviklet og vanskelig, men uløselig er den administrative Kunde ikke. Jmod den taler den enropæiske Statsret, hvorefter Holsteen er en Provinds af Tydskland, undergivet Forbundsdagens Love og uadskillelig knyttet til dets – jeg haaber - rige Fremtid; hvorimod Slesvig aldrig har havt og ikke har Nogetsomhelst med Tydskland at gjøre. Jmod den taler en forskjellig Arvefølge, der maaskee om føie Tid vil løse enhver Forbindelse imellem dem; hvorimod Slesvig ogsaa i denne Henseende for evig er forenet med det øvrige Danmark. Jmod den taler Slesvigs democratiske Sind og dets materielle Jnteresser, der hendrage det til Norden og de danske Colonier. Men hvad jeg meest stoler paa, er, at under den paagnende Folkebevidstheds Ægide den skandinaviske Nationalitet og danske Tunge af lang Fornedrelse have reist sig i Slesvig og kraftigen fordre deres hellige Ret. Og i det øvrige Danmark har man dybt følt, at dette er vor Stats tilværelses Livsspørgsmaal – at vi kun i Forening med Slesvig have en i militair Henseende velforsvaret Grændse og tilstrækkelige Midler til en dygtig indre Udvikling. Derfor forstaae vi ved Danmark alt Landet mellem Øresund og Eideren, og ere rede til at forsvare vort gamle Dannevirke baade mod Nordelbingiernes høiforræderiske Skraal og mod alle tydske Fuglefængeres søsyge Erobringslyst. Og skulde det gjøres fornødent, da ville vi med Sværdet skrive paa deres Ryg det blodige Beviis for den Sandhed, Danmark vil ikke!" Ved at optage dette Foredrag bemærker Kieler Korrespondentsblad, at det med Hensyn til denne Slutnings Yttring maa komme Hr. Lehmann tilgode, at den tydske Nationalfølelse ikke er saa pirrelig, at den antager en latterlig Bravade for Andet, end hvad den er.