Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-05-26
Vi kunne glæde den Oehlenschlägerske Muses mange Venner med at fortælle dem, at Digteren nylig har fuldendt et nyt Drama, som i høi Grad har overrasket og behaget dem, for hvilke han har oplæst det. (N. Lit. T.)J næstforrige Uge ankom en Mand fra Ærø med en Baad til Stranden ved Apenrade, som foregav at have Forretninger i Omegnen. Den paafølgende Nat skete Jndbrud hos en Skovfoged i Nærheden, hvor et Værelse blev gjort heelt ryddeligt. Adskillige Omstændigheder opvakte Mistanke imod den ubekjendte Baadfører, der havde begivet sig paa Veien til Tønder; den stærke Østenvind forhindrede i at afgaae med Baaden. Fartøiet blev altsaa undersøgt, og man fandt det næsten ladet med de ved Jndbruddet stiaalne Effecter, efter Sigende et heelt Vognlæs, foruden en Mængde andre Sager, navnlig en Deel Piber. Jmidlertid havde en Veifarende truffet og kjendt Baadføreren paa Landeveien og foranlediget at han blev bragt tilbage til Apenrade. Da man førte ham ombord i sit Fartøi og viste ham den i samme værende Ladning, yttrede han sig noget overrasket over at have forladt det tømt og finde det næsten fuldladt, men erklærede heelt uskyldigt, at det maatte være hans Passagerers Gods, og gav sig heelt roligt til at skjelne imellem hvad der var hans og hvad der maatte tilhøre de foregivne Passagerer, som Jngen har seet Spor af. Fartøiet er, som tænkeligt, lagt under Embargo, og Baadføreren taget i sikker Forvaring. – Som det hedder skal han være den selvsamme Person, mod hvem den engang saameget omtalte Tvang, stol i Ærøskjøbing blev anvendt. (Apr. Ugebl.) Om Faarligheden af at lade runde Vand karafler staae i Solen har Randers Avis følgende indsendte Artikel, der fortjener Opmærksomhed: "J et Jndsenderen tilhørende Bord, der er opstillet i Nærheden, af et Vindue, hvorigjennem Solen om Formiddagen falder, bemærkedes for nogen Tid sigen tvende brændte Huller. Ef Frygt for, at et Tjenestetyende havde været uforsigtig med Jld, blev det strængt efterspurgt, hvorledes disse brændte Huller vare fremkomne; men ingen Oplysning var at erholde, hvorimod der hver Dag, uagtet Værelset var aflukket, fremkom flere brændte Steder i Bordet. Jgaar opdagedes heldigviis Brandstifteren: - Da Jndsenderen var paa Værelset, bemærkede han en Lugt som af brændt Træ, og der saaes nu en svag Røg at opstige fra Bordet paa det Sted, hvor et stærkt Lyspunkt, fra en paa Bordet staaende rund Vandkaraffel, fandtes paa Bordpladen. Flasken havde virket som Brændeglas, og ved at henlægge en Frictionssvovlstikke paa det lyse Punkt, tændtes den øieblikkelig. Havde brændbare, Ting i Jndsenderens Fraværelse været henlagte paa Bordet, var en Ulykke ufeilbarlig afstedkommet, og Jndsenderen finder sig desaarsag opfordret til at kundgjøre Ovenstaaende, for at Andre, ligesom han, kunne vogte sig for fremtidigen at henstille runde Flasker i Sollyset. (ndsendt.) Endnu et Ord om Agerdyrkningsskolen. Jeg har spurgt adskillige af mine Standsfæller: Hvad er Eders Mening om denne Skole, Hvormange Dalere, har J tænkt at ville spendere paa den Nogle sige reent ud. "Det Hele er ikke en Pibe Tobak værd, ikke Andet end noget Tusseri. Hvem vil bilde sig ind at kunne lære os Bønder Noget i Agerdyrkningssaget? Er det ikke snarere Os, der skulde være de Andres Lærmestere, og nu vil man slet og ret gjøre os til Lærlinge. Hvor vil man tro, at nogen fornuftig Bonde vil yde en Skilling til saadant et Værk Flere yttre sig i en anden Retning. De holde forat Hvo der taler med saadan Foragt om den paatænkte Skole, han maa være betaget af en dygtig Portion Selvklogskab, og idetmindste en liden Portion Enfoldighed thi hvem trænger ikke til at gaae videre end til det, vi lærte af vor Fader eller Bedstefader, Hvem faaer udlært, Hvilken veltænkende Mand glæder sig ikke ved ethvert godt Raad, af Hvilkensomhelst det endog gives, Og, naar Alt kommer til Alt, hvem er det da egentlig, der har bidraget væsentligen til, at Agerbruget nu drives en Deel bedre end 10 Aar tilbage, Var det Bønder, der skaffede os Svingploven og afskaffede den forherede 4 Heste-Plov, der allerede var tung nok at trække over Jorden, inden den blev sat i Jorden, Var det vore Bønder, der bragte os den skotske Harve, med de mange andre Agerdyrknings=Redskaber, hvis Nytte vi fornemmelig erkjende paa denne Tid, Var det Bønder, der indførte en bedre Qvæg-Race og uldrigere Faar, Nei, det var Folk udenfor Bondestanden, ofte Folk, som i Bladene bleve satte i Ban og Gabestok, som Bondens arrigste Fjender, og det netop i samme Stund, som de opofrede Tid og Penge for at vække Bonden af hans Dvale til hans eget Bedste Er det Bønder, der har oprettet Agerdyrkningsskoler i Odsherred, i Rødding i Nordslesvig, paa Haraldslund osv. Hvem er Medlemmer af Landhuusholdsningsselskabet, som i saa mange Aar har virket for Landvæsenet, er det Bønder, Hvormange Bønder ere Medlemmer af Stiftets landoeconomiske Selskab, som dog har udrettet en Deel ved Præmiepløining og Dyrskue m.m. Maaskee finde vi ikke en eneste Bondes Navn paa denne Liste, og dog burde det være Bønder først og sidst, thi det er for dem, der er arbeidet. Det er os Bønder, der af egen Drift, uopfordrede, burde oprette Foreninger i dette Øiemed. Det er altsaa høi Tid, at vi vaagne af denne Sovn, høi Tid, at vi tage Haand i med, især naar vi anstille følgende Betragtning, som jeg troer ei at være greben af Luften. Sagen er nemlig denne: Bliver først Eiendom almindelig, da ville Mange udenfor Bondestanden, jeg mener dem, der nu blive oplærte i Landvæsenet, efterhaanden nappe Gaardene fra os, fordi de, udrustede med flere landoeconomiske Kundskaber, ville kunne udbringe af den bedre behandlede Jord et større Product, og altsaa kunne betale Gaarden høiere, end den Bonde, der ikke har tilegnet sig den mindste Smule af de Goder, som Nutiden, i den Retning tilbyder ham og os Alle i største Overflødighed. Gaae de Andre fremad, da maae vi med, og komme vi med, saaledes at vi ogsaa forstaae at drive Jord ligesaagodt som de, da ville vi kunne betale den ligesaafuldt som de, og ved Enden staae os bedre end de, da vi hidtil ikke havde saa mange Fornødenheder, som den Classe, hvorom her tales. Alt naturligviis under den Betingelse, at ikke særegne Uheld indtræffe. Saaledes tale de Bedre og Fornuftigere blandt mine Ligemænd. Og jeg for min Deel siger til deres Tale baade Ja og Amen. Det er mit Hjertes fulde Overbeviisning: at vi maae med. Vi maae oppe os; Skam faae den Bonde, der i dette Tilfælde forsætlig lukker sine Øine og slaaer Laas for sine Hølliker, En 15,000 Rbd. behøves, en smal Sag at faae disse tilveiebragte, naar kun den mindre bemidlede Bonde vilde give et Par Daler og den meere velhavende 5, 10 til 20, ja hvorfor ikke 30 til 50, hvis Manden er riig.