Jyske Efterretninger, 1790-01-22
Der hersker paa nogle Stæder i de holsteenske Privindser blandt Heste og Hornqvæg en Sygdom, som i disse Lande er usædvanlig, og som, saavidt det vides, ikke har nogen Tid grasseret i de danske Provindser. J Tydstland og andre Lande, hvor den ikke er usædvanlig, har man kaldet den Tungekræft og Brandbyld paa Tungen, Denne Sygdom dræber mange Kreature, naar den overlades til sin egen Gang; men dens ødelæggende Virkning kan temmelig let standses ved rigtig Behandling og betimeligen anvendte Midler. Og da det er mueligt, at denne Sygdom kunde udbrede sig fra Holsteen til Dannemark, saa har man anseet det nødvendigt, at give de danske Landmænd betimeligen Underretning om denne Sygdoms Beskaffenhed, og om de Midler, som Erfarenhed har viist at være gavnlige. Sygdommen giver sig tilkiende ved en Blegn, sædvanligst oven paa Tungen mod Roden, undertiden paa Fordelen, og undertiden paa Underdelen eller Siderne at samme, sieldnere paa andre Steder i Munden. Denne Blegn bliver i en Tid af 24 Timer til et giftig, ædende eller brandigt Saar, som hos en stor Deel af de Syge enten fortærer Tungen, at den falder af, eller udbreder sig til Svælget og dræber Kreaturet. Man mærker ikke noget andet Sygdoms Tegn hos de Kreature, som angribes af denne Sygdom; de æde ofte meer end sædvanligt, og Køerne sætte ikke af paa Melken, saa at man uden at randsage Tungen ikke kan mærke nogen Sygdom, hos Kreaturerne, førend de høre op at æde, og styrte. - 22. Januarii. Denne Sygdom synes ikke at være smitsom men blot grasserende, da den kan herske i en Stald og dog et betydeligt Antal Kreature i samme aldeles undgaae Sygdommen. Dens Aarsag er endnu ubekiendt, og den synes at bestaae alene i denne farlige Blegn og paafølgende Saar, ligesom og dens Farlighed afværges alene ved at forbindre Saarets og Brandens Udbredelse. - Hvor man derfor frygter for denne Sygdom, maae daglig eftersees Kreaturernes Mund og Tungen, og dersom man da bemærker en Blegn med en Prikke i Midten, eller et svampigt ureent Saar i hvilket sidste Tilfælde Kreaturets Mund er stinkende, saa maae man strax med et dertil beqvemt Jnstrument, saasom med Bladet af en Sølv Skee, der mod Enden er skarp, eller i Mangel heraf med Randen af en Toskilling, skrabe Blegnen eller Saaret indtil det bløder overalt, og da tillige forekomme, at intet af Materien eller Blodet nedsynkes af Kreaturet. Derefter vasker man det skrabede Saar med skarp ViinÆdike, hvori man har opløst saa meget Salt, som den kan modtage og holde opløst. Derefter maae Saaret, tvende Gange daglig eftersees, og hver Gang indgnides med saa meget, som kan holdes imellem 3 Fingre af følgende Pulver, bestaaende af stødt Salmak 8 Lod, om rørt og blandet med en Spiseskee fuld eller et halvt Lod Terpentin=Olie. Hver Gang dette Pulver er blevenindgnedet i Saaret, afvaskes det igien med ovenmældte Salt Ædike. Saasnart Saaret nærmer sig til Lægning, og faaer et frisk Udseende, behøves det alene at vaskes med Salt=Ædilen. - De af Sygen angrebne Kreature bør adskilles fra de sunde, for at forhindre, at den skarpe og stinkende Materie, som flyder af Munden, ikke ved Foderet skal skade de sunde. Stedet, hvor det syge Kreatur har staaet, bør og renses og vaskes, og det der værende Foder borttages og brændes.