Almuevennen, 1843-04-26
Det maa være faldet enhver opmærksom Læser af den agtede Bonde, Christen Christensens Artikel i Nr. 14 i Øinene, at han end ikke med den fjerneste Hentydning berører den haarde Behandling Soldaten er udsat for i den danske Militairstand, som det dog fornemmelig maa tilskrives, at vore unge Bønderkarle stræbe at unddrage sig for den dem endnu ene paahvilende Pligt, at være Soldat. Vi optoge desuagtet hans Artikel, deels fordi den i sig selv indeholder en smuk Skildring af Forfatterens Deeltagelse i hiin Tids Krigsbegivenheder og hans Tanker derover, og deels fordi hans opmuntrende Ord til den yngre Slægt, jo netop kunde give Anledning til at fremhæve Grunden hvorfor denne frygter forat udskrives. Forfatteren kan maaskee selv have ønsket, ved sine Ord at fremkalde et saadant Tilsvar. Det er nu ogsaa kommet i ovenstaaende bemærkninger fra een af dem hvem Sagen nærmest angaaer, da han stunder til at indtræde i Militairtjenesten, og kan vi ikke sige med Sandhed, at ere Bondens Sønner i Almindelighed nu besielede af en saadan Dannelse og Selvfølelse, som denne Jndsender lægger for Dagen, da behøvede vistnok ikke som ufornuftige Dyr at drives med Stok eller Klinge, for at lære at værne og Reden, Sproget og Æren. Det er imidlertid desværre ikke sjeldent at man hører Beretninger og slig en oprørende Behandling; endnu nylig har den Frisindede berettet om 2 Soldater, hvoraf den Ene, efter en Premierlieutenants Ordre, tildeeltes 4 Slag af den Slagnes eget Jerninstrument, deels paa Ryggen og deels nede paa Lænderne, saa hans Ryg ophovnede, skiftede Couleur, og hans Lænder smertede betydeligt i flere Dage, og den Anden tildeeltes af Lieutenanten selv, med samme Jerninstrument, 5 Slag, som vel og kunde kjendes paa den Prygledes Ryg, dog ikke i den Grad som den Førstes. Da disse to Menneskeer formeente at være bleven uretteligen straffede, den Ene nemlig aldeles uforskyldt, og den Anden for en høist ubetydelig Uopmærksomhed under Gymnastikøvelsen, saa henvendte de sig til deres Compagni chef med mundtlig Klage over den dem vederfarne Behandling, og med hans Tilladelse foreviste de tillige de synlige Tegn paa de erholdte Prygl. Men hvad Trøst, eller Ret fik Klagerne, Jngen bedre eller værre end de Ord: "Aa, det er jo ingen Ting, der er at see, hvad er det at tale om en 4 a 5 Slag? J skulde, paa min Siel, havt lige saa mange til o. s. v.;men nu skal jeg nok tale med Lieutenanten derom Med denne Udsigt til Fyldestgjørelse maatte Klagerne gaae. Kort efter paalagte Lieutenanten de Tvende der havde gjort denne Anmeldelse, at træde frem, og de tiltaltes da saaledes: "Er det Jer to Klodrianer der have meldt mig for Capitainen?" Da de svarede Ja yttrede Lieutenanten forskjellige Skjældsord og gav nogle flaue Vittigheder til Bedste, formodentlig for at gjøre den latterlige for det øvrige Mandskab, og endte da med den bemærkning, at det gjorde ham vel ingen Ting at de klagede, og de maatte gjerne klage saa meget de vilde, men han kunde dog ikke lide det, og han vilde ikke have det for 5 Rbd., saaledes at blive meldt. Fremdeles beretter samme Blad, at den omtalte Lieutenant i Efteraaret huggede et stort Saar i en af sine Undergivnes Fingre, og at han tiltaler sine Undergivne med Benævnelser som disse: "Du Droskehest!" Dit Asen", "Procurator, "Dit Bæst!" "Din Klode an" At Pryglevæsenet endog skal være tiltaget i de sidste Aar, anførtes af sagkyndige Mænd i de jydske Stænder, hvor denne Sag bragtes for i en Petition fra 128 Bønder i Skanderborg Amt, og fandt kraftig Understøttelse af Bondestandens talentfulde Talsmand, Justitsraad With. Denne Sag kom, som flere andre, af Mangel paa Tid, ikke længer end at Comiteen afgav sin Betænkning, men baade Andragendet og de Discussioner der opstod ved dets Fremlæggelse, som og Comiteebetænkningen ere saa interessante og belærende, at vi i et følgende Nr. skulle meddele dem.