Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-08-25
Stænderforsamlingen i Roeskilde. (Slutning af Discussionen i Anledning af Andragendet: om Frihed til at afhænde Bøndergods.) Kammerh. Scavenius. Naar den foregaaende Taler (Lehmann) har yttret, at den Autoritet, paa hvilken jeg har støttet mig, idet jeg har forelæst Forsamlingen Noget af en til det kongelige Rentekammer afgiven Beretning, er anonym, da kan der vel, eftersom denne Beretning er tilstillet en i Forsamlingen nedsat Comitee til Afbenyttelse ved dens Arbeide, Jntet være iveien for, at jeg nævner, hvem der har forfattet den; Forfatteren er Justitsraad Richter, Jnspecteur ved de kongelige Godser i Sielland og Fyen. Kammerherre, Grev Moltke. Med Hensyn til det af Candidat Lehmann senest Anførte skal jeg bemærke, at jeg hverken har tænkt eller sagt, at Forslaget skulde være til Skade for de nuværende Godseiere, tvertimod har jeg yttret, at de nærværende Besiddere, navnlig af Fideicommisser, mulig kunde finde det i deres Jnteresse at afhænde deres Bøndergods. Naar jeg har yttret, at man, efterat Bøndergodset var solgt fra Hovedgaardene, med Bibehold af disses Frihed, maaskee senere kunde forsøge at angribe denne, da er dette sagt som noget blot Muligt, og jeg veed ikke, at der ligger nogen Jnsinuasion imod et bestemt Medlem, hvorfra jeg vist uden nogen Advarsel skal vide at entholde mig. Sognefoged Petersen. Jeg skal ikke vidtleftigt indlade mig paa denne Sag; men, da jeg, ved at vandre omkring imellem Bønderne, er bleven gjennemtrængt af den Tanke og Overbeviisning, at Selveiendoms Udbredelse er det Vigtigste, der kan hændes saavel for Bondestanden selv som for Staten, stemmer jeg for en Comitees Nedsættelse, idet jeg iøvrigt ganske henholder mig til, hvad Candidat Lehmann i sit første Foredrag har udtalt. Sognefoged Jørgensen. Det forekommer mig, at det vil være til stor Gavn for Bondestanden i Almindelighed, at Fæste gaaer over til Selveiendom. Bonden vil, naar han er Selveier, bedre kunne sørge for sine Efterladte, idet han er vis paa, at de Forbedringer, han foretager ved Gaarden, navnligen ved Bygninger og Haveanlæg, ville komme hans Efterladte tilgode; medens Fæstebondens Søn, ved en forhøiet Jndskrænkning vil komme til dyrt at betale, hvad Faderen har anvendt paa Gaarden. Proprietair Christensen. Jeg troer, at Alt, hvad her er forhandlet, vil komme af sig selv, naar kun enhver Eiendomsbesidder overlades Frihed; thi da ville opstaae smaae og store Eiendomme, Selveiendom, Arvefæste, Fæste paa Livstid eller Forpagtning, alt efter som Jndividerne kunne anlægge Capitaler i Næringsveiene. Det forekommer mig, at Regjeringen ikke kan bestemme Noget, da den ikke veed, hvormeget Enhver eier i Capital. Landsoverretsprocurator Christensen. Jeg skal ikke længe opholde Forsamlingen, da Discussionerne allerede have medtaget saa lang Tid. Blot skal jeg med Hensyn til de meget levende Yttringer, som den kongelige Commissarius har fremført i Anledning af mit tidligere Foredrag, bemærke, at, naar han har paaberaabt sig, at et Par af de af mig brugte Exempler vare ubeviste, da troer jeg, at et saadant Beviis er overflødigt i denne Sag; jeg troer ikke, at Nogen i Forsamlingen kan betvivle, at jeg har havt ganske god Grund for mig til at anføre hine Facta. Jeg har, ligesom en foregaaende Taler, ved denne Leilighed med Glæde bemærket den Jver, hvormed den kongelige Commissarius har ilet med at udtale sig i den Retning, at Regjeringen er stemt for Selveiendom; Jngen skal, mere end jeg, glæde sig, og Regjeringen virkelig maatte være saaledes stemt i denne Henseende, Noget, jeg imidlertid ikke ganske har kunne troe. Forøvrigt skal jeg kun tilføie, at jeg har udtalt mig efter min Overbeviisning, efter min veloverveiede Overbeviisning, altsaa efter min Pligt og i min gode Ret. Jeg troer ikke, derved at være gaaet frem paa upassende Maade, og kan saa meget mindre lægge Vægt paa den modsatte Anskuelse derom, som synes at ligge i den kongl. Commissarii Ord, som det aarvaagne Præsidentur, hvem det ene tilkommer at sentere herom, og hvem jeg alene i denne Henseende tør erkjende, ved sin Taushed har bestyrket denne min Tro Den kongl. Commissarius. Jeg har ikke kaldet i Tvivl, at den ærede Deputerede er overbeviist om, at de omhandlede Facta ere saaledes beskafne, som han har andraget, og om at de tjene til Beviis paa, hvad han har villet bevise; men det synes dog at være Mere, end den enkelte Deputerede kan forlange, at hans subjective Overbeviisning om, at et compliceret Factum er af den Natur, at man deraf kan udlede den Conclusion, som han deraf har udledet, skulde være Norm for Forsamlingens Overbeviisning. Professor Ussing. Naar jeg stemmer imod en Commitees Nedsættelse, da er det ikke af Grunde, hentede fra Sagens Realitet, da den vistnok er saa vigtig, at den kunde fortjene at tages under Overveielse, men det er af Hensyn til den knapt tilmaalte Tid. Allerede det Halve af denne Tid er nu forløbet, og af 34 kongelige Sager ere ikkun 8. mindre betydelige endeligen afgjorte, og 3 ligeledes mindre betydende endvidere underkastede foreløbig Behandling. Der staaer saaledes 23 kongelige Sager tilbage, som endnu aldeles ikke have været foretagne i Forsamlingen, og desuden er der nedsat 13 Comiteer i Anledning af private Andragender, hvoriblandt nogle af største Omfang og Vigtighed, iblandt hvilke jeg kun skal nævne Finantssagen og Sagen om Forbedring i Huusmændenes Kaar. Jeg skjønner derfor ikke, hvorledes en Comitees Nedsættelse i denne Sag vil kunne føre til noget Resultar, især da en saadan Comitee vistnok vilde kræve mange af de Kræfter, som allerede ere tagne stærkt i Beslag. At den Comiteebetænkning, som i Sessionen i 1838. blev afgiven over det af Kammerraad Drewsen, dengang indgivne Forslag, skulde saaledes afgjøre Sagen, at nu ikke synderlig videre Drøftelse udfordredes, kan jeg ikke antage. Etatsraad Stenfeldt. Naar vi afvise Sagen paa den af den foregaaende Taler nævnte Grund, da vil den offentlige Mening neppe erkjende, at dette er den sande og oprigtige Grund. At en Comitee nedsættes, vil, om end ei Sagen skulde komme til endelig Behandling, dog stedse være et Beviis paa Forsamlingens Jnteresse for den omhandlede Gjenstand, og at en Saadan udtales, anseer jeg som ønskeligt.