Norske Intelligenssedler, 1806-03-11
Tillæg af Bekiendtgiørelser i Norske Jntelligens-Sedler No. 20 Ap. 1806. Gud vor Ven! tag Du hos og Dit Sæde, Du i vor Aand og Hierte boe, Da vor Tale, bliver - Glæde, Og, vor Paushed - HiertstoeFranklins Dom om Musiken. For enhver, der kiender Harmonike, maa det tillige være interessant, at kiende dette Jnstrumentes første Opfinder Doctor Benjamin Franklins Tanker om Musiken i Almindelighed. Han var en stor Kiender, som det synes uden at være konstret Componisteller færdig Spiller, destor meer overbevisende bør hans Dom være, da Componisten og Spilleren med deres Composition og Spil, dog ej blot vilde behage dem selv, og ligesaa store Konstnere som dem selv, men og andre Folk med Følelse, endskiønt med uovede Ørne. Han dadler i den nyere Musik og især i de saa kaldte Concerter og Spløs de saa ofte, og uden Hensigt ødslede Konstlerier, som ej udtrykke nogen Følelse, men blot tiene til at vise Spillerens færdige Fingere, hule Bryst og stærke Lunge. J. Sungestykker dadler han den alt for lange Udhalen afken Stavelse i flere Nøder, og endnu meer det Stammende, som han kaldet det, nemlig en Stavelses-Forøgelse til flere eller de saakaldte Rullader, hvori en Vokal gientages nogle hundrede Gange efter hinanden; desuden den oftere Gientagelse af enkelte Linier i Texten o. s. v. Alt dette ere virkelige Fejl, som den slemme Vane har hævdet, og som med Flid ikke undgaaes, endog af de beste Componister, maaskee har foruden Roussean og tildeels Naumann i Cora og Orpheus, ingen af de nyere Konstnere revet sig løs fra dette skiændige Modens Slaverie. Hidtil kan man give Franklin fuldkommen Ret, da det er vist, at Syngemusik bør ikkun være et Texten fuldkommen følgende Udtryk indtil det mindste Træk af den angivne Følelse; at man ved omtalte Fejl aldeles forfejler og vanskaber dette Udtryk, og at en følende Skabning maae gabe ved hine halsbrækkende Spring, eller i al Fald blot beundre Sangerindens Duelighed, i Stedet for det i Sangen manglende Udtryk, Hvad Jnstrumentalmusik angaaer, da er atter dens høieste Maal blot Udtryk af en vis Følelse eller en Følge af mange Følelser. Dette Udtryk burde egentlig træffes saa nøje, at man til Nød blot behøvde at lægge Ordene til, kort, Jnstrumentalmusik burder være hvad Jtalieneren kalder, Cortabile. Thi ligesaavel som Vocalmusik er Jnstrumentalmusikens Moder; saa bør og den fuldkomneste Syngemusik være Mønsteret for den fuldkomneste Jnstrumentalmusik. Dette skeer sielden hos os, og som Franklin sagde, i Steden for at efterligne Menneskestemmer paa Jnstrumenterne, giøre vor Tids Componister Menneskestemmen til et Jnstrument. Han ligner denne Uskik meget treffende med Parykmoden, som opkom for at efterligne smukt naturligt Haar, og siden gik over til den Afsindighed, at frisere naruligt Haar som Parykker. Det er naturligviis vanskeligt at giøre den fuldkomneste Syngemusik til Mønster for Justrumentalmusik, da man ved Justrumenterne savner Ordenes Hielp, hvorved Vocalmusiken ikke allene virker paa Hørelse, men og paa Forstanden; dog maae vi her i Almindelighed bemærke, at en vanskelig og for konstig ladende Composition først da bør erklædes for feilende, naar den høieste Grad af menneskelig Konst i Udførelsen ikke giver noget Skin af denne behagelige Lethed og Konstløshed; thi visselig componeres ikke alt for Stympere. Men naar Franklin end videre paastaaer, at Unisono eller Enklang er den smukkeste Harmonie, finder man dette talt alt for matematisk om en Ting, som ikke vil beregnes, men føles; Unison er den fuldkomneste Harmonie, thi der er Jdenditet, men den skiønneste Harmonie er den visselig ikke, da Hørelsen sysselsættes for lidt derved; og naar han finder Grunden til den græske Musiksstærke Birkning i Unisono, da maae man enten tænke at de lognagtige Græker have indbildt os noget eller at deres Behør og musikalske Følelse var omtrent ligesaa ufuldkommen som deres Musik, og gjorde Henrykkelsen dem rasende ved deres Unifono, da maatte vor nærværende mangfoldigere Harmonie ganske have dræbt dem. Vor nyere Musiks svagere Virkning kan derimod vel have sin Grund i Overflødigheden. Thi gives der ogsaa nu ingen uforvendte Ørne, og hvad skiønt finde vel disse ved En kangen i en svabisk Kirkesang, eller Treklangen i en saxisk, De som vil sælge nogen af de nu her i Byen og ved Skotskirken brugelige Psalmebøger, helst ) med grov Stiil, behager at sende samme til Boghandler A. Diurendahl, som betaler derfor efter sammes Beskaffenhed. Skrivbøger, indrettede til Journaler for Søefare, Hallagers Udtog af Bibelen, for Børn. - Henckes Campes Ledetraad. - Læsebog for Børn rige Samtaler for Børn. - Hermans Lærebog i den de høiere Religionselasser i de lærde Skoler, Hübners dito. - Rasmussens Abe. - ere nu tilkiøbs Under Skiftebehandlingen efter den paa Pladsen Mouredokken i Hoels Annex i Hallingdalen ved Døden afgangne Ole Knudsen blev den 13de forrige Maaned anmeldt at blandt flere bemeldte afdødes Arvinger skal og være følgende: a) Broderen Anders Knudsen, død i Nummedahl og skal have efterladt sig Børn, hvis Opholdsted, eller Navne vedkommende ei vidste at opgave, og b) Søsteren Haldis Knudsdatter som skal opholde sig i Nummedahl. Disse Arvinger saavelsom enhver Anden, Boet vedkommende, indkaldes altsaa herved at melde dem inden lovbefalet Tid, med vedbørlig Beviis for deres Prætention, hos Undertegnede, der, som Skifteforvalter, Weisteen Gaard. administrerer Boet. paa Ringeriget den 5te Martii 1806. Bøll.