Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-03-13
Den 5. de afsagde Hof= og Stadsretten Frifindelsesdom i Pressesagen anlagt imod Hr. C. Ploug og Red. J. A. Hansen (i Anledning af hiins Tale i Calmar og sammes Publication; dog paalagdes Actionens Omkostninger de Tiltalte. (B. T.)Med Hensyn til Spørgsmaalet, hvorvidt Jøder skulle have Tilladelse til at bivaane Mødet af de skandinaviske Læger og Naturforskere i Norge dette Aar, berigtiger Dr. Steinheim i Altona i det i Leipzig udkommende Zeitschrift f. judische Geschichte n. Literatur, en tidligere der meddeelt Artikel om hans Medvirkning i det norske Storthings Forhandlinger derom, og siger: "Jeg holder det for uværdigt som Videnskabsmand at betræde et Land eller en Stad, hvortil jeg behøver et saadant Leidebrev eller en saadan Undtagelse fra en paa Statsforfatningens Bar bart sig støttende Lov, der kun kan passe sig for merkantilske Jnteresser, ved hvilke man pleier at retfærdiggjøre Saadant og meget mere. Jeg maa derfor, i Modsætning til hiin Collega, paa det Jnd stændigste opfordre og anmode mine jødiske Herrer Colleger at holde sig fjerne fra saadanne barbariske Stæder. Jeg stoler paa, at de, ledede af en rigtig Takt, hverken ville reise til den norske Forsamling, eller til den, der i September skal afholdes i Bremen."Hr. Kapitain Tuxen i Kbhvn, havde af nogle Velgjørere modtaget 65 Rbd. Sedler med Anmodning om at uddeele dem iblandt Trængende og Nødlidende. J denne Hensigt opsøgte han de Steder, hvor Nøden viste sig i sin værste Skikkelse. J et No. af Fædrelandet har han senere leveret nogle Skildringer af hvad han forefandt, vi meddele en af disse: "Efter at have naaet den øverste Etage i et høit Huus maatte jeg endnu bestige en Trappe næsten som en Hønsestige, for at komme op paa det øverste Loft, til den usle Vraa, hvori Familien W. havde fundet et Tilflugtsted. Bag en Skorsteen er her netop saamegen Plads, at der kan være et Leie. Rummet var, imellem Væg og Skorsteen, aflukket med en brøstfældig, aabenstaaende Dør, for hvilken der var hængt en Pialt af et gammelt Gulvtæppe dette løftede Konen op, lyste for mig med en elendig Tranlampe, og jeg krøb ind i denne Jammerens Bolig. Der var ikke mere Plads, end at jeg netop kunde staae der. En lille Rude, dunkel og mørk, anbragt i Væggen, skulde give Rummet Lys, men ved at gjentage Besøget næste Dag overbeviste jeg mig om, at der er mørkt ved høi Middag. Dette Aflukke – bestemt til Brændeloft - havde en medlidende Kone givet Familien, der var huusvild, Tilladelse til at opholde sig i. Hos en anden Familie i Huset har Konen stundom faaet Tilladelse til at varme sig og sit diende Barn. Manden var ude paa Arbeide. Paa et lille Bord stod en Pande med Tørvekul og Aske, over denne havde Konen, som sad ved Bordet varmet sine Hænder, saalænge til Alt var udslukt. Barnet slumrede ved Moderens Bryst. For at beskjærme sig mod Kulden havde denne en Uldstrømpe og sin Hals under den tynde Trøie. Græmmelsen talede af alle hendes Træk. Hun klagede især over Kulde og sine Been, paa hvilke hun havde et Par gamle Bomuldstrømper. Jmellem Bord og Væg var Familiens Leie paa Gulvet, der for det meste bestod af gammelt Halm. En Slægtning havde taget den ældste Søn til sig, men paa hiint Leie skulde Mand og Kone, en tiaarig Pige og Barnet søge Hvile. "Jeg har havt et Sengested," sagde Konen, "men Kulden har nødt mig til at brænde det ene Brædt efter det andet – nu har jeg intet!"J Søndags Aftes omtrent Kl. 8 1/2 – fortæller "Aftenbl." – bleve Beboerne af Kongens Nytorv i Kjøbenhavn satte i Skræk ved et Skud, som blev af foret i Nærheden af Charlottenborg og endog blev hørt i Theatret. Naturligviis ere de forunderligste Rygter udbredte i denne Anledning; man vil saaledes vide, at Skuddet var rettet mod en Vogn, der i samme Øieblik jagede ned af Bredgade. Der er fra vedkommende Autoritet indledet Undersøgelse om denne Begivenhed; men det er ikke udfundet, hvad eller hvem der har foranlediget den. Jmidlertid er der Grund til at antage, at det kun er skeet af Kaadhed.