Aarhuus Stifts-Tidende, 1827-07-12
(Jndsendt.) Ved Erfaring er det endnu ikke bekjendt, at Fiskerier, ved Dampskibsfarten har lidt Afbræk, eller at Dampskibe har foruroliget eller fordærvet Fiskerierne. Fra Mississipi og Ohio, hvilke Floder befares hver af mere end 1500 Dampfartøier, er intet Lignende hørt. At formode dette, har hverken Nordamerikanerne, Engellænderne, Hollænderne, Nordmænd eller Svenske, der leve for en Deel ved Fiskerie, været indsigtsfulde nok til. Til en Naadegave for Liimfjords Beboerne allene, skulde derfor denne Forudvidenhed være blevet? Men da ingen Erfaring kan fremlede denne Formodning, maa man ved Raisonnering søge at faae en Slutning ud. Steenkulsrøgen skal det ikke være, der falder Sildene for Brystet, ikke heller Skibet som egentligt Skib, siden det er mindre dybtgaaende end mange andre Skibe, der beseile Fjorden. Derimod angives blot som Grund den Allarm, som det fører med sig at bevæge Skibet. Denne Allarm er nu toslags: den som Bølgernes Brydning paa Skibets Skraag foraarsager, og som er langt ringere end den, der ved et Skibs Krydsning, Ronning, Slingring og Stormens Hviin i Takkel og Toug bevirker, og den som kommer afsted ved Skibets til Dampfart nødvendige Maskinerie. Er det nu vist, at den første Allarm og Bevægelse er langt ringere end et andet Skibs, der ved uophørlig Krydsen i det smalle Farvand giør Liimfjordsbeboerne Uro, bliver da blot tilbage at betænke, om den anden Allarm kan være skadelig forHavbeboerne. Hulenes Bevægelse paa Dampskibets Sider, hvilken for regaaer oven i Vandet, ligner omtrent den Sjasken af en Baad, er i Blæst rider bag et Fartøi, eller er som Mellehjulenes, aar de sættes i Gang. Endvidere giver Dampen, naar den blades gjennem de anbragte Ventilatorer, en Skratten, der og ikke engang lyder saa høit som en halvladt Pistol, og hvilEn Allarm allene høres i Luften, hvor den farer ud, og neppe orplantes derfra ned igjennem Vandet, der som et tættere Le me, mindre modtager Lydens Virkning. De som uden at ave seet og hørt paa et Dampskib, dog røres saa inderlig lerede ved Tanken om Sildenes Hjertet appen ved denne Alarm, vilde behage at uleilige sig ned paa Havsens Bund, og aar de komme op, fortælle hvad de have hørt Folk ovenfor Landet sige eller gjøre i deres Fraværelse. Vel er, som be sendt, den Allarm af Hjulene, tilligemed den af Vandets Pladsken paa Skibet, ikke saa stærk eller vedvarende, som ved andet Skib, der seiler for god Vind, og langt mindre end ved et, der krydser i haardt Veir, dog forudsat, at den var gesaa stærk eller stærkere, bliver dog neppe nogen Jndflydelse kraf paa Fiskestimlen at beregne, undtagen den, andre Skibe, paa have, hvis de komme ved eller i en saadan Forsamling forinden maa det bevises, deels at Lyden forplantes stærker, dad i Vandet end opad, hvor den gaaer saa ringe og øieiklig, at man blot kan antage dens Forplantelse at skee vedliftrummet, som anbringes i Vandet af den Stage, hvormed hand eller Steen berøres, og at Sildene virkengen kunne høre, hvorom jeg med Flere virkeligen med god Grund tvivler Nangler Hørevnen, kan neppe nogen Allarm forfærde. Og kunne Sildene høre og forfærdes over Allarmen, og Uroen er foraarsages ved Vandets Bevægelse af Skibet eller dets virkelige Indtræden i en Stimmel, der gik saa øverlig i Vandet, saa vil jo dog deraf blot følge, at Stimen adsplittes til Siderne. Men lægger man Mærke til, hvad der tildrager sig naar man med en Steen eller Stang staaer i en Fiskerlyng, at nemlig Vandets stærke Bevægelse adsplitter den, men at Fiskene snart samle sig igjen paa samme Sted, hvoraf skal man da formode, at Sild saa forfærdeligen skulle ængstes, at de skulle forlade Fjorden, Vil man selv foretage Noget til Beviis, kan man kaste en stor Steen eller et Bræt i en Dam, hvor Frøerne qvække hobeviis. J nogle Publik tie de. Men skyde op i Nærheden, og ikke een eneste tager deraf Notiisfor at tie. Seer man nogensinde, at en Hare bliver borte fra sit Opholdsted, fordi der skydes efter den en Gang imellem : og er Haren ikke Skrækkens Symbol, Og eier den ikke Høre, ne i udmærket Grad, Og bliver vel nogen af de Herrer Dampskibshadere borte fra Klubben, fordi der væltes et Spille ford, slaaes nogle Gas itu eller holdes en polsk Rigsdag; Og den dumme og døve Sild skulde være mere fornuftig: De Lærde her stride om: enten Silden avles i Fjorden altid opholde sig her, eller komme trækkende andetsteds fra eg er eenfoldig nok til at formode det sidste, og mener, at den ommer fra Nordpolsegnene. Hvilketsomhelst, maa jo Allar gen, naar den kan høres af Silden, foraarsage enten at Silden jages ind eller op i Fjorden af Skibet og det i Flokkeviis, naar derimod Skibet ved sin Udfart blot havde Faa at forstyrre Commercen for. Hvad mangfoldige trydsende og dybtgaaende Skibe kunne udrette, hvis Lyden eller Bevægelsen i Vandet forfærdede Silden, og disses Nerver ere ligesaa svage, som mange fine Damers skulle være, og nemlig ordentlig udjagSilden af Fjorden, kan Dampskibet dog slet ikke tillægges den Virkning, thi dets lettere Bevægelse, dets hurtigere Fart, strækker ei til at udgjenne Sildestimlen, men blot at adsplitte den, til Siderne; hvilket Naturphænomen kan læres hos Enhver der driver Sviin eller Gjæs, og farer som Jehu, Nimsi Søn. Lægger man nu dertil de Erfaringer, som mange med mig have gjort, at nemlig Fisk fanges, Aal stanges, rundt om Dampskibet, at selv Fisk fanges med Snøre og Angel fra selve Dampskibet, at Sælhunde, der ansees for at have nogle af Dyrslægtens Evner, svømme om Skibet, som om en Baad; at fisk i Mængde opholde sig tæt ved Møllehjulene, der foraarsage et langt større Bulder end Dampskibet, ja Laxørreder endog springe op mod Hjulene, saa synes det rimeligt, at man tør berolige de ængstlige Liimfjordsbeboere med den grundede Formodning, at Dampskibets Komme, der indtræffer naar des uden faa Sild ere i Fjorden, ikke i mindste Maade vil forstyrre deres Livsvegetation eller Færsel.