Berlingske Tidende, 1836-09-14
Sagen er, at vor Bondestand endnu paa de fleste Steder ikke forstaaer at drage saa stor Nytte af den sparede Tid og Kraft, at han derved kan blive i Stand til at betale en billig Godtgjørelse for Arbejdet in natura. Dersom Bondens Venner ere enige i denne Anskuelse af Sagen, da bør de udentvivl først og fornemmeligen arbeide paa at hæve Bondestanden til et saadant Trin, at den kan forstaae at benytte de Midler, der staae til dens Raadighed, tilbørligt; thi da er der vist ingen Tvivl om, at Standen ogsaa kan stige i Velstand og Velvære. Forf. siger selv: "Bønderne behøve kun at lære hvad de behøve at vide for at blive gode Agerdyrkere, og jeg seer ingen Umulighed i at give en Bondekarl en saadan Underviisning"; men dette er dog maaskee ikke saa let, som Forf. mener. Det er vel ikke saa vanskeligt at skaffe en Bondekarl den fornødne practiske Kundskab og Færdighed i et forbedret Agerbrug - hvilket jo aarligen skeer med en stor Deel Bondekarle efter Landhuusholdnings Selskabets Foranstaltning ; men, udenat tale om, at et forbedret Agerbrug er en meget ubestemt Størrelse, saa indseer man let, at det samme Agerbrug ikke er lige godt eller fordeelagtigt under forskjellige Forhold eller Omstændigheder. Det nytter kun lidt, om en Læge har lært mange meget gode Recepter, naar han ikke forstaaer at anvende dem paa rette Tid og Maade. Ligesaalidt vil den Karl, som har lært visse Methoder i Landvæsenet, derfor nødvendigviis blive en duelig Bonde. Ligesom Sygdommens Diagnose er det Vigtigste og Vanskeligste for Lægen, saaledes er ogsaa det Vigtigste og Vanskeligste for Den, der skal være en god Bonde, at bestemme, hvad der under visse givne Forhold er fordeelagtigst, hensigtsmæssigst, rigtigst o. s. v. Dertil behøves ikke blot en bestemt Viden, men en almindelig Aandsdannelse. Skal altsaa Bonden hæves til sand Duelighed i sit Fag, er det ikke nok, at han lærer visse Methoder eller modtager visse Anviisninger og Forskrivter. Han maa fornemmeligen hæves til nogen Aandsmodenhed, til en selvstændig Tænkning, som sætter ham i Stand til at prøve Alt og vælge det Bedste. Agerbruget er vel anseet for eet af de simpleste Foretagender i Livet og er det – desværre! – kun altfor ofte de facto; men i Grunden er det dog eet af de meest combinerede Foretagender, da det omfatter mange Slags Productioner, under mange forskjellige Forhold, og er en bestandig Kamp imod mange Slags Vanskeligheder. Bestod Agerbruget blot i at pløie og saae, blot i at dyrke Rug, Byg og Havre og holde nogle Heste, Køer, Faar og Sviin, - da var det vistnok ingen Kunst, men et saadant Agerbrug kan ogsaa kun under meget gunstige Forhold give Agerdyrkeren et anstændigt Udkomme. Skal denne under alle locale og temporaire Omstændigheder kunne finde et anstændigt Udkomme, da maa han ogsaa kunne rette sig efter disse og altsaa være istand til at bedømme, hvad der under visse givne Omstændigheder er det Bedste, og Hensigtsmæssigste; men det kan han kun blive derved, at hans Aandsevner, navnligen hans Tænkning øves og uddannes. Men hvorledes skal man bibringe ham denne Dannelse? – Forstandsøvelser i Skolen ville neppe være tilstrækkelige, – om disse ogsaa allevegne kunde anstilles paa en hensigtsmæssigere Maade, end hidtil de fleste Steder har været Tilfældet, – og endnu mindre kan man tænke paa, at den duelige practiske Landmand skulde kunne bibringe sin Tjenestekarl denne formelle Dannelse. Jeg seer da kun et Middel dertil – men ogsaa et ufeilbarligt, saare virksomt og billigt Middel – Literaturen. Kan man blot faae Bonden til flittigt at benytte den, da vil man snart spore de heldigste Virkninger deraf. Men dette er ingenlunde let. Dertil er det ikke nok – skjøndt vistnok meget hensigtsmæssigt at oprette Almuelaanebogsamlinger, hvorfra Bonden kan erholde nyttige Bøger tillaans. Det Vigtigste er dog at bringe ham til at læse disse, og dertil udfordres deels, at han kan forstaae dem uden for megen Møje, deels at de have noget Tiltrækkende og Behageligt for ham.