Berlingske Tidende, 1807-10-07
I Tidenden the Times søger man at kaste et Skin af Retfærdighed over Toget til Danmark og vil forsvare sig imod dem, som paastaae, at Angrebet paa Kiøbenhavn er en Uretfærdigheds Gierning, uhiemlet af nogen Skribenom Folkeretten og ikke at forsvare efter noget Retsprincir, ved at opkaste det Spørgsmaal, om Danmark, skiøndt det ærligen vilde, ogsaa virkelig var i Stand til ved egen indvortes Styrke eller ved andre Staters Forbund at overholde saadan sin Neutralitet? blev Svaret herpaa benægtende, anseer man vore Ministres Plan som retfærdiggiort, da Selvbevarelse er en af Naturens Hovedlove. -J Tidenden Morning Cronicle anseer man derimod dette Anfald paa Danmark for uretfærdigt og upolitisk og siger, at der paa ingen Maade enten er beviist eller kunde med Sikkerhed antages, at Frankrig vilde søgt at drage Danmanind i Krigen og ligesaa lidt, at Danmark havde givet efter Det er klart, at Bonaparte kunde, naar ham lystede, tage Holsteen, men han har ikke gjort det og han har ikke engang beklaget sig over, at de Danske ved deres Grændses Forsvar i sidste November nedlagde nogle af hans Tropper, som hørte til Bernadottes Korps og som kom ind paa dansk en Grund. Men fordi han kunde giøre hiint, følger dog ei, at han kunde tage Øen Sielland og den danske Flaade, som han aldeles ingen Midler havde til at angribe, da nogle faa engelske Fregatter kunde spærrre det store Belt, det eneste Sted, hvor Tropperne kunde sendes over, for at betvinge denne Øe. Tabet af Holsteen, som maaskee blot var for en Tid, vilde ogsaa være langt mindre føleligt end en Søekrig, med Engelland, og Hovedspørgsmaalet, om hvad der i denne Sag er Ret, opløser sig altsaa i denne simple Sætning: Var det vist, at Bonaparte vilde faaet den danske Flaade, om vi ikke tog den? Hvis denne Sætning ikke kan besvares med Ja paa de meest indlysende Grunde, kan vort Angreb imod en nentral Stat ikke forsvares, fordi det ikke var nødvendigt til vort eget Forsvar. J en Sag at denne Act bør vi ikke nøies med Frygt i Almindelighed. Det er aabenbart, at vi, for at undslippe vor Fryet, kaste megen haard Elendighed over en Nation, som maae frikiendes for fiendtlige Hensigter. Paa vor Side ligger en ikke synderlig hædrende Feighed til Grund. Den befrygtede Fare var maaskee betydelig; men neppe kan man troe, at vor Nation havde været forloren, om Danmark med al sin Søemagt havde forenet sig med Frankrig. Den danske Flaade kunde desuden ikke i saadan paatvunget uretfærdig Kri være bleven bemandet. Den kunde vanskelig komme ud i det store Hav, og hvis den kom, da maatte man tage den ærefuld Kamp. Det var ikke nødvendigt at stiele Seiren. Folkeretten, dette System, som hidtil med al sin Ufuldkommenhed har beskyttet den Svage mod den Stærke, er nu fuldkommen ophævet og tilintetgjort. Den Stærkeres Ret er nu den ene gieldende Lov og dette vil lede til selve Nedbrydelsen af Menneskesamfund, fremægge en almindelig Krig og giøre det for den ene eller den anden at de Krigførende til et ikke blot Ærgierrigheds men Nødvendigheds Formaal, at erobre Alt. Overfaldet paa Danmark vil endog med det heldigste Udfald vinde og lidet, dervet kunde være vundet med ligesaa liden Opoffrelse at Folk og af Penge; men den Foragt for Ære og Ærlighed, som det synes at lægge for Dagen, er den værste Omstændighed derved og den uheldige Indflydelse, denne kan have paa de nordiske Staters Politik, lader sig vel forudsee af de fleste tænkende Mænd.