Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1842-01-11
Da det nemlig er notorisk, at den danske Stat enten for stedse eller provisorisk sørger for alle fattige Fremmede, og for sin egen Regning bringer de af dem til Landets Grændser, der ikke her have vundet Hjemstandsret, ja endog der sørger for deres Modtagelse i det fjernere liggende Fødeland, conterCancellieskrivelse af 17 Juni 1829 m. fl., og da denne mod alle Landets Undersaatter her til Lands gjeldende og hævdede Regel til enhver Tid maa hæve enhver Besværing fra den fremmede Stat, der vilde fordre Erstatning for den Almisse og de Varetægtspenge til danske Undersaatter, den udreder indenfor sit eget Lands Grændse, saa kan Danmark, sig bevidst sin gode Sag og sine phillantropiske Principer, med Rolighed see enhver saadan Anke imode og for Europas Domstol djærvt tilbagevise den; og skulde, medens den danske Regjering hylder og hævder sine humane Principer imod ethvert Lands her i Trang geraadede Undersaatter, hvilkensomhelst Stat nægte Reciprocitet, og des følge lade den danske betrængte Mand omkomme i Elendighed, da traadte den Stat eller det Land, der viste en saadan Færd, forsaavidt ud af de civiliserede Staters Række. En saadan mulig, men ikke sandsynlig, Fornægtelse af Reciprocitet, Humantet og Folkeret bliver saaledes den eneste Grund, de – Norder skulde bevæge Danmarks Fattigvæsen, enten til at træde i samme inhumane Spor, eller til ved Siden af sit modsatte Forsørgelsesystem, endnu at gaae et Skridt videre, ved at hente de danskfødte Trængende der, hvor Trangen paakom dem i Udlandet, og betale alt hvad det Steds Commune havde udet dem. Men det forekommer os, som underdanig bemærket, ligesaalidet at være Grund til det Ene som til det Andet. Naar derimod Danmark holder fast ved sit hidtil imod Fremmede ordnede Fattigvæsenssystem, saa kan det med al Rolighed for Følgerne tilbagevise den utrechtske og enhver lignende Fordring: forlader man derimod Regelen og anseer sig forpligtet midt i fremmede Lande at hente Almisselemmer, som ere dansk fødte, og der at betale alt hvad Communen har udet dem, hvilke farlige Følger vilde da ikke et saadant Princip kunne medføre. Det er til Exempel ganske vist, at mange Danske ere udvandrede og fremdeles ville udvandre til Amerika, og at mange at dem ville geraade i Armod og falde paa Fattigvæsenet tør vel ikke modsiges. Hvad der gjelder for Holland maa vel ogsaa gielde for Amerika, og kort sagt for enhver Stat, men at hente sig Almisselemmer i Amerika eller i andre fremmede Lande kan vist hverken fordres eller statueres lovligt. Det er følgelig selv fra høiere Statshensyn nødvendigt at hævde og værge om enhver dansk Communes Ret og Tarv imod slige Ankrav, og Odense Fattigvæsens Forpligtelse til Communen i Utrecht kan følgelig ikke strække sig videre, end til at modtage H. J. Boyesen paa den danske Grændse, naar han der afleveres; dertil erkjender man sig ogsaa villig. J den Forudsætning, at Deres Kongel. Høihed deler Repræsentationens Anskuelse i dette Anliggende, supplicere vi paa det underdanigste om Deres Medvirkning didhen, at Odense Commune fritages for det utrechtske Krav og refunderes, hvad Fattigvæsenet allerede deraf har præsteret. Forsaavidt denne Fritagelse ikke directe skulde kunne tilstaaes vor Commune, paa Grund af de allerede faldne Resolutioner i Sagen, da supplicere vi in subsidium om en saadan indirecte Hielp af hvilkensomhelst offentlig Kasse eller Fonds, at Odense Bye ikke kommer til at bære en større Andeel af den utrechtske Fordring end den, der i Relation til hele Danmarks Fattigvæsen, eller i alt Fald til hele Stiftets Fattigvæsen, kan lodde samme; thi H. J. Boyesen, saalænge han er i Holland, vedkommer ikke Odense i nogen høiere Grad end hele Landet. Det er desuden i alle Fattigcommuners Jnteresse og til Alles Tarv, at den odenseiske Commune værger og strider for et lovligt og gavnligt Princip, og det er følgelig i sin Orden, at alle Communer, eller i alt Fald Statskassen yder sin Skjærv for den gode Sag. Naar vi iøvrigt, afvigende fra den sædvanlige Forretningsgang, have vovet at infinuere dette vort Andragende directe til Deres Kongel. Høihed, da er dette skeet af den Overbeviisning, at Sagen ved Deres Kongl. Høiheds varme Jnteresse for Retfærdighed og Communens Velvære snarest kan haabes redresseret. Vi vove derfor underdanigst at haabe og bede, at Deres Kongl. Høihed ikke vil desavonere Communens Andragende, men i Naade modtage og værdige samme Deres kraftige og ophøiede Medvirkning."- Efter anstillet Undersøgelse af Markcommitteen om Vandløbet under Vindegadesveien, hvorover der tidligere var ført Klage (see Decbr. 1839), befandtes Steenkisten forsvarligen sat og hensigtsmæssig anlagt, men at Grøften i en tilstødende Lokke, gjennem hvilken Vandet afledes til Byens Væk, ikke havde den fornødne Dybde til at tage imod Vandet. Man anmodede derfor Magistraten om at tilholde vedkommende Eier at give Grøften den fornødne Dybde.