Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1769-09-08
Pergament blev opfundet i Pergamos, hvoraf det har Navnet. En Konge sammestæds, navnlig Eumennes, tilskrives Opfindelsen, men det er efter Josephi Beretning opfundet længe før, saa at Opfindelsen maaskee allene tilskrives ham, for den Mængdes skyld han deraflod tilberede. Det nu brugelige Papiir er ligesaa sælsom en Opfindelse, som de foregaaende, og skal være over 600 Aar gammel; thi ældre Documenter finder man ikke skrevne derpaa. var Mennesket et Trin, for andre Skabninger, Har det en sund Fornuft og Ævne til at lære, Saa er det billigt og at udaf dem enhver Bør stræbe til det Maal den Flittigste at være. At stræbe efter Dyd og Videnskabers Glands, Dog ey allene Glands, men og den sande Nytte, Der støber gandske om vort heele Liv og Sands, Hvorved vi Mennesker giør et saa herligt, Bytte. Er Mennesket en Træl af Verdens Sysseler, Ja stræber efter det, som Sind og Legen svækker, Der kuns Fornøyelser af Daarer kaldet er (Hvorefter Mængden dog sin Ævne reent udstrækker) Hvi skulle da enhver sin givne Villie ey Tilstæde, at den sig i Dyd og gode Sæder Maae øve, da enhver behøver i sin Vey, Saavel det Nyttige, som det der Sindet glæder. En Myer - - : en Silke-Orm - - dit Mynster være maae, Hvorledes stræbende din Ævne bør udstrækkes, Kun Myrer stræber det Nødvendige at faae, Men Ormen det din Pragt formere skal - - - forskrækkes! (Forskrækkes for dig selv) og knæl i Afmagt, ned; Skal Ufornuftige din Æres Formaal være? Har du ey Følelse udaf Samvittighed? Faaer Skaberen derved vel sin tilbørlig Ære, Stræb da du Slavers Rov - - : Du Almagts Monument! Stræb ikke efter det, du ey til Graven, fører; Thi viid, unyttige Forlystelser er endt, Saasnart dit sidste Pust ved Dødens Bud, man hører. Stræb først at naae det Maal, hvor intet blot Maaskee, Forhindre kan din Lyst, og Uroe ey betage Dit Længselsfulde Haab, din Lyst opfyldt at see, Gaae frem paa Dydens Vey og see dig er tilbage. Saa kan du - - - dog - - - hvad kan et Støve = = = et uselt Kræe, Herved min bange Geist begynder alt at gyse, Hvad Frygt min Geist, - - En Gud dig støder er ey paa Knæe, En Almagt søger din Forstand jo at oplyse. Saa kan du naar du vil - - - naae Dyders fulde Maal, Ved stræbende at see din Ævne Foster bringe. Der dømmes Lasterne til ævig Brand og Baal - - -- - Og kan ved sund Fornuft en ævig Almagt tvinge. Anmærkninger. Der fortælles om en meget gierrig Mand, ved Navn Macareus, at da en Fremmet kom til ham, og vilde sette en Sum Penge i Forvaring hos ham, har han vel imodtaget Pengene. men skaaren Struben over paa den Fremmede, og hemmelig begravet Legemet i Jorden, for at beholde Pengene selv. Han tænkte vist, at dette Mord skulde aldrig blive aabenbaret, siden ingen havde seet det, undtagen 2de smaae Sønner, som han havde. Men en Tidlang derefter, da disse 2de Drenge, efter Børns Maade, legte med hinanden, sagde den største af dem, til den yngste: Kom og leg dig ned saa vil vi giøre saadant, som vor Fader gjorde med den fremmede Mand. Den yngste lagde sig derpaa ned, og lod ligesom han sov, hvorpaa den anden tog en Kniv og skar Struben dermed over paa ham. Den største blev derover forfærdet, at Broderen ikke vilde reise sig igien, og begyndte at skrige, hvilket, da Moderen hørte, kom hun strax tilløbende, men blev saa arrig, da hun saae hendes yngste Søn svømme i sit Blod, at hun snappede Kniven fra den største, og med samme i Arrigheden gab ham sin Rest. Macareus, som i det samme kom hiem, blev saa forbittret ved dette Syn, at see sine tvende Børn døde, at han tog en Kaarde og stak Moderen ihiel med. Han blev derefter paagreben og fik af Øvrigheden sin fortiente Løn.