Corsaren, 1844-01-05
Revolutionen paa Ladegaarden. Romantisk Fortælling, grundet paa en virkelig Begivenhed fra det 19de Aarhundrede, i "Kjøbenhavnsposten". (Fortællingens Skueplads er Børsen i Paris.) En Coureer styrter ind, bedækket med Støv og Sved, og søger med ængstelig Jver Baron Rothschild. Endelig opdager han Varonen, nærmer sig ham ubemærket og hvidsker ham i Øret: "Jeg haaber, at Hr. Baronen har spekuleret i Papirernes Falden". Baronen, der af det fredelige Udsigter i Europa netop har taget Anledning til at spekulere i deres Stigen, griber ivrig Courerens Arm. "Hvad er der skeet?" spørger han. - "Hr. Baron! der har været en Revolution paa Ladegaarden." Ved Ordet, "Revolution" bliver Rothschild ligbleg, vakler og maa holde sig ved en af Søilerne. "Paa Ladegaarden?" stønner han efter nogle Minutters Forløb, "hvor ligger Ladegaarden? Jeg kjender ikke dette Navn; det Hele har maaskee Jntet at betyde." - "Ladegaarden, Hr. Baron, er en stor Forbryder- og Fattigcoloni tætved Kjøbenhavn, Hovedstaden i Danmark." - "Danmark!" raaber Rothschild og slaaer Hænderne sammen, "Danmark! det eneste Land, som jeg satte min Lid til, og hvor jeg ikke troede at behøve nogen Agent til at passe paa Revolutioner. Danmark! Ogsaa Du, min Søn! Nu har det maaskee alt grebet om sig til Hannover, det skulde slet ikke undre mig, ja maaskee til Preussen, saa tager Fanden naturligviis Østerrig med og mit hele store Laan. Og det er udgaaet fra en Fattig- og Forbryder-Coloni, Oprøret er af communistisk Natur, jeg kommer altsaa aldrig til mine Penge. Jeg er ruineret." De øvrige Vankierer have seet Nothschild blive bleg, de vide, hvad det betyder, de nærme sig ham med megen Deeltagelse i Haab om at kunne fiske nogle af de Millioner op, han taber. Men han tiltordner dem: "Mine Herrer! der er udbrudt en communistisk Nevolution paa Ladegaarden!"- og Forfærdelsen meddeler sig dem Alle. Der sendes Bud til Ministrene for at forespørge, om de have modtaget Depescher om denne Begivenhed. De svare med den ærligste Mine, at de ikke have hørt det Ringeste. Nu er man overbeviist om, at Revolutionen allerede er i Preussen. Alle stimle om Coureren, og Rothschild siger med en mørk Mine til ham: "Fortæl!" "Skal jeg fortælle Udfaldet?...." "Nei, lad os tømme hele Kalken, begyndt med Begyndelsen". "Velan, da! - Paa Ladegaarden levede Jens Christophersen og Marie Johansen, men skildte ad ved et høit Plankeværk, og sørgmodigt erindrende sig de skjønne Dage, de havde tilbragt i Forbedringshuset.... En Bankier. Hvad er Forbedringshuset for en Ting? Coureren. Det er et Ladegaardsk-poetisk Udtryk; det er, som naar en af vore Digtere synger: "Ved Adours yndige Bredder, i Ly af Olivenskove." Altsaa, sørgmodig erindrende sig de skjønne Dage.... En anden Bankier. Men hvorfor vare de Elskende skildte ad? Hvad er det for en rhetorisk Figur: Plankeværket? Coureren. Det er atter et ladegaardskpoetisk Udtryk, der betegner Hindringen for de Elskendes Forening. En af vore Digtere vilde have sagt. Skildte ad ved Forældrenes Fjendskab eller Forbud; men en saadan Hindring vilde ikke være betydelig nok for den ladegaardske Phantasi. Saare smukt er istedetfor at antyde Utilstrækkeligheden af Forældrenes Paapassen bemærket, at der var et Hul paa Plankeværket, hvorigjennem de Elskende saaes, ligesom fordum Pyramus og Thiøbe. Rothschild (mørk). Til Revolutionen! Jeg gider ikke hørt Romansnak. Coureren. Nu kommer den. Ophidset af Elskeren forlangte hele Colonien Plankeværket nedtaget, og da det blev nægtet, sammensvor man sig i Nattens Mørke, man svor at leve og døe for almindeligt Fælledskab. En Bankier. Communisme! Der have vi Følgerne af St. Simons System. Coureren. Fem af de Sammensvorne overtoge den farlige Forretning at føre det til Oprøret nødvendige Brændeviin ind i Colonien... En Vankier. Hvad er Brændeviin? Coureren. Det er atter et ladegaardsk Udtryk for: Vaaben og Munition. De gik ud den næste Dag og vendte tilbage et Par Timer efter, med Munitionen gjemt saa godt, at det var umuligt at finde den. Munitionen overvældede aldeles Besætningen, der kun bestod af de Sammensvorne. Berusede af Seiren ile de til Directionens Bopæl; men Directionen havde erkjendt sin Pligt mod Konge og Fædreland og var flygtet for at bringe Efterretning om Opstanden til Hovedstaden. - J Hovedstaden lever en seirkronet General, der i utallige Slag har viist sin Dygtighed, nemlig General Leerbeck. Han commanderer Kongerigets Gensdarmer, og han beordredes mod Oprørerne. Tilfods, med blottet Stok, ankommer han for Murene og stormer strax i Spidsen for sine Tappre, men bliver til sin store Forbauselse slaaet tilbage. Først paa den anden Side af Floden, der løber forbi Colonien, lykkes det ham at samle sine Tropper, der løb omkring som løbske Heste. "Hvorledes?" raaber han, "ere J Seierherrerne fra lille Kjøbmagergade, Borgergade, Knippelsbro, Christenbernikovstræde.... En Bankier. Hvad er det for Valpladse? Jeg har aldrig hørt om dem før. Coureren. Paa disse og mange flere Steder kuede han ifjor det oprørske Folk, paa een Nat leverede han hundrede Slag, og stedse vendte Fjenden Ryggen. Bankieren. Hvis han lever endnu, bør han forskrives. Coureren. Han tiltalte dem altsaa, som jeg har sagt, og tilføiede: "Jeg kjender Eder ikke igjen. Viser Eder den gamle Berømmelse værdige. Følger mig. Hvor J see min Fjerbusk eller Dupskodet af min Stok, der...er jeg ogsaa. Fremad!" - Frygtelig stormede General Leerbeck frem, men ogsaa denne Gang blev han kastet tilbage og ud i Floden; men han druknede ikke. En Bankier. Hvorfor druknede han ikke? Coureren. Det var som følge af et dansk Ordsprog. - Forestil dem nu Virkningen af den Efterretning, at General Leerbeck var slaaet! – Statsraadet samledes; de mindst Modige stemte for at give efter; men de Modigstes Mening gik dog igjennem, at man nemlig skulde lade Fæstningens Garnison slaae Fjenden. For at sikkre sig fra Borgernes Side gav man dem Tilladelse til at oprette en Bazar og til at holde Juleaften aldeles rolig. - Fra alle Porte udspyede Hovedstaden nu bevæbnede Masser. De kjække Husarer, der i Januar 1842 ved deres imponerende Holdning i Materialgaarden bidroge. saa meget til General Leerbecks Seire, to Briigader Jnfanteri, friske Kjærnetropper, der ikke havde været i Jlden siden 1660; og en ærefrygtbydende, Artilleripark. Med Fortvivlelsens Mod saae Oprørerne dem marschere frem, og i Sandhed, da Kampen begyndte, havde Armeen al sin Tapperhed nødig for at kue Fjenden. Kun fire af Oprørerne bleve tilovers. En Bankier. Og hvor mange vare de, da det begyndte? Coureren. Fem! Men Jens Christophersen betalte sin Kjærlighed med sit Liv, og dermed var Revolutionen forbi, ligesom Genuas Revolution var forbi ved Fiesco's Død. Rothschild. Den er forbi?! Coureren. Ja, naturligviis. Nothschild. Hvorfor sagde De ikke det strax? Coureren. De sagde selv, Hr. Baron, at jeg skulde begynde med Begyndelsen.