Berlingske Tidende, 1780-05-01
Den 17 Maji blev de alle klippede om Eftermiddagen, efter at de om Formiddagen vare vaskede i rent Vand, og derpaa vel tørrede. Erfaringen var forud denne: Ethvert Faar, som befandt sig ungefær som den 17 April, undtagen for saavidt Ulden kunde være længere, havde nu saa got som sine forskiellige Kolører. No. 1 var guulagtigt og kunde ikke, uagtet ald Flid ved Vaskningen blive saa hvidt som Nr. 2 i Følge dets UldsFedme. No. 2 vare af dem alle ene overalt hvidt. No. 3 og 4 var efter Uldens Kolørlig No. 1, men lignede. No. 2, i Henseende til Loddens Hvidhed. Ved Klipningen blev i Almindelighed dette meret: 1. Ulden befandtes paa dem alle fast, Lodden derimod løs, og lod sig let aftrække. De tynde Marlokker paa No. 3 vare og efter Vaskningen borte. 2. Under Klipningen faldt Saxens skierende Lyd merkelig høiere ved Afklipningen af Lodden end af Ulden, enten man tog lidet eller meget i Saxen, som en naturlig Følge af Lod dens Magerhed og Stridhed imod den finere, federe og blødere Uld. 3. Merkelig blødere fandtes og Faarenes Hud, hvor Ulden, frem for hvor Lodden, havde siddet, og var dette ligesaavel kiendeligt paa samme Faar med Uld og Lod tillige, som paa No. 1 i Ligning mod Nr. 2. Efterat de alle vare klippede syntes: No. 1 merkelig mindre af Vext mod No. 2, skiønt det efter sin Uld tilforne syntes større. Det var et Lammelam i Efteraaret, og havde for 3 Uger siden faaet 1 Lam. No. 2 var noget stærkere af Vext og et saa kaldet Faarelamligesom de følgende tvende, og havde faaet 2 Lam. No. 3 var det svageste, dog ikke sygt, og syntes med Lam No. 4 var det stærkeste og vægtigste af dem alle, og havde faaet 2 Lam. Hvad Vægten af den afklippede Uld og Lod angaaer, da var den saaledes: No. 1 gav 2 Pd. 14 Lod af sin Uld. No. 2 af sin Lod 18 Lod. Nr. 3 af sin Uld et halv Pd. vel vejed, af sin Lod kun 4 Lod. No. 4 af sin Uld 1 Pd. 8 Lod. Af sin Lod 14 Lod. Alle Faarene vare som sædvanlig malkede, for Ostens Skyld, afvigte Vinter. Vil man nu ligne det første mod de sidste 3de Faar, som disse i Henseende til Uldens og Loddens Forskiellighed indbyrdes; saa befandtes: No. 1 at have mod Nr. 2, som gav i Uld og Lod begge Gange 1 Pd. 21 Lod i alt 25 Lod mere. Mod No. 3, alt regnet for Uld, 1 Pd. 13 Lod meere, skiønt dettes Uld var mindre fiin. Mod No. 4 efter samme Regning 11 Lod meere; skiønt dette er merkelig stærkere af Vext og ikke af slet saa fiin Uld (altid at forstaae Siellands Faars Fiinhed), neppe og halvdelen første Gang nøie nok afklippet. Men Aarsagen til denne større Mængde Uld for No. 1, synes da at have sin Grund i Uldens naturlige Vext et heelt Aar omkring, som i Faarets fornødne Bevaring mod en stræng Vinter ved at beholde sin Kiortel, ligesom andre Dyr, hvis Haar man altid finder stærkest og Vinteren, og tykkest jo nærmere Polerne, hvilken Omstændighed her har givet Faaret Varme og Sundhed og Ulden Vext derefter. Hvad de andre Nummere indbyrdes angaaer, da bliver Ulden af No. 3, skiønt mindre af Vegt dog meere værd end No. 2 dets Uld, for den større Længde hint tildeels haver, hvortil endda samme Faars svagelige Tilstand maae regnes, som en Undtagelse i videre Lykke derved; men Mængden af Uld paa No. 4 mod No. 2 og 3 kan tilskrives deels dette Faars naturlige Størrelse og Styrke; deels Klipningsmaaden, som var det mindst til Uleilighed, efterdi det havde det tynde Liv bevaret mod Vinteren, eens Varme og Kulde paa begge Sider, og i Følge deraf en saa meget større Varme og Sundhed. Men beregnes nu Vægten og Vexten af Lodden mod Ulden imod hinanden; saa synes det besynderligt nok, at skiønt den lange Uld er meere værd end den korte, Lodden beholder hverken Uldens Fiinhed, eller voxer stærkere end den, og kan følgelig ikke være af Værd mod den, end sige mod dobbelt længere Uld, er man ikke desmindre kommen i Vane med at klippe Faar i Danmark 2de Gange, ja endag i Norge paa sine Stader 3 Gange om Aaret, dog Ulden derved ei allene mangfoldig taber i Vext og Priis, som sagt, men Faaret og i Sundhed og Styrke. Aarsagen maae da uden Tvivl i Begyndelsen, have ligget i den Mangel, at man ikke har kundet oppebie Uldens Vext, fordi man behøvede den til Vinter-Spind, og siden er Fattigdom formodentlig saaledes vant til den slette Ulds lette Priser, at den bedre Uld vanskelig er derfor bleven solgt i visse Egne, saa man følgelig har seet sig nød til at klippe Faarene i Utide, men Staten derved aarlig den halve Fordeel fra m.v. Jmidlertid er Tabet saa stort, at det fortiener her at betragtes. Thi har man Grund til at formode, at Vexten overhovedet at regne, ved at klippe Faarene kun engang om Aaret, maae forbedres i det mindste til 1 Pd. paa hver Faar, aarlig, saa blev Fordelen ved bemeldte Forandring. ungefær denne: Man vil forud regne det formodentlige Antal af Faar, som Dannemark kan have, nemlig: 60500 Bøndergaarde a 10 Faar for hver giør i alt . 605000 Stkr. 40000 Huusmænd a 5 Faar = 200000 700 Herre= og Ladegaarde a 20 Stkr. 14000 1000 Præstegaarde og derover a 15 Faar 15000 1000 Degne, Skoleholdere ej at regne 15 Stkr. . . 300 Møller og derover a 10 Faar = 8000 Gjør 847000 Stkr. Regnes nu et Lpd. jydsk Uld til 5 a 6 Rdlr., og den fynske og siellandske ungefær til 20 Mk. saa blev Pundet i Almindelighed at anslaae til 25 Skilling. Men det gjorde da (Overslaget haaber man er ikke for højt) en Fordeel for Landet aarlig af 220572 Rdlr., i det mindste over 2 Tønder Guld hvert Aar, og endda er her ikke anslaaet den øvrige Ulds Forbedring i Godhed og Længde ved samme Middel, Skindenes Værd efter større Fedme, Blødhed og Fiinhed ei at tale om at Regningen giøres og kun for Dannemark allene, Norge uberegnet. Forsøget synes altsaa vel værd at giøre, og vil formodentlig derfor finde adskillige Patrioter, som ved bedre Lejlighed i Henseende til Val af Lam af samme Alder, Størrelse, Vægt, Ulds Egenskab, større Antal m.v. vil giøre Prøven langt fuldkomnere. Det begyndte bliver imidlertid fortsat paa samme Maade, undtagen at Faarene bliver ikke herefter malkede, som ventelig merkelig kan forbedre Ulden, især i Tiden, ligesom om det blev Regel ikke at klippe sine Faar før 15 Majog ejefter 1 Junii eller nogle faae Dage flere, da Varme og Sveed vil svække Faarene. Det er til den 1 October 1782. Forsøget kan æskes Premie for af Selskabet, og maae det grunde sig paa Erfaringer gientagne i nogle Aar; saa man just fra den nærværende Tid maatte behage at tage Beslutningen om at vælge sine Lam. Forbedring af Klipning og Malkning allene vilde saaledes uden videre med mindre Umage end tilforn, kunde vinde meget for Staten, og giøre andre vanskelige Anstalter let muelige, ligesom ingen Tids Forandring skulde da kunde berøve slige Fordeele. Men blev ydermeere lit meere Opmerksomhed anvendt paa Avlen selv, Staldene indrettede til foranderlig Aabning efter Vinden, og altid for Giødningens Hidsigheds Skyld, holdt halvaabne og reene; saa skulde Fordeelene maaskee ved sundere og større Faar endnu kunde fordobles, og den indenlandske Faare=Art allene, uden merkelig Formeerelse, som Dannemarks egen Frugtbarhed tildeels fraraader, i det dog altid fornødne Tillæg blive en større Rigdom for Landet, end den hidtil er anseet for, den rette Klipnings-Tid for alting iagttagen. De som ellers i Naboe=Lauget, hvor Forsøget her ved Kiøbenhavn er anstillet, maatte have Lyst videre at oplyses derom, vil best kunde lade sig det fortælle af den brave Bonde Jacob Jensen paa Oregaard, som og vil findes hos sin Svigersøn, Lars Jacobsen paa Bernstorf, hvor Prøven ved denne Jacob Jensen, Jacobsens Kone og Folk er gjort og Udfaldet deraf erfaret. Kiøbenhavn den 20 Mai 1780. C. Martfelt.