Viborger Samler, 1846-03-12
Preuss. Allg. Zeit. af 5te Marts meddeler en meget lang Beretning fra en fra Galizien tilbagevendende, anseet og sanddru Godsbesidder i Storhertugdommet Posen, hvoraf Nedenstaaende udhæves: J omtrent to Aar have Emissairer fra Propaganden i Paris, London og Brüssel, bereist Galizien og forsøgt paa at ophidse Bønderne ved at bibringe dem communistiske Jdeer, og ved at aabne den Udsigten til Selvstændighed og Velstand at forbittre dem imod den rige Adel og Regjeringen. Senere har man vidst at formaae den derværende talrige, lavere Adel, hvis occonomiske Kaar i Almindelighed ere meget derangerede, og som derfor under stormende politiske Bevægelser kun have Lidet at tabe, men derimod Mere at vinde, til at deeltage i den af Hovedmændene udkastede Plan. Saaledes har man vidst at anvende Communismen som Middel til det store Formaals Opnaaelse, og lagt de patriotiske Enthusiaster Polens Gjenopkomst, som den eneste betingelse for en lykkelig Fremtid, paa Hjertet. J alle Dele af det forhenværende Polen skulde Revolutionen udbryde paa een og samme Dag – den 17de Febr.; en polsk Republik skulde opstaae, i hvilken 5 Mænd, som Afsendte fra Krakau, Galizien, Kongeriget Polen, Storhertugdømmet Posen og Emigrationen i Udlandet, skulde lede Administrationen. Dramaet begyndte den bestemte Dag i Galizien i den lille By Piisno, ikke langt fra Tarnow. Syv Adelsmænd og nogle Bønder gik til Syndicus og opfordrede ham til at gjøre Udkastet til en Proclamation og deeltage i Frihedskampen. Denne Embedsmand bemærkede vel, at det var at betvivle om de tilstedeværende Stridskræfter vare tilstrækkelige til at sikkre det lykkelige Udfald af et saadant Foretagende, foreslog Jnsurgenterne at forøge deres Stridskræfter, og lovede derhos at han ogsaa vilde tage de fornødne Forholdsregler. Kort efter opsnappede Jnsurgenterne et Bud fra Syndicus med et Brev til den nærmeste Militairgouverneur, der af Syndicus underrettedes om den truende Fare m.m. - Syndicus blev myrdet af de Sammensvorne. Samme Dag droge en Hob Bønder, anforte af 9 Adelsmænd, ind i den lille Stad Dembice. Der gjordes Holt ved Amtshuset, og Amtmanden opfordredes tilat slutte sig til Oprørerne med sine Folk og udlevere de ham anbetroede offentlige Pengesummer. Amtmanden skildrede med levende Farver det Taabelige og Forbryderiske i et saadant Foretagende, men straktes af en Adelsmand ved et Pistolskud til Jorden. En anden Adelsmand opfordrede nu Bønderne til at plyndre Staden; men disse, bevægede ved Amtmandens Tale, og rystede ved Synet af den Myrdede, vægrede sig ved at efterkomme denne Befaling. Der opstod nu en formelig Strid imellem Adelsmændene og Bønderne, af hvilke to nedstødes af Adelsmændene, som derefter ihielsloges af de Myrdedes Kammerater. – J Kredsen Tarnow, hvor Antallet af de mindre Adelsmænd er meget stort, bestod Oprørernes Hob af 3 a 400 Hoveder. Man havde iforveien afsendt til Staden en Deel Bønder fra forskjellige Sider, for at understøtte Stormen fra Stadens Jndre, og for i det Øieblik, da Stormen skulde bryde løs, at overfalde Embedsmændene og Militairet. Ved de i Staden bosatte Jøder erholdt Kredsforstanderen Underretning om Planen. Denne indsaae det Farlige i sin Stilling, samlede Bønderne, foreholdt dem det Farlige og Skjændige i deres Forehavende, søgte at overbevise dem om at Adelen kun attraaede deres Understøttelse til sin egen Fordeel, og opfordrede dem til at fatte Tillid til Regjeringen og forblive denne troe; i dette Tilfælde lovede han dem Beskyttelse ligesom ogsaa en Belønning af 10 Gylden for enhver Oprører, der blev greben med Vaaben i Haanden, og indbragt til Staden levende eller død. Med Jubel optoges denne Tale. Sabler og Leer bleve uddeelte. Om Aftenen marscherede den meget svage Besætning til Portene, affyrede nogle Skud, og foranledigede derved Oprørerne til at fordeele sig og i al Stilhed at nærme sig Staden, hvorfra Bønderne nu marscherede imod dem. Oprørerne, ikke anende et Angreb fra Bøndernes Side, overraskedes, omringedes, og der opstod et frygteligt Massa ere. Næste Dags Morgen overleveredes 130 Liig og 90 dødelig Saarede til Kredsamtmanden, der udbetalte Bønderne de lovede Belønninger. Om Tarnower-Auctoriteternes Fremgangsmaade end kan ansees for tilladelig, og som et Slags Nødværge, saa havde man dog ikke overveiet hvor vanskeligt det vilde være at føre de vilde Lidenskaber tilbage indenfor de lovmæssige Skranker og forebygge en Borgerkrig, hvis blodige Rædsler næres ved Had, Forbittrelse, Hevn, Egennytte og Rov. Da de i Tarnow gjorde Løfter efterlignedes af Auctoriteterne i andre Byer, saa udebleve ikke de sørgelige Følger. Bønderne angrebe ikke længere de væbnede Jnsurgenter, men Adelen overhovedet; de angrebe ikke alene Mænd, men endog Fruentimmer, Børn; de angrebe ikke længere udelukkende Adelsmændene, men ogsaa Auctoriteterne, de civile, saavelsom de militaire; de overfaldt endelig Borgerne, de fredelige Jndvaanere i Byerne, Landsbyerne og Beboerne i de isolerede Huse; de overfaldt Enhver, der ikke har Bondekoften. – Saaledes vendte man tilbage til Staden Dembice, hvor Alt nedsabledes, saa at kun 3 Personer undgik Blodbadet. Den gamle Grev R. blev reven ud af sin Reisevogn og slaaet ihiel med Pleiler; samme ulykkelige Skjebne havde Major L. med sine tvende Svogre, flere Damer, hvoriblandt Grevinde J., bleve mishandlede paa den meest oprørende Maade. Jsær var Tarnower=Kredsen Skuepladsen for de frygteligste Excesser, for at kunne gjenkjende Ligene, sønderbrødes Ledemodene med Knippler og Pleiler, – kun Hovederne tilføiedes ingen Skade. Husene ved Landeveiene stode tomme; Beboerne vare myrdede. Da Referenten ankom der (hvor, stillede han sig under Gouverneurens Beskyttelse, der forskaffede ham en østerrigsk Officierkappe og Hue, og tog ham med sig i sin Vogn til Bochnia og Gidow, og sendte ham derefter under Sauvegarde til Pless. Referenten giør fremdeles en frygtelig Skildring af Oprørstilstanden, Bøndernes Optræden og deres tøileløse Lyst til at røve og myrde. Hver 10 Minuter blev Postvognen anholdt og gjennemsøgt af Bønder, som havde leiret sig ved Veien; de Adelsmænd, der befandt sig i Vognene, bleve revne ud af samme, og deels mishandlede, deels dræbte med Kone og Børn. J Gdow vil Referenten have seet saamange Liig opdyngede paa Chausseen, at Blodet strømmeviis flød til begge Sider ned i Grøfterne.