Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-11-17
11) Se Nyerups Skildring af Tilstanden i Danm. og Norge i ældre og nyere Tider, S. 41. 12) Se. det 21de Kap. i denne Sag. 43) S. 287, hvor tillige siges, at Skjorten skal kun være kort. denhed og Kostbarhed, at endnu i Midten af det femtende Sekel ingen uden Kongen og Dronningen eiede to linnede Skjorter 34). Thi den Tids Skjorter og Særker vare uldne og oftest heel grove, hvorfor de og ansees for meget at have befordret den i ældre Tider saa gængse Spedalskhed 2 Siden bleve Linnedskjorterne almindeligere, og har Berch fundet, at til en saadan Skjorte forbrugtes i Aaret 1520 fem Alen 28). Nu omtales og Skjorter med Ærmekrys og Halvskraver, og have især de Fornemmeres Skjorter været fortrinlig smukke 27). Vist gaa de vore Oldgrandskere forvidt, som af de Spænder, Hægter, Maller, Knapper, Syle, o. s. v. der ere fundne i Gravhøiene, udførlig ville beskrive Oldtidens Dragter, der ikke have kunnet holde sig ufordærvede i Gravene. Vi have derfor aldeles intet Mønster at gaa efter, for tydelig at kunne skælne mellem de Gamles Kjoler, Trøier, Veste, o. s. v. som dertil i de ældste Mindemærker oftest forekomme under nu forældede, og derfor ubekændte Benævnelser. Rok Hjup oller Juppa - Olpaa - og Stakke mener saaledes Berch alle ikke at kunne forklares, uden om Kjolen, dog saa at Stakke især skal være brugt om ringe eller fattig Mands Kjole. Mig forekommer det, at Juppa har været det almindelige Navn paa det nærmest Kroppen værende Klædemon, som var snart større, snart mindre, snart længere, snart kortere, stundum viere, stundum trangere, nu foret (foratum) (duplicatum) nu ikke (Simplix) 8). Dog kommer det mig tillige for, at skønt man vel tidlig har skælnet mellem Over- og Underklæder, saa have dog vore nu brugelige Kjoler været hel sjældne. Det har den med Fortidens nordiske Sæder og Skikke nøje bekændte Holberg godt vist. J Beskrivelsen der 24) Berchl. c. P. 410, og Lagerbrings Samlinger 3 D. P. 291. 4) Mohser Geschichte der Wissenschaften in Marckbrandenburg, S. 2808. 46) Om Mannsklader, S. 414. 27) Se Brings (Lagerbrings) Samlingar, 3 D. S. 291. 48) Se Sperlings Noter til Absalons Testamente, S. 123. for paa Anholts Fogeds Paaklædning, da Denne udrustede Sig til Kamp mod P. Paars og Følge, nævnes ikke nogen Kjole, men allene Trøie og Brystdug, Hvis røde Farve tilkændegive lod Hans Tapperhed, at Han udøse ville Blod, et Jndfald Holberg vel har tagen enten af Korsfarernes røde Dragt, eller af Pave Povl den Andens Befaling til Kardinalerne, at de skulle bære røde Klæder som Tegn paa deres Pligt til for Kirken at udøse deres Blod, 4). Kun Peder Paars giver Digteren en Sarses Søndagskjole, men det var og en fornemme Købstædsborger, der rig og mægtig vel Sig stod, Som udi Kallundborg fast havde bedste Bod, En stor Korrespondens paa Stege, Thy, og Randers, Der og besvogret var med Herredsfogden Anders, Der som til Amsterdam forgangen Foraar skrev, Fra Schiper Sirant fik et meget høfligt Brev, Som kunde regne og fast 16 Kræmmeraner. Nei Trøien var Fogdens vigtigste Klædemon, hvilken og vor i slige Sager kyndigste Oldgrandsker Sperling anser for en af vore allerældste Dragter 32). Trøien var snæver og kort ei engang naaede til Laarene, kunne derfor syes af 2 Lammeskind efter Ordsproget: Vil Du have meere end to Skind til en Trøie. Berch siger: at der til en Trøie behøvedes tre Alen, men saa har det nok været vist tviskipt, som den kaldes i vore gamle Sagar 7) eller Troyes diplois, der kunde knappes til begge Siderne, Engellændernes Vest Kogt af det gotiske Kot, hvoraf endnu Tyskernes Monchs-Kutte "*) eller maaskee vor endnu bekændte danske Kofte, hvortil behovedes fire AleuVadmel, som i Aaret 1614 kostede 2 Mk. 4 s. og 6 s. i Skræderløn *). Et Slags Trøier have og de i Middelalderens latinske Dokumenter ofte 49) Fleischers Pavehistorie, 1 D. S. 315. ) De restitu Dan. 1. c. p. 205. 11) Viga Glums Saga S. 8889. 52) Borch l. c. P. 407–8. *) Friis's Skalskørs Beskrivelse, S. 842. forekommende colobia nok været, den Berch forklarer ved Livstykker med korte trænge Ærmer uden Aabning foran 22), altsaa omtrent som vore Strikketøier. Men Kroppens kostbareste Klædemon, hvori Nordboen som Østerlænderen 2) især satte megen Pragt, var Kappen, som hængtes over de andre Klæder. Ogsaa disse Kapper vare oprindelige af Skind, og i Oldtiden vist saa simple, som den hvori før omtalte Liig fandtes. De synes at have været snart lange snart korte, ligesom Moden det udfordrede. Den norske Jarl Sigurds Kappe var saa lang, at Han for bekvemt at kunne gaae maatte kaste Flipperne over Akslen 76)