Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-08-26
J Statsburgerl. Magazin 6te Binds 1ste Hæfte læses en Skrivelse fra Hr. Justitsraad og Professor Hegewisch i Kiel til Tidsskriftets Adgiver, af hvilken vi troe følgende Uddrag at være ei allene af almindelig Jnteresse; men vel endog at kunne virke til det ædle Maal, Skrivelsen tilsigter. "Nylig, hedder det, stødte jeg i Bogen: Weimars Jubelfest d. 3 Sept. 1825. (med 8 Kobb.) paa et Bilag, der opgiver den Sum af skjønne Forbedringer og Stiftelser, som i det hele Storhertugdomme, i hver Stad, hver Landsbye blev overlagt at iværksættes som den hensigtsmæssigste Jubelfest. Jeg tilstaaer, at i lang Tid har ingen tydsk Bog gjort saa behageligt Jndtryk paa mig, som denne tørre Fortegnelse eller Oversigt. (Her optage vi kun en ringe Deel af samme til Prøve paa det Hele: Residentsstaden Weimar: I. Jndvielsen af den nybyggede Borgerskole. 2. Oprettelse af en Haandværksskole med en aarlig Præmie-Uddeling af 25 Thl. 3. Stiftelse af to Stipendier, hvert paa 100 Thl. for Haandværkssvende. 4. Ligeledes af 50 Thl. aarlig, til Deeling for 5 af de dygtigste Lærlinger, og 10 Th. aarlig for hver af de to Mestere, der udmærke sig i at danne Lærlinger. 5. Erhvervelse af en offentlig Bygning, og sammes Jstandsættelse til en Vaaning for første Lærer ved Borgerskolen. - Paa denne Maade vedbliver Listen med Opregnelse af alle i Storhertugdommet Weimar værende Steder. Alle uden Undtagelse vare oplivede af den bedste Aand, den fornuftige og virksomme Fædrenelandskjerligheds og Menneskekjerligheds Aand. Kan man vel andet end tænke paa Ordene: Gak hen og gjør ligesaa. Men skulle vi ble indtil ogsaa hos os en 50aarig Regent-Jubelfest. forefalder, eller skulde ikke allerede længe forud en høist glædelig Epoke for Kongehuset kunne fremkalde en lige Høitideligholdelse, til værdigste Hylding for en landsfaderlig Aand? Jeg overlader til dem, kjere Ven, hvorledes, hvor og naar de maatte finde en eventuel Opfordring i saadan Aand passende, nærmest for vore Landsmænd i Hertugdømmene, saa meget mere, som saadan Herolds-Forretning ikke kan være dem som Udgiver af Staatsburg. Magazin fremmed. Sandeligen, der er intet Sted i vort Fædreneland, end ikke det ringeste, hvor jo Forbedringer, vel ofte meget nødvendige og let iværksættelige, vare ønskelige. Naar man farer igjennem en Landsbye, i hvis Midte, istedetfor en venlig Runddeel af Træer, findes en Pyt, og det ofte i Nærheden af Skolehuset, kan man da andet end ønske en Forbedring, o. s. m. Den lod sig skrive en Afhandling, ja en en liden Afhandling, over de Aarsager, som hindre Commune Forbedringer hos os. Skye af Offentlighed, Had mod Offentlighed, Forbindelsen af de administrative Embeder med de dømmende, Besættelsen af de meest lukrative administrative Embedsposter i Communerne paa Livstid, maatte vel være Hovedhindringerne. Dog derom ei heret Ord. Jkkun være det Ønske udtalt. Maatte vi snart opleve den Dag, da een Følelse, Følelsen af ægte Fædrenelandskjerlighed, og en for al Egennytte blottet Jnteresse for det almindelige Beste, maatte gjennemstrømme, opildne, virksomgjøre os alle, og at Alle give sig Haanden paa at ville virke fælles til det store Værk Det er ikke et Salomons Tempel, og kan ikke være dette. Men Enhver kan dog gjøre Noget, og naar kun hver Bie bringer sit Straae lykke Kuben. Almeenvellets Tarv være vort Løsen Jkke blot i Krig, ogsaa i Fred gielder det hel Ord: Fremad! Her er nok af god Villie i Landet, men Dovenskabens Kraft seirer. Jnteressen for offentlige Sager har paa en mærkelig Maade aftaget i de sidste tre Aar, saasom Haabet er aftaget. Med faa Undtagelser gaae alles Bestræbelser blot ud paa Husets umiddelbare Nytte. Vi trænge til en epidemisk Constitution, som den der d. 3 Sept. fandt Sted i Weimar, for at Almeenaandens slumrende Spire igjen kan blive levende og udvikle sig i Daad. Maatte vi opleve en Epidemie af gode Værker, som i Weimar. Jkke blot i gode Veje, Skolehuse, Kirkers Forbedring o. s. m. bestaaer Vindingen. Nei, det væsentligste er Almeenaands Oplivelse, Ugennyttigheds Tænkemaade, Fryd ved at det offentlige Beste befordres. Uden Næring døer Legemet, uden Virksomhed udgaaer Aanden. Men naar en og samme Følelse deles af flere Sjæle, bliver den desto inderligere. Den første Funke bliver til Flamme. Mennesket er bestemt for Selskabelighed, Sympathie, Synergie. Som den epidemiske Sygdom pleier med Extensionen at stige i Intensitet, saaledes voxer Statsborgernes fædrenelandske Sindelag eller Hærenes Tapperhed, om end den Enkeltes Bidrag i Begyndelsen kun maatte være en Skjerv, indtil den stegne Følelse, fælles for Tusinder, gjennemtrænger og behersker alle, og driver til et stort Maal, trods alle Farer. Naar vi maatte opleve den Dag, da Alle, da hver Stads, hver Byes Jndvaanere, sees oplivede og satte i Virksomhed af Glæde over og Nidkierhed for Konge og Fædreneland, naar vi maatte opleve en slig Epidemie af gode Gierninger, lig den i Weimar af 3 Sept., saa skal det hele Folks Moralitet paa længere Tid have Gavn deraf. En saadan skjøn Dag kan ikke anbefales ovenfra ved Authoriteter og Embedsmænd, men med Sikkerhed kan antages, at de oplyste Overøvrigheder, i vor ophøiede Regents Aand, ikke kjende noget glædeligere og mere behageligt end Forbedringer, begyndte i Statspyramidens bredeste Basis, det er, i alle de enkelte Communer. Og fra den anden Side lader det sig haabe, at der er Nok tilbage af Levninger af den gamle Frihed i Commune-Forfatninger og Forvaltninger, saa at saadanne Beslutninger kunne fattes i enhver Commune af egen Drift og Magt, af sammes skatteydende Medlemmer, uden at drives eller være underkastet et Veto af besoldede Embedsmænd, og da vare saadanne Beslutninger, som Frugter af uegennyttigt, ægte patriotisk Sindelag, værdige at forherlige en Festdag for den Kongelige Familie og de ved samme forenede Nationer. Kiel i Febr. 1826. Hegewisch. Denne Skrivelse er særskilt aftrykt af Tidsskriftet, med følgende korte Tillæg: Den ønskede Leilighed til Fædrenelandskjerligheds Værker paa en saa festlig Dag, der vil forene Alle til een Følelse, og opfordre til Forbedringer, er, om Gud vil, ikke meget fjern. Det er nemlig Danmarks Børns Formæling. Denne Fest fejres rigtigst ikke ved Ord, men ved Daad. O! at den Aand maatte besjele os, som gjorde Storhertugen af Weimars Jubelfest til en almindelig Borgerfest, værdig den landsfaderlige Fyrste. Man tør paastaae, at saadan Fest skulde være velbehagelig for de allerhøieste Hoveder i den Kongelige Familie, og alle sammes Medlemmer. H.