Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-06-14
Skulde der blandt os ikke findes en Dansk Hauy, der, gjennemtrængt af varm Følelse for den lidende Menneskehed, vilde vælge et saa værdigt Kald, Regjeringens Understøttelse vilde aldrig mangle ham, og hvor stolt, hvor opløftende en Selvbevidsthed maa det ikke være, saa at sige, at skienke et Menneske anden Gang Livet? At rive saadanne ulykkelige Blinde udaf den skrækkelige Ensomhed, hvori de befinde sig, og ved nyttige og behagelige Sysler hielpe dem, at fordrive de Timer, der martre dem saa haardt? – Jeg har seet blinde, der have ligget i hele Aar paa vore Hospitaler, og dagligen med største Taalmodighed brugt Øien draaber, der, efter deres Forsikkring, vare sande Ætsvande, i det tomme Haab, at faae deres Syn igjen. De forlode næsten aldrig Sengen, og hvilede bestandig i en evig Nat. Hvor trøstende vilde det ikke være for saadanne Ulykkelige at kunne optages i et Jnstitut, hvor man under Curen tillige forstod at sysselsætte deres levnede Sandser paa en behagelig Maade. Mange formuende Folk, der have en blind Beslægtet, ville med Glæde betale hans Underhold paa et saadant Sted. Der vilde stiftes et nøiere Bekjendtskab imellem de Blinde indbyrdes, og deres fælles Lidelse vilde bidrage til deres fælles Trøst. Dersom det nogensinde skulde falde mig ind at misunde en Millionair sit Guld, saa tron skulde det ene være for at oprette et Jnstinfor Blinde. Brev fra en ung Dame. P. M. De maa sige hvad De vil - Fodposten af og bliver dog en smuk Indretning. Jeg har hidtil havt saa megen Morskab deraf, at jeg ikke vilde miste denne Fornøielse for alle Vendens Herligheder. Mama har længe indsen at det er en ypperlig Indretning, og hun har foræret mig og min Søster Lisette 20 Rdlr. som vi skulle bruge til vor Brevvexling. I have trolig benyttet os af hendes gode Tilbud, og sikkert allerede streret over 50 af vore Bakjendtere. Min Søster har ordentlig indret et lidet Postcomptoir, hvorfra der daglig afgaaer Breve med Fodposten. Jeg kunde udgive en heel Bog om alle de Løier, vi allerede han havt. - Men denne Gang benytter jeg mi af denne Post til en ret alvorlig Hensigt, og til at vaske Deres Øren, min Herre, Hvad en det for Tøi, De nylig skrev om Vauxhal og om Forlystelserne paa Vesterbro, Burde Deikke undsee Dem for, at fremkomme med sig offentlig? Jeg veed meget vel, at Folk kun bryde sig lidet om hvad De siger om saadann Ting, og jeg var færdig at le mig ihiel, og jeg af Avisen saae, at Vauxhal nu - i Trods for deres Prædiken - skal vare i os. Kl. 2 om Natten, men det forekommer mig dog som De burde holde Dem smukt fra, at have Deres Næse der, hvor den ikke har noget at bestille. Jeg har ogsaa været i Vauxhall, men jeg har moret mig fortræffelig, og Mama saade, at hun aldrig skulde forsømme det nogen Søndag. Fordi en Vrantenborg, som De, ikke finder eller kan finde nogen Fornøielse deri, skulde en saadan herlig Indretning, som gjør Kjøbenhavn saa stor Ære, afskaffes, Ligesaa godt kunne man jo afskaffe alle Concerter, for vi der gives mange Døve, som ikke have Sands for dem. Til Trods for deres Vauxhall Præken skal jeg nu beskrive Dem, hvorledes jeg har fornøiet mig paa dette herlige Sted.Da Klokken var 8, gik jeg, Mama og en Jomfru, der er vidtløftig beslægtet med Pa paa men som han af bare Barmhiertighed har taget til sig, ud til Vesterbro. Det var endnu hollys Dag, men desuagtet vare Lamperne allerede tændte udenfor Chiariny's Gaard, og syntes ordentlig at ligge i en Veddestrid med Solen, som tilsidst dog maatte give efter. Da vittraadte ind i den store Sal, stødte vi paa saare mange Veninder og Venner. Her var en Mudder og Musique, saa det Halve var nok. Man var slet ikke generet, og Grever og Skrædere mylrede her imellem hinanden, som Oldenborrer, og Myg i Junii Maaned. Om det kun var de to Mammeseller, der boe lige over for os, og hvis Mænd allerede i tolv samfulde Aar have været i China, saa vare de her og svævede igjennem Hos Primlen som Spægelser i Semiramis. Mame vilde nu, at vi skulde sætte os ind i et af de Lukaf, der see ud som en Kirkestoel, for des bedre at kunne oversee det Hele. Jeg gad ikke siddet der og kukulure, men siden indsaae jeg dog at Mama havde Ret, og at man, som ogsaa Skrivten siger, bør lyde sine Forældre. Neppe havde vi siddet der i fem Minuter, førend en heel Skare unge raske Fyre samlede sig omkring os, og fortalde og saa mange smukke Ting saa det Halve var nok. Da nu alle Lamperne vare tændte i Haugen, begyndte det just for Alvor at blive morsomt. Men for ikke at være alt for generet - thi Tvang kan jeg ikke udstaae for min Død - smuttede jeg mig bort fra Mamas Side, og fulgte nu min egen Kaas. Inden jeg vidste et Ord deraf, tilbød en af de Herrer, som nyssen havde talet med os, mig sin Arm, og nu spadserede vi sammen i hele to Timer. De kan aldrig troe, hvad det var for et rart Menneske, Han tracterede mig med saa mange rare Ting, og var ubeskrivelig artig. Vi listede os saa sagte bort, og han fulgte nu med mig hen paa Broen, for at vise mig sin Gaard. Det maa være en meget rig Mand, thi der er prægtig meubleret hos ham. Da Klokken var 11 1/2 vendte vi igjen tilbage til Vaurhall, og mødte da strax Mama i Haugen. Hun begyndte vel i Begyndelsen at skjende lidet paa mig, men da min Chapeau bod hende sin Arm, saa blev hun mild igjen, og da Fyrværkeriet var forbi, fulgte han hjenmed os.