Politivennen, 1805-01-01
Om Aager. J Danmark er den lovlige Rentefod 4 Prosent. Loven tillader imidlertid en Vexelobligationskreditor at tage 5 Prof. Assistentshuset tager 18 Prof., og Kongen har selv, som Debifor, indgaaet at give sine forskjællige obligatoriske Kreditorer forskjællig Rente. Den danske Lovgivning giver da, ligesaalidet som den naturlige Ret, Grunde til at ansee nogen med Foragt, fordi han tager høje Renter. Dersom man vil paastaae, at det med billighed kan fordres, at en Mand der har Penge, og lever af at udlaane dem, ikke maatte tage al den Fordeel ham frivilligen tilstaaes af den Laanende, saa paastaaer man, at det er billigt at sætte Maximum for enhver frembringende, forædlende eller handlende Borgers Fortjeneste. Den Mand, der udlaaner Penge, er dog ogsaa en Handelsmand. Der vil altid blive en Rimelighed i, at den der laaner paa en svagere Sikkerhed, betaler større Renter. Paa faste Ejendomme laanes hos os til 4 Prosent; paa løse tager Assistentshuset mere end firdobbelt Rente. Hvad Under, at en saakaldet Aagrer tager endnu mere, naar han laaner paa det endnu slettere Underpant Kredit. Man spørge blot Fornuften, om ikke enhver, der optager et Laan, var det end til de højeste Renter, ikke gjør det for at opnaae et Gode, eller som er det samme, undgaae et Onde, som han paa den Tid anseer større, end Tabet ved de høje Renters Betaling? Og man vil da intet Øjeblik betænke sig paa at kalde den Debitor, der angiver sin Kreditor for Aager, et slettænkende Menneske. Ogsaa er det en Umulighed at forebygge Aager ved Straffelove. Man kan forhindre at et Gældsbeviis ikke omtaler ulovmæssige Renter, men hvorledes vil man hindre, at Debitoren ikke forud betaler disse ulovmæssige Renter, under Navn af Dufør, eller ved at skrive en større Sum end han modtager. Dersom Aager ikke kan forhindres, ikke engang med Ære angives, hvi da forbyde det eller gjøre en Forbrydelse deraf? Men, endskjøndt Anm. ikke vil have Aagreren anseet som en Forbryder, endskjøndt han endog anseer ham for nyttig; tilstaaer han dog ogsaa lige saa villig, at det var nyttigt for et Land, om uhyre Renter forebyggedes ved det eneste virksomme Middel: at gjøre det muligt for den, der behøver Laan, at erholde samme paa taalelige Vilkaar. Det er saa vigtigt for en Stat, at ikke blot den Mand, der har faste Ejendomme, kan faae Penge paa samme, at den der har panteligt Gods, kan bruge samme som Penge, og at den arbejdsomme og dulige Mand, kan endog uden Hypothek eller Pant, faae Understøttelse afLaan, at det aldrig vil fejle, at det Land, hvor der er sørget mest for denne Gjenstand, jo altid vil i Velstand overstige det, hvor den forsømtes. Det tør vel med anstændig Frimodighed siges, at der endnu i denne Deel ikke er gjort nok i Danmark. Den Omstændighed, at intet Land i Verden har i Forhold saa mange Legater eller offentlige Stiftelsepenge, har hidtil ladet Mangelen mindre føles. Nu derimod, da Nagionen har faaet mere Liv, da Agerdyrkningen og dermed Handel og Vandel daglig tiltager, synes Tingen at raabe højere om Opmærksomhed. Manden i Provindskøbstaden eller paa Landet, der har faste Ejendomme, men som Uhæld støder til, blive ruineret, skjøndt hans Ejendom er langt mere værd, fordi han ikke veed hvor han strax kan gaae hen for at faae Laan paa sin Ejendom. Dette gælder i en højere Grad i Norge, hvor der er end færre ossentlige Penge. Selv i Kbhvn, hvor saa mange Stiftelsespenge udlaanes, ere disse ikke altid tilstrækkelige til at afbøde, at jo undertiden en Mand med Tab maa sælge sine faste Ejendomme, fordi han ikke kan faae et Laan derpaa. To Midler synes at kunne afhielpe dette 1) at Kongen aldrig laante af offentlige eller Stiftelsespenge, og at det ikke tillodes Stiftelser, at sætte Penge i Statspapirer, Dette tør med saa meget større Grund ønskes, som Kongens Kredit er saa stor, at han altid vil kunne laane i fornødent Fald paa Obligationer. Herved vilde Laan paa faste Ejendomme, i det mindste i Danmark, lettes betydeligen. 2) Det andet Middel er, at tillade Provindsbankers Oprettelse. Hvor nyttige disse ere, har man forlængst indseet i England, hvor man overalt har Country Banks. Disses Natur er saa simpel som god. Bemidlede Mænd i et Amt eller Grevskab skyde sammen en Fond i Sølv, som paa ingen Maade maa røres. De gjøre nu et Antal Papirpenge af lige Beløb med hin Fond, og udlaane disse paa faste Ejendomme, imod billige Renter og Afdrag. Uberegnelig Nytte vilde det være om vore Provindser, især Norge, Jylland, børnholm, ja selv Jsland og Færverne, havde slige Banker. Hvad Laan paa Haandfaaet Pant angaaer, da er derfor gjort mere hos os. Vi have et Assistentshus i Kbhvn, og Udsigt til at faae af dem i Provindseerne. J denne Punkt tør det dog ogsaa ønskes at det Kbhvnske Assistentshus tog lavere Renter, da Erfarenhed viser, at dette kan lade sig gjøre, Ligesom det og bør ønskes, at de i Provindserne oprettende Assistentshuse ikke i denne Post komme til at ligne det Kbhønske, thi 18 Prosent er dog isandhed meget høje Renter. Endelig komme vi til Laan paa Kredit, eller paa blotte Forskrivninger, paa billige Vilkaar. Denne Post er vel den vanskeligste at opgive Raad til, men dens Opnaaelse vilde bære de ønskeligste Frugter. Jeg veed intet Raad uden Rigmændenes ædle Tænkemaade. Vi have dog virkelig mange rige Mænd, og mange af disse ere, maaskee flere end andresteder, derhos tillige ædle Mænd. Sikkert vilde disse, naar de ved at laane paa Forskrivning kunde opnaae samme Sikkerhed, som ved Hypothek, ikke undlade at gavne Fædrelandet ved dette Slags Laan, der, efter min Formening, end mere end hine tjene til at forebygge Armod. (Fortsættes.)