Aalborg Stiftstidende, 1830-09-22
Nederlandene. Saafremt Tonen i Bladene, faaer nogen Jndflydelse paa Generalstaternes Mening, ville Discussionerne om Statens Tilstand og Midlerne til at forandre den, udentvivl blive meget levende. De Revolutionaires Hovedorgan, den belgiske Courier, giør sig daglig den største Umage for at drive Belgiernes Fordringer til det Yderste. Justitsministerens Afskedigelse er den nu heller ikke tilpas, thi den formener, at naar Belgien dog nu skal skilles fra Holland, saa maatte det være Belgierne temmelig ligegyldigt, om Hr. v. Maanen vedbliver at være Minister i Haag, eller ikke. Bladet kuurrer lydeligt over, at Prindsen, af Oranien tører med at komme tilbage til Brussel, men føier endnu desuden til i en trodsig Tone, at Belgierne nu mere end nogensinde maa vise, at de ere ligesaa store Venner af Fred og Orden som af Frihed, og at de i Nødsfald kunne være sig selv nok. Hvorledes dette er at forstaae, læser man tydeligt i et Nummer af Bladet, Dagen efter: "Hvad Magt har vel Regjeringen endnu tilbage i Belgien, Den moralske er aldeles gaaet tabt; den er i Folkets Besiddelse, bryder gjennem alle Dæmninger og Jntet formaaer at holde den tilbage. Ogsaa den physiske: Antallet, den egentlige saakaldte Magt, er paa Folkets Side. Regjeringen har endnu nogle Fæstninger; dens Myndighed vedligeholdes i Gent og nogle andre Stæder ved et Skrækkesystem, men selv der ere Borgernes Hjerter for den gode Sag, deres Lydighed er passiv, tvungen og usikker. Det er ikke to Provindser, (som det hedder i den Kongelige Proclamation) men alle Provindser, som befinde sig i Opstand, blot med Undtagelse af hine Stæder, hvor talrige Garnisoner og et truende Artillerie udbreder Skræk, for at vedligeholde den liden Rest af Kongelig Myndighed, som endnu er tilbage, og hvorlænge vil denne vare?" Tonen i de luttichske Blade røder endnu farligere Symptomer: "Vi ville være afhængige, siger Bladet le Politique, "og tillige vil Jntet kunne hindre os fra at antage den franske Civilisation, og forene vore Naboers Fremskridt, for hvilke vi føle saamegen Sympathie, med de Egenskaber, vi ellers ønske at erhverve os. Veed da Regjeringen ikke, at fremfor alt i de valloniske Provindser, har det franske Element en uberegnelig Kraft, som de Forstandige bestræbe sig for at skjule og holde i Tømme, men som kan overvinde alle Vanskeligheder, naar Forbittrelsen endnu tiltager, Er det Regjeringen ubekjendt, at det havde været ude med os, naar ikke vore egne Farver vare blevne valgte, at Handelstanden endnu stedse beklager Tabet af sin store Afsætning til Frankrig? Hvorlænge vil man endnu kunne modstaae en saadan Stemning? Den første Træfning med Folket vilde forstærke dettes Kraft til det tidobbelte!!J de hollandske Blade ere Yttringerne næsten fjendtlige imod Belgierne. Et Amsterdammer-Blad har fornylig yttret: "Det er bekjendt nok, at ikke allene Statsmænd, men ogsaa oplyste Borgere i 1814 og 1815 ugjerne saae Foreningen med Belgien. Vi høimodige, eller rettere, svage og føielige Hollændere burde have stødt Belgierne fra os, for hvis Skyld vil endnu ganske nylig have maattet taale et Paalæg paa Kaffeen, efterat vi allerede længe ere blevne trykkede af Forhøielser i Grundskatten, et meget formeret Personale af Embedsmænd og mange andre Følger af vor daarlige Eftergivenhed." - Et andet Blad siger: "Brusselerne skulle have erklæret, at de i alle Deele ville handle efter Grundloven; men Hvo har givet den Ret til at have nogen Villie, Havde man ladet Fyrsten af Ligne og andre lignende Mænd skyde, saa havde man snart gjort Ende paa deres Mytterie. Jmod Napoleon turde de sandelig aldrig mukke; med et Jernscepter skulde man regjere disse Mennesker, som hverken kjende eller forstaae at vurdere Oplysningens, Underviisningens og Samvittigheds-Frihedens Velgjerninger. Og dog have de bevirket Hr. v. Maanens Afskedigelse. Skal da de troe Hollænderes Ønsker ganske staae tilbage for de oprørske Brusselers,"