Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-07-20
De slesvigske Stænder. Først idag, hedder det i Alt. Mercur af 16de Juli, have vi modtaget de to første Numere af den slesvigske Stændertidende, som foruden Bilagene kun indeholde de to første Møder, hvis Jndhold allerede har tabt Nyhedens Jnteresse. Jmidlertid troe vi dog at maate udhæve Noget deraf. Den kgl. Commissarius omtalte i sin Aabningstale den ulykkelige Splid, som gjør Slesvigerne indbyrdes uenige og gjør os fremmede for de Danske, med hvem Kjærlighedens og Tiltroens Baand burde forene os, som en Omstændighed, der forstyrrede Himlens Velsignelser og Regjeringens Velgierninger, gjorde derpaa blandt Andet opmærksom paa den fuldkomne Ophævelse af Embedskatten og ganske især paa den med de stænderske Andragender overeensstemmende Bestemmelse af § 6 i den almindelige Loy, som nye Beviser paa den landsfaderlige Tiltro og Velvillie, og formanede Forsamlingen til at besvare den Tiltroe ved en taknemmelig Anerkjendelse mod Hs. Majestæt og ved forsonligt Sindelag mod Brødrene og Naboerne, idet han dertil knyttede den Opfordring: Lados ved Mindet om de beklagelige Begivenheder i sidste Forsamling bestræbe os for ved Maadehold, og billighed at bidrage til at udjevne hiin usalige Uenighed, saaledes som hele Statens Vel og vor hellige Pligt kræver det til dens Fremme. Som omfattende og vigtige Lovudkast, der skulle forelægges Stænderne, betegnede han navnlig Udkastet til Communalanordningen, almindelig Værnepligt og Laugsvæsnet, ved hvilket han dog gjorde opmærksom paa de store Vanskeligheder det havde at udjevne Kjøbstædernes og Landets Jnteresser. - Da Commissarius efter Aabningstalen spurgte, om der var Nogen, som ifølge det provisoriske i Kraft traadte Patent af 29de Marts, vilde benytte det danske Sprog ved sine Foredrag, meldte Jngen sig; men heller ikke fulgte der paa hans Spørgsmaal, om Nogen havde Noget at erindre mod noget Medlems Legitimation, noget Svar, saa at Commissarius saae sig nødt til at lade Forsamlingen afgjøre det Spørgsmaal, om det kunde tilstedes den Deputerede for det 14de Landdistrict (Landinspecteur Tiedemann) at være tilstede i Forsamlingen, idet han beraabte sig paa §§ 3 og 56 af Stænderanordningen af 15de Mai 1834, for at bevise, at nævnte Deputerede ikke kunde møde, fordi han var sat under Fiskalens Tiltale, uden at den mod ham anlagte Criminalproces var endt, da den slesvigske Overcriminalrets Dom var appelleret til Overappellationsretten, og Commissarius anmodede tillige vedkommende Deputerede om at forlade Forsamlingen, saalænge dette Spørgsmaal discuteredes; hvilken Opfordring denne ogsaa efterkom. - Resultatet af denne ikke uinteressante Discussion, som Rummet ikke tillader os nærmere at gaae ind paa, og hvori de Retskyndige Overretsraad Etatsraad Esmarch, Advocat Storm, Dr. Steffens, Dr. Müller, samt Hertugen af Augustenborg og Hr. Berwald, stemte for at han kunde møde, hvorimod Commissarius understøttedes i sin paa Lovens Ord grundede Mening af Klosterprovst Grev Reventlow til Jersbeck, Etatsraad Lüdens og Over- og Landsrets-Adv. Dr. Güllich, var, at Forsamlingen med 23 mod 13 Stemmer udtalte sig for at han kunde møde, efterat ogsaa Advocat Beseler havde fjernet sig. - Andet Møde aabnedes med en Tale af Præsidenten, Etatsraad Falck, i Anledning af den i den kal Bekjendtgjørelse indeholdte Dadel til Stænderforsamlingen, hvilken han anførte og derpaa tilføiede, at han troede at tale i hele Forsamlingens Navn, naar han afgav følgende Erklæring, at Forsamlingen vel havde følt sig smerteligt berørt ved det mod den yttrede allerhøieste Mishag, endskjøndt den dog, efter dens Væsen og ifølge § 59 af Forordningen. 15de Mai 1834, kun havde ladet sig lede af Hensyn til det, der efter dens samvittighedsfulde Overbeviisning kunde bidrage til Almeenvellets Fremme, og da den var sig bevidst, ikke at have afveget fra sin Rets og Pligtens Vei og at den altid havde fulgt sin samvittighedsfulde Overbeviisning, og maatte derfor søge sin Beroligelse i Bevidstheden derom. Medlemmerne af Stænderforsamlingen kunde efter den modneste Overveielse ikke indsee, at der fra Forsamlingen var udgaaet Yttringer og Andragender, som overskrede de Forsamlingen i den almindelige Forordning af 28de Mai 1831 anviste Grændser, og det saameget mindre, som der ikke i den allerhøieste Bekjendtgjørelse nærmere var betegnet saadanne Yttringer og Andragender. Stænderforsamlingen havde den Bevidsthed, at den bestandig tog Hensyn til det elskede Fædrelands Vel og Ære, havde altid pligtmæssigt helliget de dem forelagde Lovudkast sin Virksomhed efter deres Kræfter." Paa Præsidentens Spørgsmaal om Forsamlingen var enig med ham i den afgivne Erklæring, reiste alle Medlemmerne sig og gave saaledes eenstemmig deres bifald, tilkiende. Sluttelig fandt Præsidenten sig endnu foranlediget til denne Erklæring, at han, ogsaa hvad hans personlige Stilling i forrige Session angik, ikke troede at have givet Anledning til den Bebreidelse, ikke at have opfyldt sine Pligter, han var sig vel Ufuldkommenheden af sine Præstationer be II. vidst, men holdt sig dog forvisset om, ikke at have medvirket til, at Forsamlingen havde overskreder Grændserne for sin Competence. Efter at der derpaa var anmeldt en Proposition fra Landinspecteur Tiedemann, om at petitionere om en Adskillelse, af de slesvig-holsteenske Finantser fra de danske &c., skulde man til at discutere Dr. Gülichs Forslag, om en Adresse til Kongen; men han erklærede, at han tog sit Andragende tilbage, paa Grund af den Forsamlingen tilstillede Bekjendtgjørelse og de deri indeholdte Yttringer, samt paa Grund af Præsidentens af Forsamlingen eenstemmig antagne Erklæring, som optagen i Protocollen, rimeligviis vilde blive Forsamlingen og Regjeringen meddeelt.