Ribe Stifts Adresseaviser, 1795-05-22
Den 17de efter en uroelig Nat blev han nu haardt angreben af en heftig Feber, saa at hans Læge allerede holdt ham forloren; Naturen formaaede eiheller at hielpe, og befordre Styrken i de beskadigede Lemmer. Den 18de begyndte de saarede Steder at give nogen Materie fra sig, og han fik nogen meere Roe og Hvile samt Lyst til at spise. Den 19de befandt han sig endnu bedre, saa at hans Læge, begyndte at fatte Forhaabning, om at han skulde komme sig igien. Dog tvivede han meget paa, at hans Fødder kunde mere blive brugbare. J Selskab med sin gode Ven Berring spiste han et godt Middags Maaltid, og drak et Glas Viin til. Natten derpaa havde han en god Søvn. Den 20de og 21de var hans Tilstand, lige eens; men den 22de havde han Rystelser, og mindre Spiselyst. Den 23de var han bedre, men den 24de indfandt sig nogen Uroe og Frost. Den 25de 26de og 27de tegnede Sygdommen sig til det bedste, dog havde han den sidste Nat ingen Søvn. Den 23de fik han Kulden stærkere end tilforn, og troede nu selv, at han ei længer kunde holde det ud; han vilde saaledes overgive Verden, og længtes efter sin Frelser; dog havde han tungt ved at glemme sin elskelige Frue, hvis Erindring og Paatænkelse altid var en tilstrækkelig Aarsag til hans Uroe. Om Eftermiddagen attraaede han at blive deelagtiggjort i Herrens hellige Navere, og Natten derpaa havde han nogenledes Roelighed. Den 29de og 30te var Sygdommen, meget meget omvexlende. Den 1ste og 2den December havde han stærk Feber, Mathed og derhos sterk Sveed. Den 3die var Feberen lindrende, men han havde Uroe og Phantaske den hele Dag igiennem, og om Natten en slummeragtig Søvn. Den 4de plagedes han af stærk Sveed og Mathed; men om Natten fik han en god Søvn. Den 5te afvexlede Feberen og Kulden bestandig; han bekiendte og nu at den meste Sygdom bestod i en uroelig Længsel efter at komme hiem til sin kjere Frue. Den 6te om Formiddagen havde han en stærk Uroe, vilde eiheller lade sig forbinde, hvortil Høien ende lig fik ham overtalt, Om Eftermiddagen merkede nok enhver saavelsom han selv, at Døds timen tilstundede; han laae nu gandske stille hen, men talede med fuld Sands. Klokken 8. gik Lieutenant (Hoekerstedt som havde NatteVagten) hen til Sengen, og spurgte om Ca meen efter Sædvane nu formaaede at forrette sin Aftenbøn med ham, da han svarede: Ja gjerne. Hørkerstedt faldt da paa Knæe ved Sengen, og begyndte at bede. Cammeen bad hvert Ord gandske haardt og tydelig efter. Ved Slutningen af Bønnen spurgte Høekerstedt videre, om han nu var tilfreds med at skilles herfra, og indgaae i Guds Herlighed, Han svarede lige tydeligt: Ak za, og derpaa opgav han sin Aand uden mindste Slag eller Rørelse, liggende med Haanden under Kinden. Den 9de blev han paa en gandske hæderlig Maade begraven ved hans troe Kammeraters berømmelige Foranstaltning, og lod Capitain Brandkulg, som commanderende Chef for Artilleriet, sit Compagnie paradere og give Salve. Han blev lagt i samme Grav, som Assessor Hand volf forhen var begraven. Denne ulykkelige Capitain Daniel Cammen var alt en gandske fornuftig og christelig Mand, elsket af alle Mennesker, og samme Aar gift med Vice=Landshøvdingens Baron Creutzes eneste Datter. De Franskes Krigslykke. Skrevet i October 1794. ) Har de Franskes Krigslykke, forbunden med deres rasende Maade at stride paa, i man ge Maaneder opvakt Forundring, saa er denne endnu steget højere i de sidste Tider, da næsten ethvert Feltslag og enhver Fegtning er falden ulykkelig ud for de keiserlige Tropper, ihvor tap pert de endog streede. Det er sandelig ikkun en almindelig billighed at rose disse af saa man ge krigerske Folk sammensatte Troppers Mod, hvilket de have viist i alle deres Krige. Hvorfra komme da nu deres idelige Nederlag, Sva) Taget af Archenholts Minerva ret vil enhver Jagttager selv give sig, som ikke har sine nye historiske Kundskaber blot af de offentlige Blade; dem forskaffer tildeels ogsaa Historien og Naturen af den nu værende og i alle Henseender overordentlige Krig. Til de mange Anmærkninger, som baade militaire og umilitaire Jagttagere ikke kunne afholde sig fra at giøre, henhører ogsaa at man næsten stedse lader de Franske komme til Angreb, som i et hvert Tilfælde har overordentlige Fordeele, og er tillige gandske passende til den franske Nations Fyrighed. Den bestandige Jgientagelse af deres Sejervindinger nærede deres Mod og Tillid i samme Grad, som begge svækkedes hos de allierede Tropper formedelst deres Uheld. Men til Aarsagerne af de uophørlige Nederlag kommer dog endnu en meget vigtig Omstændighed, der just fortiener at nævnes, fordi den, som det synes bliver lidet agtet. Foruder, de Fordeele, som Lykke, Sværmerie, Papiir. penge, Folkemængde og Enighed gave de Franske, grebe disse ogsaa til et endnu aldrig brugt, men meget virksomt, Hielpemiddel, som de forbandt med deres andre kraftige Hielpemidler, for at giøre deres Sejervindinger endnu meere sikkre. Dette Middel var Luftmachinen.