Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-09-26
Jndsendt. For Hr. Kammerraad Dalgas. Nul nest content de saa fortune Nul mecontent de som esprit. Man fristes til at troe, at den halleiske Comets Nærhed virker paa Menneskets Hjerne. Hvilken forvirret Bevægelse saavel i det Store som i det Smaae. Trøst Dem med, Hr. Kammeraad Dalgas, om end Deres Erfaring, Deres ædle Virken, Deres Livs besværlige Dagværk, og Deres under Bestræbelser for Fædrelandet graanede Hoved paa en letfærdig og utaknemmelig Maade bliver angrebet her i Landet. Tiden fører det saaledes med sig. Trøst Dem, thi kun de skjønneste og modneste Frugter begnaves af Gedehamse. Viid, de gamle Orakeltider ere komne tilbage, som en kaglende Høne bestiger man den hellige Tripos, taler ret meget om det, hvoraf man Jntet har lært, hørt eller seet, og forstaaer Lidet af det, man vil lære Andre. Det er nu saaledes Mode. Det bør derfor ikke undre Dem, at der i Hadersleben er opstaaet et Ny-Theben, at en Jurist er fremtraadt, for ex tripode at tale til Dem om Landvæsensgjenstande; det bør ikke undre Dem, at man nu fra Trefoden søger at bevise os practiske Landmænd, at vi med seende Øine ere blinde, og at man maa holde Munden om 50-aarig Erfaringer. Underkast Dem med mig Oraklets hellige Udsagn, og lader os uden Modsigelse være eenfoldige, thi derved lever man roligst. Det gamle Ordsprog "ne sutor" er jo afskaffet. Vi To ere, mellem os sagt, hvad Jyllands Hesteavl angaaer, gandske enige. Vi spørge, for hvem skal Hesteavlen gielde, For Agerbruget, Godt, saa blive man staaende ved den stærke, prøvede, jydske Race. Til Luxus, Til Jagt og Væddeløb, Ogsaa godt, saa vælge man Fuldblod. Den gode jydske og Fuldblods=Hesten ere dannede af gandske forskjellig Deig. Jeg vil forsøge nærmere at forklare denne Paastand, billedligen. Naar f. Ex. Alciden Rappo een Vinter skulde tærske Hvede ved lige Kost med mine Tærskere, da vilde han om Foraaret være død, eller naar Bournonvilles muskelstærke, lette Elever skulde prøve en Væddedands Vinteren, igjennem med mine flinke Bønderpiger i samme Locale, og ved samme uforsigtige Diæt, saa vilde samtlige Elever om Foraaret være Dødens Offere. Saaledes vilde jeg at man skulde forstaae Forskjelligheden af Deigen, hvoraf anmalske Legemer af samme Slægt blive dannede. Store rige Stæder, de tærende Stænder forlange Folkeforlystelser; i deres Hænder falde Fuld- og Halvblodshestene. Men Landmanden, som den nærende Stand, overlade man Omsorgen at indsee hvilke Heste der ere ham de billigste og meest udholdende til hans svære Arbeider. Den opmærksomme og tænkende Landmand behøver om de bedste Midler og Redskaber til hans Arbeiders Udførelse ikke en Jurists utidige Ord. Hvorledes kan Hr. Herredsfoged Thomsen opkaste sig til Generalprocurator for Hesteslægten, og som Skribent dømme om en Landmands techniske og practiske Liv, Lad ham bestige Pegasus og i Guds Navn nedfra det hellige Dyr besynge Fuldblodet in Epigramma og Madrigale, saadant læser man maaskee gjerne, men ikke hans paa Hypotheser støttede Angreb mod erfarne brave Land mænds practiske Mening. Hr. Proprietair Walther til Haraldlund skrev for nogle Aar siden ogsaa i dette Blad, om Jyllands Hesteavl. Til hans Anskuelsers Begrundelse bleve Facta og Exempler anførte, der ikke ere gjendrevne; hvorfor trækker Hr. Walther sig tilbage? Striden mellem Hr. T. J. og Hr. Kammerraad Dalgas om de danske Embedsmænds Feilbarlighed eller Ufeilbar lighed dreier sig synligen om et simpelt Ordspil, Ordet daglig, som Hr. Kammerraad Dalgas brugte sigurligen, tager Hr. T. J. bogstaveligen. Naar Hr. Kammerraad Dalgas vilde indrømme, at han vilde man skulde forstaa Ordet "daglig som "ofte saa var jo denne Strid hævet, og to agtværdige Borgere ikke meere uenige. Af Hr. T. J's Sprog har jeg meget snart erkjendt at Ordsproget "qui sexcuse Saccuse, ikke passer sig til hans Retskaffenhed, og ofte har jeg ønsket mig at han, som en vist brav og ubrødelig Mand, i mit lange Liv stedse maatte have været min Øvrighed. Denne aabne uhyklede Tilstaaelse giver jeg Hr. T. J. Asmus. Øldingen, som den 19de Mai forrige Aar ligesaa höitideligen som hædret helligholdt sit Haarige Embedsjubilæum i det Herrens Huus, hvor med Nidkjærhed han ofte havde tolket Ordet, den höit bedagede Olding Provst og Sognepræst til Riise Menighed paa Ærøe Hr. A. H. Wibe, nöd atten den Herrens sjeldne Naade i sit virksomme Liv Aften den 24de Aug. d. A., omgivet af sin Familie kreds og enkelte Deeltagende, med foröget Tak og Skjönsomhed mod Gud og Kongen, at ihukomme den Dag, da han for 25 Aar siden allernaadigst blev kaldet til Sognepræst for bemeldte Riise Menighed.