Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-03-10
den første Afdeling fremsætter Hr. Forf. følgende, der kan ansees som hans korte Troesbekiendelse den Henseende: "Jeg har, siger han, aldrig været Magnetiseur, har i Nærheden og i Frastand været rolig Tilskuer til Menneskenes Syslen med at forhøie og lede de Syges sensortelle Liv, hvad der syntes mig usandsynligt, har jeg beskedent draget i Tvivl, og ladet staae ved sit Værd, men jeg har vogtet mig vel for, at fremtræde som Critiker af alle de fortalte Kiendsgierninger, og endnu mere, at ville lede Andres Meninger. Videnskaden fremmes sandeligen, ikke ved saadan Kamp, og det skjønne literariske Liv selv formørkes derved mere. Det sidste Resultat bliver dog altid, at vi tikke kunne begrændse det ubegrændste Aandige, altsaa heller ikke construere, eller med noget Sprog tydeligen betegne det: fordi Sprog kun betegne Tingenes Forskjel, altsaa kun deres Begrændsning, og i det Uendelige ingen Begrændsning finder Sted. Saasnart vi altsaa ville tale om det Uendelige allene, uden Hensyn til det Begrændsede, maa Sproget aldeles ikke mangle. Vi have vant os til at skabe os Ord derfor, det Uendelige, det Absolute o. s. v., men de ere kun ved negative, ikke ved positive Bestemmelser, blevne bekiendte. Gud, Aand, Siel, Liv, ere uden Hensyner uforstaaelige for os, med Hensyn til det Uendelige yttre de sig, og denne Yttring, denne Forskiel i det Begrændste, ere vi istand til at udtale. Jeg fortæller her nogle Kiendsgierninger, som jeg har seet, med mueligste Nøiagtighed, og overlader det til Enhver at gjøre sine Slutninger, Forklaringer o. s. v. Disse ere egentlige ikke her mit Øiemed, men det vil derimod maaskee foranledige et mere practisk Spørgsmaal, hvis Berørelse i nærværende Tid maaskee ikke kunde være hensigtstridende. - Hr. Forf. anfører adskillige mærkelige Kjendsgierninger, som han var Øjenvidne til hos sin maanetiserede Patient. Det der fortælles, siger han, foregik i hans eget Huus, han havde altsaa Leilighed til at undersøge Sagen nøje, at veie ethvert ham tænkeligt Tilfælde af Bedrag, og prøve Vidnernes Gyldighed. Vel bliver det sidste altid individuel Overtydning, hvorved Tro paa Ordet er nødvendig; et mathematisk Beviis finder efter Sagens Natur, ikke Sted. – Til Prøve anføre vi her nogle af disse Kjendsgierninger. Den Syge havde engang forordnet en Veninde, paa Forespørgsel om et Middel for henmatiske Smerter i Hænderne, nogle bestemte Urter, og med meget punctlige Forskrifter angaaende Brugen deraf. Veninden havde ogsaa brugt Midlet, men kun lagt liden Vægt paa samme og Forskriftens nøje Efterlevelse, og anvendt det om Aftenen, da hun var ganske ene og gik i Seng. Næste Morgen, tidlig, førend hun endnu havde talet med nogen, kom den Syge paagnende til hende, og fortalte, hun havde havt en høist underlig Drøm: hun, som ellers ikke giver sig af med at forordne Lægemidler, havde maattet forordne en Veninde, hvis Navn hun ikke kunde erindre, et Middel for heumatiske, Smerter, men denne havde ikke brugt samme ordentligen, var paa den og den Maade afveget fra Forskriften, og saaledes har hun havt Skammen af unyttigt Qvaksalverie. Alt hvad hun sagde om Afvigelse traf ind indtil den mindste Omstændighed. – Da denne Syge først havde forordnet Omslag med Enebær, blev ved Efterladenhed, da man overhoved ansaae denne Recept for ubetydelig, Kamfergeist og Enebærgeist i lige Dele forskrevne fra Apotheket. Etatsraaden mærkede Feilen, men sagde, det er vel ligegyldigt; den Syge kunde rimeligviis ikke tage nogen Notice deraf. J næste Søvn sagde den Syge til Etatsraadens Søn, der var begaaet en stor Feil i Recepten, man havde lagt hende Kamfergeist istedet for Kamferolie paa Underlivet. - Og om alle Chemisters Smageorgan paa eengang havde været forflyttet i den Syges Ganglion solare, tilføier Hr. Forf. - jeg troer ikke, at de ved Smagen havde sporet Forskjellen. En anden Gang forordnede hun sig i sin sovende Tilstand, af visse Draaber, hvori der var Opium, 25, hendes Opvarterske, som troede at Portionen var for stor, kom stiltiende, og uden at Somnambulen paa nogen Maade kunde see det, 20 i Skeen, og den Syge bemærkede det, i det samme hun tog Draaberne.