Corsaren, 1842-10-14
"Corfarens" Nød. (Efterfølgende Artikel er en af dem, som Cancelliet i sin Tid lod actionere. De mange, som paa samme Tid havde samme Skjæbne, satte vi megen Viis paa; men med denne var det os i Grunden ligegyldigt, om ogsaa, som det hedder i daglig Tale, Fanden tog den. Desuagtet blev denne given os tilbage, idet Cancelliet, som har indanket alle de andre Frifindelsesdomme for Høiesteret, har erklæret sig tilfreds med den Dom, som frigav denne. Vi overgive den altsaa til Publicums Bedømmelse.) Den 25de Februar 1842. "Phillisterne ere over Dig, Samson." Dommernes Bog 16de Cap. 20. V. Thi hun havde den, som lurede paa, siddende i Kammeret. Sammesteds 9 V. "Corsaren" befinder sig virkelig i en stor Forlegenhed med, hvad den skal skrive; Nøden gaaer over al Beskrivelse. Jkke nok med, at forleden et ordret Uddrag af Holbergs Commedier blev lagt under Beslag, og at Redactionens indbyrdes Forhandlinger have havt samme Skjæbne, blev i Nr. 68 en Yttring standset, som baade "Fædrelandet" og "Kjøbenhavnsposten" flere Gange have sagt kun med andre Ord, og ved samme Leilighed tog man ogsaa Noget, som vi tildeels selv tidligere have sagt. Der mangler nu kun, at man skulde ogsaa lægge det under Beslag, som vi have ifinde at sige. Det vilde, i Sandhed, blive den farligste af vore Processer. - Under denne Nød vide vi ikke at gjøre Andet end at følge vor elskede Fatter Charivari's Exempel. Naar den er kommen i Uleilighed, taler den i nogen Tid ikke et Ord om Politik, naar saa Uveiret har lagt sig, eller naar, som vi i forrige Nr. udtrykte os, Hundedagene ere forbi, vover den sig forsigtig frem og blivet lidt efter lidt den samme som før. Vi ville bære os saaledes ad: Vi ville for det Første begynde at tale lidt om Literatur, og, naar deri forekommer Noget, som kunde have Lighed med Politik, saa haabe vi, at dette dog skal være af den Art, at ingen nu existerende enten dansk eller fremmed Regjering skal føle sig uleiliget derved. Altsaa: Literatur. Oehlenschlagers Tragødier. Ny Udgave; 2det Bind. Man har bebreidet Oehlenschlüger, at han ikke har anvendt sit mægtige Geni til at tolke Folkeslagenes Folelser, deres Lidelser og Haab, og tilsige dem Trost. Vi kunne ikke nægte denne Beskyldnings Sandhed, forsaavidt den egenlig nærværende Tid angaaer; men, at vor store Digter ikkedestomindre har følt, hvad der er et Folks Ret, og hvad en Konge skylder det, dette troe vi at han fuldkommen har viist i sin "Palnatoke", hvilket vil sees af en Mængde Yttringer, blandt Andet af følgende Citater: (4de Act) Skofte. "Du vil fordrive Tiden Konning Harald, Og Tiden vil igjen fordrive Dig." - (2den Act.) Den Samme: "Heel kongelig? Maastee. Jeg veed ei ret hvad der er kongeligt. Du spænder Dine Undersaatter for, Som Stude, til at slæbe Dine Byrder; Hvis det er kongeligt -" (1ste Act.) Painatoke: "Din Ære vinder Ved at beherske frie Mænd, ei Trælle -" (2den Act.) Den Samme: "Gaaer det fort*). Saa taber meer og meer sig Landets Kraft, Og Norden døer den allerværste Død. Ei dræbt med Sværdets pludselige Slag, Nei, langsomt strantende paa Bænkehalmen Døer Danmark Straadød - synker ned til Hel!" Ogsaa som Tolerancens Talsmand, som Hader af Religionsforfølgelser, har Oehlenschlager viist sig, naar han siger: "Lad Troen være Tro; det er en Sag. Hvorfor Enhver bør raade selv, ei Kongen." Og her har han tillige udtalt sig saa bestemt, at han, naar der engang her i Landet skete religiense Forfølgelser, ikke uden den største Jnconsequents kunde undlade at staae frem og som Etatsraad Ochlenschlæger, Commandeur af Dannebrogen, gjentage, hvad han sagde som Adam Oehlenschlager: *) Nemlig med Afhængigheden af Keiseren. "Lad Troen være Tro; det er en Sag, Hvorfor Enhver bor raade selv, ei Kongen." ligesom han sikkert ogsaa under passende Omstændigheder vilde gjentage til en nulevende Konge: "Din Ære vinder. Ved at beherste flie Mænd ei Trælle."