Viborger Samler, 1834-12-02
Det er uimodsigeligt, at den dygtige Bonde, som føler Kald til virksomt at deeltage i Storthingets Forhandlinger, ved hvert Skridt føler sin Virksomhed hemmet, af Mangel paa Dannelse. En naturlig Ærekjærhed vil drive ham til, saavidt mueligt, at afhielpe denne Mangel og sørge for, at hans Sønner erholde en Opdragelse, der svarer til den Rolle, de kunne komme til at spille. Med den tiltagende Dannelse svinder Eensidigheden, og Erkjendelsen af egen Uformuenhed og Embedsmændenes Uundværlighed vaagner. Under Almuernes nærværende Uddannelsestrin, er den første betingelse for en Repræsentant, at han skal være en saakaldet Oppositionsmand; hvorved Jndsenderen, da disse Linier nærmest ere bestemte for Almueclassen, finder det passende at bemærke: at man ved en Oppositionsmand forstaaer En, som ved Jndvendinger og Modsæt telse, bestrider de Meninger og Paastande, Andre søge at gjøre gjeldende. At opponere er til alle Tider Pligt, naar det, en Anden fremfører, strider imod vor egen Overbeviisning om hvad der er det Rigtige; men det er ufornuftigt at bestemme sig til at opponere mod Alt, hvad der ikke er overeensstemmende med vor egen Jnteresse, for sig selv betragtet. En saadan Opposition udspringer af Eensidighed, eller Mangel paa Evne og Villie til at opfatte og forestille sig en Sag fra flere Sider, hvilket hos en Repræsentant i en Statsforfatning er en høist skadelig Egenskab, da ingen Stand kan have Fordring paa, at dens Jnteresse udelukkende skal fremmes, men kun paa, at dette skeer, forsaavidt det kan bestaae med det Heles Vel. Forfatteren af det omhandlede Skrift, hvortil vi saaledes komme tilbage, formener imidlertid. at saadan Eensidighed vil svinde, naar Dannelsen og Erfaringen tiltager, og han raader derfor til, med Alvor og Kraft, at befordre Oplysning og nyttige Kundskabers Udbredelse hos Landalmen. Det maae erkjendes siger han – at Regjeringensinde sidste Aar virkelig har viist en roesværdig Stræben i denne Henseende. Bøger og Hielpemidler ved Almue-Underviisningen ere besørgede udgivne, og ere deels gratis uddeelte, deels at erholde tilkjøbs for moderate Priser; men Forfatteren tilstaaer oprigtigt, at han dog i denne Henseende baade venter og fordrer meer af den private Virksomhed, der ikke hemmes af de Jndskrænkninger, og som oftest eiheller lider af de Feil, som Regjeringens. Ved at see hen til, hvorledes man i andre, idet mindste frie Stater, har bevirket Udbredelse af Kundskaber i alle Retninger, vil det befindes, at Regjeringen som oftest dermed kun lidet har befattet sig; men at de Kjæmpeskridt, der ere gjorte fremad, skyldes private Foreninger imellem Statens dannede og oplyste Mænd. En Forening mellem hvad Landet indeslutter af Talenter og Dannelse, en Forening, der paa enhver muelig Maade og navnligen ved Udgivelsen af hensigtsmæssige Skrifter og periodiske Blade, søgte at udbrede Oplysning hos Landalmuen, og modvirke Raahedens egennyttige Bestræbelser, er det første og kraftigste Middel, Forfatteren kan angive til at sikre sig Ligevægten i Landets Repræsentation. Jøvrigt slutter Forfatteren Skriftet med at omtale nogle Storthingsforhandlinger, som det ikke videre kan interessere os her at kjende, samt med at berøre de personlige Egenskaber, hvorved nogle af Storthingets Medlemmer fortrinligen udmærkede sig.