Politivennen, 1799-01-01
Om Buegangene ved det afbrændte Slot. Det er saare vigtigt for en stor Stad at have saadanne Spadseregange, hvor man i slet Veir kan gaae tørt; thi Bevægelse er en af de Ting, som meest vedligeholder Sundheden, og i store Stæder, især Hovedstæder, gives der mange baade Embedsmænd og Andre, hvis Arbeide er forbunden med Stillesidden; de ere altsaa nødte til, endogsaa i maadeligt Veir, at foretage sig Spadseretoure, for at skaffe Legemet den nødvendige Bevægelse. Buegange er det eneste Sted, hvor slige Spadseretoure kan foretages. Derfor glæder Mange sig over Buegangene ved det aforændte Slot, jeg, som ogsaa om Vinteren sævnlig besøger dem, har lagt Mærke til Adstillige, som daglig komme der. De ere især for dem, som ere udsatte for Gigt, et sandt undhedsmiddel, da det er bekjendt, hvor neget Bevægelse hielper til at hæve denne Sngdom eller forekomme Anfaldene af den. Jeg har derfor hørt mange beklage, at Buegangene siden Slottets Ildebrand ikke ere blevne holdte saa ryddelige, at man med Begvemmelighed kunde spadsere i dem; og jeg undrer mig over, at jeg, saavidt jeg veed, er den første som gjør opmærksom herpaa. Jeg vil opregne de forskjellige Ting, hvorved Buegangene ere blevne gjorte uryddelige og ubegvemme for de Spadserende. Noget efter Slottets Ildebrand bleve de gjorte til et Oplagssted for Bræder, som bleve paa adskillige Steder saa bredt opstablede, at kun et menneske kunde spadsere forbi Dem. Da man gjerne paa Spadseretoure er to eller flere sammen, klev dette hvert Øjeblik Aarsag til en ubehagelig Afbrud i Conversationen; og hertil kom endnu, at deslige suevre Passer gjerne vare meget skidne eller i Frostveir meget glatte, deels fordi alle de, som gik igjennem Buegangene, maatte betræde netop den samme Plet, deels fordi Vinden, naar den blæste mod Buegangene, bar Regn eller Sneen ud paa denne Plet, medens den Deel, som var belagt med Bræder vilde have været tør, fordi Regnen eller Sneen ei kunde naae derhen. En anden Ting, hvormed Buegangene om Vinteren jævnlig har været spærret, har været Bjelker, opstilte paa Stilladser for at gjennemsanges; man har kun med Nøje kunnet komme forbi dem og har endog undertiden været nødt til at gaae uden for Pillerne. Undertiden have ogsaa disse Bjelker staaet saaledes, at man ved mindste Uforsigtighed kunde staae Fare for at støde sig betydelig. De have nemlig været stilte i den Høide, at de have lagt paraiel med et sædvarligt Menneskes Ansigt eller ande. Jeg har selv seet en, hvis Ende har været paralel med Væggens Ende ved en af de Ombøjninger, som findes i Buegangene. Naar nu En i Tudsmørket kom igjennem Buegangene eller i ilende Forretning skyndte sig igjennem dem, kunde han let i det han drejede om og mødte Enden af den af ham ubemærkede Bielke, støde Ansigtet til Skamme. I Sommer saae jeg ogsaa det synderlige Syn, at dette Sted, hvor for ikke mange Aar siden Byens pyntede Herrer og Damier spadserede i Maaneskin, var blevet forvandlet til en Hestestald. De Cavallerister, som paa Ridebanen bleve exercerede i at stige af og paa Hesten og andre Ridekonster, havde nemlig Heste, som ei bleve brugte, staaende i Bucgangene, som de rigeligen gjødede. Endnu en anden Standsning treffe de Spadserende ofte i Buegangen. Det er, at man ikke sjelden der finder Soldater, som blive exercerede af en Underofficeer. Kunde disse Bemærknnger virke, at de for dem, der ved Legemsbevægelse ville vedligeholde Sundheden, saa høist nødvendige Buegange næste Vinter maatte blive holdte ryddelige, da skal det glæde mig, at jeg har nedskrevet dem. Otto Horrebom.