Viborger Samler, 1844-11-19
En Pennefeide føres i denne Tid imellem en Hr. Winstrup og Procurator P. J. Knudsen. Den Første begynder med at fortælle, hvorledes den Sidste imod hans Villie og Vidende, overhovedet mod al Ret, har averteret hans Eiendom til Salg. Knudsen svarer, at W. er en Logner, og at han førte et ganske andet Sprog, dengang da han blev hjulpen af ham (K.) med et Laan paa flere hundrede Daler, rentefrit og uden Sikkerhed. W. opgiver som Giensvar K. dette Regnestykke: "Naar man laaner 850 Daler ud, og faaer dem om 9 Maaneder betalt med 1000, og i Renter 40 Rbd., hvormange pCt. gjør det? – Vore Blade have oftere gjort de danske Læsere opmærksomme paa Artikler i tydske Blade, som udtrykkeligen og planmæssigen ere indrettede til at virke paa den offentlige Mening i Tydskland og stemme den store tydske Nation og om muligt dens Fyrster til en skjæv og fjendtlig Betragtning af den Bevægelse, der yttrer sig i Danmark med Hensyn til det danske Sprog i Slesvig og Hertugdømmernes Forhold indbyrdes og til Kongeriget. Der kan ikke være Spørgsmaal om, at disse Artikler udgaae fra et Parti, der saaledes søger at berede sig Allierede for mulige Tilfælde, og dertil ikke forsmaaer noget Middel. Vi skulle her meddele en lignende Artikel, der læses i Augsburger Allgemeine Zeitung for den 8de Novbr. og er angiven at komme fra Jtzehoe: Jn der jegt sitzenden fünsten holsteinischen Standeversammlung ist eine Rede gehalten worden uder einen dänischen Text. Følgende Worte sind von einem Erzdanen, dem Geistlichen Grundtvig, kürglich auf Skamlingsbanke vor mehreren tausende Zuhørern geredet worden: "Aber soll dieser Streit der Zungen einen glänzenden Sieg für die danische, mit nordischem Kampfergeist zeigen, sost offenbar eine nordische Hochschule nothwendig, keine lateinische Hochschule, wo der nordische Geist der Muttersprache mit dieser unumschrankt herrscht, und wo er sich gewohnt den Deutschen als einen abgeharteten, breitschulterigen und geschikten Sklaven (sie) zu behandeln, von dem man imtaglichen Gebrauch sowohl im Hof wie im Feld, in der Schmiede wie im Holzschauer, in der Schenne wie im Stal, en Hause, wie drausen, einen ungemein grosen Nutzen haben kann, den man aber, um Nutzen und keinen Schaden von ihm zu haben, vor allem geborchen lehren, auf den man ein wachsames Auge haben und dem man auf die Finger sehen mus. Man glaube nicht das Grundtvig ein isoliet steender Dane ist, derselde har ofter in Kopenhagen Vorträge gehalten mit dem Beifall hober Personen. Das Volchen der Erzdänen ist beinabe so gros wie das dänische Volk. Fruder sprach der Lehrer der dänischen Kronprinzessin bei einer offentlichen Gelegenheit in Holstein den Satz aus: die Holsteiner musten sich freuen Dänen zu werden, dennes sey doch besser etwas zu seyn al nichts. Jn einem dänischen Blatt stand die Nachricht das im Sund ein Bootumgeschlagen und untergegangen sop; zwei Menschen und drei Schweden seyen verunglückt. So schatzen die Dänen ihre Nach barn nach Norden und Suden und dennoch begehren sie das Deutsche, Schweden und Norweger sich dem alten Dännemark unterwersen, das sie Dänen und Sklaven werden sollen. Da alles was wirklich ist seine naturlichen Ursachen haben muss, som kann mit Recht nach der Ursache des erzdänischen Patriotismus, gefragt werden. Antwort: die Schiffe aller Flaggen, 12 bis 13,000 ihrlich, zahlen Zoll, Tribut, in Helsingør. Ein englischer Leuchithurm kostet mehr als alle dänischen Leuchtthurme am Sund, aber England fordert nicht Zoll von allen Schiffen, die den Meerestheil passiren, genant englischer Canal. Man spreche mit einem Dänen von der Warscheinlichtet das Rusland wohl nicht lange mehr den Sundzoll zu entrichten willig seyn mochte. "Das wurde doch erst einen Krieg geben, ist seine Antwort".Man seer her den onde Villie i al sin Plumphed. Hvilket Væv af Usandhed fra først til sidst. Har Forfatteren den Kundskab til det danske Folk og dets Stemning, som han tillægger sig, kunde han da være uvidende om, at Grundtvigs overspændte Tirader, der fødes i en poetisk Halvslummer, ingenlunde kunne betragtes som Yttringer, af en almindelig Mening hos de Danske, Men det kommer vel tilpas, at Grundtvig har talt saaledes, det giver Lognen et Fodfæste og bør altsaa benyttes, og man mærke sig vel den snedige Anvendelse deraf. Jkke blot det danske Folk tænker, som Grundtvig taler, og vilde gjerne gjøre Tydsken" til sin Slave ligesom forhen Venderne; nei, Grundtvig har oftere i Kjøbenhavn holdt Foredrag med høie Personers Bifald, – altsaa skal det vel endogsaa være det danske Hofs, ja maaskee det danske Kabinets Mening og Hensigt, som Grundtvig udtaler. De Foredrag af Grundtvig, som høie Personer have bifaldet, have maaskee været nogle geistlige Foredrag, andre have de neppe hørt af ham, og desuden vide Alle, at man som Dansk kan bifalde hans Jver for det Nordiske, uden derfor at give ham Ret i noget Enkelt, da han næsten altid overdriver. Med samme Fissighed benyttes ogsaa det apokryphiske Udsagn af en Lærer hos Kronprindsessen." Det skal vel see ud, som om han af høie Personer var udseet til denne Stilling, for at Kronprindsessen (der af Ukyndige efter Sammenhængen nok kan antages for at være et lille Barn) kunde blive opdraget i den Mening, at Tydskerne ere intet og bør blive til Danske for at være noget. Den latterlige Avisskriverbuk om Baaden er benyttet med saa lumpen en Villie som muligt, men vil dog kun fremkalde et Smiil hos tydske Læsere; og tilsidste kommer da Forfatteren anrykkende med Øresundstolden for at fuldende det tilsigtede Jndtryk: Forbittrelse imod den danske Nation og dens Regjering. Har dette nu ingen Betydning? Man troe ikke, at de tydske Læsere bruge megen Kritik for at berigtige Jndtryk ket af slige Fremstillinger; de bruge den ikke, deels fordi Blade læses flygtigt, deels fordi Læserne ere forudindtagne ved den Omstændighed, at tydske Jnteresser collidere med danske, og fordi de ikke faae noget Forsvar fra dansk Side at læse. At de urigtigste Forestillinger om Forholdene have trængt igjennem i Tydskland og staae som faste Kiendsgierninger, derom kan man forvisse sig ved at see efter i tydske populaire Skrifter; man vil der jevnlig finde dem docerede for Menigmand, saa man kan ikke undre sig, naar f. Ex. en Lære, som den, at de Danske ville udbrede deres Sprog i Slesvig, eller paatrænge Slesvig deres Sprog, nu er næsten ligesaa udbredt og troet, som den at Kjøbenhavn ligger ved Øresund. Ligegyldigt kan dette ikke være for os. Det er ikke godt for Nogen, at have Opnionen imod sig, den bliver altid et Moment og vil gjøre sig gjældende paa een eller anden Maade. Fordomme kunne groe fast hos Magthaverne, som hos Folkene, og en indgroet Fordom lader sig neppe altid udrydde ved en Note. Det er muligt, at det nu kan være vanskeligt nok at faae Adgang til noget af de vigtigere tydske Blade, som man helst vilde vælge, for Artikler, der fra dansk Side belyste Forholdene; men naar saadanne Artikler bleve skrevne med Grundighed, rolig Sandhedskjærlighed, Velvillie og Agtelse for Germannismen og i en klar og interessant Form, vilde de dog sikkert opnaae en Plads, vinde Læsere, og, naar de fortsattes vedholdende og conseqvent, omsider trænge igjennem, forsaavidt paaviislige Facta angaaer, og med Hensyn til det Disputable idetmindste lægge Lodder i den nu altfor tomme Vægtskaal. Maatte nogen af vore Diplomater, eller hvilken anden patriotisk dansk Mand, som har Leilighed og Evne dertil, føle sig tilskyndet til her at vise sin Regjering og sit Fædreland en Tjeneste. Det er jo dog ikke conseqvent, for Udlandets Vedkommende at oversee Journalistikens Betydning og Jndflydelse, naar man hjemme viser sin Erkjendelse deraf ved at føle det som en Nødvendighed at underkaste den indenlandske Journalistik et nøiere Tilsyn. nde om Statseenheden har fremkaldt landske Jor Ussings Andragende om Statseenheden har fremkaldt en levende Bevægelse, eller hvad man nu kalder Røre vel uden Tvivl ikke i Slesvig og Holsteen selv, men desto mere i de der udkommende Blade. Overalt tales om Uebergriffe, "Jncorporationsversuche", "Machinationen, u. s. m. Justitsraad Klenge forsikkrer i "Jtzeboer Wochenblatt", at Ussing gyder Olie i Jlden, forvirrer Tilstandene endnu mere, og maaskee saaledes, at Uroligheder (Uruben) tilsidst kunde udbryde. En anden Autor, Fr. Hedde, forsikkrer i det kielske Correspondenz-Blatt: "Wir wollen uns nicht incorporiren lassen!" – "Og en Ørsted, vedbliver han, kan overtale sig til at billige en saadan Plan, at true med energiske Forholdsregler og provocere Magten, thi, hvad var det andet end en krænkende Voldsgierning, dersom man vilde forbyde Discussionen, undertrykke Pressen, og paabyde almindelig Taushed. Men man kan kneble os Munden, man gjøre os stumme, hvad har man vundet derved, Maae vi ikke sige hvad vi føle, saa vil den bittre Følelse af Vrede og Undertrykkelse, brænde desto smerteligere, indtil den med Voldsomhed bryder frem. - Samme Blad mener desuden, at den tydske Forbundsforsamling ikke vil kunne tie til en Forholdsregel, der gaaer ud paa, midt i Freden, at incorporere et Stykke af Tydskland i et andet Rige, og fratage en anerkjendt Forbundstat dens forfatningsmæssige Ret i de allervigtigste Henseender. - "Det Ussingske Andragende – skrives fremdeles fra Rendsborg i Jtz. Ugebl. – saavelsom den kgl. Commissarius Ørsteds paafaldende Yttringer have her opvakt stor Sensation, og er for Øieblikket næsten udelukkende Gienstand for Samtalen.