Jyske Efterretninger, 1768-03-04
Slutnin, f foregaaende Historie. udi No. 9. Dongen befoel derpaa sine Tienere at lede i Huulen efter i denne Skat. Efter kort Tids Forløb fandt de det, de søgte efter, og frembragte til Kongen en stor Deel Casser, fyldte med Guld, Sølv og kostbare Steene. Til sidst fandt de et lidet Skriin, sterkt bebundet med Jern, og for hvilket der hang en stor Deel Hænge=Laase. De søgte allevegne efter Nøglerne, men ihvor megen Umage de end gjorde sig, kunde de ikke finde dem. Dette forøgede Kongens Nysgierrighed, og han sagde: Heri maae være noget giemt, der er ypperligere end Ædelsteene, eftersom man har saa sterkt bebundet Skriinet, og saa vel forvaret det. Han gav derpaa befaling, at man skulde hente en Smed, der kunde bryde og de Skrinet op. Da det blev aabnet, stod deri en liden Cafse af Guld emailleret, udi samme stod en endnu mindre af Guld besat med de dyrebareste Ædelsteene, og udi den sand tes igien en liden Buddike, hvilken Kongen befoel at skulle leveres ham. Da han aabnede den, fandt han deri et Stykke hvidt Atlask, paa hvilket der stode skrevne nogle Liner i det Syriaske Sprog. Dabschelim faldt i Forundring herover, og sagde: Hvad vil vel dette betyde, Nogle sagde, at det var hans Navn, der havde eyet Skatten. Andre, at det var en Talisman, der skulde bevare Skatten. Efterat enhver havde sagt sin Meening, befoel Kongen, at man skulde see at faae En opledt, der kunde forklare denne Skrift. Endeligen fandt de En, der var kyndig i fremmede Sprog, hvilken de bragte til Kongen. Saa snart han kom til Kongen, sagde han med megen Mildhed til ham; Jeg forlanger, at J skal forklare mig, hvad der er skrevet paa dette Stykke Atlask. Da denne havde læst Skriften, sagde han til Kongen. Deres Majestæt, Det er Opmuntringer og Leve=Regler. Saaledes lyde de: "Jeg Kong i Houschenk har nedsat denne Skat her for den store Konge Dabschelim, efterat jeg havde ved en guddommelig Aabenbaring faaet at vide, at den Skat var ham tiltænkt. Men foruden disse dyrebare Steene har jeg giemt her et Testament i Form af en Underviisning, naar han læser samme, vil han faae at see, at forstandige Folk lade sig ikke forblinde af Glandsen af Guld, Sølv og Ædelsteene. Rigdom er ikke andet end laante Ting, hvilke man enten tilig eller sildig, maae overlevere til sine Efterkommere. De verdslige Fornøyelser, hvor indtagende de end ere, ere dog ikke ævige. Dette Testament er et kort Indhold af det, hvorefter Konger skal indrette deres Regiering, og en viis Konge efterfølger dem; Den, der foragter dem, og vil ikke holde sig dem efterrettelige, eftersom de indeholdes i disse 14 Kapitler, maae forsikkre sig om sit Riges Undergang. Det Første er: Han maae ikke skille sig ved sine Betientere paa andres Ord, eftersom de, der ere omkring Kongers Personer, feyle ikke Avindsmænd og Misundere, hvilke, saa snart de see, at en Konge har kastet Yndest paa En, eller lader see større Naades Tegn imod den end imod dem, efterlade ikke paa alle Maader at sværte ham, og optænke tusinde falske Beskyldinger for at faae ham stødt. Det Andet: En Konge maae aldrig fordrage Hykkere og Bagtalere i sit Selskab, eftersom de søge ikke andet, end at komme Ondt afsted. Man maae heller udrydde saadanne Folk, end at det menneskelige Selskab ved dem skal foruroliges. Det Tredie, Han maae altid søge at vedligeholde god Forstaaelse imellem sine Ministre, for at de med foreenede Kræfter kan arbeyde paa Staatens Velstand. Det Fierde: Han maae aldrig troe sine Fiender, naar de ydmyge sig. Jo meere de bevidne deres Tilbøyelighed, og jo flere Forsikringer de give om deres Tienstfærdighed og Troeskab, jo meere Aarsag har han at tage sig vare for dem, og troe, at de ikke meene noget deraf. Man maae aldrig vente noget ret oprigtigt Venskab hos en Fiende. Man maae holde sig fra ham, naar han kommer med en Vens Ansigt, som man holder tørt Træe fra Jlden. Det Femte: Naar man eengang har faaet det, som man med megen Umage har søgt efter, maae man med største Flid bevare det, eftersom man kan ikke hver Dag faae den samme Leylighed til at faae det, og, naar vi ikke bevare det meget vel, som vi have faaet, saa har man ikke andet end Misfornøyelse over at have mistet det. Man kan ikke faae den Piil tilbage igien, som eengang er bleven udskudt, om man end af Fortrydelse vilde bide i sine Fingre. Det Siette: Han maae aldrig overile sig i Forretninger, men tvertimod, førend han udfører noget, nøye overveye og examinere det. Gierninger, man giør i Overtilelse, ere skadelige. Man kan giøre, hvad der ikke er gjort endnu, men man fortryder uden Nytte at have gjort ilde. Det Syvende: Han maae ikke foragte andres Raad og Forstand. Er det fornødent at gjøre Venskab med nogle Fiender for at udfrie sig af deres Hænder, saa maae han uden Forhaling strax gjøre det. Det Ottende: Han maae flye deres Selskab, der forsk. stille stille sig, og ikke høre efter deres Flatterier, eftersom de have intet andet i deres Hierter end Sæden til Uvenskab; Dekan ikke frembringe Venskabs, men meget meere Fiendskabs Frugter. Det Niende: Han maae være barmhiertig, og ikke straffe sine Betientere for en liden Feyl, der er begaaet at Skrøbelighed; Thi en barmhiertig Konge paa Jorden er som en Engel i Himmelen. Han maae tage i Betragtning Menneskenes Skrøbelighed, og med Godhed og Kierlighed, skiule deres Feyl. Undersaatter begaae dagligen Feyl Kongerne skal dagligen bevise Naade. Det Tiende: Han maae ikke gjøre noget Menneske ondt, men tvertimod giøre alt det Godt, han kan. Giøre J godt, gjør man eder det samme, og dersom J giøre ondt giør man eder det igien. Det Ellevte Han maae ikke tage sig noget for, den strider imod hans Høyhed. Mange forglemme deres egne Gierninger, og vil gjøre andres, og tilsidst skeer intet at det altsammen. Kragen vilde leve paa Agerhønens Maneer, men han opnaaede det ikke, og forglemte sin egen. Det Tolvte: Han skal være venlig og beleven. Venlighed er i Selskabet som Salt paa Maden, det sidste gjør Maden smagende, det første fornøyer enhver. En Kaarde af Jern er ikke saa igiennemtrængende som den af Venlighed, den overvinder uovervindelige Armeer. Det Trettende: Han skal have troe Betientere, og ikke lade Bedragere faae Adgang til sig. Ved dette Middel bliver Kongeriget i Sikkerhed, og Kongens hemmelige Anslag blive ikke aabenbarede. Det Fiortende: Han skal ikke lade sit Sind foruroelige af de Ting, der tildrage sig her i Verden. Et forstandigt Menneske taaler alle Gienvordigheder, og forlader sig paa Guds Forsyn. Der ere mange Historier over hvert Capitel. Dersom Kongen vil vide dem, da skal han begive sig hen til Siden af det Bierg Serandib, der var vor Faders Adams Opholds Sted, og alle Vanskelighederne skal der blive ham for forklarede, og hans Ønsker opfyldte: Gud giv og Fred! Efterat denne lærde Mand havde fortolket dette, omar mede Dabschelim ham, tog med Ærbødighed dette Stykke Atlask af ham, hæftede det til sin Arm, og sagde: Man lovede mig en verdslig Skat, og jeg fandt en Skat af Hemmeligheder. Gud give mig Naade til at holde mig det efterretteligt. Derpaa lod han Guldet og Sølvet uddeeltil de Fattige, at de skulde bede got for Kong HouschenkSiel, og derpaa vendte Kongen tilbage til sin Residence, igien.