Københavns Adresseavis, 1775-09-06
De saa kaldede Register=Skibe ere de, som foruden den Vestindiske Fløde og Galeonerne befragtes for nogle Kiøbmænd fra Sevilien og Cadix privat Regning. Naar disse troe, at der i America mangler visse Vahre, udvirke de imod en Sum Penges Erleggelse og gode Foræringer til Betienterne, Tilladelse af Conseillet for de Jndiske Affairer, at maae afsende et Skib derhen, omendskiønt denne Tilladelse ikkun strekker sig til Skibe paa 300 Tønder, afseyler dog sielden et, som jo er engang saa stort, Udlændinge har her liden Omgang med Spanierne. Den offentlige Spadseregang er behagelig, og besøges første sildig om Aftenen. Hr. Twis saae adskillige Fruentimre, som havde stukket Johannisorme i deres Hovedpynt, hvilket giver et smukt Syn. De Peruvianske Fruentimre bære endog Hals= og Armbaand af saadanne glindsende Fluer, J Port St. Marie, ikke langt fra Cadix, saae Forfatteren Tyrefægtningen. Da han adskillige gange har seet den, og melder andre Omstændigheder derom, end der staaer de hidindtil og bekiendte Beskrivelser, vil vi indrykke Efterretningen derom med hans egne Ord: Tyrefægtningen holdes ikkun i Junii, Julii og August Maaneder, efterdi disse Dyr ikke ville fægte paa den Tid om Aaret, naar det er mindre varmt. Efter Kl. 4 om Eftermiddagen tog jeg mig en af de beste Pladse, og betalte derfor 15 Realer, eller 3 s. 4 Pens engelsk Myndt. Pladserne paa den Side, imod hvilken Solen skinner, koste ikkun 10 Realer, og de ringeste 6 Pens. Amphitheatret var snart fuldt, Logerne af Damer og Herrer i fuld Stads, men de underste Bænke af Pøbelen. Synet var meget behageligt, fornemmelig for Nyhedens Skyld. Man maa forundre sig over, hvorledes Fruentimrene kan finde Fornøyelse ved et saa barbariske Skuespil, hvor de see et Antal Tyre at døe med en lang Dødsangest, Heste med oprevne Buge, Mænd af Tyre kastede over Hornene, traadne ihiel og s.v. Jo mere barbariskt det gaaer til, desto større Glæde give de tilkiende, klappe med Hænderne, viste med Tørklæderne, og raabe, for at giøre Tyren desto mere rasende. Jeg har seet, at Fruentimre kastede Hænder fulde af Nødder paa Kamppladsen, i Haab at de, som skulde sægte med Tyrene, skulde falde derover; derimod tilstaaer jeg ogsaa, at jeg har kiendt spanske Damer, som aldrig havde seet nogen Tyrefægtning, og heller aldrig tænkte at see nogen. Kongen og den kongelige Familie ere heller aldrig nærværende ved den. Da Gouverneuren havde taget sit Sæde, gjorde de Mænd, som vilde sægte med Tyrene, deres Kompliment for ham. Folket blev derpaa ved et Antal Soldater drevet ud af Kamppladsen, og Soldaterne stillede sig lige bag ved Rekverket, som er saa høyt, at det naaer op til Brystet. Ti Tyre, det fastsatte Antal, skulde dræbes. Tre Mænd skulde sægte med hver Tyr til Hest; disse kaldes Picadores. Foruden disse vare fire, som fægte til Fods (Vanderilleros), og tre Matadores, som give det sidste dødelige Stød. Alle disse Folk ere Slagtere, Qvægdrivere o. s. v., som ere opdragne til denne farlige Profession, og leve deraf. De første faae for hver Dag, paa hvilken de fægte, tre til fire Pund Sterling; de andre Halvparteen; men de sidste, som have den farligste Stand, og maa besidde den meste Færdighed, tii til tolv Pund. 70 til 80 Heste staae i en Stald nær ved Pladsen i Beredskab, Sadlerne have en høy Pude for og bag til, uden hvilken det var umuligt at blive siddende derudi. Det er ikke let at bringe Hestene dertil, at de staae modige imod Tyren; de skielve undertiden af Skræk, steyle sig, flaae, og lade sig ikke regiere. J denne Fald maa der bindes et Tørklæde, for Øynene paa dem, fornemmelig paa dem, som i en Kamp tilforn ere blevne saarede. Rytterne bære Buxer, og Støvler af meget tykt Bøffellæder, uigiennemtrængeligere, end de franske Postillioners Støvler, men bøyelige og smidige. Derved søger man at gjøre Tyrenes Stød mindre farligt. Rytteren bærer en kort Underklædning, en kort Kappe, og en Hat med en breed Rand, sammenbunden under Hagen. Med den venstre Haand regieren han Tøylen, og med den høyre Landsen, der er saa tyl som en Mands Arm ved Haanden, ti Fod lang, og har foran et Jernblad, en Fod langt; dog kan Bladet ikke trænge meer end en Haandbred ind i Tyren, formedelst en derom slettet tyk Rem. Fodfægterne bære korte Jakker, lange Kapper, og have en kort Piil i Haanden, hvilken Piil er ziret med klippet Papir. Bag ved Rekverket ere hele Kurve fulde i Forraad deraf, da enhver Fægter allene ofte bruger et halvt Dosin til en Tyr, og Pilene blive allesammen siddende i Tyren, naar den slæbes død ud. Mataderes ere klædte ligesom Fodsægterne, og kaste til Fornøyelse vel ogsaa Pile i Tyren. Den Forretning, som de egentlig have, skal siden meldes. Klokken et Qvarteer til som bleve de til Døden bestemte Tyre førte over Kampepladsen, for som sædvanlig at bringes i den lige over for liggende Stald, hvori enhver staaer allene. En Mand førte en tam Oxe foran, som havde længe været i Stald sammen med Tyrene, for at lokke dem ind i den anden Stald. Denne gang fulgte de rolige efter den; men altid skeer det ikke. De tre Ryttere stille sig paa nogen Afstand fra hinanden, to lige over for hverandre, og een lige over for Døren, hvorigiennem Tyren skulde komme ud igien af Stalden. En Trompette gav Signalet, og Tyren saaes paa Pladsen. I det sidste Qvarteerstid vare Tyrene blevne opiirede ved smaa Stik i Baglaarene. Enhver havde en Baand fløye, som var fæstet paa Boven. Baandets forskiellige Farve tilkiendegiver Tyrens Fødested, og bliver i Forveyen. bekiendtgjort ved de offentlige Tidender. Tyren gik løs paa den nærmeste Rytter, som tog imod ham med Landsen, og saarede ham meget stærkt i Forboven. Tyren trak sig herpaa tilbage, og Blodet flød af den. Den Force, med hvilken Tyren gik løs paa Rytteren, var saa stor, at den næsten havde styrtet baade Mand og Hest omkuld. Nu kom Raden til den anden Fægter at saare Tyren. Der maa stedse kun een stride med den; ingen maa gribe an, men enhver maa vente Angreeb. Tyren løb i Midten af Kamppladsen og stirrede rundt omkring, forskrækket over Tilskuernes Haandklap og Skrig. Rytteren, holdt med sin Hest stedse imod Tyren, og fulgte dens Vendinger. Den løb derpaa imod den anden Rytter, fik endnu et Saar i Bringen, og det tredie af den næste Rytter. Nu var Tyren bleven rasende af Smerte, Blodet styrtede ham strømmeviis ud af Munden; han snublede halv afmægtig, hans Øyne funklede af Grumhed; han sparkede Jorden op med Fødderne, slog sig med Rumpen i Siderne, og hans Aande foer som en Damp ud af Næsen, saa at Hovedet næsten syntes indhyllet i en Taage. Derpaa blev givet et Signaal med Trompeteen, at Rytterne skulde ride bort Nu begyndte Fodsægterne deres Angreeb, og stødte Pile ind i alle Tyrens Legems Deele. Denne nye Pine foraarsagede, at Tyren sprang op i Veyret fra Jorden; han løb derpaa imod en af Fægterne, som undvigede for ham til Siden; derpaa løb han imod en anden, som just havde stødt ham en Piil i Ryggen; denne sprang over Galleriet, hvor han var sikker. Paa denne Maade pinede alle Fægterne Tyren, som neppe kunde meere staae, formedelst Blodets stærke Tab. Efter et givet Signal, kom derpaa Matadoren med et Klæde paa en kort Stok i den venstre Haand; i den høyre Haand et tvergget Sværd, med lige Klinge, fire Tommer, bredt, og over en Alen langt. Han stod stille, og i det Øyeblik, da Tyren i den sidste Kamp af Fortvivlelse og Død styrtede løs paa ham, drev han ham Sværdet ind i Rygaden bag ved Hornene, hvorpaa Dyret strax faldt død ned til Jorden. Forfeyler Matadoren sit Maal, og kan ikke redde sig med sin Kappe, saa er han forloren, efterdi Tyren med en ubegribelig Grumhed samler alle sine øvrige Kræfter tilsammen imod ham. Bliver Tyren dræbt ved eet Stød, saa kaste Tilskuerne Penge til ham, og de Fornemme ofte ikke lidet. Den døde Tyr blev derpaa af tre Heste udslæbet af Kamppladsen, formedelst et om Hornene fastgjort Toug. Alt dette skeer i et Qvarteers Tid. Saa megen Tid bliver der givet til hver Tyr, nemlig fem Minuter for Rytterne, fem for Fodfægterne, og fem for Matadoren. En anden Tyr blev derpaa indladt, den vildeste og grummeste, som jeg nogensinde har seet. Rytteren forfeylte sit Maal, og Tyren stødte sine Horn i Hestens Bug, saa at Jndvoldene hængte ud. Hesten blev vild; Manden maatte stige af, og overlade den til Tyren, som forfulgte den omkring paa Kamppladsen, indtil den faldt ned og døde. Fire andre Heste bleve siden dræbte af denne Tyr, som indtil den Tid ikkun havde faaet et ringe Saar, undtagen at en Hesthavde sønderslaaet Kieftebenet paa ham. For en af Rytterne brækkedes Landsen i Tyrens Nakke, og Hesten og Manden styrtede til Jorden. Den sidste brækkede et Been, og blev bragt bort. Derpaa toge Fodfægterne fat paa Tyren, og endelig gjorde Matadøren Ende paa dette tappre Dyrs Liv. Den tredie Tyrdræbte to Heste, i det den oprev Bugen paa dem, saa at Tarmene slæbede efter dem paa Jorden. Den syvende dræbte ogsaa to Heste. Paa denne Maade dræbtes de ti Tyre, og hele Skuespillet var til Ende i halvtredie Time. Kiødet af disse Tyre blev strax solgt til Folket, Pundet for tre Pence. Da den sidste Tyr var bleven tilstrekkelig saaret af Rytterne, blev den given til Priis for Folket, som løb ind paa Kampepladsen, angreb Tyren paa alle Sider, og dræbte den med Knive og Dolke. Nogle kastede han over Hornene. Disse Tyre brøle ikke, og giøre ingen Allarm ved Fægtningen; enhver har derved sin egen Mancer. Nogle vil slet ikke fægte. Jmod disse bliver der løsladte tre store Hunde, som i Øyeblikket rive Tyren med Snuden til Jorden, og derpaa dræber Matadoren den. Omendskiønt Dyret var dødt, maatte dog Hundene med Strikkerne om Halsen næsten qvæles, førend de vilde lade deres Bytte fare. Midt i Anløbet staae Tyrene undertiden stille, lugte paa det paa Jorden flydende Blod, betragte Rytteren gandske stille, synes derpaa at fatte Mod, og gaae med dobbelt Grumhed løs paa ham. Undertiden staaer Hest og Tyr paa Bagbenene imod hinanden, med Rytterens Landse i Tyrens Nakke. Men da Tyren er tungest, maa Hesten tage Flugten, og Tyren forfølger den saa gesvindt, at den tre eller fire gange omkring Kamppladsen berører Hoverne paa den galopperende Hest med Hornene.