Extraordinaire Maanedlige Relationer, 1689-01-01
Hvad kunde jeg nu forvente af dem, som alleSlags paafundne Konster hafver anvendet, for at giøre nug sorteere end som Helfvede for mit Folck oc den gandske Verden: En hver hafver iligemaade seet, de store Effecter som paakom derudaf, ved mine Generalers oc den gandske Leyers afvendelse, icke mindre den gandske Nation, som bestaar af mangfoldig Slags Folck. Jeg er fød fri, vil ogsaa forblifve, oc hafver tilforn udi adskillige tilfælde, for mine Rigers Ære oc beste mit Lif oc Lefnet vofvet; oc er end nu villig at giøre det samme herefter, (oc skal tracte det at giøre, hvor gammel jeg og er at Aar, for at frelse mine Riger fra Sclaverie udi hvilket de siunis at vilde falde) derfor oc deeler jeg ikke raadsommelig at forblifve længer og holde mig sicker i Rigerne, thi jeg elsker Friheden udi Gierningen, oc eragter for samme skyld nødig at vige herfra. Enddog paa den maade at jeg maa være igien kaldet, naar Folckens Øyne engang blifver aabnet, at de self seer, hvorledis de under den specicuse prætext om Guds Tieniste oc Frihedens erholdelse, er blefver bedraget oc forført. Endeligen forhaaber jeg at Gud mine Undersaatters Hierter af hans usigelige store Barmhiertighed skal regiere, oc gifve dem tilkiende, den onde Tilstand udi hvilcken de sig befinder, derved dennem saaledis skal føre, at de et retmæssig Parlament forsamler, hvor udi iblant andre nødvendige Sager, Samvittighedernes Frihed for alle Protestanter, som icke ere af den Engliske Kircke, maatte blifve bevilliget, oc derved, de som ere af men Meening oc Relegion, saavit kunde komme udi consideration, at niude iligemaade saadanne Friheder, at de herefter som ærlige Christne og gode Engelsmænd, kunde lefve, oc ikke være tiltvungen at begifve sig til andre fremmede Stæder, som megit haart oc tungt falder, for alle de som elsker deris Fæderne-Land. Jeg paaraaber mig endnu engang at appellere til alle Mennisker af consideration, som Forsten erfahring hafver, om noget andet Nutionen, saa stor og mægtig kand giøre, som Samvittighedernis Frihed; med nogle af voris Naboer kand slig bevises. Jeg kunde ogsaa sige meer, men nu er icke den rette Tid. Rochester den 2 Jan. 1689. Den 3 lod Printzen alle nærværende Lords til sig fordre, som var 67. udi Tallet om at beraadslaa hvad nu, efterat Kongen Riget hafde forladt, var at giøre. Printzen talede saaledis til dennem: Jeg hafver eders tilsammenkomst begiæret, thi Tidens Beskaffenhed udkræfver at holde Raad, hvorledis (efter min Declarations Jndhold) et retmæssig Parlament kand blive udskrefvit, udi hvilcken den Protestantiske Religion, Rigernis Statuter oc Friheder, saaledis kunde befestiges, at de herefter aldrig meere kunde komme i fahre at blive forandret. Efterat Hans Høyhed hafde ophørt at tale, gick hand ud; de forsamlede Herrer lod Printzens Declaration oplæse oc skickede Hertugen af Nortfolck til Printzen som paa samtlige Herrers vegne, Printzen tackede. Derefter gick Printzen i Forsamlingen oc tackede dennem iligemaade. Den anden Dag kom Herrene igien tilsammen, og lod de 5 fortrefligste Rættens-Høylærde til sig kalde, consulerendis med dennem paa paa hvad maade et Parlament kunde vorde forsamlet. Da dette var skeed, resolverede de en Adres til Printzen, at Hand vilde Gubernamentet saa længe antage, indtil samtlige Rigs Stænder kunde blive forsam De besluttede ocsaa, at forsam den for et Parlament, (hvil gen alleeniste er berettiget at beskrifve)