Aalborg Stiftstidende, 1844-09-14
Kammerraad Schiøt havde stillet det faderlige Amendement, at Anordningen ikke skulde gives tilbagevirkende Kraft, men at Alle, der ere frie for Værnepligten ved Anordningens Emanation, fremdeles skulde blive det." Hertil – bemærkede Kirk vittigen - havde jeg Lyst at stille et Sideamendement, der skulde gaae ud paa, at naar den Tid var udløben, skulde de høiere Stænder udelukkende bære Værnebyrden og Bondens Fritid indtræffe; thi det Ene forekommer mig at være lige saa rimeligt som det Andet," og hvem vil vel nægte ham Ret heris Lydersen udtalte sig ligesaa mod de Benzonske Nobelgadecorpser, der vilde føde Kasteforskjel- og fremkalde Ubehageligheder naar Alle skulde møde i Liniens Rækker. Kammerraad Schiøt Amendement om at alle levende Væsener ved Anordningens Emanation skulde være frie formodede han at være fremkaldt af Frygt, men - sagde han - det kan dog et saa meget være af Frygt for at indtræde i Liniens Rækker, da der jo dog gives saa mange andre Omstændigheder i Livets daglige Sysler, hvorved man kan tilsætte Liv og Helbred, og Mange, som have været med i Krigens Lue, ere slupne vel derfra, hvilket og denne Forsamling kan afgive Exempel paa (det bliver nok ogsaa kun et Exempel paa en saadan Kriger Forsamlingen har at opvise); jeg maa derfor undres over, at de skulde frygte for at komme i Militsen, eller værne for Landets almindelige Vel; man maatte da tænke sig, at de vare mindre behjertede end deres Koner; thi der gives Tilfælde, hvor disse Ædle med Mod og Standhaftighed træde ind i Dødens Potte, og efter overstandne Besværligheder med lige Heltemod (!) gaae lignende Omstændigheder imøde, og Manden skulde ikke værge for saadan en Kone, som skjænker ham Livets dyrebareste Panter!" Efter denne Episode om Barselkonernes Heltemod, der naturligviis maatte vække megen Munterhed, erklærede Taleren, efter bemærkninger om nogle af de subsidiaire Amendementer, at han tiltraadte Nyholms Hoved Amendement og maatte paa sin Stands Vegne takke Regjeringen for Lovudkastet samt haabede, at den vil udføre sin Plan paa en tilfredsstillende Maade. Schiøtt sagde, at han ei forstod hvad den foregaaende Taler havde fremført imod hans Amendement og vilde derfor lade være med at besvare det. Jmidlertid fandt han dog, at der var Meget, der talte for hans Amendement, fordi Anordningen vilde gribe forrykkende ind i saa Manges Livstillinger. Dalgas erklærede, ikke at ville forøge Antallet paa den Mængde Undtagelser, Udkastet hjemler, eftersom han ansaae Forsvarspligten at være eens for alle Landets Sønner, men havde dog stillet et forunderligt subsidiairt Amendement om at indrømme Kjøbstædernes Beboere, efter Assurancesum Grundtaxt eller Næringsskat, samme Fritagelser, som ere bi beholdte for Bondens Hartkorn. Forøvrigt sluttede han sig i det Væsentlige til Nyholms Amendement. Benzon, forsvarede sine Corps og vilde ingenlunde have dem anseete som classeafsondrende, da han tvertimod har meent, at Adgangen skal staae aaben saavel for Bondesønnen som forGrevesønnen" (altsaa for pæne Folks Børn i det Hele), kort for Enhver, som er istand til at afsee de Bekostninger, som dermed ere forbundne." Han ønskede ikke, at hans Corps skulde nyde nogensomhelst anden Lettelse og intet have forud for den øvrige Deel af Armeen, end den "moralske Garant for Forældre, at deres Børn efter fuldendt Tjeneste vilde vende tilbage ufordærvede og usvækkede paa Sjæl og Legeme." Forsaavidt Schytte af denne Sag har villet udlede, at Regjeringens Anskuelser ere i Strid med Nationens fordi han troer, at Regjeringen ei har truffet den Maade at ordne Værnepligten paa, som bedst stemmer med Folkets Ønsker, da var Benzon naturligviis ikke af den Mening Referenten (Lüttichau, udtalte sig paany mod Milits og meente, at Militaircommissionens Mening havde meer at betyde end hvad der var udtalt i enkelte Brochurer. Han søgte paany at vise, at en almeen væbning netop i de tydske Stater kunde gjøres fornøden, da de, ved at see deres Contingenter afgivne til Forbundshæren, kunne blive blottede for Armeestyrke. Den Jdee, som af Dalgas havde været yttret, at det skulde være Æressag at være Soldat, tvivlede han paa, ganske kan realiseres, da det, hvorledes man end dreier og vender Sagen, efter hans Formening dog tillige vil blive en Byrde og det vil nok de erkjende, som komme til at bære den, Ree bemærkede, at vi ikke leve i nogen idyllisk Tidsalder, men i en Tid, da hver Stat maa være betænkt paa og bered til Forsvar og ei blot et Forsvar, der øieblikkelig kan holde en Fjende ude, men som kan danne et fast Værn om Statens Fred og et Skjold for dens politiske Selvstændighed for at vi ikke ved det første Stød i de større Magters Krigsbasun skulle være nødte til at lytte andenstedshen og give vor Politik i fremmede Magters Arme. Hertil opfordrede vort Lands Beliggenhed saa meget mere, da det let naar en Principkrig imellem Øst og Vest tidligere eller sildigere udbryder, kunde blive et Stridsæble mellem de kampførende Magter. Historien viser desuden, at ogsaa det lille Land kan hvad det vil og at Selvstændighedens Forsvar ligger i hvert Lands Værnekraft, naar den støttes af Villiens Kraft. "Men - sagde han – en saadan Kraft kan kun danne, udvikle og befæste sig, hvor den inspireres af Folket, og den første Betingelse for et Forsvar, naar det skal kunne udfylde sin sande Betydning, er derfor, at det organiseres paa en Maade, der kræver alle Folkeclassers Deeltagelse, saa at det hverken hviler udelukkende paa enkelt Stand eller giver enkelte Stænder Fortrin for andre. J det foreliggende Lovudkast aander derimod ikke den Grundsætnig, ligesom der i det Hele brister det paa et egentligt Princip, hvorfor det ogsaa umuligt kan eller har kunne tilfredsstille hverken i den ene eller anden Retning. Det vil statuere eller rettere sagt, som af en anden Deputeret (Køfter) ved den foreløbige Behandling er yttret, det annoncerer en almindelig Pligt, men hvis Almindelighed modstrides og ophæves af en Mængde Undtagelser, og ved en saadan fremtrædende Mangel paa Princip er det da heller ikke at undre, at man har søgt, da Principet dog er rokket, at fremdrage end flere formeentlige Analogier for Fritagelser, ja at man endog har villet udvide disse Bestræbelser til ogsaa at strække sin beskyttende Haand over de smaa uskyldige Landvæsenselever (Amendement af Kammerr. Grønbeck og Fritagelse for Landvæsenselever). At man har fremdraget disse mange Fritagelser, beviser derfor ikke, hvad der i Commissarii Foredrag under den foreløbige Behandling syntes at udtrykke sig, at man har ønsket Fritagelserne; men det viser kun, at da Loven ikke fordrer Værnepligten, idetmindste i den strængere Forstand, af Alle, og allerede har aabnet et stort Gebeet for Fritagelse, har man endnu endeel, som man synes at kunne med Føie henføre under samme fritagende Kategorie. Det er vel forudsat i Lovudkastet og af dem, der hælde til denne Mening, at der ere visse Classer, hvis Syssel Staten, fortrinsviis har Behov, og som den derfor troer at burde unddrage fra den almindelige Værnepligtsbyrde i egentlig Forstand; men jeg troer ei, at denne Grundsætning med Billighed lader sig gjennemføre, thi hvormed vil man egentlig kunne godtgjøre, at ikke Bondens og Landbrugenes Arm er ligesaa vigtig som den Studerendes Hoved, Kunstnerens Haand osv. eller at de ikke Alle virke til fælleds Statsøiemed, Begynder man først at afvige herfra, da indvikler man sig i en Labyrinth af Fritagelser, der aldeles vil svække og tilintetgjøre Betydningen af Pligtens Almindelighed, føre fra den ene Usikkerhed til den anden, og opløse det hele nationale Begrebs Værd og Jndflydelse. Skal en almindelig Værnepligt derfor være hvad den bør at være, maa den vise sig i en national Bevæbning, og denne vil hos os efter min Mening kun kunde etableres efter en Militsindretnings Grundsætninger, saaledes omtrent som den af flere Forfattere er paaviist, som den af Minoriteten i denne Sag er fremsat og allerede ret tappert forsvaret. (Sluttes.)- Det ved Jndbydelse fra Hr. Stiftamtmand Kammerherre Tillisch dannede landoekonomiske Selskab her for Egnen constituerede sig ved et den 6te forr. Maaned afholdt Møde og valgtes til dets Bestyrelse: Kammerherre Tillisch, og Amtsraadsmedlemmerne Proprietair Weinschenck og Kammerraad Petersen samt til Secretair, Kammerraad Mollerup til Aldershaab og Kasserer: Overkrigscommissair Christensen til Bjørum. Endvidere valgtes som Committee til at bearbeide Lovudkast: d'Herrer Tillisch og Petersen og Herredsf. Overauditeur Timm. Selskabets Øiemed agtes især saavidt muligt opnaaet: ved Udgivelse af landoekonomiske Beretninger, Anskaffelse af landekonomiske Skrifter, til Udlaan iblandt Medlemmerne eller Fordeling i Amtet, ved Præmier, Belønninger, Opmuntringer osv., og tør det vistnok ventes, at der af vor Egns fremadstræbende Landmænd og Landboere, vil blive anvendt Alt til at fundere denne nyttige Forening med Evne og Kræfter og give den en blivende Jndflydelse paa Landbrugets og Landboforholdenes Udvikling, der i vore nordlige Egne endnu i mange Henseender behøver Forenings kræfters og Exemplets mægtige Impuls for at fremmes og styrkes.