Berlingske Tidende, 1775-07-01
Udi et hvert Borgerligt Selskab (siger den berømmelige Marquis Beccaria) er der en altid virksom Drift at sætte alMagt og Lykke paa den ene Side, og al Svaghed og Elendighed paa den anden Side. Det er gode Loves Hensigt, at imodstaae denne Drift, og at udbrede lige overalt deres nyttige Jndflydelse over det heele Selskab. Da Folkets Øverster bleve drevne af denne skadelige Drift, og Undersaatterne derimod bleve opmuntrede af en billig Attraae efter, at sætte gode Love imod samme, saa have af denne indbyrdes Strid reyst sig meget store og forskiellige Tildragel, ser, som opfylde saa mange Nationers Historiebøger. Alle Historier bevise Sandheden af denne Grundsatz, at det at leve under et eneste Menneskes eller en vis Classe af Mennesker, deres arbitraire Villie er Kilden til det heele øvrige Selskabs Ulykke. Paa denne Sandheds faste Grund har det Engelske Folk opreyst sin Constitutions Bygning med saa stor en Fasthed, at den udi endeel Aarhundrede har imodstaaet Tidens Ødeleggelser, Tyrannie, Forræderie, udvortes og borgerlige Krige, og (som en berømmelig Autor af Eders Nation anmerker) har givet Folkene udi de Engelske Colonier sin egen RegieringsForm, og da denne Regiering fører Lyksalighed med sig, saa ere af disse Colonier blevne store Nationer, endog udi de Skove, til hvilke at beboe de bleve sendte. Udi denne Regierings Form er det den fornemste og største af de nationale Rettigheder, at Folket har Deel udi Regieringen formedelst de Representantere, som det selv har udvalt, og at det altsaa regieres ved Love, som det selv billiger, og ikke ved Anordninger, komne fra de Mænds absolute Myndighed, over hvilke det ey har nogen Ret til at have Opsyn. Denne Rettighed er den Vold, som omgiver og forsvarer den Eiendom, som Folket ved en sømmelig Fliid og ved sit Arbeyde har forhvervet sig, og ingen Deel af denne Eiendom kan lovligen fratages samme uden med dets fulde og frie Samtykke naar det, efter at være sat i Stand til, at dømme derom troer selv, at det er billigt og nødvendigt, at opofre denne Deel af sin Velfærdt for den offentlige Tieneste, ved paa samme Tiid at bestemme den letteste, mindst bekosteligste, og paa alles Omstændigheder sig best passende Maade til at hæve saadan Jndkomme. Denne Rettighed har endnu en Jndflydelse, som strekket sig langt videre. Dersom Regieringen har paa een eller anden Maade undertrykt Folket, kan samme undslaae sig for at betale Regieringen Penge, naar den mangler samme, indtil dets Besværinger blive igjen hævede; og paa denne Maade kan Folket forskaffe sig Opreysning paa en fredelig Maade, og uden at være nødt til at tage sin Tilflugt til de næsten altid foragtede Forestillinger, eller at forstyrre den offentlige Roelighed. Den anden store Rettighed, som flyder af den Engelske Constitution, er den, at dømmes af Edsvorne. Denne Rettighed forbyder at skille nogen Borger ved Livet, Friheden, eller sin Eiendom, med mindre 12 af hans Medborgere og at hans Ligemænd, ustraffelige Folk, udvalte i hans Naboelav, og hvilke man desaarsag kan med Grund forudsætte at være underrettede om den Anklagtes og Vidnernes Forhold og Caracter, afsige Dom imod ham, efter for i Veyen at have aflagt den forlangte Eed, og efter en formelig Underretning, og en retmæssig Dom udi den Anklagtes Nærværelse, for en offentlig Ret, og for alle dem, som derved vil være tilstæde; en Dom altsaa, som ey kan giøre ham Uret, uden tillige at fornærme Dommernes Reputation, og rimeligen ogsaa deres egne Fordeele udi Societetet, saasom Dommen kan have beroet paa saadanne Poster, som angaae, i det mindste i en vis Grad, det almindelige Beste, eller at, dersom Tilfældet er ikke af den Vigtighed, Dommen altid kan give et Exempel som, naar de selv skulle komme i den Omstændighed, at udstaae ligesaadan en Undersøgning, kunde tiene mod dem. En anden Rettighed af samme Slags har især den Personlige Frihed til Gienstand. Naar en Undersaat er sat i Fængsel, endskiønt efter Regieringens Ordre, kan han, i Kraf af sin Ret som en Engelænder, erlange umiddelbar en Acte, som kaldes habeas Corpus, af Dommeren; hvis Pligt, hvortil han ved Eed er forbunden, det er at bevilge samme, og at drage derpaa Omsorg for, at al ulovlig Arrest bliver strax undersøgt, og ophævet. Den tredie Rettighed er at eye Jordegodser under maadelig Skat, og ikke under Forbindelse af Personlige, strenge og undertrykkende Tienester, ved hvilke Eierne ofte blive tagne bort fra deres Familier og deres Forretninger, for at efterkomme saadant Arbeyde, som i alle vel indrettede Stater, ikke burde skeenden af Folk, som til den Ende blive lønnede. Den Den sidste Rettighed, som vi vil melde om, angaaer Pressens Frihed. Denne Rettigheds Vigtighed bestaaer foruden Befordring af Sandhed, Videnskaber, i sær Moralen, og Konster i Almindelighed, derudi, at denne Frihed, udbreder billige og fornuftige Tanker og Politiken, og de Materier som angaae Regieringen; at den tiener til at giøre det let for Borgere at meddeele hinanden deres Tanker, og at den altsaa hielper til at forene dem meere med hinanden, og tvinger tillige, ved Skam eller Frygt, de offentlige Betientere, Folkets Undertrykkere, til at vise i de offentlige Affairers Administration, et retfærdigere og med Ære meere overeenstemmende Forhold. See disse ere de uskatterlige Rettigheder, som udgjøre en betydelig Deel af vor milde og moderate Regierings System et System, som meddeeler sin Kraft og Virkning til alle Ordener og Classer af Folket, og forsvarer den Fattige mod den Riges Overlast, den Svage mod den Mægtiges Uretfærdigheder, den Flittige og Vindskibelige mod den uretfærdiges Rovgiærrighed, den Fredsommelige mod Undertrykkerens Voldsomheder, Forpagterne mod deres Herrers Udsuelser, kort sagt, alle subordinerede Classer af Borgere mod deres Overmænds Fornrettelser. Disse ere de Rettigheder, uden hvilke et Folk ikke kan være hverken frit, eller Lykkeligt, og under hvis beskiermende og opmuntrende Jndflydelse disse Colonier have hidindtil floreret, og tiltaget paa den forunderligste Maade. Og disse Rettigheder er det, som et nedrigt og forkeert Ministerium nu søger at berøve os ved Magt af Vaaben, og hvilke vi alle have besluttet med eet Hierte og een Siæl aldrig at give Slip paa uden med det sidste Suk. See disse ere endelig og de Rettigheder, til hvilke J have den billigste Adkomst og Fordring, og hvilke J udi dette Øye, blik burde nyde gandske og aldeles, saavidt de strække sig. Og hvad er det, som den sidste Parlements Act tilbyder Eder i deres Sted, er det Samvittigheds Frihed, og at bekiende Eders Religion, ney aldeles ikke. Gud havde allerede givet Eder den, og de jordiske Magter, med hvilke J forhen have staaet, eller endnu staae i Forbindelse, havde allerede forsikret og lovet for Eder, paa den allerhøytideligste Maade, at J skulle forblive i Besiddelse af denne Rettighed. Dersom de Guddommelige og menneskelige Love kunde handthæve samme mod forkeerte Menneskers despotiske Angreb, da var saadant allerede forhen skeet i henseende til denne Rettighed. Jnd fører da denne Act igien de Franske Love udi de borgerlige Sager, man skulle snart troe det. Men agter paa de Ministres nedige Godhed, som paastaae at være Eders Velgiørere. Denne Acte melder med udtrykkelige Ord: at disse Love skal tiene som en Regel indtil de maatte blive forandrede, eller ophævede ved nogen Anordning, eller Anordninger, udstædte af Gouverneuren og Raadet. Forsikrer man Eder og Eders Efterkommere udi denne Acts vist at nyde Got af de fordeelagtige Engelske criminelle Love, og de Engelske Privilegier og Fordeele, hvilke man derudi berømmer, og hvis lykkelige Virkninger man siger at J have fornummet, Ney, man har slet ikke givet Eder denne Forsikring. Disse criminelle Love ere alle lige underkastede de vilkaarlige Forandringer, som Gouverneurerne og Raadet derudi vil giøre. Man forbeholdes dem udi samme med udtrykkelige Ord Magt til at oprette saadanne Ober Retter, der ere forsynede med saadan en crimine civil, eller Geistlig Jurisdiction, som de finde for got. Se disse ere de naadige, og af deres Behag, som foreskrive samme, beroende Vilkaar, paa hvilke J besidde Eders Liv og Eders Religion. Kronen og dens Ministre have faaet al den Ret, som Parlementet har kundet give samme, til at indføre endog Jnquisitionen iblant Eder. Har man bevilget Eder en Forsamling, bestaaende af ærværdige Mænd, udvalte af Eder selv, paa hvilke J kunde forlade Eder, for at give Love til Eders Nytte, for at have et vaaget Øye over Eders Velfærdt, og for at bestemme de Taxer, man skal hæve af Eder, og Maaden, paa hvilken de skal hæves, ney man har aldeles ikke gjort det. Den Magt, at udgive Love for Eder har været betroet til en Gouverneur, og et Raad, begge dependerende af en Minister, og som efter hans Behag kan afsættes. - Desuden har en anden Actel, udstædt for kort Tiid siden, og uden Eders Samtykke underkastet Eder Paalæg af en Accise, der er en Skræk for alle friStater, saasom disse Paalæg, ved at udpine af Borgerne deres Eiendomme formedelst den meest forhadte af alle Taxer, og ved at udsætte dem for Jndsamlernes Grovheder, forstyrre den borgerlige Lyksalighed, fratage dem al deres Velfærdt, og bringe den Engelske Friheds stærkeste Fæstninger til ey at existere længere end den extra Lov om Penge Tilskud tillader det. Udi den Acte selv, som er udstædt for at forandre Eders Regiering, og som man paastaaer at være saa fordeelagtig for Eder, have J ey Magt og Frihed til at hæve og anvende nogen Penge Sum eller Taxe, uden i Ting af ringe Betydenhed, saasom til Landeveiene, til at opføre og reparere de publike Bygninger og til andre Nødvendigheder paa visse Stæder, i Eders Byer og Districter." Hvorfor denne foragtelige Forskiæl, bør ikke en Canadiers vel forhvervede Eiendom være ligesaa hellig, som en Engelænders, have de Canadier ikke god og sund Forstand nok, til at foretage sig andre offentlige Forretninger, end at samle Steene paa et Sted og stable dem op paa et andet, Oet ulykseligt Folk som man, ikke allene undertrykker, men og forhaaner. J det er ikke den eneste Uret, som man giør Eder. J Følge de Underretninger, som vi have faaet, har en stolt Minister dristet sig til at tænke og Eder, vore høytærede Medborgere, med saa stor en Foragt i henseende til Eders Forstand en Mord, at han fast har forestillet sig, at Eders Erkiendt i hed for den Uret og de Forhaanelser, som han nyelig har over mod Eder, Kølle opmuntre Eder til, at gribe til Vaaben imod os, at latterlige, og at J skulle blive en Afskye for heele Verensat overlevere Eder udi hans Hænder for at være de nedrige og foragtelige Jnstrumenter, som han ville betiene sig af til at fratage os den Frihed, som han saa troløs har nægtet Eder Den uundgaaelige Følge af saadant et Skrit, dersom det nogentiid kunde Lykkes, skulle være en gandske Ophævelse af alt Haab, at J engang igien skulle blive satte i den Friheds Nydelse som tilhører Eder; thi Dumhed selv kan ikke forestille sig at Eders Herrer, efter at J havde efterkommet denne Slave Forretning skulle behandle Eder med mindre Haarhed, end de have ladet see mod os - mod os, hvis Blod er det samme, som det der rinder i Eders Aarer. Hvad skulle Eders Med=Patriot, den berømmelige Montes quien have sagt om saadant et Regierings System, som man har sammensmedet for Eder, hører hans Ord, udtrykte med en paa Sagens Vigtighed sig passende eftertrykkelig og levende Tænkemaade: "Da udi en fri Staat ethvert Menneske, som agtes for at have en fri Siæl, bør regiæres ved sig selv, saa er det nødvendigt, at Folket i Almindelighed har den lovgivende Magt, eller at det ved sine Repræsentantere giør alt det, som det ikke ved sig selv kan giøre. Den Politiske Frihed hos en Borger er den Sinds Rolighed, som kommer af den Tanke at enhver nyder sin Sikkerhed, og paa det at man kan have denne Frihed, maae Regieringen være saadan, at den een Borger ikke kan frygte for den anden. Naar udi een og samme Person, eller udi et og samme Staats Collegio den lovgivende Magt er forenet med den exequerende Magt, saa er der ingen Frihed, saasom man kan frygte, at samme Regent, eller samme Senat giver tyranniske Love, for paa en tyrannik Maade at iverksætte dem. Den Magt at dømme, (siger denne store Mand paa et andet Sted) maae øves af Personer, som ere tagne ud af det heele Folk, paa visse Aarets Tider, og paa den Maade, som Loven foreskriver. - Der er ingen Frihed, dersom Magt til at dømme ikke er adskilt fra den lovgivende og exequerende Magt. Krigsfolk (siger han videre, ere Folk af en Metie, som kan være nyttig, men som ofte en farlig. - Til at nyde Frihed og conservere den, er det fornødent at enhver kan sige hvad han tænker og frit fremsætte sine Tanker. (Beslutningen følger.)