Viborger Samler, 1843-04-06
Det kongelige danske Cancellie havde forlangt Amtsraadets Betænkning angaaende Hensigtsmæssigheden af en Revision af Helligdags=Anordningerne for Kongeriget Danmark. I Anledning heraf maatte man, næst at vedlægge de fra Amtets Retsbetjente indhentede Erklæringer, bemærke, at man, idet man afgav den æskede Betænkning, gik udfra den Anskuelse, at det kun var de Erfaringer, som man med Hensyn til Virkningen af de nuværende Helligdags anordninger har samlet, der burde være Basis for denne Betænkning, og at man ikke havde at indlade sig paa Specialiteter, som netop formeentes at burde være Gjenstand for selve Revisionen af disse Anordninger. Med denne Anskuelse for Øie kunde man ikke tilbageholde den Formening, at de nu gjældende særdeles adspredte Bestemmelser om Helligdagens Høitideligholdelse ikke fyldestgiøre deres Øiemed, og at en samlet Lovbestemmelse om denne Sag vil have velgjørende Følger. Jøvrigt antog man, at en saadan Lovbestemmelse hverken bør forøge eller formindske Antallet paa de allerede befalede Helligdage, der deels have deres Grund i den christelige Kirkes Historie og deels i hvad Forfædres Erfaring, allerede forlængst har lært at være nødvendigt og hensigtsmæssigt, og befrygtede man navnligen, at en saadan Forøgelse eller Formindskelse kun vil bevirke en formindsket Agt for Helligdagen. Ved positiv Tvang lader naturligviis en saadan Agtelse sig ikke bevirke, og man maatte derhos formene, at Lovbestemmelser, som sigte til ved saadanne Midler at bringe Menighedens Medlemmer til at søge Kirken, i Regelen ville være uhensigtsmæssige og forfeile deres Øiemed, hvorimod man dog paa den anden Side fandt, at en Huusbonde kun formedelst de allernødvendigste huuslige Sysler burde tillades at holde sine Tyende fra Kirken. I Henhold til det Foranførte formeente Amtsraadet derfor, at det nærmest maa være Forebyggelsen af saadanne Handlinger, der røbe Ringeagt for Helligdagenes Betydning, som bør være Gienstand for Lovgivningens Bestræbelser, og i denne Henseende antog man, at det spacielt for Landet bør strengt indskjærpes, at der ikke under Gudstjenesten foretages noget Slags Markarbeide eller andet Arbeide, som paa lignende Maade stilles til Skue, dog at Høsttiden naturligviis heri maa tilstæde nogen Jndskrænkning. Man fandt det derhos nødvendigt, at vedkommende Geistlige indskærpes Overholdelse af den befalede Tid for Gudstjenesteens Afholdelse, for at der ikke med Hensyn til samme skal kunne opstaae nogen Uvished. Saa formeentes det ogsaa hensigtsmæssigt, at den nye Lov indskjærper Forbudet mod Høstgilders og andre Lystigheders Afholdelse Aftenen for nogen Søn eller Helligdag. Slutteligen maatte man, skjøndt man ikke kan henførsalle Prædikensdage, og in Specie ikke alle de Onsdage, paa hvilke der holdes Fasteprædiken, til Helligdage, hvorfor man ei heller kunde tilraade Anvendelse af Lovgivningen om Helligbrøde paa dem, som under Gudstjenesten paa disse Dage forrette Arbeide, ansee det nyttigt, at disse Fasteprædikener, saaledes som Tilfældet er i andre Dele af Riget, in Specie Sielland og tildeels her i Provindsen, blive henlagte til Søndagen. Provst Møller bemærkede iøvrigt, at han som Geistlig igjennem Biskoppen i dette Tilfælde havde afgivet sin særlige Betænkning, og at han i det Væsentlige dertil maatte henholde sig. Nr. 138-1842.