Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-07-29
Den kgl. Commissarius: Jeg kan ikke indlade mig paa videre Udtydning af mine Ord; jeg har sagt, at jeg som kongelig Commissarius ikke kunde tilstede denne Sags Forhandling, men at jeg forventede, at Forsamlingen selv vilde afvise den, og jeg maa saaledes indstille til Forsamlingen, at tage Beslutning om en Comitees Nedsættelse. Jeg har, i Henhold til min Jnstrux, forelagt Forsamlingen de Grunde, paa hvilke jeg som kongelig Commissarius maatte erklære mig imod, at Sagen toges under Behandling; skulde Forsamlingen desuagtet beslutte at befatte sig dermed, forbeholder jeg mig at gjøre de videre Meddelelser, hvortil jeg maatte finde mig foranlediget. Proponenten: Saa vil da Forsamlingen altsaa see, at denne Sag ikke er forskjellig fra mangfoldige tidligere Sager Det ligger i Sagens Natur, efter den Maade, hvorpaa man i Stænderanordningen har udtrykt sig, at Forsamlingen meget snart - og det skeete allerede i dens første Session maatte komme ind paa Competencespørgsmaalet, og at der herom ikke blot iblandt Forsamlingens Medlemmer fandtes forskjellige Meninger, men at der ogsaa blev gjort formelige Jndsigelser fra den kgl. Commissarii Side. Det har imidlertid viist sig, at det er med Hs. Majestæts Sanction, at Forsamlingen har taget Sager, hvori den kgl. Commissarius har gjort accurat de samme formelle Jndsigelser gjældende som i nærværende Sag, under Overveielse; den har i dem indgivet Petitioner, og derpaa erholdt allernaadigst Svar, og hvad enten det da nu er den rette Fortolkning, der saaledes efterhaanden har gjort sig gjældende i Praxis, eller det er en ved Regjeringens velvillige Imødekommen inddrømmet Udvidelse af Stændernes Ret, saa har dog hine Sagers Behandling fundet Sted med alle Parters Jnddrømmelse, uagtet de derimod først fremsatte formelle Jndsigelser. Nærværende Tilfælde er ikke forskjelligt fra de tidligere, og det vil, uanseet den kgl. Commissarii bemærkninger, blive Forsamlingen selv, der har at afgjøre, hvorvidt den for sin Samvittighed og sit Land kan forsvare, at Sagen tages under Overveielse eller afvises, og den vil derved ikke oversee, at et negativt Votum i saa Henseende, kan medføre ligesaa stort Ansvar som et positivt. En Afviisning af denne Sag fra den lovlige Behandling i en udvalgt Forsamling, som er stillet under bestemte Former og Regjeringens Control, vilde let kunne blive det samme som en Henviisning af Sagen til Kredse og Omstændigheder, hvor ingen saadan lovlig Afgjørelse kunde finde Sted. Dette er et Ansvar, som jeg idetmindste ikke har Mod til at paatage mig, og det er sikkert denne Betragtning, som i sin Tid bevægede Regjeringen og dens Organ her i Forsamlingen, til at erkjende, at det ingenlunde vilde være i Kongens og Folkets Jnteresse, om Discussionen af Constitutions=Spørgsmaalet i Stænderforsamlingen blev afskaaret. Den kg. Commissarius: Det paaligger mig endnu, forsaavidt man har henviist til tidligere Forhandlinger i denne Forsamling, og navnligen til tidligere Yttringer af mig, at tilføie et Par Ord. Jeg maa da for det Første bemærke, at jeg staaer her som Hans Majestæts Commissarius, jeg har i denne Egenskab, efter modtaget allerhøieste Jnstruction, gjort den ærede Forsamling en Meddelelse, og det vilde altsaa aldeles Jntet gjøre til Sagen eller i mindste Maade svække Betydningen af hiin Meddelelse, om jeg end i en tidligere Session som enkelt Deputeret maatte have udtalt mig i en afvigende Retning; men dette er iøvrigt ingenlunde Tilfældet. Jeg erklærede det i 1838 endog reent ud for min Mening at det var ulovligt, at Provindsialstænderne petitionerede om en Forandring af Forfatningen, hvortil ogsaa dengang Forsamlingens Præsident Prof. Schouw, erkjendte Forsamlingen uberettiget. J 1840 fremkom der ikke fra noget Medlem af Forsamlingen Forslag om Forandring i Forfatningen, hvorimod der indbragtes adskillige Petitioner, størstedeels fra Folk af Almuestanden, om Skattebevillingsret. Jeg voterede da for Nedsættelsen af en Committee; men jeg anførte som Grund herfor, at jeg ansaae det for vigtigt, at Petitionairerne bleve oplyste om Forhold, som de ikke havde begrebet, og jeg mener, at Resultatet har retfærdiggjort denne Fremgangsmaade; thi den Bevægelse, hvorfra hine Petitioner havde deres Udspring, har nu tabt sig, og det har viist sig, at den ikke havde nogen sund Rod i Folket selv. Navnlig troer jeg, at Bondestanden er kommen til den Erkjendelse, at det ikke er i Kongemagtens Svækkelse og successive Tilintetgjørelse, at denne, saalidet som nogen anden Borgerclasse, skal søge Betryggelse for dens Ret og Velfærd. Jeg gav senere et afgjørende Beviis for min Mening om disse Anliggender, i det jeg erklærede, ikke at kunne modtage Æren af et Deputeretvalg for Hovedstaden, fordi jeg ikke i saa Henseende troede at sam stemme med endeel af Vælgerne. Men, istedetfor at der i 1840, i en bevæget Tid, fremkom Petitioner fra endeel Personer, for største Deelen af Almueclassen, har idag en Deputeret foreslaaet Forsamlingen, at ansøge Kongen om Sammenkaldelsen af en constituerende Forsamling og Tilintetgjørelsen af den bestaaende Statsforfatning; et saadant Andragende har aldrig forhen foreligget nogen dansk Stænderforsamling, og jeg vil da herefter overlade til Forsamlingen at bedømme, om Forholdene nu ere de samme, som de, der have fundet Sted, naar den kgl. Commissarius tidligere har gjort Erindringer med Hensyn til Grændserne for Stændernes Virkekreds. Jeg kan iøvrigt ikke tilbageholde den bemærkning, at i det her foreliggende Andragende afspeiler sig hele Tidens sørgelige negative Tendents. Man forkaster og angriber – jeg vil ikke negte det, med Veltalenhed og Styrke - det Bestaaende, men man har ikke nogen anden Anordning af Samfundsforholdene at byde os, som, efter de virkelige Forhold mellem Statsdelene, lader sig udføre; – thi det nytter lidet at tillægge de andre Statsdele vore Tanker, og at handle derefter, uden at see hen til deres egne Tanker og deres Rettigheder. Jeg skjønner ikke rettere, end at der, for Samvittighedens Domstol, maa hvile et tungt Ansvar paa dem, der paa denne Maade arbeide paa det Bestaaendes Opløsning, uvisse om, hvad der skal sættes istedet, og det kan ikke for Gud og Mennesker undskylde dem, at de have tilsigtet deres Fædrelands Bedste, thi deres Færd strider imod Lovene. Det er blevet sagt, at de Jndvendinger, jeg har fremført, kun ere formelle, men jeg formaaer ikke at indsee, hvorledes det kan betragtes som en blot Formsag, om man er beføiet til at krænke den ved Lovene paalagte Pligt eller ikke. Naar det er yttret, at det danske Folk dog ei skal blive fremmed for de store Spørgsmaal, som bevæge vor Tidsalder, at Oplysningens og Culturens Fremskridt dog ei skal holdes ude fra vore Forhold, da have Danmarks Konger fuldtvel begrebet dette. Trykkefrihedslovgivningen tilsteder Enhver, ogsaa Embedsmanden, en sømmelig Undersøgelse og Vurdering af de forskjellige Statsforfatningers Værd og Betydning, og der har hos os været indrømmet en Frihed i Discussionen, der neppe har sin Mage i nogen anden uindskrænket monarkisk Stat. Men det er noget ganske Andet, at de Folket repræsenterende Autoriteter skulde kunne indgaae med Andragender om Statsforfatningens Tilintetgjørelse, hvorved der omsider kunde skabes en moralsk Tvang, som vilde gjøre Samfundsordenens Opretholdelse umulig. Proponenten: Naar den kgl. Commissarius har talt om Samvittighed, da staaer jeg her ligeoverfor ham, ikke som Deputeret ligeoverfor den kgl. Commissarius, men som Mand imod Mand, og jeg kan da med oploftet Pande forsikkre, at baade min menneskelige og politiske Samvittighed er saa reen som Nogens. Jeg tilbageviser hvad han i saa Henseende har sagt. Naar han har talt om at krænke Lovene, da kjender jeg naturligviis ligesaa godt som han, de af ham citerede Lovsteder; men jeg ved ogsaa, at Hans Majestæt fra den første Dag af hans Regjerings Tiltrædelse ikke har gjort disse Love gjældende. Jeg var den første, som ligeoverfor Kongen, Ansigt til Ansigt, udtalte det constitutionelle Ønske, og det var saa langtfra, at der fra Hans Majestæts Side var noget Tilbagevisende, endsige Truende i hans Svar, at han endog, saavidt det i den Situation lod sig gjøre, gik ind paa Sagens Realitet. Hans Majestæt har derefter modtaget fra alle Landets Egne en Række af Petitioner om en constitutionel Forfatning, og siden den Tid er Ønskeligheden og Nødvendigheden af en Constitution, med alle Autoriteters udtrykkelige eller stiltiende Samtykke, discuteret i Pressen. Det er imidlertid ingenlunde blot paa denne utvivlsomme Praxis, jeg støtter mig; men Spørgsmaalet har været gjort til Gjenstand, for udtrykkelig Afgjørelse ved Lov og Dom. Der foreligger en Række af allernaadigste Høiesteretsdomme, som staae høiere, end den kongelige Commissarii Yttringer, og ved dem er selv den directeste Opfordring til at petitionere om en Forandring i Forfatningen erklæret for lovlig, og de angaae en Række af Artikler, hvor der blev brugt aldeles utvivlsomme og ligesaa bestemte Udtryk, som i det foreliggende Andragende. Dette har jeg troet at burde yttre med Hensyn til Lovligheden. Det skulde gjøre mig meget ondt, om en ny Jurisprudents fra denne Dag skulde tage sin Begyndelse her i Danmark, og jeg maa benægte, at der kan tillægges den kgl. Commissarii Yttringer Kraft til at betegne et saadant Vendepunct, et saa sørgeligt og følgerigt Tilbageskridt i det danske Folks Udviklingshistorie.