Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-01-28
Hertugen af Broglie stod nu op og sagde: at han i Adressen fandt allene en fuldkommen Billighed af den Politik, som Regieringen havde fulgt med Hensyn til Belgien, Schweitz, Spanien, Portugal og Orienten. Hr. Bignon havde talt i denne Aand og erklæret i Commissionens Navn, at Adressen ikke havde til Formaal at foreskrive Regieringen hvilken Fremgangsmaade, den skulde følge; men at overlade det til den at rette sig efter Omstændighederne. Ministeren paastode kun at have givet denne Deel af Hr. Bignon Tale sit bifald, man kan derfor af hans Erklæring Dagen tilforn ingenlunde udlede den Slutning, at Ministerne holdt de af Taleren yttrede Bekymringer for at være grundede, eller at de formeente at de gieldende Traktater ikke blive opfyldte af de andre Magter med den samme Loyalitet som af Frankerige. Hertugen søgte derpaa at deducere, at der ikke gives nogen gyldig Grund til Bekymring med Hensyn til Fredens Vedligeholdelse. - J Jtalien var ikke passtret noget Nyt, den eneste Vanskelighed som finder Sted ligger i Romagnas Tilstand; dog yttrede Ministeren den Overbeviisning, at der fra den Kant er ikke noget at befrygte (men han udlod sig ikke heller om den egentlige Tendents af de Franskes Ophold i Ancona). - Hvad Tydskland, angaaer, saa betragtede han først Told- og HandelsQvæstionen. Mod Toldforbindelsen lader sig ikke noget indvende, fordi Ophævelsen af de mange Toldsteder imellem Landene dependere allene at de Tydske Regieringer, og kunne allene modvirkes ved at tilbyde dem større Fordele fra Frankeriges Side, men det er ikke muligt uden ved væfentlige Forandringer i vor nærværende Tarif Endnu mindre befrygtede han nogen Fare af Conferencerne i Wien og han søgte at berigtige de vildfarende Synsmaader desangaaende. Vel bestaaer det Tydske Forbund af lutter afhængige Stater og Forbundsdagens Rettigheder ere fastsatte ved Forbundsakten og den Wienercongresakt, men man har til alle Tider erkiendet det Utilstrækkelige ved disse Akter og Conferencer fandt derfor Sted for at bevirke deres Fortorkning. Denne Ret tilkommer aabenbart Medlemmerne af Forbundet, og kun i det Tilfælde at Forbundsdagens Magt blev udvidet over alt Maadehold, og truede med at forandre Forbindelsen af Staten til en Forbundstat (la confederation en etat unitaire) kunde der være Fare for Frankerige og det øvrige Europa (dette kunde allene befrygtes naar kun en mægtig Stat stod i Spidsen for Unionen; men ikke nu da to saadanne Stater, Østerrige og Preussen staae i Spidsen forden). De omtalte Conferencer ere endnu ikke blevne holdte (man siger at de ville blive udsatte noget, uagtet alle de respective Gesandte ere ankomne til Wien, fordi man haaber at den Preussiske Statsminister Hr. von Antillon kan faae sit Helbred igien og deeltage i Forhandlingerne). Hvad vil komme ud af dem det kan ingen sige; men man behøver ikke at foruroeliges derover. Ethvert Forsøg, som Forbundsdagen har gjort paa at udvide sin Auctboritet er mislykket. Alle de Jnstitutioner, som den har villet indføre, ere komne dødfødte til Verden. Hvad er der bleven ai den Mainzer-Commission, eller af Commissionen, som skulde føre Opsyn med de parlamentariske Debatter, eller af Commissionen for de politiske Processer, Man finder ikke længere et Spor af dem. Dette kommer deraf, mine Herrer, at der ligger i Nationens Eiendommelighed, i den forviklede Regieringsmastine en tiendommelig Kraft, som tilintetgiør saadanne Foretagender, (det er nu vel sandt, at der ligger i den germaniske Folkestamme fra de ældste Tider af en oprindelig Friehedsfølelse, som tidlig eller sildig tilintetgjør al Desrotie; men saadanne Ord, udtalte af en Minister for de udenlandske Anliggender, synes at hentyde paa Canninos Jdee at betiene sig af Friebedsstemningen i Europa, som en politisk Hæver); ogsaa behøver De, Mine Herrer, ikke at beskytte de smaae Staters Uafhængighed mod de store, thi hine ere indbyrdes enige (endnu bedre) og havde ogsaa Frankerige nogle Forestillinger at giøre, saa er intet at befrygte for Fredens Opretholdelse. – Angaaende den Orientalske Qvæstion bemærkede Ministeren, at Rusland havde troeligt opfyldet sine Forpligtelser med Hensyn til at trække sine Tropper tilbage fra Constantinopel. Siden var indtruffet en Omstændighed, som har sat Europa i Bevægelse (Hør, Hør,) dette er Existencen af den Russisk Tyrkiske Traktat. Uden at ville svække den billige Jn Jnteresse, som er forbunden med denne Qvæstion, formeente dog Ministeren at man burde ikke overlade sig til noget Phantom. Denne Traktat forandrer intet i Tingenes Stilling; thi den begrunder ingen Ret til Fordeel for nogen Magt. Den er en reen defensiv Traktat imellem Porten og Rusland, saa at denne er nødt til at sende sine Tropper til Constantinopel naar Porten forlanger det ligesaalidet ere Dardanellerne derved komne i Ruslands Besiddelse. Traktaten siger kun at Porten ikke maae aabne dem for en tredie Magt, som fører Krig med Rusland; men da nu Dardanellerne ere i Freds- og Krigstider, lukkede for alle Landes Krigskibe, saa er derved intet Privilegium opstillet til Fordeel for Rusland, og den omtalte Artikel er af ingen videre Betydning; men kun en Bekræftelse af et Princip, som hører til den Europæiske Folkeret (naar dette forholder sig saaledes, saa kunde jo den Franske Flaade, hvilket Øieblik det saa skulde have været, have forladt Archipelet og seilet tilbage til Toulon; men det er meget at formode, at man vil i det Engelske Parlament raisonnere paa en ganske anden Maade over denne Gienstand end Ministeren, som maae derved have havt et eller andet politisk Formaal for Øinene. Betingelsen om Dardanellernes Spærring kan unægtelig under mødende Conjuncturer blive høist følgerig). Angaaende den Portugisiske Qvæstion bemærkede Hertugen, at Donna Maria har i to Aar forefundet i Frankerige en høimodig og giæst frie Modtagelse, og om endog Kongen har under den sidste Periode af hendes Ophold i Frankerige seet sig nødsaget til at give hendes Omgivelser Beviser paa en altfor grundet Utilfredshed, saa er dette skeet af Aarsager, som ikke vedkomme dette Sted, og som man hellere ikke maae opfriske paa nye (herom har man ikke hørt noget før. Regieringen maae i den Portugisiske Sag ikke overskride den neutrale Linie, fordi Don Miguels Triumph vilde ved den ringe Betydenhed af vore Handelsinteresser i Portugal ikke have videre skadelige Følger for Frankerige (det vil sige, Frankerige har overladt denne Sag til England). - Anderledes forholde sig Sagerne i Spanien, hvor man aldrig burde have taalt at en Borgerkrig var udbrudt. Det Partie som det kunde lykkes for at triumphere paa Regieringens Ruiner bestaaer af Rasende, som ikke ere til at tæmme, som intet formaaer at holde i Tøilen, og hvis sidste Løsning vilde være de Franske Liberales Død (Hr. von Corcelles: de have intet at befrygte). Hertugen af Broglio vedblev saaledes: Regieringen har erfaret af en sikker Kilde, at Oprørerne vilde gaae over Grændsen for at organisere et nyt Vendee. Derfor har den tilbudt Cabinettet i Madrid Frankeriges Biestand, paa dets Forlangende fjernet farlige Personer fra dets Grændse og forsynet San Sebastian med Vaaben og Provisioner (dette har man hidindtil ikke vidst). Han vilde ikke afgiøre hvorvidt denne Biestand skulde gaae; dette vil beroe paa Tid og Omstændigheder, og derved vil man tage Hensyn paa Frankeriges Jnteresse, og Selvforsvarelses Ret. - Paa nogle nye Jndvendinger af Hr. Mauguin svarede Hertugen: at den Russisk Tyrkiske Traktat udkræver vel Forsigtig heds Forholdsregler; men at man ikke kan deraf udlede den Slutning, at en Krig er i Vente.