Corsaren, 1844-01-12
En Krydstour med "Corsaren" Længe, længe er det, siden vi gjorde et ordenligt Kryds; vi have næsten glemt det over alle de Kryds, Justitsraad Reiersen har gjort. Vi have været indskrænkede til smaae Kystfarter, vi have maattet gjøre Jagt paa Pæreskuder, paa Baroner, Stiftamtmænd og endnu længere ned, imedens vor Faler Charivari svælgede i Vellyst og barberede kronede Hoveder, saa det var en Lyst .... hvad vi vilde sige, saa det var en Ank at see. Det er ikke, fordi vi jo have modtaget Jndbydelser nok. Ja, vi ere endog blevne inviterede til Hove, skjøndt ikke med Løbere eller Lakaier: men vi havde vore smaae Betænkeligheder ved at tage derimod. Man har ogsaa bedt os gjøre en Tour til de russiske Kyster; men Rusland producerer for megen Hamp. Vi skulde egenlig ogsaa have været til Preussen, til Østerig, til Jtalien; men vi turde ikke. Hvorfor? Dermed har det et egent Sammenhæng. Vi fare nemlig paa samme Maade som flere af vore Coffardimænd under Krigen. De erholdt af Engelskmændene saakaldte Licenzer (TilladelsesBeviser), der af sær Naade skaffede dem fri Passage gjennem de engelske Krydsere med Varer, som Engelskmændene trængte til. Saaledes have vi ogsaa af Cancelliets Naade en Licenz for Farten med Børst - uden at vi dog skulle vove at afgjøre, om Cancelliet trænger dertil. Ved denne Licenz er det os kun formeent at beseile alle fremmede Have, alle Bugter, Stræder o. s. v. paa den aabne Sø, hvorimod alle Kongerigets Floder staae aabne for os, med Undtagelse af Kongeaaen. Ak, vi ere netop udelukkede fra den bedste Seilads! Nu kjender man jo de indenlandske Floder og Aaer, vi saaledes have Tilladelse til at beseile. De ere ikke meget dybe, og naar Kjølen under den hyppige Seilads rører ved Bunden, saa at det tilsyneladende saa rene, og efter Berlingskes Forsikring virkelig rene Vand bliver muddret, saa siger man, at det er os, der gjøre det muddret! Det er ganske, som naar en Journal beviste, at en eller anden Mand virkelig ikke var pletfri, og Manden da skreg: Saa, nu har det forbandede Smudsblad sat en Plet paa mig... .... Raa, man bliver kjed af at ligge indespærret, man vil ud engang. Forleden Dag, da det var rigtig graat i Veiret, da man næsten kunde gribe Taagen med Hænderne, ligesom visse smaae Usandheder i Berlingskes Finanslovtaler, da Luften var raa, da Prindsen af Hessen reiste for at gifte sig, da Bretton blev Stiftamtmand i Viborg, da Blok Tøxen legede Skjul under Navnet: en ikke uberømt Lærd, da Justitsraad Reiersen slog det nye Aar ind paa "Fædrelandet", da Budgettet kom ud og Qvartalsindtægterne ind- da raabte vi som Gejjers Viking: Jeg hørte mig mæt - "Var jeg langt herfra Paa Havet!" Og, som sagt, saa gjort. Det maatte koste, hvad det vilde, vi skulde ud. Ombord i Skuden, alle Mand! Klar til at lette! Og Spillet blev sat i Gang for at lette det svære Anker. Man synger ved slige Leiligheder en Opsang for at muntre Arbeidet; her er vor Opsang: En Cenfors Glæde over Livet. Jeg bliver lyk og trivelig; Sing saljeja, Hurra! Min Fryd er ubeskrivelig. Sing saljeja, Hurra! En Censor har det godt, ved Gud! Sing saljeja, Hurra! Thi hans Budget gi'er Overskud. Sing saljeja, Hurra! Hvad evner hele Verdens Vid - Sing saljeja, Hurra! Mod Spidsen af mit røde Krid? Sing saljeja, Hurra! De Ord og Tanker myldre frem - Sing saljeja, Hurra! Mit Ord "Beslag" kan knuse dem. Sing saljeja, Hurra! Nys "Fædrelandet" fanged jeg - Sing saljeja, Hurra! Det er og blier min Lammesteg. Sing saljeja, Hurra! Saa ofte Lyst til Vildt jeg har - Sing saljeja, Hurra! Jeg skyder "Forpost" og "Corsar." Sing saljeja, Hurra! Ei ubrugt staaer det Lækkeri - Sing salieja, Hurra! Jeg beler det hele Cancelli. Sing saljeja, Hurra! Vi holde Sold og leve høit - Sing saljeja, Hurra! Naar Bladene har talt for drøit. Sing saljeja, Hurra! Den Berlingske gjør kjønt Honneurs Sing saljeja, Hurra! Boktius følger os til Dørs. Sing saljeja, Hurra! Vi spise tappert, hver især - Sing saljeja, Hurra! Men altid samles Levninger. Sing saljeja, Hurra! Dem gier jeg Schrader hver som een - Sing saljeja, Hurra! Kun Niemann faaer et Kilebeen. Sing saljeja, Hurra! Saa lever jeg, Aar ind, Aar ud. Sing saljeja, Hurra! Og mit Budget gi'er Overskud. Sing saljeja, Hurra! Men da nu Alting var klart, reiste sig pludselig Spørgsmaalet: Hvorhen? - Hvor havde vi Lov til at seile? Ja, her kneb det. Hverken indenlands eller udenlands, forresten med tilbørligt Hensyn til Forordningen 27de Septbr. 1799 og Plac. 1ste Novbr. 1837 uhindret Tilladelse til at seile hvorsomhelst. Der blev i Hast sammenkaldt et Skibsraad Capitainen fremsatte i Korthed Spørgsmaalet og opfordrede efter Skik og Brug det yngste Medlem af Naadet, der som saadan fører Titel af Skibsraad, til at sige sin Mening først. Min Tro, sagde Medlemmet, jeg saae helst, at Du, Capitain, sagde Din Mening først. For det er egenlig Meningerne, det kniber paa Capitainen. Da vi ikke have ret mange Alternativer at vælge imellem, kan det jo ikke være saa svært.... Den Forrige. Aa, hvad det angaaer, Capitain, saa er det ikke Mængden, der generer mig. Capt. Saa næste Medlem! Medl. Jeg tænker paa, om vi toge til Haabets Land? Capt. (fortrædeligd. Der have vi jo været. Og desuden: er Haabets Land ikke udenlands? Det milit. Medl. Nu er nok Touren til mig. Hør, siden mine Knebelsbarter ere blevne klippede, tænker jeg baade saa og saa, og jeg vil foreslaae, at vi reise til Dydens Land. (Stor Overraskelses-Pause.) En af Mandskabet. Det skulde da være for Curiøsitetens Skyld. Capt. Men er der Nogen, der veed noget Vedre? – - Ja, saa er det militaire Medlems Forslag det bedste; det er rigtigst, at det faaer samme Tilnavn som det, Heiberg gav Bellmann: Forslag det første, Forslag det sidste, Forslag, det eneste. - Men er der Nogen, der kjender Landet? Anders Styrmand. J min Ungdom har jeg hørt tale om det. Capt. Har Du det, gamle Anders? Anders. Ja, og hvad Coursen angaaer, da veed jeg, at vi skulle forbi Amalienborg. Flere. Aa, saa finde vi det nok! Lad os nu skynde os afsted! Capt. Ja, Børn; men vore Papirer! Vi kunne ikke seile uden Pas og deslige. Dette indrømmedes naturligviis, og vi henvendte os til Pascontoiret om Pas, til Dydens Land. "Hvad behager?" raabte Cancelliraad Falkenthal, da vi havde forebragt vort Ærinde; "hvad skal det betyde? Ere de uartige? Maa jeg be'e dem huske paa, at de ere paa det kongelige Pascontoir." Der hialp ingen Parlementeren, og vi besluttede da at henvende os til vor "rette Foresatte" Justitsraad Reiersen. Vi bankede paa, han kom selv og lukkede op, og staaende i Døren forebragte vi vort Ærinde. Han smak Døren i ligefor Næsen af os. "Vi maae til Cancelliet!" raabte nu Nogle. "Aa, Snak, det hører jo ikke under Cancelliets Departement", raabte Andre. "Hvorhen da?- "Til det udenlandske Departement!" Vi kom derop og gientoge vor Begjæring. Den tilstedeværende Herre, formodenlig Fuldmægtig i Departementet, spurgte sagtmodigt: Mine Herrer, ville de gjøre Nar af mig? "Vorherre bevare os!" udbrøde vi og begave os derfra efter Fuldmægtigens Raad til Chefen for Departementet, ude i det Schimmelmannske Palais. Tjeneren kom for at høre vort Ærinde; han blev ganske overrasket og vidste neppe, om han turde forebringe det for Herren. Tilsidst gik han dog ind; men det varede ikke et halvt Minut, før han kom tilbage med den Besked, som han meget høfligt forebragte: Jeg skulde hilse og sige, at De kunne reise Pokker i Vold. "Nei, saa kunne vi s'gu ligesaa godt blive hjemme, raabte Capjtainen - og der blev Jntet af Krydstouren.