Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-04-02
Endelig indløb det uventede Budskab, at Keiser Paul var død, – og dette Dødsfald gav Tingene en ganske anden Vending. Var dette Budskab, kommet noget før, skal Admiral Parker, have sagt, saa havde vi maaskee undgaaet at levere et Slag og sparet mangt et Menneskes Liv. Alle tænkte nu kun paa Landets saarede Forsvarere. At lindre disses Smerte, ja end- og rigeligen at lønne deres Daad, var enhvers Hovedbestræbelse. Den for de Qvæstede nedsatte Commission fik saa store Summer samlede, at disse Mennesker kunne have deres gode Udkomme. Saaledes var den 2den April et ligesaa stort Exempel paa den Danske Ædelmodighed, som paa den Danske Tapperhed. Ligesom man paa den ene Side fælder Taarer ved de Ædles Urne, som opoffrede Liv og Blod for Fædrenelandet, saaledes maa man paa den anden glæde sig over, at denne mindeværdige Begivenhed har bidraget til at vække alle de store Dyder, som medvirke til at grundfæste en Nations Agtelse. Vel have vi tabt i dette Slag mange ædle, mange værdige Landsmænd, men hvo tænker ikke her med Digteren: How beautiful is death when earnd by virtue, What pity is it, that we can die butsonce, to gerve our country 7. Holberg i sin Bedstefaderstoel En Allegorie. .At fortælle Drømme er saa gammel og forslidt en Jdee, at man kun behøver at nævne Ordet Drøm for at bortskræmme enhver Læser 1) Hvor skjøn er Døden, naar den høstes ved Dyd, Hvor beklageligt er det, at vi kun kunne døe eengang for at tjene vort Fædreneland, af nogenledes sund Sands. Man er og saa vant til at finde dem i Bøger og paa Prækkestole, i Raadsforsamlinger og i lærde Selskaber, at man virkelig kan være kjed af en saadan daglig Ret. Jmidlertid vover jeg dog her at fortælle en Drøm, som jeg nyligen har havt, stolende paa, at mine Læsere ville bære over med den for denne Gang. Jeg drømte, at jeg befandt mig igen gammeldags Sal, om jeg ikke tager Feil i samme Gaard som Hr. Professor Horneman nu beboer. Her sad Baron Holberg i sin Bedstefaderstoel med en Papahue og et Par Tøfler paa. Hans Slaabrok var af godt hjemmegjort Tøi. Omkring Stolen stode adskillige af vore Samtidige, som næsten re reves om at ville klæde ham paa. Den Ene havde en Spentser i Haanden, - den Anden en stor Preussisk Hat med en stor Cocarde, – den Tredie et Par blanke Ungerske Støvler med Sporer, - den Fjerde en Cassimirs Vest og et Par stribede Silkepantalons, - den Femte en tyk Knortekjep. - den Sjette et tykt nymodens Halstørklæde. De vilde med Magt give ham alt dette paa. J Førstningen smilede den gode Holberg, men tilsidst blev han vred og sagde til dem: "Kjere Børn, jeg har nu i saa mange Aar klædt mig i den "Dragt, J daglig see mig i. Den er magelig og passende til min Alder. Mine sande Velyndere finde sig fornøiede i mit Selskab, uden at see paa mine Klæder. Den Skjønhed, som trænger til udvortes Forskjønnelser, er ikke nogen virkelig Skjønhed. Forskaaner mig "for alle disse nymodens Sager. En gammel "Mand anstaae de kun ilde. Har jeg nu slaaet mig saa længe skikkelig igjennem, saa kommer jeg vel ogsaa i Fremtiden frem i Verden, uden Spentser, uden Preussisk Hat, uden blanke Støvler, uden Cassimirs Vest og stribede Pantalons, uden Knortekjep og uden tykt Halstørklæde. - Ogsaa de fleste af mine Børn 1) vare fra det Øieblik de bleve fødte klædte i simpelt hjemmegjort Tøi og vante til Tarvelighed. Der er nu den skjelmske Krabat den Peder Paars. Uagtet han var klædt *) Læseren maa ikke regne det saa nøie, at Holberg kalder her sine Aandsfostre sine Børn. Drømme ere altid blandede med noget unaturligt, og det er just det, der beviser nærværende Drøms Ægthed. som en Jydsk Bondedreng, gjorde han dog Lykke, hvor han kom hen. Ligesaa gik det med min Niels Klim *). Men da Knøsene voxede noget til og fik Cavalierklæder paa, saa kunde de ingen Vei komme. Niels skal, som jeg har erfaret, være kommen aldeles til agters, fordi han var alt for meget for "at klæde sig brillant og efter Moden." Uhret i Helliggeistes Kirketaarn.