Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1806-01-04
En yndet Skotske Tidende fortæller følgende rørende Begivenhed. Den 23 Febr. 1805 vilde et Pigebarn paa 10 Aar gaae med sin syv Aars Broder tilbage fra Dalen Glendaruel over Biergene ved Strathlachlan til hendes Forældre i Maclachan Park. De vare ikke komne ret langt, da det begyndte at snee. Det vedblev næsten uden Ophør at snee i to Dage og Nætter. Det varede ikke længe og Veien over Bjergene var bedækket med Snee, Børnene fore vild, og i Skumringen reiste der sig en Storm, som sammenblæste Sneen paa visse Steder i høie Bunker. Den lille Dreng var nu saa træt, at han ikke kunde komme afsted mere. Begge lagde sig ned, og Søstren anvendte alt mueligt, for at beskytte Drengen mod Kulde og Storm Da det gryede af Dagen, vakte hun Drengen og tilholdte ham at fortsætte Veien. De vandrede hele Dagen omkring paa Bjergene, uden at komme paa den rette Vei, den Lille faldt ofte af Hunger, og Træthed ganske mat omkuld, Pigebarnet kunde kun med største Møie holde ham vaagen. Der var ikke kommen Søvn i hendes Øine i tre Dage og to Patter, som de begge tilbragte i dette ynkelige Forfatning; Søstren fortæller, at hun bestandig har grædt og anraabt Himlen om Hjelp. Den paafølgende Nat lagde de sig atter under fri Himmel. Den tredie Dag vare begge saa kraftesløse, at de hverken formaaede at bevæge sig eller raabe. Engang blev den lille Pige i nogen Frastand een af sine voxne Sødskende vaer, men hun manglede Kræfter til at reise sig op eller kalde paa nogen. Saaledes forløb næsten den hele Dag. Henved hundrede Mand fra Strathlachan vandrede omkring paa Bjergene, for at opsøge Børnene, men Sneen laae saa høit, at det var en reen Slumpelykke, der førte een af Mændene hen paa det Sted, hvor de laae. Den lille Pige havde en Skinke at bære; Drengen bad hende ofte indstændig om at bide deri, men hun lod ham ikke røre derved, og gav ham Lyng, som de begge tyggede paa. Pigen har den hele Tid en Hund om Halsen, som efter hendes Formening, om Natten havde holdt hende og hendes Broder i Live, da den fuldkommen bedækkede deres Hals og Bryst. Man vilde troe, at de ei havde sovet den hele Tid, men Pigebarnet forsikkrede, at hun ikke kunde lukke et Øie i, fordi hun befrygtede, at Hunden skulde fortære Skinken. Efter nogle Dages Forløb vare Børnene fuldkommen friske igjen J en eneste Gade ved Bonton le moor i Engelland vare for ikke længe siden 25 Fruentimmer paa eengang frugtsommelige. To af samme, som boede i eet Huus sammen, fødte to Drengebørn, men det skede i saadan en Ruf, at Accoucheuren neppe havde forløst den ene, førend han blev kaldet til den anden. Begge Børnene bleve i denne Forvirring lagte i een Seng, og man kunde derfor strax derpaa ikke skjelne, hvilket Barn der tilhørte hver af Mødrene. Jngen kjendte sit, og enhver af dem vilde have det smukkeste. Mad. Schawle Ferre, en fornem Dame i Londen havde budet et stort Aftenselskab til sig, og alle Gjesterne vare ankomne, da der blev banket to Gange stærkt paa Porten. Huushovmesteren lukkede hurtig op, men istedet for en Vogn forefandt han en liden Kurv, hvori der laae et Barn paa omtrent fem Maaneder. Mad. Schawle Ferre, som er en Dame af bekjendt Godmodighed, gav Barnet strax gode Klæder istedetfor de Pialter, det havde paa. Hendes Kammerpige maatte give der Mad, og lægge det i sin Seng. Den ædle Kone vil lade det opdrage i sit Huus som sit eget Barn.