Aalborgs Stifts Adresseavis, 1824-04-14
At det behagede Gud, Søndagen den 11te om Aftenen, at bortkalde fra mig og 5 smaa Børn min gode og retskafne Kone, Marie Henriette, fød Dam, bekjendtgjøres herved sørgeligst for fraværende Slægt og Venner af Neesgaard den 12te April 1824. P. Jacobsen. Jmorgen udgives ingen Avis. Udgiveren. Herved fremlægges for Publicums Domstol til skaansom Bedømmelse nogle af de vigtigste Momenter af mine Bestræbelser, for at indrette en borgerlig Real-Skole i Aalborg, overeenstemmende med den kongelige allernaadigste Anordning desangaaende, og modificeret efter Tidens og Stedets Leilighed. Min Hensigt med denne offentlige Bekjendtgjørelse er at vække Deeltagelse for den Sag, som ligger mig nær om Hjerte, og derved tillige at sætte de Forældre, hvis Børn anbetroes mig, paa den Standpunct, hvorfra jeg seer Opdragelse og Underviisning at fremme Gudsfrygt og borgerlige Dyder, der alene kunne gjøre Mennesket tilfreds, endog i trange Tider, og give det Slalstyrke til besværlige Foretagender. Mine første Anstrængelser ved at begynde min Skole gik ud paa at opvække den Kjærlighed hos Børnene til hverandre indbyrdes, som de skulle bevare Livet igjennem til deres Næste, og som kun sjælden kan opvækkes uden ved offentlig Underviisning, hvor Barnet dannes i Sælskab med sine Lige, og hvor det kan lære at deele deres Sorger og deres Glæder. Orden er Siælen i Livets Forretninger. Uden den fuldføres intet Arbeide, og uden den er ingen Hvile, vi have derfor stræbt efter at vorde vante til Orden, for med det samme at vænnes til Flid. De menneskelige Kunskabers Gebeet er stort, og ingen kan komme til Ende dermed, vi ville derfor indskrænke os til enkelte Sandheder og enkelte Facta at kunne og at vide; hellere være fleersidige i vore eenfoldige Anskuelser, end være eenstdige i mangfoldige. Jeg har vel ofte hørt, at Børn skulle være forstandige inden de begynde Religion; men jeg troer, naar man forstandigen begynder, kan det ikke skee fortidligt: vil man bie til de blive forstandige, blive de det vist aldrig, mindst i Religion, og man kan være vis paa at det forrige Barnebjerte begriber mee end den kolde Fornuft nogensinde udgrundte. Jngen Tunge klinger saa født i vort Øre, og intet Ord smelter saa lisligt i vort Hjerte, som Danmark: derfor skulle dets Sønner lære den Tunge og det Ord, og ei blues ved at tale det høit, og tale det alene, naar det haanes af Jøder og Græker. Hvad fremmede Sprog angaaer, da er det let for den som kan sit Modersmaal, at lære saameget, som nødvendigt er, for at forstaae et af disse, og at gjøre sig tydelig deri, naar det er fornødent; men den, som ei har lært Modersmaalet kan intet lære, uden han jo fornægter sit Fædreland. Naar Børn lege, deele de sig altid i Grupper efter deres Alder og Fremmelighed, saaledes kunne de ogsaa deeles i Skolen, og Læsningen bliver dem da en Leeg, som uformærkt gaaer over til Alvor, naar de blive store. Paa den Maade fremkom i min Skole tre Hoved-Classer, hvoraf den Førstes vigtigste Maal er at læse, den Andens at kunne, og den Tredies at forstaae. Tallene, der vindes i Børnenes Characteer=Bøger, ere for dem, som Penge i Navne Værdie; de slige og falde i deres Gehalt, og Familien, hvor Barnet har hjemme er den Børs, hvor Coursen noteres.