Jyske Efterretninger, 1767-04-17
Fortsættelse af Beskrivelsen om Guds Legems Laug og Gilde i Aalborg. (See No. 14) For at forekomme, at der ikke skulle gaae Uordentligheder i Svang, eller skee noget Klammerie eller Slagsmaal, paalagde de fornøden Straf for de Skyldige. Dersom den ene beskyldte den anden, enten Gilde=Broder eller Gilde=Søster, for Logn, eller af vred Hu bandede dem i Lauget, skulde han give den, han havde forbrudt imod, 1 Td. Tydsk Øll, og til Lauget 1 Td. Tydsk Øll og 2 Mk. Vox. Skieldede den ene den anden ud for Tyv, Skielm, Forræder, eller brugte andre ærerørige Ord, skulde han give den, han udskieldede, 2 Tdr. Tydsk Øll og til Lauget 2 Tdr. Tydsk Øll og halvandet Pd. Vox. Drog den ene Kniv til den anden af vred Hu, da skulde han, skiønt han ingen Skade gjorde, give 1 Td. Tydsk Øll til den, mod hvilken han drog sin Kniv, og 1 Td. Tydsk Øll og 2 Mk. Vox til Lauget. Gjorde den ene den anden Skade enten med Kniv eller eller paa anden Maade i Lauget, eller overfaldt ham med Ord eller Gierning til eller fra Lauget, skulde han straffes efter Lands Lov og Ret. Desuden skulde den, der handlede mod disse 4 Artikler, have forbrudt sin Laugs Ret, og skulde han igien indtages i Lauget, skulde det skee med de fleste Gilde=Brødres Villie og Samtykke. Dersom nogen slog anden i Lauget paa Munden, skulde han give en halv Læst Tydsk Øll og 1 Pd. Vox. Hvo der slog anden med Næven eller rykkede ham i Haaret, eller slog ham med Stav, Steen eller Been, eller kastede Jord paa ham, eller slog sit Stob til ham, skulde bøde 1 Td. Tydsk Øll til den, som sligt vederfores og 1 Td. Tydsk Øst, og 2 Mk. Vox til Lauget; Det samme skulde den bøde, der af vred Hu og med Villie spildte Øll paa Gilde=Broder eller Gilde Søster. Dersom nogen satte sin Foed for en, eller skiød eller drog ham i Jlden, eller satte sin Foed for nogen, naar de dandsede, skulde han bøde til Lauget 1 Td. Tydsk, Øll og 2 Mk. Vox, og forliges med den, det vederforres, efter 4 Brødres Sigelse; Vilde han ikke forlige sig, skulde han bøde til Lauget lige saa meget, undtagen Voxet. Do blede nogen Giest i Gilde=Huuset eller Gaarden, skulde han give 1 Td. Tydsk Øll og 1 Mk. Vox, og lige saa meget den, som indbod ham. Saafremt nogen spyede eller teede sig paa anden Maade uskikkeligen i Lauget, skulde han give 1 Td. Tydsk Øll eller 2 Tdr. Dansk Øll til Lauget og 8 sk. i Bøssen, og skeede det af Giest, skulde den bøde for ham, der indbød ham. Hvo der med Villie slog et Glas i Stykker, skulde give 4 Glas derfor, men skeede det imod hans Villie, skulde han give 2de; Og dersom indbudden Giest gjorde det, skulde den bøde for ham, der havde indbudet ham. Saafremt nogen slog sit Vand fra sig paa ulovlige Steder i Huuset eller i Kielderen, skulde han bøde 1 Td. Tydsk Øll og 2 Mk. Vox; Dersom nogen kom forklædt i Lauget med tillukt Ansigt, eller spillede Kort, Lehnsmanden, Ridderne og Adelsmænd, dog med Skaffernes Vidende og Borgemesteres og Raads Samtykke, undtagne, bøde 2 Tdr. Tydsk Øll til Lauget og 1 Mk. til Bøssen. Gjorde nogen Allarm, og Skafferne kunde ikke faae Beden S. fraen af ham, skulde han ligeledes give 2. Tdr. Tdr. Øll til Lauget og 1 Mk. til Bøssen; Overfaldt nogen Skafferne med onde Ord, skulde han bøde dobbelt saa meget, som Skraaen tilsagde. Enhver Gilde=Broder og Gilde=Søster skulde søge deres Sæde efter gammel Sædvane, og saafremt den ene vilde af Hovmod sætte sig oven for den anden, skulde samme bøde 1 Td. Øll til Lauget af det Øll, som blev drukket, og 1 Mk. Vox til Bøssen, saa tidt det skeede. De, der vare først komne i Lauget, sadde øverst, de andre nederst, da de sadde ikke efter deres Alder eller Værdighed, men eftersom de vare indkomne i Lauget: Gilde Brødrene sadde for sig selv og Gilde=Søstrene for sig selv. Om Skafferne om Aftenen forbød nogen Gilde=Broder Dørren for en eller anden Sag, og samme dog modtvilligen uden Forlov gik ud, og vilde ikke rette for sig, skulde han betale 2 Mk. til Lauget og 4 s. til Bøssen; Og skulde Skafferen nævne dem ved Navn, som han forbød Dørren; Gjorde han det ikke, skulde han betale efter 8 Brødres Sigende. Aar 1581. blev paalagt, at hverken Gilde=Svenden, Spillemændene eller nogen anden maatte i nogen Lang Drik faae nogen Kande Øll, uden nogen kom, som Oldermanden vilde unde det, da skulde det bæres igiennem Gilde=Huuset, og ikke udtages at Dørren i Gilde=Huuset. 1594. blev vedtaget, at ingen, som var dømt for nogen uærlig Sag, maatte indfinde sig i nogen Laug Drik, og, om saa skeede, skulde Skafferen befale ham at gaae ud, og samme give 1 Td. Tydsk Øll til Lauget, og saafremt Skafferen ikke advarede ham, naar han var bleven underrettet derom, skulde han bøde lige saa meget, som den anden. Jngen maatte bære andet Vaaben i Lauget end en Steimetz, hvis nogen gjorde derimod, skulde samme bøde et halv Pd. Vox til Lauget; Og blev der gjort Skade dermed, skulde han bøde, foruden den rette Brøde, 2 Tdr. Tydsk Øll og et Pd. Vox; Bar nogen af beraad Hu eller Foragt nogen til Hovmod andet Vaaben, om han end ikke gjorde Skade, dermed, skulde han give 1 Pd. Vox, om han tilstod, eller værge sig med 6 Brødre. Men som det, at de bare nogen Slags Vaaben med sig i Lauget, foraarsagede megen Ulempe, saa blev 1531. vedtaget, at ingen maatte bære noget. get Vaaben i Gilde=Huuset, men det skulde indlegges i Kielderen, førend de gik ind; Det samme blev igientaget 1547, og 1594, blev desuden besluttet, at, om nogen Dreng har Værie til eller fra Gilde=Huuset, skulde hans Husbonde bode for ham 1 Td. Tydsk Øll. Køer T T Betragtninger. over Dimmel-Ugen. Jet er vel i Almindelighed bekiendt, at med PalmeSøndag der har sit Navn af de Palme=Greene, Folket ved Jesu Indtog i Jerusalem bestrøede Veyen. med) begyndes Dimmel-Ugen eller den stille Uge. saa kaldet, fordi alting i samme var hos de Gamle stille, og alle Dage i samme bleve høytideligen helligholdte, men da det maaskee kan være endeel af vore Læsere ubekiendt, hvor høye og hellige Betænkninger de første Christne gjorde sig ey allene over den heele Uge, men og over hver Dag i Ugen, saa tænke vi, det kunde ikke være uden Nytte paa nærværende Tid og helst i disse Dage, der ere bestemte til den lidende Frelseres Jhukommelse, at opoffre vores Andagt og Opmerksomhed til alvorlige Betragtninger derover. Thi, med hvor store, hellige, høye og betydelige Navne! have de ikke vidst at nævne denne velsignede Uge, i hvilken indfaldt det nye Testamentes eneste og fuldkomne Forsonings Fest, der saa mange hundrede Aar tilforn i Skygger havde været afbildet; De kaldte den Betalings=Ugen, den store Uge, Marteer=Ugen, Kors=Ugen, den møisommelige Uge, den gyldige Uge Naadens Uge; Der blev paa hver Dag i Ugen prædiket og Frelserens Lidelser, hvorledes man i Hiertens Ydmyghed og med alvorlig Andagt skulle betragte samme. Den Korsfæstede, Aarsagerne, Hensigterne og Virkningerne af hans forsonende Lidelser vare det eneste, de forlystede sig med: Og Og at disse kunde blive destommeere kiendelige for deres Troes Øyne, saa glemte de ligesom alle andre Ting for ene og allene at tænke paa J Sum den korsfæstede, som det der ey allene var deres Skyldighed at betragte, men og tillige deres Lyksalighed at troe; De søgte at oplive i deres Siælen erkiendtlig Følelse af hans mageløse Kierlighed, for derved desmeere at opmuntre sig til Taknemmelighed. De maatte derfor i denne Uge ikke gjøre noget Trældoms Arbeyde; Jngen Rettergang, ingen Contracter mundtlig eller skriftlig maatte foretages; Jngen Fødsels Fest eller Martyrs Fest maatte i den Tid holdes. Al Leeg og Lystighed maatte ikke allene ophøre, men ogsaa tillige al Slags Music i Kirkerne, ja paa mange Stader maatte der end ikke høres Klokkers Lyd; Vare nogle spliidagtige, saa skulle de i denne Uge indbyrdes forsone sig. Med faa Ord sagt: De skulle, saavel offentlig i Meenigheden, som hiemme i Huusene, rive dem løs fra det Jordiskee for med samlede Tanker og brændende Andagt i Troe, i Haab, i Kierlighed at nærme sig til Forsoneren, og som paa alle andre Tider, saa i sær paa denne fastsatte Tid skulle de i al deres Omgiængelse udvise en retskaffen Sinds og Levnets Forbedring ved at opfylde de Pligter, der høre til, og bør flyde af, en sand Christendom, hvortil de stærkeste Grunde og de kraftigste bevægende Aarsager i Christi Lidelses gudelige Betragtning findes, ja falder som af sig selv i Øyne. Saaledes have Christi Meenigheder i de ældste Tider, mueligt og medens Apostlerne endnu levede, eller kort efter deres Afgang, havt visse bestemte Tider til Christi Lidelses og Døds høytidelige Erindring, ja til hver Dag i Dimmel=Ugen stillede de Gamle sig den forsfæstede Jesum for Øyne under de behageligste Navne: Paa PalmeSøndag kaldte de han den sagtmodige Konge: Om Mandagen den naadige Dommer; OmTisdagen den vise Prophet; Om Onsdagen kaldte de ham den solgte Skat, fordi Judas efter over overlagt Raad med Pharisæerne solgte dem Jesum for 3 Sølv=Penge, (der efter vor Myndt kan udregnes til 15 Rixdaler) paa denne Dag ville de ikke hilse hinanden med noget Kierligheds Kys, efterdi Judas havde paa en forrædersk. Maade kyst Jesum. Om Torsdagen kaldte de ham den godgiørende Vært eller Livsens Brød, og Dagen selv kaldte de Forfrisknings=Dagen, til Erindring. om det indstiftede Alterens Sacramente. Om Lang fredagen kaldte de ham det slagtede Lam, og Dagen selv kaldte de en Salligheds Dag, den dyre Betalings Dag, ja Dagen over alle Dage; Naar de paa samme Dag gjorde deres Bønner og forrettede deres Andagt, faldt de ikke, som ellers sædvanligt, paa Knæe, men stode, af Aarsag Jøderne til Spot bøyede Knæe for Frelseren; Om Løverdagen kaldte de ham det frugtbare Hveede=Korn, og Dagen selv kaldte de den store Sabbath eller Christi Hvile Dag Saadanne andægtige Betragtninger bør Christne giøre sig over denne store Uge; Saaledes bør vi sætte tilbørlig Priis paa vor Megleres udstandne Lidelser, at vi altil blive ved at see op til ham med troende Øyne og lade hans ubegribelig Naade antænde i vore Hierter en ret brændende taknemmelig Kierlighed. Men destoverre! slige hellige Tanker og søde Fornemmelser ere vare, ja vare for de fleste, der kalde sig Christne; Antallet er stort af dem, der med deres daglig Opførsel bevise, at de ikke ere Christne, de fleste ere følesløse, de lade sig bedrage og bedaare af Verden, de glemme deres Frelser, og hans Lidelser, der kunde vederqvæge dem i Livet og trø1ste dem i Døden, derfor bliver dette dem en vis Fordømmelse. Men o Menneske Veno store Forsoner, skulde dette være Frugten af dine udstandne Lidelser, Ney ingenlunde, Dine Lidelsers Hukommelse skal ledsage os paa alle alle vore Veye, hellige alle vore Tanker og Jdrætter, glæde os i Livet, trøste os i Døden, og giøre os salige i Ævigheden. Forglem aldrig, o Menneske forglem aldrig denne trøstefulde Sandhed.