Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-02-03
Da jeg nedskrev min Artikel til Aarhuus Avis No 9, og udtalte min Mening om den Maade, hvorpaa Hr. Res optræder i Aalborg Avisen No. 4, og bestræber sig for, af Stændersalen i næste Saison at faae udelukket Mænd, som have lagt Talent, Kundskaber, Dulighed og Dygtighed for Dagen, hvorom Stændertidenden bærer uomstødelige Vidnesbyrd, medens han under sit i egne Tanker alt formaaende Patronat antager sig og til Gjen valg særdeles anbefaler en Mand, som ingen af Delene har viist, gjorde jeg sikker Regning paa, at han vilde tage til Gjenmæle; men jeg maae tilstaae, at jeg fra hans Pen ventede noget Andet og bedre, end det han i sin Avis Nr. 14, formodentlig under Udmattelse efter hans Anstrængelser i Hobro, har anført. Med Hensyn til Hr. Dalgas, som det, Hr. Rees Bestræbelser uagtet, ikke lykkedes ham at faae paa Valg i Aarhuus, da henviser jeg foreløbig til Veile Avis Nr. hvor en mig ukjendt Jndsender har paa det allertydeligste udtalt en Dom, der finder Gjenklang hos Pluraliteten af Publikum, en Dom, som Hr. Ree ei formaaer at rokke, og hvilken han klogeligen ikke har indladt sig paa at imødegaae; – naar Hr. Röe yttrer: "at navnlig de i Hobro tilstedeværende Deputerede fra forrige Saison alle varmt anbefalede Dalgas's Gjenvalg, tør, hvad hans Capacitet angaaer, være tilstrækkeligt Svar paa de Bestræbelser, som alt have virket og atter kundgjort sig i et Jnserat i Aarhuus Avis fra en Hr. Packness i Veile, skal jeg kun dertil bemærke, at enhver uhildet, selv og han ikke kjendte Stændertidenden, let vil indsee, at det, hvad Capaciteten angaaer, ikke er saa ganske paa det Rene, naar saadanne Anbefalinger og Anstrængelser behøves for at faae ham gjenvalgt, og jeg skal tilføie, at jeg seer et glædeligt Beviis paa Vedkommendes Selvstændighed deri, at uagtet 5 Herrer Deputerede have paataget sig at prædike Evangelium for de i Hobro tilstedeværende Vælgere og Jkke-vælgere, have dog 5 af disse villet staae paa egne Been. Naar Hr. Ree anfører som et Beviis paa min politiske Umodenhed, at jeg ikke formaaer at begribe et Presseorgans naturlige Birken, ja vel endog dets Pligt, ved at skjænke Stændervalgene den størst mulige Jnteresse, og fremdrage de Capaciteter, det har havt Leilighed til at lære at kjende, da henviser jeg til mit Jnserat, hvor jeg har udtalt Erkjendelsen af det Ønskelige og Gavnlige i, at Opmærksomheden henledes paa forhen ei kjendte Capaciteter. Dersom Hr. Ree havde indskrænket sig hertil, skulde jeg Jntet have havt at indvende, men naar han forsøger at indvirke paa vælgerne, hvad Gjenvalg eller Jkke Gjenvalg af tidligere udkaarne Deputerede angaaer, dem de kjende ligesaa godt som han, eftersom disse have fundet Naade for hans Øine eller ikke, da foregriber han vælgernes Dom, og anmasser sig en Myndighed, som hverken han eller noget Presseorgan har, og da handler han sikkerligen imod Stænderinstitutionens Hensigt, som er, at Nationens frivilligt udkaarne Mænd igjennem den skulde udtale Folkets Ønsker og Haab for Regjeringen, og min Mening er, at en saadan Fremgangsmaade leder til Parti stiftelser, der aldrig kunne være gavnlige. Det forekommer mig iøvrigt, som Hr. Roe, og de, der handle i samme Retning som han, skader den Sag de ville gavne; thi skal noget udrettes i den Sag, for hvilken han kæmper, og hvilken hver Fædrelandsven ønsker fremmet, skal Folkets Røst om en Constitution eller repræsentativ Statsforfatning faae nogen Betydning, da maae den lyde gjennem dets frivilligt udvalgte Repræsentanter; men et Stænderraad, der sammensættes ved Enkeltes directe Jndvirkning paa vælgerne, kan hverken for Nationen eller for Regjeringen have den Betydning, det bør have, og som Jnstitutionens Giver har tilsigtet.