Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1831-07-01
Efter Reqvisition fra vedkommende Skifteret bliver de afdøde Brændeviinsbrænder Niels Tofte her under Jurisdictionen tilhørende Eiendomme, nemlig: 1) Gaarden No. 186, beliggende i denne Byes Østergade, bestaaende af 14 Fag Forhuus, to Etager, med Kjelder under; 50 Fag Udhuse og en rummelig Gaardsplads, samt betydelig tilliggende Have. 2) En Jordlod i Nedernyemark paa 11 a 12 Tdr. Land, af Hartkorn 4 Skpr. 2 Fdkr. 1/2 Alb. 5) En dito i Gammelmark paa omtrent 3 Tdr. Land, af Hartkorn 3 Fdkr. 2 1/2 Alb. 4) En dito paa Fogense paa omtrent 4 Tdr. Land, af Hartkorn 1 Skp. 3 Fdkr. 1 3/4 Alb. stillet til 3de offentlige Auctioner, som afholdes paa denne Byes Raadstue saaledes: 1ste Gang Onsdagen den 20 Juli d. A. Hver Dags Formid- den 3 Aug. - 2den - dag Kl. 11. 3die - den 17 Aug. Alt efter Konditioner, som forinden ere til Eftersyn her paa mit Kontoir. Gaarden har en fordeelagtig Beliggenhed for Handel og anden Næringsbrug, Jorderne ere af de bedste boniterede her til Byen, og samtlige Eiendomme ere indfriede for Behæftelsen til Rigsbanken. Hvilket herved bekjendtgjøres saavel til Pantekreditorernes som Lysthaveres Underretning. Bogense den 28 Juni 1831. Baadsgaard. Jndhold af medfølgende: Bidrag til Tidshistorien. No. 53. Præsten Hidalgo. - Nathaniel Pearce. - MarseillerHymmen. - Brindlei. - Scener i Paris fra Julidagene 1850. for Fredagen Odense. Allerede i en lang Række af Aar var d. 28 Juni Os kjær og dyrebar som den Dag, paa hvilken Hs. Kgl. Høihed, Prinds Christian Frederiks af Alle saa høit ærede og elskede Gemalinde, Prindsesse Caroline Amalia, skienkedes Fodelandet; men især blev denne Dag festlig iaar for Odense Jndvaanere, da vi havde den Lykke at see det høie Fyrstepar i vor Midte. Allerede om Morgenen overraskedes Hs. Kongel. Høihed med en af Hs. Høiærværdighed Hr. Biskoppen forfattet Sang, som blev afsjunget uden for hendes Sovegemak af 20 unge Piger. J samme udtryktes Tilliden til Bønhørelse af Bønner, som opstige fra et saa religiøst Sind, som det, der altid besjæler Prindsessen, for sine Elskte og for Fædrelandet, og de Syngende sluttede med det Ønske, at Fyenboerne ofte maae see det elskede Fyrstepar, hvis Godheds og Blidheds Minde de bevare i taknemmelige Hjerter. Om Formiddagen var almindelig Cour af Honoratiores, som bragde Deres Kongelige Høiheder deres underdanigste Lykønskning, hvorefter Regimentets Officeerkorps trak op med Musik og udbragte et Længe level for den høitelskede Fyrstinde, hvilket siden gjentoges af Borgervæbningen. Den Fest, som den 1/2 Miils Vei herfra beliggende saakaldte Bispenslund samme Dags Aften frembød, var noget af det Jnteressanteste, som vi i lang Tid have seet. De Ældre ville erindre sig, at denne Lund fordum var Samlingspladsen for landlige Forlystelser, hvori næsten enhver Familie i det mindste een Gang om Sommeren deeltog; men i de senere Aar var Jntet gjort til Stedets Forskjønnelse, og den særdeles righoldige Kilde var neppe tilgjængelig. Hs. Kongl. Høihed besluttede at gjøre Noget for denne skjønne Lunds Prydelse, og herved berede sin høie Gemalinde en kjærlig Overraskelse paa hendes Fødselsdag. Til den Ende blev Kildens Bassin, hvorom Naturen har dannet en Grotte, udrenset og særdeles smukt prydet: Grottens Udgang, hvorigjennem Kildens forskjellige Vandløb, forenede til eet, udgyde sig, blev lukket ved Kampesteen, gjennem hvilke en Rende fører Vandet saaledes, at det udstrømmer i en stor Muslingskal, for derfra at falde ned i en Steen=Kumme, hvorfra det fortsætter sin Vei i slyngede Bugter. Over Renden blev anbragt en særdeles smuk formet Steen, hvorpaa er udhugget Navnet: "Caroline=Kilde." Bag denne Steenere Graner plantede, der aldeles skjuler Kildens rummelige Grotte, som er dannet af Naturen ind i en Høi, fra hvis Top en liden Trappnu fører ned i Grotten, hvor en Gang er anbragt rundt omkring Vandbasinet. Desuden ere Veie blevne anlagte omkring i Lunden, og en Kanal skaaret fra den Aae, som adskiller Lunden fra Landsbyen Næsbye, hvorved Forbindelsen mellem begge er gjort meget let. Efterat saa store Arbeider vare udførte, var det let at træffe de Foranstaltninger, der til Lundens og Kildens Jndvielse kunde synes passende, og udførtes Festligheden efter følgende Jdee, som havde været saa heldig at finde Hs. Kgl. H. Prindsens naadigste bifald. Et talrigt Chor af syngende Damer og Herrer, tilligemed passende Jnstrumentalmusik, havde forsamlet sig i Kildens Grotte, hvor de vare aldeles skjulte, en Guirland af Egeblade skjulte Navnet paa Stenen over Kildens Udløb. Saasnart Prindsessen, ført af sin høie Gemal, nærmede sig Kilden, hørtes en særdeles skjøn Jntroduction for obligat Violin, accompagneret af Harpe, Fløite og flere Jnstrumenter, hvorved Prindsessens Opmærksomhed droges til Kilden, fra hvis skjulte Dyb nu følgende Sang lød hende imøde: Mel. Velkommen i din Ungdoms Lund. Fra Hellas krigbespændte Strand Najaden flygter blu Og søger smaat fra Land til LandEt stille, kjærligt Ly; Da vinked Danmarks Kyst Og loved Fred og Trøst, For Flygtningen i sine Bøgelunde. J Kilden her, omkrandst af Skov, Hun fandt et stille Hjem: J sagte Rislen hun sin Lov Og Glæde nynner frem. Med Tak i rene Blik, Krystallets Lædskedrik, Til Hytte, som til Fyrsteborg hun sender. Til os idag hun talede saa Hvo prydet har mit Hjem Og selv mig Ringe tænkte paa O Gud velsigne dem, Det pryded Christian; En Fryd bereder han For Fødselsfestens Dronning Caroline. Thi hilse vi i Bispelund. Dig, ædle Fyrstepar! Velkommen paa Najadens Grund! Dog - strax en Bøn hun har: Opfyld et Længselssavn! Skjenk hendes Hjem et Navn! Et Ord fra Høihed værner om den Ringe. Saasnart det Sidste af de 4 Vers var tilende, ilede fra Grotten en som Najade costumeret lille Pige hen mod Prindsen; smykket med en Krands af Forgjætmigeier, og øvrige Attributer, overrakte hun med usigelig Ynde Prindsen en elegant Pergamentsstavle med Anmodning om, derpaa at skrive Kildens Navn. Dog blev denne Anmodning ei opfyldt; men Najaden opfordredes til at lade Dryaderne bestemme Navnet. Den lille Najade ilede nogle Skridt, tilbage og bevirkede ved sin Tryllestav at Musikkens Toner, løde paany, under hvilke en Dame, iført en Dryades Artributer, traadde frem og ligesaa sikker som skjønt declamerede Følgende: Til Dybet klart er Kildens Vand, Dens Rislen stille bly Den qvæger trætte Vandringsmand. Og Fuglen under Skye. Jeg veed en Siæl, som Kilden her i Saa reen, hvis Sallighed det er At qvæge, glæde Alle - Her er Navnet - Ved de sidste Ord: her er Navnets hævede Guirlanden, over Stenen sig, hvorved Navnet: Caroline=Kilde læstes klart, af Alle, og den talrige Forsamling udbrød med tredobbelt Hurra i det hjertelige Ønske: Længe leve vor elskede Prindsesse Caroline Amalia hvilket Fryderaab besvaredes med Skud af Kanoner, plantede paa hiin Side Aaen ved Næsby, hvorpaa det i Grotten, forsamlede Chor udbrød i følgende Slutningsvers: Mel. Kong Christian stod ved høien Mast. O Jubel stig i høien Sky, Opløft Din Røst! Vor Bispelund, saa fjern fra By, Omværner kjærlig Haand paa ny Til Uskylds Glæde her vi tye Med sorgfrit Bryst. Nu Caroline=Kilden skal Os ofte see om sit Krystal, Til Lyst. Under denne Slutningssang ilede den lille Najade ned til Kilden med en Krystalpokal, og rakte den, fyldt, med Kildens Vand, til Prindsessen, der med huldsalig Mildhed modtog samme, hvorpaa Hs. Kongel. Høihed, udbragte det Ønske: at Lunden fra nu af igjen maatte blive en Samlingsplads for landlige Glæder og Kilden i Fremtiden lædske og vederqvæge Mange!" hvilket Ønske, hvortil Hs. Kongel. Høihed nu har bidraget saa særdeles Meget, med Taknemmelighed modtoges af alle Tilstædeværende under lydelige Fryderaab. Ligesom Prindsessen var dybt rørt og overrasket ved den landlige Fest, som Kjærlighed saa skjønt havde beredet hende, saaledes udgjød hendes ædle Hjerte sig i inderlig Tak mod sin høie Gemal ved den ømmeste Kjærlighedsyttring, hvorpaa hun ledsaget af Prindsen, traadte op til Grottens Rand og forden nu synlige Forsamling af Damer og Herrer tolkede sit overraskede Hjertes ædle Følelser i saa skjønne Ord, som med dyb Rørelse af Alle modtoges og stedse ville mindes med Taknemmelighed. Ligesom Veiret begunstigede denne skjønne Fest, saaledes var ogsaa Lunden paa den Dag besøgt af en saa talrig Folkemængde af alle Klasser, som det vil være vanskeligt i lang Tid tilbage at mindes samlet til landlig Glæde paa eengang, og de utallige Vogne, i blandet Række med de mange Fodgjængere, frembøde et særdeles interessant Syn. Tvende Musikchore, eet i Bispens lund, det Andet ved Næsby, afvexlede med Musik for blæsende Jnstrumenter, medens paa det høie Fyrstepars Foranstaltning Thee og Forfriskninger ombødes, ci blot til de talrige indbudne Følge, men ogsaa til de musicerende Damer og Herrer og alle Øvrige, baade Lave og Høie. Paa den store Eeg midt i Lunden, som tilhører Fyens Bispestoel, var anbragt en Zinkplade med efterfølgende Jndskrift, hvorved Bispelundens forandrede Navn tilkjendegaves: Carolinelund. Navnet en Fyrste migger, som med Sands for Naturen og Skjønhed, Förte om Elskte herhid. Yndest hos Begge jeg fandt. Reenere Kilden nu söd, hver Markblomst frodig sig reiste, Alt fornyedes, Alt Liv og Anseelse sik. Spørger du, Vandrer, hvorved sik Lunden saa stor en Forandring, Viid, paa sin Födselsdag den har Caroline betraadt. Da Deres Kongelige Høiheder omsider, efter at have spadseret rundt omkring i Lunden og taget den gravede Kanal i Øiesyn, hvor der laae flere Baade festligen pyntede med Flag, vendte tilbage, bleve de ledsagede af følgende Sang, der blev afsjunget af et talrigt Chor af Herrer: Mel. Elskov, som til Jordens Glæde. Under Lundens friske Kroner, Bryde skal vor Jubel frem; Thi hvor Skjønheds Fylde troner Er, Fyrstinde, jo Dit Hjem. Her skal Blomsterne Dig sige Hvad i Sang forstumme maae. Edens Blomst paa Jorderige! Du vil deres Sprog forstaae. Purpurrosen til Dig taler: Skjønhed vinder Kjerlighed. Yndets Himmelsmil afmaler Sjelens Adel, Hjertets Fred. Sølverliljen til Dig siger: Himlen troner end paa Jord. Held og Lykke aldrig viger, Hvor i Hjertet Fromhed boer. Kilden her om svundne Glæder. Nynner paa sin stille Gang, Mens i Lunden Fuglen qvæder. Haabets blide Morgensang. Her i Natten Stjernen gløder. Med sin Lueskrift saa mild, Trofast Kjerlighed forsøder, Hvad end Tiden bringe vil. Saa Naturen Templet bygger, Værdigt Carolines Fest; Uskylds Skytsaand det betrygger, Glæden er dets Offerpræst. Her vor Jubel til Dig møde Under Bøgens grønne Tag; Og Dit Smiil vor Lyst forsøde Paa vor Glædes Sommer=Dag. Kilden da blandt Blomsterklynger. Risler gjennem Lundens Favn, Og dens Bølge strømmer, synger, Jubler Carolines Navn. Men naar bort Du fra os drager, Og din Byrdsdag vækker Savn - Kilden længselfuld gjentager. Da Dit evig elskte Navn! Ved Bortreisen hilsedes de atter med Fryderaab af den talrige Mængde, der inderlig glædet ved dette ædle Fyrste pars usigelige Blihed og dets skjønne Lyst til at skabe Fryd og Glæde for Alle af hver Klasse og Stand, nu drog igjen til Hjemmet, velsignende Dem, der havde forskaffet saa Mange en glad Dag og Nydelsen af en saa skjøn landlig Fest. Et Bal hos Deres Kongelige Høiheder paa Slottet og et brillant Fyrværkerie i Slotshaven sluttede denne uforglemmelige Høitidsdag.