Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-16
Paa Konstkamret i Kjøbenhavn gjemmes som en Sieldenhed to i hinanden sammenviklede Hjortetagger. Maaden, hvorpaa en saadan Sammenvikling skeer, beskriver v. Winkell i sin Handbuch f. Jager, Jagtberechtigte I. Jagtliebhaber &c., saaledes: Kronvildtets Brunsttid begynder med September Maaned og varer indtil Midten af October. Allerede mod Enden af August, naar Hjortene ere unge, vaagne de stærkeste Drivter. De yttre dette ved saastærke Skrig, at Halsen strax i Begyndelsen, hovner paa dem. Det samme Sted, hvor Hjorten eengang har brunstet, vælger den igjen, saalænge Træerne ikke ere fældede der, i næste Aar. I Nærheden af denne Plads samles Vildtet i Tropper paa 6-12 Stykker, men skjuler sig for Brunsthjorten. Denne tramper uophørligen omkring, med Snuden vendt til Jorden, for at lugte, hvorledes det staaer til. Finder den endnu svage Hjorte der, saa fordriver den dem, og sætter sig i Besiddelse af Enherredømmet, som den fra nu af med despotisk Strænghed udøver. Jngen af de kaarede Elskede tør nu bortfjerne sig tredive Skridt langt: han driver dem alle hen paa den valgte Brunstplads. Om Aftenen og Morgenen gjenlyder Skoven af Brunstdyrenes Skrig, der besvares af andre mindre lykkelige Medbeilere. J det Forsæt, at vove Alt, for ved Tapperhed eller List at sætte sig i hines Sted, nærme de sig. Neppe har den ved Vildtet staaende Hjort faaet Øje paa en Anden, saa stiller den sig, brændende af Skinsyge, imod ham. Nu begynder en Kamp, der ofte koster een af de Stridende, og ikke sjeldent begge, Livet. Rasende gaae de, med sænkede Tagger, løs paa hinanden, og søge med beundringsværdig Vælde vexelviis at angribe eller forsvare sig. Langt i Skoven gjenlyder Taggernes Sammenslaaen, og vee den Deel, der af Alderdomssvaghed eller Tilfælde giver sig Blot! Modstanderen benytter sig sikkert deraf, for med de skarpe Kanter af Taggerne at bibringe den et Saar. Man har Exempler paa, at Taggerne i Kampen saaledes havde viklet sig i hinanden, at begge Hjortenes Død var en Følge af dette Tilfælde, og selv da formaaede ingen menneskelig Kraft, uden at beskadige Enderne, at skille dem ad. Ofte bliver Striden i hele Timer afgjort. Kun naar den er fuldkommen udmattet, trækker den Overvundne sig tilbage. Et mærkværdigt Skrift: M. Tullii Ciceronis de Re Publica que supersant Edente Angelo Maio Vaticani Bibliothecae Præfecto er i forrige Aar udkommet hos Cotta i Stuttgard. Staden Rom, siger Skriftets Rec. i Heidelberg. Jahrb. d. Literat., var altsaa den Ære forbeholden, at redde dette, een af dens største Borgeres Værk, i det mindste fra fuldkommen Undergang, og Verden seer her anden Gang disse Bøger om Staten udgaae fra denne Verdenshovedstad, rigtig nok i meget forandret Skikkelse, – men dog saaledes, at man nu faaer en Anskuelse af det Heles Plan og Anlæg, og at Værket nu uden Betænkning kan sættes ved Siden af det om Lovene. Men dertil udfordredes ogsaa en saa skarpsindig Forsker og en saa lykkelig Finder, som Angelo Maio. Talent, Lærdom og Lykke maatte forene sig til et saadant Forehavende, og naar i det 15de og 16de Aarhundrede sædvanligen et lykkeligt Tilfælde fremkaldte hine store Antiker, som Laokoon og andre fra Hvælvingerne, saa udkrævedes en planmæssig Forsken og en ualmindelig Færdighed til at kiende den classiske Oldtids Skrifter under Dækket af Farvestoffer og Blæk, og at befrie dem derfra, som Angelo Maio nu allerede saa ofte, og aldrig med saa glimrende Held har gjort, som denne Gang. - Og dernæst viser den samme lykkelige Finder sig som en sand Lærd i de andre Forretninger, hvor Spørgsmaalet var, at udfinde Stederne, hvor de tidligere reddede Brudstykker af hiint Værk nu henhøre, og igjen at indføje dem, som enkelte Stene og Qvadrater af et ødelagt Mosaik, paa deres rette Sted. J Sandhed, endog Gjenudfindelsen og Gjenoprettelsen af dette ene Værk vil bringe Navnet Angelo Majo med stor Hæder til Efterverdenen." - De mange Klager over Savnet af disse Bøger; de Efterretninger, at de endnu i det 11te Aarhundrede, ja indtil kort før Tredivaarskrigen, skulle have været tilsyne hist og her, de i nyere Tid ofte vakte Forventninger, som altid bleve skuffede; de af Cardinaler og andre Store forgjeves anvendte betydelige Summer, ligesom og Sigonius og Fleres Bestræbelser for at samle de af Kirkefædrene og Grammatikerne opbevarede Fragmenter - Alt dette kan erfares af Ernestis Udgave af Fabricius, (Bibl. lat.). J de nyeste Tider, da Spørgsmaalet om de Gamles Politik ved den franske Revolution fik ny Jnteresse, havde en fransk Lærd, forsøgt med disse Fragmenter, hvad tidligere de Brosses har foretaget med de sallustiske historiske Bøger - nemlig af de enkelte og reddede Steder, ved Hielp af Romernes andre Skrifter, at gjøre et Heelt. J Aaret 1798 udgav et Medlem af Nationalinstitutet, Bernardi: De la Republique og du meilleur Gouvernement, ovrage de Ciceron, retabli d'apres des fragmens et ecrits. Paris. 504 Sider 8vo. - En bekjendt Critiker, Baron Santecroix, roste dette Foretagende, og at det ogsaa fandt Almeenhedens Bifald, beviser den Omstændighed, at denne Samling i Aaret 1807 paa ny blev oplagt i to Duodesbind. Henseende til det benævnte Værk og den egne Methode ved denne Samling, siger Bernardi: Afhandlingen om Republiken indeholder en historisk Skildring af de romerske Indretninger, Undersøgelser af de vigtigste Spørgsmaale angaaende Moralen og Politiken, saasom: Oprindelsen til Selskabet, Lovens og Pligtens Væsen, den evige Forskiel imellem Godt og Ondt, Grunden til almindelig og privat Lykke. Man finder deri Carneades, bekiendte Argumenter mod Retfærdigheden og Naturretten. Lactantius, der meddeler dem, beretter, at have øst samme af Ciceros Republik. Han anseer dem for uppløselige for den menneskelige Forstand, blottet for Religionens Hjelp. Han har forsømt at meddele os de Spørgsmaale, Cicero har givet. Jeg har udfyldt disse Huller, ligesom i Henseende til alt det øvrige, ved at søge i hans andre Værker. Jeg tør smigre mig med, at disse Eftersøgelser ikke have været frugtesløse. - Hvad Skriftets Udarbeidelse angaaer, da finde vi, at Cicero har sysselsat sig dermed i Foraaret, 700 n. c. paa hans Landsted Cumae. at