Den Vest-Sjællandske Avis, 1836-07-30
Den Addresse til Hs. Majestæt Kongen af Sverrig, som det norske Storthing vedtog i Mødet den 7de Juli, og som ved en Deputation af 8de Julii blev overleveret til den norske Regiering, er, ifølge Storthingets Beslutning, bleven offentligt bekiendtgiort, og er af følgende Jndhold. Saaledes som den læses i Bladet Børsenhalle, hvoraf den her er oversat. Naadigste Konge! Med dyb Kummer, fremkaldet ved Fædrenelandets Vel, har Nationalrepræsentationen i Dag modtaget Meddelelsen om Deres Kongelige Majestæts Beslutning om i Morgen at lade opløse det nu forsamlede ottende ordentlige Storthing. Denne Beslutning at Deres Majestæt var saameget mere uventet, som af Storthinget i en underdanig Addresse af 24de Marts havde tilladt sig at henvende Deres Majestæts Opmærksomhed paa, at Storthinget ikke kunde haabe at bringe de vigtigste af de det forelagte Gienstande til Afgiørelse, Sager, hvis Afgiørelse det norske Folk med Længsel seer imøde, naar det ikke i det mindste forblev forsamlet til denne Maaneds Udgang. Storthinget holdt sig desuden overbeviist om, at Deres Majestæts norske ansvarlige Raadgivere, som ikke kunne være uvidende om Forretningernes Gang og Stilling ved Storthinget, ikke kunde have forsømt deres Pligt, at meddele D. M. Underretning om, at af de Sager, som ere blevne forelagte Storthinget, ere de fleste, efter den størst muelige Anstrængelse fra dets Side, blevne forberedede til Afgiørelse, og at flere af dem vare nær vedderes endelige Afgiørelse. Da Storthinget maa antage, at enten en Pligt forglemmelse fra Deres Majestæts Raadgiveres Side, hvis Betænkning Deres Majestæt ikke kan være bleven forhindret fra at modtage, ifølge 15de § af Grundloven, eller ogsaa en for Storthinget ubekiendt Forhindring har fundet Sted, saa holder det det for at være sin Pligt, underdanigst at meddele en saadan Oplysning derom, at Deres Majestæt kan blive istand til at kiende Omstændighederne og derved bedømme Deres Majestæts ansvarlige Raadgiveres Forhold, hvilke maaskee have forsømt at sætte den for Norges Vel saa høist vigtige Sag i sit behørige Lys. Storthinget, har forgiæves i de fattede Beslutninger søgt at opdage noget, som kunde saaledes fortolkes, at der kunde gives Deres Majestæt Anledning til at afbryde Storthingets Forhandlinger paa en Tid, da Nationen forventede Frugterne af dets Arbeide. Den eneste Hentydning derpaa, som det har behaget Deres Majestæt at lade komme til Storthingets Kundskab, ligger i Yttringerne af den Kongelige Meddelelse af 2den Juli, efter den deri udtalte Mening om det Stridige mod Grundloven, hvori det nærværende Storthing skal have gjort sig skyldigt, ved Behandlingen af de paa det forrige Storthing indgivne Forslag til at forandre §§ 17, 78, 79, 80, 81, 82 og 92 af Forslaget. Men denne Formening om en mod Grundloven stridende Behandling af disse Forslag maa udentvivl være fremgaaet af en mangelfuld Opklaring om Storthingets Fremgangsmaade ved denne Leilighed. Storthinget skylder at meddeele Deres Majestæt nærmere Oplysning derom, og det skylder desuden sin egen Værdighed, som en Statsmagt, underdanigst at protestere mod enhver Beskyldning for en konstitutionsstridig Fremgangsmaade ved Opfyldelsen af sine Pligter. Det er ikke Storthingets konstitutionelle Pligt at forberede de det forelagte Sager ved Kommitteer. Thinget vilde endog overtræde sin Pligt ved at indhente Kommissions Betænkninger over en Gienstand, ved hvilke alle Oplysninger ligge for Dagen, og som er paa det nøiagtigste blevet opklaret fra alle Sider. Naar dette er Tilfældet, bliver sædvanligen Sagen, naader er gjort Jndberetning om den i Statsraadet nogle Dage henlagt til Repræsentanternes Giennem syn og Overlæg, og først den endelige Beslutninforetaget efterat den er bleven debatteret. Denne Fremgangsmaade er bleven anvendt ved de omtalt Kongelige Propositioner, fordi man forefandt Saget saa tilstrækkeligt opklaret ved det forrige Storthin- og i offentlige Skrifter, saa at der vanskeligen lader sig sige noget Nyt derom. De omtalte Forslag ere derfor ingenlunde afgjorte uden en konstitutions mæssig Prøvelse og Overveielse af Storthingets Medlemmer. Der gives kun faa Gienstande, hvorom man kan antage at Nationerne have været mere oplyste, eller enigere i deres Meninger, end om den ne. Storthings=Forhandlingerne af 27de Juni 1833. og de foregaaaende, til hvilke der kan henvises, af give tilstrækkelige Beviser paa, at denne Sag bleven fuldkomment prøvet og overveiet paa Norges, Storthing. Storthinget kan saa meget mindre undlade, saa vidt muligt, at opklare denne Misforstaaelse, hvilket man maa antage at have fundet Sted derved, da det er dets inderligste Ønske, at Deres Majestæt, hvis mange Velgierninger mod Landet det taknemmeligt erkiender, maa nøie lære at kiende dets Sindelag og Hengivenhed for Deres Majestæt. Storthinget er overbeviist om, at D. M., naar De havde været opklaret om de sande Omstændigheder, ikke vilde have fattet en Beslutning, hvorom man kan antage, at den kunde have høist skadelige Virkninger og drage efter sig mangfoldige Forviklinger i Statsbestyrelsen og i de borgerlige Forhold. Det norske Storthing lovede sig høist vigtige Forbedringer i mange Dele af Statsbestyrelsen, som Resultater af Deres Majestæts og Storthingets samvirkende Bestræbelser; det havde ingen Ahnelse om at dette Haab, hvis Opfyldelse det faae imøde medspændt Forventning, saaledes skulde blive skuffet; det kunde ikke forestille sig Mueligheden af, at Thinget skulde blive opløst, og dets foregaaende vigtige Arbeider tildeels tilintetgjorte, i det Øieblik, da de tildeels vare paa Veien til at modnes, og tildeels vare blevne modnede til den endelige Afgiørelse.