JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Ved Benjamin Constants Død tabte Frankrig en af Menneskerettighedernes varmeste Talsmænd. Hvorledes det franske Folk lagde sin Sorg over dette Tab for Dagen er tidligere omtalt i dette Blad. J Forbindelse hermed vil det næppe være uden Interesse at læse nedenstaaende Ord, hvormed Frihedens ædle Forsvarer, den hæderkronede Veteran la Fayette, sagde ham sit Farvel ved Graven. "Det utallige Følge, som ledsager denne Liigkiste, Jndtrykket af den Agtelse og Smerte, der spores hos denne patriotiske Folkemængde, hvis Seiersraab vi saa nyligen hørte, skildre bedre end mine Ord det store Tab, vi her begræde. "Benjamin Constant, denne ved sin Tænkemaade og sine Talenters Beskaffenhed i saa høi Grad fransksindede Mand, som nedstammede fra en formedelst Religionsforfølgelsen landsforviist Familie, var født paa en udenlandsk Jord Begavet med et af de meest omfattende og fleersidige Genier, der nogensinde fandtes, opdragen i de berømteste tydske og skotske Universiteters Dybsindighed, ligesaa hjemme i alle Europas Sprog, som i dets fælleds Literatur, forenede han i høieste Grad den første Anskuelses Skarpsindighed med en utrættelig Arbeidsiver, den Evne, som fortrinlig tilskrives den franske Skole, klart at udtrykke abstracte Jdeer, med den fjeldne Gave, uden Fornærmelse at fremføre de største og stundom ogsaa de strengeste Sandheder. Ja, mine Herrer, alle Naturens Gaver, Frugten af hans megen Natte vaagen, har han stedse helliget Menneskerettighedens Forsvar. Siden han i sin Ungdom var Vidne til de politiske Voldsomheder, hvortil Frihedens hellige Sag havde været Paaskudet og hvis Offer han blev, havde han deraf bibeholdt en retmæssig og tillige en udelukkende Forkjærlighed for Formerne af en lovmæssig Opposition; men hans levende Indbildningskraft trængte stundom til at holde sig skadesløs ved Haabet om at Dagens Magthavere, selv de Kjæmper eller Dværge, med hvilke han ivrigst havde stridt, skulde formaaes til, under visse critiske Øieblikke, at foretrække deres egne Interesser for deres Lidenskaber og Fordomme; men Kjærlighed til Friheden, og Trangen til at tjene den, havde stedse en overveiende Indflydelse paa hans Handlemaade; det er en Retfærdighed, som ydes ham ved hans Grav af en gammel Ven, der, med mindre Tillid og Sagtmodighed end han, ikke destomindre fortrolig deelte hans lønligste Tanker.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
For hans Embedsbrødre, Venner og Committenter er det ikke fornødent at fæste deres Opmærksomhed paa Vigtigheden af hans Strid, hans Arbeider og Held i National-Tribunen. Længe var hans Evne som Skribent frygtet og høiagtet; ligesaa forholdt det sig med hans mundtlige Foredrag. Snart, mine Herrer, under Discussionerne over disse organiske og livbringende Love, som vi ivrigen længes efter (og jo meer vidtstrakte og populaire de vorde, desto hurtigere ville de opfylde vor sidste Revolutions vigtige Bestemmelse) skulle vore Blikke efter hans Død henvendes til den Plads, han indtog i Kamrene, paa samme Maade, som agtede Udlændinger, der, medens han levede, bivaanede vore første literaire Foreningers Sammenkomster, forbausedes over, forgiæves der at søge efter den berømte Forfatter, som gjorde et saa lykkeligt og patriotisk Brug af det franske Sprog. Hele Verden veed, med hvilken Jver han, ved Underretningen om vore store Dage, kom for at forene sig med os, mange blandt Eder vide ei, at dette skete tvertimod hans Lægers Formaninger og med Fare selv for hans Liv. Vi have siden havt det rørende Syn af dette Legeme, som efterhaanden afkræftedes for vore Øine, imedens hans Genie endnu udbredte det klareste Lys fra Talerstolen. Men det blev ham forundt at hilse de første Straaler af Frihedens Sol, som først fremblinkede over den gamle Kuppel paa vort Raadhuus, og idag strækker sig til Belgiens Marker, over Helvetiens Fjelde, lige indtil Weichselens Bredder, "Jeg standser, mine Venner, jeg overlader Ordet til mere veltalende Stemmer end min, til min Embedsbroder, Organet for Deputeredekammerets Tænkemaade, til denne Hovedstads første Embedsmand, og med en sørgmodig oprørt Følelse, siger jeg vor Benjamin Constant en om og erkjendtlig Vens sidste Farvel!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Jndenlandske Efterretninger. J Randers Avis No. 32 læses følgende indsendte Stykke, underskrevet "Landmanden."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Det er saare glædeligt, at Jndustrien, om endog langsomt, dog skrider frem i vort Fædreneland. Blandt de Anlæg, som Jylland i de senere Aar er beriget med, og som sikkerligen sparer Landet aarligen mange Penge, som før vandrede til Udlandet, ere 2de Cichoriemøller, een i Aarhuus og een i Randers. Glædeligere var det dog, om disse Fabrikker ikke hentede de raae Rødder fra Fremmede, da Cichorien trives fast ligesaa vel hos os som i Holland, og vore egne Landmænd, erholdt den Fordeel, som nu bliver Hollænderne til Deel. Vel have vore Cichoriefabrikanter søgt at opmuntre til Cichoriens Dyrkning; men den Priis, de udlovede for en Tønde Cichorierødder, nemlig 1 Rbd., var ikke høi nok, naar den skulde formaae Landmanden til at anvende en Deel af sin Kartoffelmark paa Cichoriens Dyrkning, Kartoflerne fordre vel Pleie, men ikke anden, end den, som med Harver og Hyppeplove kan forrettes: Cichorien derimod skal luges med Menneskehænder, eller renses med smaa Hakker, og denne Behandling er forbunden med ulige mere Tidsanvendelse og Bekostning. Kartoflen slaaer aldrig ganske feil: Cichorien har i de sidste vaade Aar ikke villet ret lykkes, og sidste Sommer bortskyllede endog Regnen det tynde Frøe, saa Cichorien mislykkedes mange Steder aldeles. Kartoflen tager tiltakke med ringere Jord, og den sælges tønde og skjeppeviis uden at Tønden enten stoppes eller trædes. Man kan desuden antage, at hvor Man avler 100 Tønder Cichorierødder, kan avles 150 Tønder Kartofler. Naar man nu kun faaer 1 Rbd. for 1 Td. Cichorierødder, og Middelprisen for 1 Tønde Kartofler har iaar været 2 Rbd.; saa fortjener Cichoriedyrkning ingen Anbefaling for Landbruget. Cichoriefabrikanterne handlede vist klogere i at forhøie deres Priser efter Billighed, til over det Dobbelte, især da Cichorie vistnok ligesaavel, i sidste Aar, er slaaet feil i andre Lande, som her, og det kan neppe feile, at de Rødder, der tilføres dem fra deres Omegn, jo altid haves ligesaa billig som de, de erholde ved den kostbare Skibsfart. - Da Sættekartofler iaar ere saare dyre, var det vist den rette Tid Dhrr. Fabrikantere at opmuntre til Dyrkning af Cichorie. Men før Landmanden drister sig til at lade en Deel af sin Kartoffelavl fare, er det nødvendigt, at der forsikkres ham en passende Priis for Cichorien til Efteraaret, og det var da ønskeligt, at en saadan jo før jo hellere blev bekjendtgjort, at han itide kan undersøge, om Cichoriens Dyrkning vil betale sig eller ikke."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Blandede Efterretninger. - Svensk Vinterfornøielse. Fra Malm skrives under 9de Februar. "Det gode Slædeføre benyttedes igaar af et Selskab paa omtrent 150 Personer fra Lund. Selskabet, anført af Hr. Generalmajor m.m. Clairfelt, ankom hertil, i omtrent 50 Equipager, igaar Eftermiddags Kl. 4 og efterat det havde gjorte en Honneur runde omkring paa det store Torv, begav Toget sig til Stora Wardshuset, hvor der holdtes Middagstaffel. Derefter begyndtes Dands, hvortil en Deel af denne Stads Jndvaanere bleve indbudne. Det Hele, som noget nyt og vel arrangeret, overtraf Alles Forventninger. Dandsen fortsattes til Kl. 9 om Aftenen, da begge Nabostædernes Jndvaanere complimenterede hverandre og det store Slædepartie vendte tilbage til Lund." Mandens sidste Villie. Efter Fru Lennaren.) Manden. Min kjære Kone, hør, Du skal et Løfte give: Sværg: Du ei, naar jeg døer, Vil Peders Mage blive. Min sidste Villie lyd dog den, Jeg ellers sikkert gaaer igjen, Konen. Dø, kjære Mand, i No. Forviist jeg Dig adlyder; Jeg svær, ved Gud og Tro, At ei jeg Løftet bryder. Nei, ingensinde taler jeg Peer; Med Svend jeg alt forlovet er.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Simpler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Kjøbenhavns Børs, d. 1 Marts 1831. Hamburg 2 M. - a vista 213 Species 212. Specier solgtes til 12 Rbmk. 11 1/2 s. Bank-Disconto 4 pCt. Norske Speciessedler. - Rbd. Sdl. pr. 100 Specier Svenske Sedler 4 Rbs. Tegn. pr. Rdlr. Rigsgjeld. 4 pCt. Kgl. Oblig. (u. R.) 85 Rbd. Sedl. Dito over 2000 Rbd. Stk., Rbd. Sedler Dito Dito. . . . 793 i Banco.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Nationalbank-Obligationer (af Laanet 4 Febr. 1820) 101 1/2 102 Rbd. r. S. Dito Dito. ...... 107 1/2 108 i Sedler. 4 pCt. uopsigel. Rigsbkobl. Renter pr. 6 Januar 4000 r. S. 6 pCt. norsk Laan, ved Hambro & Søn, - i Banco. 4 pCt. nye norske Obligat. ved Dito lydende paa r. S. 98 r. S. 4 pCt. Dito Dito. . . 97 1/2 98 i Banco. 3 pCt. ud, norske Statsobligat. Rd. Banco. 4 pCt. nye danske Obligationer 56 1/2 57 L. Sterl. i Sedler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-01
Asiatiske Compagnies Actier.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
ste Skilderi af Nr. benhavn. annannovanna an Udgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. No. 36. Torsdagen den 3 Marts 1831. 28 Aargang. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Friheder. Af Machtrage en den Reisevildern von H. Heine Hamb. 1881. at angaar
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Hvad Tydskerne angaaer, saa trænge de hverken til Frihed eller Lighed. Det er et speculativt, Folk, Jdeologer, For- og Eftertænkere, Drømmere, som kun leve i Fortiden og ikke have nogen Nutid. Englænderen og Franskmanden have en Nutid; hos dem har enhver Dag sin Historie, sin Kamp og sin Modkamp. Tydskeren har Intet, hvorfor han skulde kjæmpe, og da han begyndte at formode, at der dog kunde gives Ting, hvis Besiddelse var ønskværdig, have hans Philosopher viseligen lært ham, at tvivle om saadanne Tings Existence. Det kan ikke negtes, at ogsaa Tydskerne ere Venner af Friheden, men anderledes end andre Folk. Englænderen elsker Friheden som sin retmæssige Kone, han besidder hende, og om han end ikke behandler hende med synderlig Ømhed, saa forstaaer han dog, i Nødsfald, at forsvare hende som en Mand, og Vee den Knægt, som trænger sig ind i hendes hellige Sovekammer. Franskmanden elsker Friheden som sin udkaarede Brud. Han gløder for hende, han brænder, han kaster sig for hendes Fødder med de meest overspændte Eder, han slaaes for hende paa Liv og Død, for hendes Skyld begaaer han tusinde Daarskaber. Tydskeren elsker Friheden som sin gamle Bedstemoder. (Og den Danske, – Apothekervæsenet i Danmark 1692. Efter Molesworth.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Blandt andre gode Anordninger i Danmark, anseer jeg den om Apothekerne, som den ikke ringeste; thi det tillades Ingen at drive denne Handel, medmindre han for det medicinske Facultet har aflagt Prøve paa sin Duelighed, hvorpaa han erholder sin Bestalling fra selve Kongen. Der ere kuns 2de Apotheker i Kjøbenhavn og 1 i hver af de andre store Stæder. Deres Udsalgsboder og Apothekervarer blive omhyggeligen 2 eller 3 Gange om Aaret visiterede af Magistraten, fulgt af medicinske Doctorer, og saadanne Varer, som enten ere bedærvede eller gamle, borttages, og bortkastes.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Priserne paa alle deres Apothekervarer ere bestemte, saa at ethvert Barn kan sendes i Apotheket, uden Hazard for at bedrages, og der sælges Jntet, som ikke er afgjort Godt; - Alt sælges for rede Penge, og der holdes nøiagtig Bog over hvad der sælges, og til hvem, samt efter hvis Forskrivning; – saa at den megen Ulykke ved Forgiftelse, som saa ofte i andre Lande af Tilfælde eller Ondskab reiser sig, – her enten ganske undgaaes, eller om den skulde udøves, letteligen vi være til at opdage og afstraffe. *) J hans bekiendte Værk: An account af Denmark, as it was in the year 1692 p. 243. Nover om det danske Hofs Forlystelser, i Aaret 1692.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Hver Hvidetirsdag klæde Kongen, Dronningen, den kongelige Familie, de inden- og udenlandske Ministre, samt alle Personer ved Hoffet, sig i Nord-Hollandsk Bondedragt, med store vide Plud der Buxer, korte Veste, og store blaae Kofter; Damerne i blaae Kjoler og med forskjellige Hovedtøier etc. Saaledes udmunderede stige de i Vognen, et Mandfolk foran, og et Fruentimmer ba ham, og kjørende selv Hestene, gaaer Toget til et Landskab, kaldet Amager, der ligger omtrent Miil fra Hovedstaden; her dandser man efter Sækepiber og skurrende Violiner, og har et landligt Middagsmaaltid som nydes paa Leer= eller Træe Baller med Træeskeer o. s. v.; og efter at have tilbragt Dagen med disse Forlystelser, hvor alle ere lige, og hvor der tages lidet Hensyn til Majestæt eller anden Stilling, kjører man om Aftenen paa samme Maade hjem; og mores ved en Komedie og en brillant Soupee hos Statholder, Gyldenløve, hvor Natten tilbringes med Dands i samme Costume, i hvilken man har tilbragt Dagen.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
(Jndsendt.) Sindring om den nydanske Ver skrivning, samlede og udgivne af M. D. Kriger. Med 5 Kobbere. Trykt hos P. N. Jørgensen. (Doster 3 Mk. pa Hiørnet af Skindergaden og Skovbogaden 3die Sal, samt i Schubothes og flere Boghandlinger.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Under denne Titel er i disse Dage udkommet et Udvalg af, hvad der om nogle af de vigtigste Punkter i vor Retskrivning har været ind*) Efter Molesvorth 9. 174. rykket i forskjellige Ugeblade. Meget i disse Afhandlinger – siger Udgiveren - synes at være undersøgt og udviklet med en høi Grad af Grundighed og Klarhed, og der at være fremsat same get fatteligere, som det er afsondret fra dybere Granskninger over Sprogets Natur og fremstillet uden systematisk Form eller Forbindelse i Blade, bestemte til Folkelæsning." Ligesom da vistnok ingen af Parterne kan tage det ilde op, at Udg. har fremlagt Dokumenterne i deres Proses, sale des ma det især være Publikum en kærkommen Gave som en ny og det mere bekvem Leilighed til at komme til Sandheds Erkiendelse i denne høist vigtige Sag. Det kunde mulig give Anledning til, at en eller anden fordomsfri Mand, ved at læse nærværende lille og lidet kostbare Skrift, kunde fa Lyst til nærmere Undersøgelse, som kan anstilles, sa nøje det matte ønskes, i Prof. Rasks videnskabelige Retskrivningslære, uden Tvivl det lærdeste og grundigste Verk i sit Slags. Men det er ikke just grundige Verker, vor Tid ynder; Flyveblade og Flyveskrifter udgjør den andelige Fode. Hvad nu navnlig Rasks Retsskrivningslære angar, da er det en Kiendsgierning, at der gives mange, – som vilde tage det meget ilde op, hvis de ikke matte gælde for velstuderede Mænd – der, uden at have set en Toddel af den, fordømme den med den største Letsindighed. Publikum kan da som sagt – i nærværende lille Skrift pa en bekvem Made fa Leilighed til at prove Grundene for og imod nogle af de vigtigste Punkter, idet de her ere samlede og fremstillede i et skonsomt Udvalg. Jdvrigt henviser Anmælderen Minervas tapre Sønner til den krigerske Opfordring S. 4 i Forerindringen. Det bør endelig bemærkes, at Bogen, der er 9 Octavark stor, foruden 5 Kobbere med Skriftprøver af gamle Codices, endvidere anbefaler sig ved særdeles smuk Tryk og ualmindelig billig Priis.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Jndenlandske Efterretninger. Jfølge Kieler Korrespondentsblad er følgende passeret paa Arveforpagtergaarden Punstorf ved Jtzehoe. En med Epilepsie beladt Dagleier fandtes en Dag liggende paa Hovedet i en Vandgrav, og der blev strax sendt Bud efter Dr. Eckhoff i Jtzehoe, som erklærede den Forulykkede for død; men da Hr. v. Bergen, Gaardens Besidder, ikke vilde lade sig nøie med dette Udsagn, og forlangte at der skulde anvendes flere Redningsforsøg, saa erklærede Lægen: at man, til ingen Nytte, jo gjerne kunde aarelade det døde Menneske. Det skeete, men der kom intet Blod, hvorpaa Lægen sagde, at man nu kunde begrave Liget naar man vilde. Det blev da lagt ind paa noget Høe i Laden; om Aftenen seer tilfældigviis en Karl endnu engang til Liget, og finder det – svømmende i sit Blod. Han iler ind til Huusbonden, som lader Aaren forbinde saa godt som muligt, lukker Døren og tager Nøglen til sig. Men da man om Morgenen finder, at Liget har vendt sig heelt omkring, bliver der igjengendt Bud til Lægen, som først kom derud om Eftermiddagen, og desuagtet vedblev sin Paastand, at Mennesket var dødt. Nu blev Dødsfaldet tilmeldt den Afdødes Familie, at den kunde sørge for hans Begravelse, og den lod ham bringe indtil Liighuset i Jtzehoe. Men her bemærkede Liig konen, at han bevægede den ene Haand, og kaldte strax alle Byens Læger sammen; disse fandt Ligets Tilstand høist paafaldende, lod helde noget Medicin igjennem Halsen paa det, og bragte det saavidt dermed, at det, rigtignok maalløst, endnu levede i 10 Dage efter at det, ved en autoriseret Læges gjentagne Udsagn, havde været erklæret for dødt.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-03
Blandede Efterretninger. Digteren Thomas Thaarup, som døde paa sit Landsted i Bondebyen Smidstrup, blev begraven paa Kirkegaarden ved Hirschholm. Paa hans Grav læses følgende af ham selv forfattede Gravskrift: Her nedlagde jeg min tunge Stav, Her min Haandfuld Støv har Hvile fundet; Kors vær Du et Minde paa min Grav, At jeg leed, at jeg har overvundet. Fransk og engelsk Moralitet, Englænderne, der lagttage langt større Religiøsitet, og i Levemaade vise større Agt for Ærbarhed og Sædelighed, taale paa deres Skueplads en endog meget vidtdreven comisk Cynismus. De Franske derimod, (der sædvanligen tillægges Letsindighed endog i de alvorligste Ting, og hos hvem en langt friere Levemaade, større, i det mindste offentlig, Ligegyldighed for Religiøsitet og Moraliter i det daglige Liv finder Sted), have for nogle Aar siden (som A. W. Schlegel fortæller og - roser,) udpebet et af Molieres alt for naturlige Stykker; hvorimod Stykker, hvori Vellysten paa en fiin og piquant, men dog ingenlunde hemmelig Maade er tilstørret, have deres egentlige Fædreland i Frankrig. - Alerandriner. Vi indrømme, hed der det i en agtet tydsk Tidende, at den tydske Poeste bruger den rumløse femføddede Jambus der, hvor den franske sine Alexandriner. Men medfører denne Alexandriner ikke ogsaa en eiendommelig poetisk Stil, hvortil hiin riimløse Jambus ikke svarer, Man kunde sige, Alexandrineren har et prægtigt Paradeskridt, men den femføddede riimløse Jambus en jævn Hverdagsgang. Endvidere bemærke vi, det sexføddede Riimpers (Alexandrineren) betinger ved sit Maal og sit musikalske Hvilepunkt en bestemt Tankefordeling og et lignende Sats-Jndsnit (Satzeinschneidung) hvori intet femføddet Vers uden Riim kan efterfølge det. Den længere Sætning med sit Riimfald maa for det kortere Vers enten forkortes eller deles og overdrages paa de følgende Vers, hvorved da navnlig Originalens lyriske eller og declamatoriske Sving, lammes og bliver mere prosaiske; deres Symmetrier forstyrres naturligviis ligeledes.)
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-05
Skilderi af Kjøbenhavn. de. NyavannanannaaanUdgivet og redigeret af Fr. Thaarup, Etatsraad. Løverdagen den 5 Marts 1831. No. 37. 28 Aargang. Forsendes, ifølge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Holbergiana, tildeels af K. L. Rahbet.) og ogsaa Jblandt Manuscripter, som ere forblevne hos Meddeleren heraf, fra den Tid jeg udgav „Nyt Aftenblad, er ogsaa et af vor tabte Rahbek, med Overskrift: "Hamburgensig i Anledning af Holbergs politiske Kandestøber. Det er skrevet i Aaret 1824, og blev af Aftenbladets daværende Udgiver tilfældigen ikke afbenyttet. Ved at gjennemgaae en Deel Papirer, forefandt jeg ogsaa dette hidtil utrykte Bidrag fra Rahbeks Haand, og i den Forudsætning, at det muligen kan interessere flere af den holbergske Muses Yndere, om ikke af anden Grund, saa dog af den, at det er et nyt Beviis paa Rahbeks uafbrudte, Lyst til og Bestræbelse for, saavidt muligt at opklare Alt hos Holberg, besluttede jeg at offentliggjøre det. Jmidlertid er det nødvendigt, for at gjøre det forstaaeligt, at anføre Aarsagen til dets Tilværelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-05
J Nyt Aftenblad, 1824, No. 31 havde en af vore hæderligen bekiendte Lærde, (som ikke havde navngivet sig, men i Registret betegnedes ved Mærket Wor f) meddeelt nogle Holbergiana,"med følgende Jndledning: "Den holbergske Muses Yndere antage som afgjort, hvad vel og forholder sig saa, at han i sine Vittigheds-Arbeider, især i sin Peder Paars og sine Lystspil, har ef 2) Modeelte af Ove Thomsen. terladt os et, i det hele, troe Malerie af den danske Middelstands Charakteer og Sæder i det attende Aarhundredes Begyndelse. Endnu have Tidens mangehaande Omskiftelser ikke kunnet giøre en saadan Forandring heri, at vi jo kunne gienkiende Sandheden i mange af hans Skildringer, skiøndt hvad Hovedstaden angaaer, en ny Natur vel kan siges, i de 4050 Aar, at have dannet sig. Men vist er det tillige, at, især i hans dramatiske Arbeider, alt forekomme mange temporære Hentydninger, mange fra Dagens Historie og Dagens Anskuelse hentede Træk, som dengang maae have vakt en levende Interesse, fordi de føltes og forstodes af enhver, for os derimod nødvendig maae tabe det meeste af deres Salt og enten henstaae som almindelige Pudseerligheder eller misforstaaes, eller aldeles oversees. At ogsaa en enkelt Personlighed stundom er bleven fremstilt, lader sig neppe omtvivle, skiøndt Holberg selv i sin 208de Epistel protesterer derimod. En Commentar, der indeholdt Nøglen til alle saadanne Dunkelheder og Uforstaaeligheder hos den udødelige Forfatter, saadan som Luxdorph, Suhm eller vel endnu A. Kall kunde have givet den, lader sig ikke længer vente; da den fornemste Kilde dertil vilde have været mundtlig Tradition, og en Stads eller en Tids Phystognomie i sine fine Nuancer som oftest, efter et Par Generationer, bliver ukiendeligt eller ganske udslettet. Derimod kunde upaatvivleligen, af ældre, lidet kjendte og nyttede Skrifter, samles et og andet til Oplysning af saadanne holbergske Træk, ligesom og Hensyn til vort Fædrenelands Tilstand, Indretninger o. s. v. paa den Tid, ofte vil hielpe os til dybere at føle deres objective Sandhed. Meget didhørende forekommer alt saavel i den, af den Holbergske, som af vor hele Nationalliteratur, saa høit fortjente Prof. Rahbeks Værk om L. Holberg og om hans Lystspil;" som i den lærde Dr. G. L. Badens Anmærkninger over P. Paars (Minerva, 1807) men endnu er en Efterslæt tænkelig, og af de Bidrag hertil, Indfenderen Tid efter anden har stødt paa, meddeles her en Prøve, som maaskee kunde opmuntre andre af en mere udbredt Læsning og et fortroeligere Bekiendtskab med hine Dages historia specialissima, til, i denne Henseende at ofte vor Literaturs Heros en opmærksom Betragtning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1831-03-05
Efter denne Indledning følger nu en Deel interessante Oplysninger til Holbergs Lystspil: den politiske Kandestøber, den ellevte Junii, Julestuen, og Maskeraden. Af disse maa her anføres Begyndelsen af Oplysningerne til den politiske Kandestøber. Uden Tvivl har Holberg, siger Forfatteren, med velberaad Hue sat Scenen for sit første Lystspil uden for Fædrenelandet, fordi den Daarskab han her vilde revse, i et uindskrænket Monarchie ikke kunde ansees for saa almindelig. Ved at bruge Hamborg som Skuepladsen vandt han derimod, foruden det pudseerlige, der altid laae i en lille, i politisk Henseende ubetydelig Stats Borgeres alvorlige Deliberationer om store Verdensbegivenheder, ogsaa paa den Tid meget i historisk Sandsynlighed og levende Interesse. J denne Republik havde nemlig, i de sidste Decennier af det 17de og det første af det 18de Aarhundrede, en næsten uafbrudt Kamp fundet Sted imellem Raadet og Borgerskabet eller i det ringeste et oligarkisk Partie, hvortil stundom den lavere Haandværksclasse hørte; en Kamp, der saa meget lettere havde kunnet antage en voldsom, stundom endog blodig Characteer, som flere af Hamborgs Naboer ikke havde undladt at blande sig deri. Denne republikanske Giæring, der, først efterat en keiserlig Commission i den Anledning i 4 Aar havde været nedsat i Hamborg, endtes ved den saakaldte Hovedreces af 1712, maa naturligviis, da dette Stykke udkom, endnu have været i frisk Minde. Der hentydes ogsaa dertil i 1 A. 6 Sc., hvor Henrich taler om, at Raadets Myndighed var steget, siden den Tid Kredstropderne laae i Hamborg. Det Øvrige behøver her ikke at anføres for at gjøre det følgende rahbek ske Bidrag forstaaeligt.