Viborger Samler, 1841-03-02
Efter Loll. Falst. Avis meddele vi her det Væsentligste af Beretningen og Drewsens Møde i Nykjøbing paa Falster og Orla Lehmanns dermed forbundne Tale: "Den 29de Januar om Middagen Kl. 1 1/2 ankom Drewsen med Orla Lehmann til Nykjøbing for at træffe Aftale med sine Vælgere, hvorvidt han burde modtag, det der paa ham faldne Vala, eftersom han tillige var bleven valgt i tvende andre Districter. Til Mødet foresloges næste Dag Kl. 11, og omtrent 300 af hans Vælgere, hvori blandt de fleste Sognefogder paa Øen, indfandt sig og hilste først paa ham i Gjæstgivergaarden. Efter en improvisere Frokost begav hele Forsamlingen sig til Raadhuussalen, som dertil var overladt. Præsidiet overtoges, efter Opfordring, af Sognefoged og Domd. Hans Rasmussen i Egense, som aabnede Mødet med at forestille Drewsen for Forsamlingen og at omtale hans Værd som Bondestandens trofaste Ven og som frisindet Folkedeputeret. Drewsen tog da Ordet takkede for den ham viste Tillid og Velvillie og udviklede, hvorfor han havde stillet sig som Candidat for dette District, hvor han i alt Fald bedre var paa sin Plads, end en Person som Peder West, den forrige Deputerede. Spørgsmaalet var, hvilket Valg han burde modtage; han var aldeles rede til at underkaste sig Forsamlingens Villie. Hans Tale modtoges med de lydeligste Bifaldsyttringer, og fra mange Sider yttredes, at han skulde være deres Mand. – Orla Lehmann drøftede nu det Spørgsmaal, hvilket Valg Drewsen burde modtage, efterat han først havde udtalt sin Anskuelse, at Falstringerne selv maatte være Dommere i Sagen, og tillige – idet han lykønskede dem til deres Valg - mindet dem om, at de virkelig havde havt Noget at gjøre godt igjen, da deres hidtilværende Deputerede (P. West) ved sin Færd i Stændersalen med Rette havde paadraget sig Nationens Uvillie, ja hans Navn var endog i Viborg af den kongl. Commissarius bleven brugt som et Argument imod Folkets Ønsker og mod Bondestandens Oplysning og Selvbevidsthed. Men al Ansvarlighed for Hr. Wests Vægelsind, havde de nu fralagt sig ved at vælge Drewsen. Taleren troede dog, at denne burde modtage Valget i Odsherred, da Spørgsmaalet egentlig var, hvilken Suppleant de vilde have ind. Vel kjendte han ingen af Suppleanterne, men ligesom han havde nogen Tvivl om Suppleanten i Odsherred (Capt. Buchwald) var en sand Friheds- og Bondeven, saaledes maatte han, efter alt hvad han havde erfaret om den falsterske Suppleant, antage, at han var en ligesaa characteer fan, som agtværdig og forstandig Mand, der ikke nu vilde sige Jg og saa sige Rei der ikke idag vilde underskrive og imorgen frytte paa sit eget Navn, der ikke vilde desertere fra sin Fane og forraade sin Sag, der vilde gjøre sin Stand Ære og ikke Skam, hvortil som, at han var villig til, dersom man ønskede det, at trække sig tilbage; de havde da Tid til at finde en anden udmærket Mand osv. Forresten maatte han ende, som han havde begyndt: De havde det største Krav paa Drewsen, og det var altsaa Dem, der nu skulde dømme i Sagen. - Nogle vilde nu overlade Valget til Drewsen, selv; men Fleertallet udtalede sig bestemt for, at han burde modtage Valget hos dem, navnligen erklærede Sognefoged H. Boesen, at de havde meget vel vidst hvad de gjorde og hvad de vilde, baade da de underskreve Petitionen og da de valgte Drewsen; de ville staae ved deres Ord, og han skulde staae ved sit Ord, de vare de Første, der havde valgt ham, og derfor skulde han modtage Valget Forvalter Müller og Brændeviinsbrænder Sidenius forsikkrede nu, at de kjendte Suppleanten i Odsherred, Capt. Buchwald og vare overbeviste om, at han som Deputeret vilde vise sig som Ven af Friheden og navnligen ogsaa af Bondestanden, hvorpaa Lehmann yttrede sin Glæde over dette Vidnesbyrd, samt at han fandt det utvivlsomt, at han udtalte Forsamlingens Villie ved at gratulere Drewsen som Deputeret for dette District, (det 18de), hvilket Forsamlingen beseglede med et længe gjentaget enthusiastisk Hurra for deres Deputerede, som takkede og erklærede at modtage Valget. Orla Lehmann aflagde ligeledes sin Tak for et for ham udbragt: Længe leve. – Nu fremstod Sognefoged Christoffer Rasmussen af Veggerløse og sagde, at han børte til dem, der ikke fandt sig overbeviste om Gavnligheden af at forandre Rigets Forfatning, og at han ikke vilde slaae sig til en Mening, forinden han var overbeviist om dens Rigtighed. Han vilde gjerne lade sig belære, men indtil dette skeete, holdt han sig til den Mening, at de souveraine Konger havde gjort meget for Bønderne, og været deres Forsvar mod de Mægtige, og at det derfor var urigtigt at tage Magten fra Kongen og give den til Stænderne. Han søgte nu som en simpel Mand Oplysning der, hvor han troede at kunne finde den. – Orla Lehmann efterkom denne Opfordring i en udførlig og kraftfuld Tale, der gjorde et dybt Jndtryk paa de Tilstedeværende, (men hvoraf vi blot kunne antyde nogle Enkeltheder. Han begyndte med at lovprise den foregaaende Taler for den viste Selvstændighed og fordi han vilde bygge sin Overbeviisning paa Grunde, og kunde det lykkes ham at overtyde en saadan Mand, da vilde han ansee det for en større Vinding, end om han kunde faae hundrede andre til letfærdigen at sige Ja til hvad han sagde; thi den der var for snar til at sige Ja, vilde rimeligviis være ligesaa gesvindt til at sige Nei ja der vilde ikke høre mere til at omstemme dem, end at her skulde komme en af disse helderede Løgnebælge, der snige sig om i Landet og sige, at Clausen er en Meeneder, som lader sig bestikke af Herremændene til at tale imod Bønderne eller at Kongen har sendt dem for at klage over, at Stænderne vilde afsætte ham. Han søgte nu at vise, at det var en historisk Misforstaaelse, hvad der nys var sagt om de souveraine Kongers store Fortjenester af Bondestanden, at det ikke er disse, men kun Frederik den Sjette der har Fortinester af Bondestanden, at det ikke er ham alene, men Tidernes Gang og mange samvirkende Ædlinge (Bernstorff, Reventlov, Schimmelmann, Colbjørnsen), der have udrettet hvad der er skeet, og at det Meget, der endnu staaer tilbage, i Stænderne langtfra at møde nogen farlig Modstand, i dem tvertimod har fundet, og alt som de voxe i Kraft, stedse kraftigere vil finde en redelig, folkelig, virksom Understøttelse. – Over en svag Konge kunde det vel tænkes, at de Store, Regenternes nærmeste Omgivelser, engang i Tiden kunde faae Magt, men aldrig over et stærkt, folkekaaret Folkeraad. Vilde Bønderne derfor sikkre sig, hvad de havde opnaaet, og vilde de aabne sig Udsigt til at naae, hvad de endnu retfærdigen kunde ønske sig, da maatte de ønske en fri Forfatning, mod hvis Gavnlighed der ikke kunde hentes nogen Grund fra hvad ikke de souveraine Konger, men en af de souveraine Konger, ikke Enevælden, men en af Tidsaanden greben og af Folket understøttet folkefindet Fyrste i en tidligere Tid havde gjort for Bonden. – Taleren imødegik derpaa de af den foregaaende Taler brugte Ord om at tage Magten fra Kongen og give den til Stænderne, idet han søgte at vise, at det var kun Magt til at skade, ikke Magt til at gavne, der blev berøvet Kongen. Det var Embedsmændenes Magt, det nærmest vilde komme til at gaae ud over, hvilket han videre udviklede. – Det skulde glæde ham, om hvad han her havde sagt, maatte have bidraget til at oplyse den Ukyndige, at berolige den Ængstelige, at styrke den Tvivlraadige, og hvis hans Ord ikke havde havt den Virkning, hvis han havde talt for døve Øren og til forhærdede Hjerter, da vilde han i alt Fald trøste sig med, at han ved at virke for sin Overbeviisning tidlig og sildig, Vinter og Sommer, ude og hjemme, ved Dag og ved Nat – kun gjorde, hvad der var hans Pligt. Men han var overtydet om, at han ikke behøvede at tye til en saadan Trøst, men at ligesom han var bleven hørt med velvillig Opmærksomhed, saaledes vilde hans Ord blive overveiede i Stilhed og drøftede i Forening og virke til at klare Tanken og varme Hjertet hos dem, fra hvilke han nu maatte tage Afsked. – "Levende Bifaldsraab, – saa slutter Beretningen stadfæstede denne Forventning, og længe efter at disse tvende uvante Gjæster havde forladt vor By, saae man endnu Benderne samlede i Grupper og i Samtale - livligere og indholdsrigere, end dette som oftest er Tilfældet.