Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1822-10-26
Det kan ikke skade den afdøde Lord LondonderrysMinde, at bringe i Erindring, at han længe havde været de brittiske Anliggenders officielle Organ, medens Grækerne overlodes til deres Skjebne; men Forf. beklager, at Engelland ikke øieblikkeligen har tilbagekaldt sin Ambassadeur fra Constantinopel, da autoriserede Myrderier og barbariske Ødelæggelser omgave ham. Efterat vi, siger Forf., saalænge have betragtet Porten, som en lovmæssig Regjering, og forenet os med den, som saadan, ved existerende Tractater (noget, som man ogsaa maa beklage), udfordredes en stor og uforkastelig Aarsag til Klage imod den, for at retfærdiggjøre vor pludselige Forkastelse af deres Alliance, og vor Jndblanding i deres indvortes Anliggender, men denne Aarsag til Klage har den overflødigen og imodsigeligen givet ved sine uhyre Grusomheder, og det var derfor, efter min Formening, den groveste Vanpolitik, at oversee dem, istedetfor paa eengang at erklære dem for noget, som ophæver alle venskabelige Forhold. Antager man, at den samme Minister for vore udenlandske Anliggender nu havde beklædt sin Post, og havde nu villet paatale hine Umenneskeligheder, saa kunde Sultanen og hans Divan svaret ham saaledes: "Naar har De, Herre! – thi det er ene igjennem Dem, vi kjende noget til Deres allerchristeligste Regjering – Naar har De gjort den Opdagelse, at vi ikke bør betragtes som en Nation, der er Venskab og Forbund værdig, fordi vi modsatte os og straffede vore egne Undersaatters Oprør, De fortalte os ikke den Gang, at vi, ved at bruge Giengieldelsesret paa Scio for vore egne Folks Ødelæggelse ved Grækerne, eller tage Erstatning for krænket Sikkerhed ved Fiendtligheders Udøvelse, selv udstødte os af den civiliserede Verdens Kreds," Men da saadant et Forhold, ved den samme Jndividualitet, nu ikke kan finde Sted, saa tjener det Forf. til Undskyldning for, at han yttrer sin Tilfredshed over, at, saavidt det angaaer Grækernes Sag, Repræsentationen er blevet forandret, og det er ogsaa Grændsen for alle hans Betragtninger. J hver anden Anordning af Bestyrelsen blander han sig aldeles ikke. (Her tilføjer Forf. i en Anmærkning: De forenede Stater ere ikke i en saadan Forlegenhed. De have ikke og have aldrig havt nogen Ambassadeur i Constantinopel; og dersom det skulde lykkes Grækerne, ved sammes Hielp, at befæste deres Uafhængighed, ville de sikkerligen faae af dem en Sø-Station i Morea, uden Fornærmelse for nogen anden Nation. Vi bør ikke vente, at alle Nationer ville være blinde for deres Jnteresse og Fordeel, om vi end forskjærdsede vor egen.) Det er nødvendigt, dersom vi skulle forlade den Vei, vi hidtil have fulgt, at vorde anderledes repræsenterede paa den forestaaende Kongres. Engelland kan nu ikke, uden at sætte Verdens Fred og sin egen Sikkerhed paa Spil, yde Grækerne nogen fordeelagtig og stadig Hielp, undtagen ved at virke i Forening med de andre Nationer for deres Befrielse. Naar jeg seer, siger Forf. meget skjønt, et Huus i Brand, hvori en Deel af mine Medskabninger kjæmpe mod de fortærende Luer, forat redde Livet, saa kan jeg aldeles ikke tage i Overveielse, ved hvis Hjelp, men ene ved hvilken Hjelp, Jlden snarest kan blive slukket.