Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-12-07
Med Kongelig allernaadigst Tilladelse, at forsendes med Brevposten i Danmark og Hertugdomme ne Gottfried Christopher Beireis. (Denne forunderlige Mand giorde en stor Opsigt dengang Redacteuren af dette Blad studerede i Göttingen og han hørte ofte den berømte Blumen bach at tale om ham i en satfrisk Tone, men dog tillige med Agtelse for Mandens Talenter og Kundskaber. Den her meddeelte Efterretning er tagen af Allgemeine Encyelopædie der Wissenschaften und Kunste 8. Theil.)S. C. Beireis, hertugelig Brunsvigsk Livlæge, og Hofraad, Professor i Naturhistorien, Physik, Botanik, Therapeutik, Chemie, Chirurgie og Pharmaceutik i Hielstødt, og tillige i mange Henseender et af de usædvanligste Phænomener i Menneskeverdenen, var født den 28de Februar 1730 i den forrige frie Rigsstad Mühlhausen i Thuringen. Hans Karakteer udmærkede sig ved en usædvanlig Alvorlighed, Jrritabilitet, og en flammende Jndbildningskraft, forbunden med en i høi Grad troe Hukommelse og en stor Videlyst. Da disse Egenskaber gave sig allerede tilkiende i hans Ungdom, saa besluttede hans Fader, som var Politidirecleur i Mühlhausen, at anvende al mulig Flid paa sin Søns Opdragese og videnskabelige Dannelse. Han havde ogsaa bragt det overmaade vidt i de gamle og i de nye Sprog, i Mathematik, Physik og Historie og tillige i Musik og i de gymnastiske Øvelser; da han i 1750 besøgte Høiskolen i Jena, hvor han efter sin Moders Ønske, thi Faderen døde i 1745, studerede i tre Aar Jura som Brødvidenskab, men forresten fulgte sin Tilbøielighed i at lægge sig efter Mathematik, Physik, Chemie og Medicin og tragtede efter at blive Professor. Da han havde forskaffet sig en Mængde Kundskaber i de forskiellige Fag, saa begav han sig paa Reiser. Han renoncerede derved ganske paa Understøttelse hiemme fra, ja han hialp endog sin Moder meget, hvis Kaar vare trykkende og tilveiebragte de fornødne Resourertil sine Udgifter paa disse Reiser ved de chemiske Forsøg, som han anstillede for at præparere Farver. Han havde saaledes opfundet en smuk rød Farve, som blev kaldet Carmin, formedelst dens Lighed med denne Farve, hvilken sædvanligen beredes af dyriske Stoffer, men han beredede sin af mineralske. Jkke allene Salget af denne Farve, men ogsaa det Honorar, han erholdt for Overladelsen af visse nyttige chemiske Hemmeligheder, til Fabriker og til private Personer forskaffede ham langt flere Penge end han brugte. Over hans Reiser, som efter hans Forsikkring skulle have udstrakt sig endog til Ægypten; men som dog sandsynligen ikke gik videre end til Frankerige, Jtalien, Schweiz, Holland og nogle Deele, af Tydskland, hviler et ugiennemtrængeligt Slør, som den mysteriøse Mand ikke var villig til at løfte. J Septbr. 1756 kom han uventet tilbage til Thuringen og medbragte en Kiste fuld af sin smukke og røde Farve foruden betydelige Pengesummer, hvorved han først kom i Ord for sin Rigdom, og hvorom siden meget overde vent blev fortalt. J Octbr. begav han sig til Helmstadt, lod sig der indskrive som Student og studerede der, især under Heister, med en saadan Jver de chirurgiske og medicinske Videnskaber og erhvervede sig ved en heldig Behandling af sine Patienter en saadan Anseelse og Tillid, at han i 1759 blev udvalgt til ordentlig Professor i Physik, uden i Forveien at have været ansat som overordentlig Professor. 1762 blev han ordentlig Professor i Medicinen; i 1767 Hofraad og 1802 Hertug Carl, Wilhelm Ferdinand af Brunssvigs Livlæge. Hans Virksomhed og Anstrængelser som akademisk Lærer fortsatte han til sin høie Alderdom, og de vare ligesaa store som fortienstfulde. (De uhyre mange Forelæsninger som han holdt og som udbredte sig over mangfoldige og tillige de forskielligste Videnskaber, vil jeg ikke trætte Læserne med at opregne; men jeg erindrer, at Blumenbach søgte at ridiculere denne Polypragmosyne, og fortalte at Beireis skulde have sagt, at han havde holdet en saa enorme Mængde, af Forelæsninger, at han havde slidt et Stykke af sin Tunge.) Nytten af alle disse Forelæsninger, som udmærkede sig ved Grundighed, logiske Nøiagtighed, varm Jver for Videnskaberne og et livfuldt Foredrag, blev meget forhøiet ved de vigtige og sieldne Natur- og Konstsager som Bei reis besad og ved hans anseelige Bibliothek. Hans hele store Huus, som han allene beboede med en Tiener, hvis Kone forestod hans Huusvæsen, thi han var selv aldrig gift, var ganske opfyldt med Natur og Konstproducter og indeholdt Kostbarheder, hvoraf nok aldrig nogen Privatmand i Tydskland har eiet saa mange. Hans Samlinger vare fordeelte i 17 Kabinetter og indeholdt Malerier, Mønter, Instrumenter, Præparater og alleSlags Naturalier. Jblandt disse udmærkede sig de phystologiske anatomiske Præparater, og blandt dem de berømte Jndsprørtninger af Lieberkühn; en stor Samling af Malerier, hvoriblandt mange Originaler af de største Mestere, især af den Tydske Skole. Blandt Naturalierne en fortrinlig Mineralie-Samling. Blandt de physikalske Jnstrumenter Luftpompens berømte Opfinders Otto von Guerikes mærkværdige Jnstrumenter, Hans chirurgiske Apparat bestod meest af Heisters Efterladenskab. Møntcabinettet indeholdt mange vel conserverede Exemplarer fra Oldtiden, ogsaa mange Guldmønter. Han eiede den Hahnske Regnemaskine, de Vaucansonske Automater (som giorde engang en saa uhyre Opsigt), det saakaldte Trylleuhr af Droz og et heelt mekanisk Kabine(alle disse Tings Anskaffelse maae have kostet overordentlige Pengesummer og disses Anskaffelse, var dog intet Charlatanerie.) Beireis var meget villig til at forevise sine Konstsager for de mange som besøgte ham, hvoriblandt ogsaa vare fyrstelige Personer. Han pleiede da med et stødende Charlatanerie selv at rose dem og at skildre dem som de eneste i sit Slags, som uovergaaelige og ubetalelige. Dette var især Tilfældet med en uhyre stor og usleben Diamant, som var større end et Honstæg og veiede 6400 Karat og som han pleiede at vise de Nysgierrige. Beireis forsikkrede, at han havde faaet den lykkeligen tilbragt fra Ostindien, hvor den længe havde lagt skiult. Havde Stenen været ægte, saa kunde vist nok alle Europas Monarker tilsammen ikke have betalt den. Han pleiede at fortælle, at han havde underkastet Stenen den chemiske Jldprove og derved havde den allene tabt 6 Millioner Rigsdaler af sin Værdie. Vilde man lade den slibe, saa vilde Slibningen allene koste 1/4 Million Rigsdaler. Alt dette var imidlertid Pralerie imod hans bedre Overbeviisning. Naar Fremmede besøgte ham, iblandt hvilke han kunde formode en Chemiker eller en Mineralog, saa vidste han altid at finde paa en Udflugt, hvorved han kunde undgaae at forevise Stenen. Dog var den berømte Mineral og og Chemiker i Berlin, Overmedicinalraad Kleproth, saa heldig at faae den at see, og han fandt, at den ikke var andet end et Stykke To pas, som blot var af en udmærket Størrelse, af det Slags, som forekommer hist og her i Natutaliesamlingerne under Navn af Madagaskarsk Flint. Denne foregivne Diamant blev ikke forefundet efter Beireis Død; han skal have ødelagt den ved Jld. Beireis besad den store Svaghed, at han gjerne vilde stille sine Rigdomme til Skue. Han besad de prægtigste Meubler, serverede sine Giæster paa Sølv, kom frem med uhyre Guldstænger i sine Kollegier, har kostbare Ringe, og foregav at han altid havde 10,000 Rdlr. liggende parate for i paakommende Tilfælde at forskaffe sig vigtige Stykker til sine Kabinetter. Mange af hans Samtidige holdt ham derfor for at være en Mirakelmager, eller for at være en Adept, som var vel bevandret i de hemmelige Konster (Magiske) og for hvilken intet var umuligt. Men han tilveiebragte ikke Pengene til at anskaffe sig saa mange kostbare Natur- og Konstsager ved det at han forstod at giøre Guld, hvilket han vel imellem pralede af, eller ved Herekonster, som Overtroen var villig til at tillægge ham; men ved sin udbredte medicinske Praxis, den høie betaling han fik for sine Collegier især for Privatissima og vel allermeest ved sine chemiske Opfindelser. Til disse Opfindelser borte, foruden dem omtalte røde Farve, en blaae Farve til Klæde, som skulde giøre Jndigo undværlig, og en chemisk Proces, som han tilveiebragte af Kobalt og for hvis Meddelelse en Sachsisk Biergværks=Administration bød ham nogle tusinde Rigsdaler, en Methode til at farve blaat uden Potaske, hvorfor ligesaadanne Tilbud bleve gjorte ham; et fortrinligt rødt og blaat Lak til at forsegle med; Fabrikationen af en let og velsmagende Æddike og af et Slags Brændeviin, som i Smag og Styrke ikke kunde skilles fra ægte Franskbrændeviin og deslige (hvorfor betræde saa faa Chemiker denne Vei til Rigdom eller til at gavne.) Han var en overmaade heldig Læge og har giort sig meget fortient derved i en stor Omkreds, hvorved man maae prise hans Ugennyttighed, da han hialp de Fattige uden Betaling. En af hans Tilhørere og en opmærksom Jagttager af hans Forhold har forsikkret, at hans Praxis indbragte ham mere Ære end Fordeel. Han nægtede aldrig Udlændinger sin Hielp, hvilke ofte bade ham om Raad, og endnu i sin høie Alder foretog han Sygereiser til Hannover og selv til Berlin. Med et irritabelt Gemyt, et heftigt, Temperament og med en umaadelig Ærgierrighed, og megen Forfængelighed forbandt han et menneskekiærligt Hierte og udviste en virksom Velvillie mod enhver. En høi Grad af Religiøstet, som næsten gik over til Bigotterie, var et Grundtræk i hans moralske Karacteer; han holdt fast ved den aabenbarede Religions Dogmer, forsvarede Lærdommen og Fortællingerne i Bibelen med megen Jver, og naar man undtager de anførte Svagheder, saa vare Alle enige i at erkiende hans Redelighed og Retskaffenhed. Man saae ham gierne i Selskab, uagtet hans gammeldags Klædedragt, da hans lette, blide og treffende Vittighed oplivede de Tilstædeværende, hans Conversation var lærerig og behagelig, aandrig og livfuld, riig paa Lærdom, men ogsaa meget pralende. Han pleiede ikke at besøge offentlige Forlystelsesteder; thi han anvendte den største Deel af sin Tid paa sine Forelæsninger, hvoraf han stundom holdt indtil 13 om Ugen paa sin medicinste Praxis, som var saa stor at en Læge sielden har havt en saadan, og paa sin udbredte Correspondence, og det ikke allene med sine Patienter. Megen Tid anvendte han paa at modtage Besøg af Fremmede, som vilde see hans Samlinger, paa sine chemiske Arbeider og paa sine Studeringer. Fra tidlig om Morgenen og til langt ud paa Natten var han i fuld Beskjæftigelse, som knap 3 Timer, anvendte neppe et Qvarteer paa sine Maaltider og læste selv dertil. Han levede overmaade maadelig og blev 80 Aar gl. Han døde den 19de Septbr. 1809, efterat han kort tilforn havde celebreret Jubeldagen for sin Doctorværdighed og for sin 50 Aars Embedsførelse som Professor med ungdommelig Kraft og Munterhed. Han testamenterede sine mathematiske, aftronomiske og physiske Jnstrumenter til Universitetet i Helmstadt; men hans øvrige Samlinger, og hans store Bibliothek bleve adspredte og hans chemiske Opdagelser gik for det meste med ham tilgrunde. Man anslog hans efterladte Formue i Begyndelsen til 150,000 Rdl.; men den beløb sig knap til det halve (men hans Samlinger bleve vel ikke heller solgte til den Priis, som de havde kostet ham selv.) Som Skribent udmærkede han sig ikke og han har kun skrevet enkelte Afhandlinger og Mønter, om Physiologie og om Natur mærkværdigheder.)