JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Jyllandsposten, 1838-08-13
Nyheds Post. Søndagen den 22de f. M. foretog den kongelige Commissarius og endeel af de andre Deputerede sig en Lysttour til det skjønne Herresæde Ulstrup, som Godsets værdige Eier Hr. Proprietair Koch med stor Opoffrelse og Utrættelighed i sjelden Grad har cultiveret og derved opviist et frappant Exempel paa hvor ønskeligt det var, at de endnu under kongl. Administration hørende Landeiendomme, som aarligen afgive betydelig Underballance og Tab for Statskassen, bleve overdragne Private til Eie og som under nærværende gunstige Salgsperiode med betydelig Fordeel lode sig afhænde, hvorpaa de sidstsolgte Godser Willestrup og Moesgaard afgive talende Beviser. Det fortjener ved denne Leilighed at bemærkes, at det ærede Selskab, som saaledes paa Hen- og Tilbageveien passerede den af Hr. Kammerraad Rod i Middelsom Herred anlagte Vei – her saae hvad det aldrig i Landet for har seet – nemlig en 10 Alens smal Vei forsynet ved Siderne med Grøvter af den Bredde og Dybde, som danner en fortløbende Mordergrube forde Ulykkelige, hvis Hjulskinner kun forfeilede et Par Tommer af den hvitopstillede Grøvtkant. Dog heldigt var det denne Gang, at Jngen gaves Leilighed til at anstille nærmere Undersøgelser om og hvorvidt den af Hr. Rod under nylig afholdte Tingsvidner fremførte Paastand var rigtig eller ei, nemlig: at manhelst maa vælte i den dybe og brede Grovt til hvilket Experiments Udførelse han end- og for Retten blev gjort Tilbud af fri Befordring, og som dog kun forsaavidt kan finde Medhold, som den af ham instituerede Veiopsynsmand Schoubye endog har forklaret for Retten at disse Veigrøvter have den Egenskab, at seevi samme omvæltede Vogne mulig endog med alle 4 Hjuiveiret, ei engang tabe hvad de indeholde, hvilket Resultat han bevidnede havde viist sig ved fyldte Kalkvogne, som denne Person antog havde passeret Veien fra Mønsted til Randers, hvilke han havde sporet at have været væltede i de dybe Grøvter, uden dog at Kalken havde været udstyrtet.
Jyllandsposten, 1838-08-13
En Jbaarig Olding ved Navn Christen Pedersen, forhenværende Møller i Vensyssel, som ved Svig har mistet sine Eiendomme, foretog fornylig Reisen til den jydske Stænderbye for at udtale den Skjæbne han har udstaaet i Jylland, og som nærmere i dette Blad skal blive antydet. Den kongelige Commissarius har tidligere i Hovedstaden varmt interesseret sig for hans Sager, som tydelig udviser hvilken Forurettelse han er bleven tilføiet; det blev ham ogsaa dennegang venligen tilkjendegivet, at han paa en vis Dag maatte indfinde sig hos denne, men som Tiden desværre ei tillod ham at oppebie. Han talte derefter med endeel af vore Deputerede, men da tage kunde bevæge Redactionen af den Viborg Samler til at optage en Annonce, nærmest angaaende Proprietair, Stænderdern, teret Høier, som mulig af gode Grunde undlod at give Møde ved nærværende Stænderforsamling, samt angaaende den Underretning, at Hr. Landsoverretsprocurator Nybohavde beviist ham den Godhed, at opbevare hans Documenter til Eftersyn for de af de ærede Hr. Deputerede, som kunde ønske at gjøre sig bekjendt med disse, forlod har Byen. Den bekjendte redelige Oldings Tanke henad Veien, da han atter drog hjem, var den der findes i Salomons Ordsprog 14 Cap. 32 Vers: "En Ugudelig skal omstødes formedelst Ondskab, men en Retfærdig har Tillid i sin Død.""Dansk Stiil af en nuværende dansk Rector, skal som et sand Curiosum, helliget vore oplyste Tider, med Første træde for Lyset. Et kortfattet Overblik over de Tingsvidner, som disse Dage ere sluttede i Sagen mod Kammerraad Rod og som tilfulde vil vise med hvilke uryggelige Vidnesbyrd alle de af Bladets Redacteur fremsatte Paastande ere begrundede, skal, saasnart Bladet dertil yder Plads, vord fremsatte.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Angaaende den nye Toldanordning vil dette Bla nærmere udtale sig.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Hermed følger Tillægsblad Nr. 12. Af dette Blad udgaaer et No. ugentlig, som betales med 1 Rbdr. Qvartalet. Subskription derpaa modtages i alle Provindsens Boglader.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Tillægsblad, til Flanoppofren. Nr. 12. Mandag den 13de August. 1838. Maa trykkes. Nielsen.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Udtog af Forhandlingerne ved Provindsialstænderne for Nørrejylland. Mødet den 14de Juli. (Fortsat.)
Jyllandsposten, 1838-08-13
Kammerraad Aagaards Forslag om Udvidelse af den Hobroe Kjøbstad tilstaaede Toldstedret, lyder blandt Andet saaledes: Fra Hobroe Kjøbstads Handlende har jeg modtaget vedlagte Andragende med Billag, som gaaer ud paa at erholde en meere udvidet Toldrettighed end den, som Byen er tilstaaet ved den fra General=Toldkammer, og Commerce-Collegiet gjennem Amtet under 29de Marts sidstleden communicerede Kongelige allerhøieste Resolution, og har man derhos givet mig det Hverv, i Egenskab af Byens Deputerede, at fremlægge og foredrage Andragendet for Stænderforsamlingen.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Jdet jeg giver mig den Ære at overlevere Andragendet med Bilag, og idet jeg tillige erkjender Sagen, for at være af Vigtighed for de Handlende i Hobroe, saavelsom for den hele betydelige Omegn, hvormed de staae i Handelsforbindelse, tillader jeg mig at anbefale det til Forsamlingens videre Overveielse. Det er bekjendt, at Hobroe hører til de faa iblandt Nørre-Jyllands Kjøbstæder, som for Tiden ere i Fremadskriden, og det er at haabe, at dens videre Fremskridt i Handelsvirksomhed og deraf følgende Velvære meget vilde befordres ved Bevilgelsen af de i Andragendet ansøgte yderligere Lettelser i Toldens Erlæggelse m. m., navnlig med Hensyn til de Varer, som de Handlende modtage søværts til Aalborg eller Randers. Det er ingen ringe Gene for Kjøbmanden i Hobroe, at han, naar han forskriver Varer fra Hamburg, Lu beck, Bremen eller andre Steder, og, af Mangel paa Skibsleilighed directe til Hobroe, maa lade disse afgaae til Aalborg eller Randers, da ikke kan erholde saadanne Varer udleverede fra disse Steders Toldbodpakhuse, uden at de først der ere udpakkede, eftersete og fortoldede. Han maa i den Anledning enten være selv tilstede, sende en paalidelig Mand, eller have en Commissionair, og desuagtet resikeres Tab og Ulempe ved Ud- og Jndpakningen og Varernes videre Transport derefter til Hjemmet, isærdeleshed naar disse bestaae Glas, Porcellain og andet deslige. Paa Grund heraf og af de flere i Andragendet udviklede Grunde og Hensyn tillader jeg mig at indstille til den ærede Forsamling, at den derom vil indgaae med Petition til Hs. Maj. Kongen.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Efterat endnu Cancelliraad Rummelhoff havde understøttet Forslaget, blev det med 34 Stemmer mod 9 afgjort, at der i Anledning af samme skulde nedsættes en Committee, og til at danne denne, som vedtoges at skulle bestaae af tre Medlemmer, bleve derefter med Stemmefleerhed valgte: Kammerraad Aagaard, Cancellieraad Rummelhoff og Agent Nielsen. Mødet den 16de Juli. Præsidenten anmeldte, at den Deputerede for det 7de Landdistrict, Christen Tvergaard, havde indleveret et Andragende fra adskillige Beboere i Aardestrup, angaaende den nye Matrikuls Jndførelse; hvilket Andragende vil blive afgivet til den Committee, der er nedsat i Anledning af de kongl. Lovudkast om den nye Matrikul. Sagerne angaaende 1) Udkast til en Anordning, betræffende nogle Modificationer i den nu bestaaende Lovgivning om Erhvervelse ved Hævd; og 2) nogle Tidsbestemmelser for de fremtidige Valg af Stænderdeputerede og deres Functionstid, bleve foreløbig discuterede.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Sagerne angaaende 1) Etatsraad Brinck-Sedelins Forslag om, at de kongelige Lovudkast maatte for Fremtiden blive de Stænderdeputerede meddeelte før deres Sammenkaldelse, og 2) Kammerjunker Mylius's Forslag om en større Frihed for de værnepligtige Reserver, bleve foretagne til endelig Behandling og afgjorte saaledes som nærmere vil blive meddeelt i dette Blad. (Fortsættes.) Af Stændertidendens anden Række.
Jyllandsposten, 1838-08-13
(Fortsættelse af Sagen ang. Brandassurancevæsenet forLandbygninger samt en forbedret Indretning ved Møller, til Forebyggelse af Selvantændelse.) formenes at kunne være af saadant Jndhold: J enhver Mølle, som herefter bygges, eller erholder en Reparation, hvorved Skalqværnen fornyes, skal, saafremt den forlanges assureret eller bør være det, Underenden af Langjernet staae i eller paa et Tappeleie (Tærnen) af Klokkemetal, anbragt ved Skruer eller Jndstøbning i Bly i en Pande af Jern, saaledes at der bliver idetmindste een Tommes Afstand mellem Tærnens og Jernpandens (Kappens) Sider; desuden skal der i Bossen eller Basset anbringes Bakket eller Nøder af Metal, saavelsom i Axelens 3die eller øverste Understøtningspunkt, der gives ved de Qværne, som erholde deres omdreiende Bevægelser ovenfra." Og desuden tilføies: J de Møller, hvori der under Pilstenen haves Træ bund, nedlægges der istedetfor denne en afslidt Pilsteen af passende Størrelse. formenes at kunne være af saadant Jndhold: J enhver assureret Mølle, hvori en saadan Indretning, som § 1 bestemmer, ikke er anbragt, skal et tilstrækkeligt Forraad af Vand, tilligemed et Øsekar, altid være tilstede, naar Skalqværnen er i Bevægelse, for at den Mand, som passer Qværnen, uopholdelig kan slukke den Jld, som ved Frictionen maatte være opstaaet. Saaledes afgives denne allerunderdanigste Betænkning: Nr. 8.
Jyllandsposten, 1838-08-13
Sagen angaaende Udkast til en Forordning om Jagten Danmark. Til at tage det ovennævnte Lovudkast, som tilligemed dets Motiver er meddeelt i dette Blad, under Overveielse, blev nedsat en af fem Medlemmer bestaaende Committee (With, Friis, Ole Kirk, Rosenørn, Güldencrone), og efterat denne havde afgivet sin Betænkning, blev Sagen discuteret i trende Plenarmøder den 27de Juni, 5te og 6te Juli. (Fortsættes).
Jyllandsposten, 1838-08-13
Det bemærkes slutteligen i Finantsregnskabet for 1836, at Aarsagen til, at Afdraget paa Statsgielder i 1836 er mindre end i 1835, fornemmelig er den, at i 1835 blev Resten af nogle i Aarene 1801, 1802, 1803 og 1806 hos Brødrene, Bethmann i Frankfurt optagne Capitaler, der i Aaret 1810 consolideredes til eet Laan af oprindeligt Beløb 20 Fod fl. 3,184,000 indfriet, hvorved de contractmæssige Betalinger paa den udenlandske Gjeld nedsattes med 296,218 Rbd. 57 s. Sølvmynt."
Jyllandsposten, 1838-08-20
ren. Tyrkendop Udgivet af et Selskab. Redigeret af C. G. Clausen. Nr. 31. Mandag den 20de August. Maa trykkes. Nielsen. Nok engang om Tallotteriet. Alle andre Hazardspil 1) drives af Private, og 2) kun paa faa Steder - navnligen i Hovedstæderne og ved Badene. Tallotteriet drives allevegne: i Bondehytten saavelsom i Greveslottet, i Fattighuset saavelsom i Riigmandspalaiet, og det forestaaes af Statsstyrelsen (eller en Green af samme) det er: Staten, lægger Bank. Under disse tvende Hensyn ville vi anstille nogle Sammenligninger.
Jyllandsposten, 1838-08-20
De smaae Hazardspil forestaaes af Private: de er følgelig tilfældige og temporaire, ikke, som Tallotteriet, bestemte og stationaire. De smaae Bankører kunne døe, de kunne sprænges - den store kan ikke døe og vanskelig sprænges; hvilke begge Fald ogsaa vare de sørgeligste og fordærveligste, der kunde træffe et Folk; hvorimod, naar saadant rammer de smaae, da ansees det med Rette for en lykkelig og glædelig Begivenhed.
Jyllandsposten, 1838-08-20
De smaae Hazardspil ere forbudne, de øves hemmeligt undtagen i Viborg, Snapsting og ved somme Markeder (baade Bankør og Pointør kunne straffes). Det store er ei alene lovligt; men det er aldeles offentligt, og ingen Straf finder Sted, undtagen den som en uheldig Pointør tilkjender sig selv og sin uskyldige Familie - om han har Nogen.
Jyllandsposten, 1838-08-20
De Smaae indskrænke sig - paa sjeldne og lidet betydende Undtagelser nær - til Hovedstaden; det Store omfatter hele Riget. De smaae ansees for vanærende, eller dog kun lidet sædelige, hvilken offentlige Mening afholder enhver ærekjær Mand fra at deeltage i samme. Den offentlige Mening paasætter vel Tallotteriespilleren ikke just det meest ærefulde Stempel; men Ulykken er, at han hemmelig kan øve dette offentlige Spil. Han kan sende et tanst Bud, en paalidelig Mellemmand til Collectøren; men ved PhaDette var i det mindste saa endnu for faa Aar siden. raabordet, ved Rouletten maa han møde i egen Person, hvis han vil have en Actie med.
Jyllandsposten, 1838-08-20
Hvem finde vi da her, Næsten alene ugifte og embedsløse Personer, der ofte kun have sig selv at staae til Ansvar. J Tallotteriespillet derimod deeltage 4 hvorvel vi slet ikke eller først seent finde dem baade Familiefædre og Embedsmænd, Chefer for talrige Familier og Chefer for vigtige Administrationer Af det Foranførte flyder: at Tallotteriet er baade det største og det skadeligste af alle Hazardspil. Denne ligesaa uomstødelige som sørgelige, paa eengang - under eet Hensyn, soleklare, under et andet kulsorte Sandhed, har i forrige Stænderforsamlinger og nu i den nærværende fundet sine djærve Forfægtere. Men ak og vee! de ere aldeles slagne af Marken. Med hvilke Vaaben ere de overvundne, Med Plutus Scepter, det guldtunge, det næsten almægtige: "de offentlige Finantser taale ikke et saa stort aarligt Deficit, som Lotteriets Ophævelse vilde bevirke. Med dette ene Modargument ere alle de mange klare og stærke Argumenter for Dæmonens Ma nelse nedtordnede. Desværre, den regelmæssige Slagorden er brudt, Sandhedens Artillerie demonteret, Velan, lader os da som Volontairer endnu fortsætte en Guerillakrig mod det genuesiske Uhyre!
Jyllandsposten, 1838-08-20
Der fortælles: at Øvrigheden i det gamle Massilia hensatte paa visse Steder Gift til Bedste for Alle og Enhver som ønskede at skille sig ved Livet. Da man dengang ansaae Selvmord for ei alene tilladeligt, men og under mange Omstændigheder for hæderfuldt var denne Foranstaltning i det mindste ikke subjectiv umoralsk. Men nu, da vi have en anden religiøs Troe, et andet Moralsystem, nu at tilbyde Gift i hver Vi have jo i vore Dage seet store Embedsmænd som en lang Række af Aar havde nydt Folkets Agtelse, Regjeringens Tillid, pludselig, som ved en Hexemesters Trylleslag, forvandlede til Tyve, Bedragere, Stokhuus candidater. Da først kommer det for Dagen: at de i kortere eller længere ofte meget lang - Tid lønligen have gjæstet Lottoets trophoniske Hule. anden Gade i Hovedstaden, og i næsten alle Provindsialstæder - og det ikke for at Fortvivlede der kunne ende deres Fortvivlelse, men hvor de kunne vorde fortvivlede - ikke for at lette den intenderede Selvmorder sit Forehavende, men hvor Drivt til Selvmord kan vækkes og skærpes - hvilken religiøs eller moralsk Domstol, spørge vi, kan eller tør eller vil forsvare dette, Jngen, Jngen fra denne Side. Vel tykkes os at have hørt et Slags Forsvar saa lydende: "Tallotteriet bevirker ikke den saa høit omskrevne moralske Fordærvelse og de paa Spillets Regning saa høit opskrevne Ulykker; thi om dette ikke var til, saa vilde Spillerne styrte sig i andre Liderlighedens Cloaker. Dette Qvasiargument er saa svagt, saa løst, at en Mesterlectiediscipel, ja enhver god Confirmant maatte kunne kaste det overende. Jeg skjønner ikke rettere, end at det løber ud herpaa. Naar der ere flere Veie til Fordærvelse, saa kan der gjerne være een til. Ja saa Lad os da, i Medhold af de Gamles Sorites, lægge endnu een til om vi kunne finde den - og nok een, og nok en een, og saa videre fort, indtil vi faae ligesaamange Veie til Ødelæggelse, som der ere Veie i Livet.
Jyllandsposten, 1838-08-20
Et Lovudkast har været Stænderne forelagt, hvilket især sigter til at udvide Slegfredforældres Forsørgelses pligt. Hidtil var denne kun udstrakt til Barnets 10de Aar; men dette Tidsrum er virkelig for kort; thi Jngen, især i Bondestanden, kan ernære sig selv før Confirmationen. Vel kunne Børn fra 10de Aar af som oftest erholde Kosten for at vogte Kreature om Sommeren, men sjelden om Vinteren; og i al Fald maa Communenklæde dem, til de vorde confirmerede. Saalænge de nemlig ere skolepligtige, ere de ikke istand til at gjøre heel Gjerning, eller uden Afbrydelse forrette deres Arbeide; og Kosten er da virkelig at ansee som Æqvivalent for denne stykkevise Bestilling. Dette Lovudkast er da grundet ei alene paa billighed, men og paa Retfærdighed. Men vi kunne ikke tilbageholde det vistnok meget almindelige Ønske: at der ogsaa blev, saavidt muligt, sørget for, at Forældrene ikke skulde kunne unddrage sig Forsørgelsespligten, og vælte denne over paa Communerne, hvilke som oftest maa - enten tildeels eller og aldeles tale for uægte Børns Pleie lige indtil de vorde confirmerede. Vi formene: at de Lovens Baand, som holde Forældre til denne Naturens Pligt, ikke ere stærke nok, ikke strammede nok. Faderen især har ikke vanskeligt ved at løse disse; der ere flere og altforvel bekiendte Kunstgreb, som til den Ende bruges, snart har han det saaledes med Hosbonden, som tjener, at denne, naar Fattigbestyrelsen gjør Forbud paa hans Løn, erklærer, at den er optaget forud, Karlen flytter om det kniber efter Aarets Udløb til en Anden, med hvem han træffer en lignende Overeenskomst; snart flytter Karlen ind i en anden Commune, hvorved altsaa tvende Fattigcommissioner maa bryde sig med ham; eller han drager ind i en anden Jurisdiction, endog i et andet Amt, hvorved han vinder Rum og Tid til at tumle sig tillige med tvende Herredsfogder og tvende Amtmænd, og Følgen er næsten altid den, at han gaaer af med Seiren. Skulle alligevel disse eller andre Kneb mislykkes ham, da kan han tilsidst unddrage sig fra Allimentationen ved paa nogle faa Dage - om ikke altid at spise og drikke saa dog at sidde paa Vand og Brød. Communen sørger for hans Barn; men dersom han videre sørger for at faae flere satte i Verden og dertil, mene vi, behøves ingen videre Opmuntring og skaffer to eller flere Communer noget at bruge deres Penge til, saa maneuvrerer disse naturligviis forat forekomme hverandre, og da en kun kan faae Klenodiet, løbe de Andre forgiæves, og have fægtet som iluften.
Jyllandsposten, 1838-08-20
At Faderens Alimentationsgebyhr er ansat til et Marimum af 10 Rbd., kan paa Landet være ret passende, under den Forudsætning, at han udreder det Halve; thi for 20 Rbd. kan man gjerne faae et Barn kostet og pleiet fra spæd af, og for mindre i de sidste Aar for Confirmationen. Men af Moderen kan i Almindelighed ikke ventes eller forlanges hendes pro qvotaAndeel, thi hendes Løn (vi tale jo egentligen om Tienestetiende) er gjerne kun halv mod Faderens; Communen maa da ogsaa her spæde til. Men beholder Moderen Barnet hos sig det første Aar eller længere, da kan hun jo ikke tjene - idet mindste ikke for Løn og det er atter Fattigforstanderne, der maa vende sine Lommer.
Jyllandsposten, 1838-08-20
Der gives mange Communer, hvor 2den Klasse af Forsørgelsesberettige fylder frygteligt i Udgivtsrubrikken, nedtynger Ballancen, og jevnligen fordrer Extraskat (temporaire Paalæg udenfor de aarlige Ligninger). De Gifte, Bosiddende, som selv have Børn at sørge for, maae nu desuden tage Deel i Fremmedes Forsørgelse, og saaledes i egentlig Forstand bøde for Andres Synder. En løsagtig Qvinde kan, ligesom Gjøgen, lægge sine Æg i Andres Reder - saa her, saa der - og vedblive at more sig paa Andres Bekostning. At gavne og fornøiet dette dobbelte Øiemed havde dog Mette Horatius for Øie; men vore nuværende Metter, de fornøie sig selv og skade Andre. Naar denne ikke uvigtige Sag kom under nøiere Overveielse, vilde vel Midler til at raade Bod paa det Onde udfindes. Her tillade vi os alene at paavise eet: at nemlig alle Allimentationsrestancer maatte paa hvile Skyldnerne som en første Prioritetsgield, der havde Fortrinsret for enhver anden saavel privat Gield som offentlig Skat og Afgift; at saadan Gjeld aldrig maatte kunne forældes, men ved Lovens Bistand inddrives, saasnart Restanterne kom i Besiddelse af rørlig eller urørlig Formue og Eiendom. Til den Ende maatte Fattigcommissionen indstille saadanne Restancer til Amtmanden, som da anthoriserede dem tinglæste i hele Amtet og maaskee tillige publicerede i de offentlige Tidender. Gjensvar.
Jyllandsposten, 1838-08-20
Den gamle Landsbypræst, der af og til benytter sin Fritid fra Ploug og landlige Sysler med at gjøre Løier i Aarhuus-Avisen, har nu ogsaa bemeldte Tidende fra 4de August, paa den ham eiendommelige Maade, udtalt sig om Mosaiternes Valgbarhedsret. At indlade mig med en gammel Præst, der gjør baade den christelige og jødiske Religions Lærdomme til Gjenstand for Satire, skal jeg vel bare mig for. Kun maa jeg, for at undgaae videre Omtale, tillade mig med et Par Linier at oplyse Læserne om den vrange Fortolkning, han har givet mine Ord i Jyllandsposten Nr. 23. Jøderne hylde ei Moses, men hans Lærer og Mester, og, hvo er denne Lærer, "Min Lære er ikke min, siger Jesu, Joh. Ev. 7, 16, men hans, som udsendte mig, "Jeg gjør intet af mig selv, men jeg taler disse Ting, ligesom min Fader har lært mig ibid 8, 28; "Min Fader er større end jeg ibid. 144, 28 og saaledes findes det fremdeles paa mangfoldige Steder i det Nye Testament, hvem Jesu selv erklærer for sin Lærer. Den samme Gud var ogsaa Moses's Gud og Lærer, hvorom Jesu vidner, naar han siger: Ei er Bogstav, ei en Tøddel skal forgaae af Loven. Derfor, hvo, som løser eet af disse mindste Bud, og lærer Menneskene saaledes, han skal kaldes den mindste i Himmeriges Rige, men hvo, som det gjør og lærer, han skal kaldes stor i Himmerige." Matthæi Ev. 5, 1819. Denne Lov, disse Bud er vor Religion; vor Religion er os altsaa given af Moses's Gud, af Christi Gud. At begge Religioner vare udsprungne af een og samme hellige Kilde, at man ei turde udlede, hvadsomhelst man havde mod Jøderne, af deres Religion, uden derved tillige at angribe den Christelige, var det, jeg vilde antyde ved den af mig, ei skjødesløst, mindre tilsyneladende skjødesløst, henkastede Sætning: vi hylde ei Jesu, men hans Lærer og Mester, d. er den evige, uforanderlige Gud, og endnu er Jngen bleven beskjæmmet, der satte sin Liid til ham. Randers, den 7de August 1838. A. Syskind.
Jyllandsposten, 1838-08-20
Et probat Middel til at blive riig. Du skal kjøbe et Gods efter et Andet, jo større jo bedre, jo slettere jo bedre. Herpaa skal Du see at faae mange, mange Penge tillaans, jo flere jo bedre, men altid mange Gange dobbelt hvad Godset er værd, eller under Din Bestyrelse bliver værd. Nu gjør Du Dig Gaard og Gods saa nyttige, som muligt, udsuger og piner Dine Bønder, men betaler naturligviis hverken Renter eller Skatter. Dine Bønders Skatter skal De see, at faae inddrevne, om Du saa skal jage hver Anden fra Gaardene, men Du beholder Dem naturligviis selv. Naar Du nu har trykket Svampen saalænge det er noget i den, saa smider Du Vedkommende den Øinene, det vil sige: Du lader Panthaveren tage den. Saa tager Du igjen fat paa et andet Gods, saa paa et tredie, fjerde, femte, og saa videre fort, Kunde Du nu omsider komme ind i Stænderforsamlingen, da kunde Du rigtignok snakke med om Finantserne.
Jyllandsposten, 1838-08-20
Nyheds Post. Stormen den 9de dennes (samme Dato Orkanstormen 1835 ødelæggende rasede i Jylland) som med uafbrudt Hæftighed vedblev hele Dagen, saavelsom det senere høist ustadige Veir, som i lang Tid har afvexlet med Regnbygger og Orcanstød, har paa den senere Tid indjaget den jydske Landmand og Bonde stor Frygt og Beængstigelse for den indtraadte Høst, som man overalt seer fremskyndet med storste Jilfærdighed saavel med Rug, Byg, som Havremarker, selv hvor Sæden ei har naaet Modenhedsperioden. De sidste Aars bittre Erfaring har nødvendiggjort denne Forholdsregel, og Tabet af denne Fremgangsmaade er mindre følelig end man skulde troe, naar Sæden siden erholder den fornødne Tid til i de sammensatte Kjærve at opnaae fuldkommen Haardhed. Regelen om Høstens Begyndelse er den: hellere fortidlig end forsildig, og Undtagelse herfra spørges iaar vistnok med Vanskelighed. Kleverhøsten var i Jylland iaar yderst slet, Forsommerens Kulde og Tørke standsede aldeles denne Plantes Væxt, den blev fiinstilket, kort, løb tidlig i Frøhoveder og afgav liden Qvalitet. Høhøsten var ogsaa middelmaadig og mindre end de foregaaende Aar, især vare Haardbundsengene simple. Med Rapshøsten er man almindeligviis ei tilfreds og mange Klager spørges om den Skade Orm i Bælgerne have foraarsaget. Om Kornhøsten kan endnu intet siges, da som bekjendt Landboen ei veed hvad han har, for det er i hans Lade. Markerne prange med en Velsignelse af Sæd, hammel i Toppen, fortrinlig kjernesat, og især frembyde Boghvedemarkerne en Yppighed, som er i mangfoldige Aar med lignende Overflødighed skal have bedækket vore jydske Bakker, og Sandagre.