Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1786-12-22
En indiansk Anecdote. Rhaam, en ung Jndianer, var tilbedet af sin Kone, hvilken han og elskede paa sin Side saa høit, at han ikke vilde have nogen anden Kone end hende, Ung tet han var den smukkeste og velskabteste af sin Stamme. Han fortiente at være lyksalig, og han var det ogsaa; men hans Lyksalighed forsvandt snart: han døde da han neppe havde opnaaet en Hans efterladte. Alder af 28 Aar. Ægtefælles Sorg derover kunde ikke udtømmes ved langvarige Sukke. Hun faldt ikke i Graad; hun fyldte ikke Byen op med sine Skrig; hun sagde alene til de Braminer, som havde taget imod hendes Mands sidste Sukke: Rhaam er død; han ene giorde mig Liver ønskværdigt; Brama har taget det fra ham; jeg skal følge efter, og i Morgen skal et Baal fortære os begge. Man tog i Førstningen denne Erklæring for en uoverlagt Virkning af Mismodighed, og troede slet ikke, at dette unge Fruentimmer, som i det høieste var 18 Aar gammel, smuk som Venus, og elskværdigere end Gratierne, havde virkeligen gjort det Forslag at brænde sig. Men man tog Feil heri; hun gjorde sin sidste Disposition med et forundringsværdigt koldt Blod. Hendes Paarørende, hendes Venner og alle de anseeligste Folk i Byen og Canton Casembazar, tiggede hende at staae fra sit Forsæt; Lady Lussel sendte adskillige Personer til hende, for at stræbe at overtale dette selvvillige Offer fra sit Forehavende. Alle Bønner og Frargadelser vare forgieves; Enken ventede med Utaalmodig. hed paa det sidste Øieblik. Man indstillede hende sine to smaae Børn, og besvor hende at dog spare sig for deres Skyld. Hun syntes ogsaa at blive om for et Øieblik, omfavnede dem og sagde: at disse Panter paa hendes Mands Kiærlighed ansørede kun hendes Forlængsel efter at komme udast Livet. En Bra mine talede til hende, og foreholdte hende, den piinlige Henrettelse, som hun vilde selv saaledes overlevere sig til; men hun smillte deraf, og med en spodsk Mine, lagde Haanden paa et gloende Jern, tog brændende Kul og lod slukkes inden. i sin Haand, uden at man kunde mærke. noget Tegn hos hende til Følelse derved. Endeig sagde Brammen til hende, at man ikke tillod hende at kaste sig paa Baalet (thi man maae have en udtrykkelig Tilladelse fra Regieringen, foreholdt Herved syntes den unge han hende.) Enke følsom og bevæget, men kom strax til sig selv igien og sagde: Jeg vil brændes tilligemed min Mands Legeme; men er man saa yderligen uretfærdig, at ville negte mig det, saa er der endda tusinde. Maader at rykke mig ud af Livet paa, og jeg erklærer, at fra det Øieblik jeg faaer Kundskab Herom, jeg aldrig skal nyde det ringeste til Spise, og maaskee man dog aldrig skal kunne hindre mig: fra at sulte ihiel, Da man saae, at det ikke var muligt at overtale hende, saa tillod man hende at udføre dette gruelige. Forsæt. Dagen derpaa, førend Solen stod op, blev Rhaams Legeme bragt udtil det Sted, hvor det skulde brændes. Hans Kone kom ogsaa derhen, geleidet af tre af de fornemste Braminer, af tre af sine Børn, og af sin Slægt og Venner, samt af en forskrækkelig, Mængde. Jndianer, og hun selv var prægtigen paaklædt. Det varede en Times Tid inden der kom Tilladelse fra Gouverneuren, hvilken Tid da blev anvendt paa Bønner til Brama, men saasnart en offenlig Betient havde bragt Tilladelsen, omfavnede hun kiærligen og med et fornøiet Sind hendes Venner, og sagde den Farvel. Derpaa tog hun sine Armbaand og af sin Prydelse af sig og bandt ind i et Klæde. Derefter ledsagede hendes Moder og tre af hendes Veninder hende her til Baalet, hvor hendes Mands Legeme var lagt. Hun blev da der staaende nogle faae Øieblikke tilligemed Braminerne 5 af hvilke den ene flyede hende et Blad af det Træe, som brændte i Baalet, hvilket Blad der vare nogle Guister paa En anden Bramine rakte hende et andet Blad, som hun holdte over Luen af Baalet, medens at Braminen lod tre gange dryppe nogle Draaber Tiære, (som ere mysteriense Tegn paa et sligt Offers tilstundende, Fortærelse ved Jlden.) Jmedens disse Ceremonier gik for sig, læste den tredie Bramine nogle Stykker op af den store Aughtotrahs Blhade, og gjorde. Enken adskillige Qvæstioner, hvilke hun besdarede med et gandske roligt Udseende og en uforskrækket Tone. Derpaa toge Bra minerne hende ved Haanden og ledte hende tre gange omkring Baalet, hvornæst hun stod stillet, tog sine Sølvringe af, som hun havde paa Hænderne og Fødderne, og forvarede det hos det andet i foromtalte Klæde, og derefter sagde hun sine Børn og sine Venner det sidste Farvel. Endelig dyppede Chefen for Bra minerne en Haandfuld Bomuld i Tiære, sat Jld derpaa, og gav Enken det, hvorpaa hun sat sig need ved Hovedet af sine Mand, saae stedse paa ham med et førgeligt Udseende og meget inderligen bedrøvet; og sat Jld paa fire forskiellige Steder omkring, sig. Der gik derpaa Jld i hele Baalet; og man saae igiennem Luen dette unge Fruentimmer sidde stedse og see paa Cadaveret, og ikke give ringeste Tegn fra sig til Urolighed eller Smerte.