Aarhuus Stifts-Tidende, 1847-08-04
Af et Brev fra Aarhuus=Egnen læses Følgende i sidste No. af Fædrelandet: "Forleden var der fremsat den Formening, at næst efter Hjørring Amt skulde Retstilstanden intetsteds for nærværende Tid være lovløsere end i Frederiksborg Amt. Vi ville gjerne troe, at disse tvende Amter udmærke sig betydeligen i denne Henseende, naar man blot vil indrømme os, at Aarhuus Amt maa, hvad Jndbrud og Tyverier angaaer, sættes betydeligt høiere, al den Stund, at fra Øvrighedens Side endnu Jntet er skeet, for at standse de ugentlige, ja næsten hver anden Nat forefaldende Jndbrud, som skee saa aabenlyst, og med en saadan Dristighed og Frækhed, at man kunde fristes til at raabe til Øvrigheden: "sover Du?" Det er ganske almindeligt her at høre: "nu staaer han for Tour til Nattebesøg, eller den Yttring: gid de dog blot havde været hos os!" skjønt Jngen er sikker, fordi han eengang saaledes har maattet holde for, thi der findes den Bonde, som trende Gange er bleven saa stærkt bestiaalet, at den arme Mand næsten maa gaae fra Gaarden. Det er ikke blot Fødevarer, som Tyvene gaae efter, men Sølvtøi, Lærred, Senge- og Gangklæder - kort Alt, hvad af Hælerne kan gjøres i Penge. En Sjeldenhed er det ingenlunde, at Gaardens Heste endog laanes for at slæbe Tyvnet bort. For imidlertid at undgaae denne Forsinkelse, ere Tyvene dog sædvanlig for synede med egen Befordring, som endogsaa skal være indrettet til at kunne tage ret store Læs. Det maa udentvivl være et meget forgrenet Complot, som har sin Overbestyrelse med undergivne Speidere, Stjælere og Hælere. Det er ikke blot Tabet af Eiendom, man er udsat for, ikke blot den afskyelige uhyggelige Folelse, som ledsager En om Aftenen paa Leiet, at man muligen om Natten i ubevidst Tilstand har Huset hjemsøgt af Samfundets Bærme, ikke blot at man veed, man med alle sine Kjære ganske er i slige Personers Vold; thi Selvforsvar kan der vel vidt og bredt mles om, men den er i sig selv næsten en Umulighed, naar man pludselig vaagner, og har den forberedte determinerte og bevæbnede Tyv ved sit Leie som Vagt, medens hans Kammerat plyndrer og rækker ud af Vinduet til den Vagthavende: det er ikke blot dette, siger jeg, men man betænke blot, at Tyvene altid skjæle ved Lys, som de tænde ved Frictionssvovlstikker, der kastes omkring i Krogene, saa det er et stort Under, at større Ulykker endnu ikke ere skeete. Jeg har nok hørt sige, at det er Beboernes egen Skyld, fordi de ikke ville gjøre sig Umage for at gribe Tyvene, eller angive og vidne imod disse; men man betænker ikke, at det dog altid er en egen Sag for den enkelte Mand, at indlade sig herpaa, naar han veed, at Tyvens Kammerat maaskee næste Nat til Hævn brænder ham Huset af over Hovedet; og skeer dette ei før, saa veed Enhver, at Tyven efter udstaaet Straffetid vender tilbage, og med ham den sikkre Hævn. Lad Øvrigheden kun gjøre sit og gjøre det til Gavns, saa den ikke bærer Sværdet forgjæves, da vil en saadan giftig Hvesperede, selv om den er bleven saa mægtig som i Aarhuus Amt, dog vel være at opspore og ødelægge. Det er ordentlig et sørgeligt Tegn paa, hvor slet det staaer sig her med Retssikkerheden, naar man kommer ind i Bondens Gaard og finder hans Vægge beklædte indvendig med Brædder og Vinduerne ikke blot forsynede med Jernstænger, men selv med skarpe Pigge imellem disse for Jndbruds Skyld. Hvorlænge sligt Uvæsen ustraffet skal gaae hen, lader sig ligesaa lidt sige, som hvorlænge Menigmand taaler saadant, for han i sin Fortvivlelse griber til Selvtægt. Den meere dannede Classe venter endnu altid med Taalmodighed paa, at Regjeringen vil gribe til overordentlige Forholdsregler; thi der er ingen Tvivl om, at ved de Oplysninger, som i Mængde med Lethed kunne haves her paa Stedet, ville nogle duelige, uforsagte og ivrige Retsbetjente, ansatte paa passende Steder omkring i Amtet, og virkende i Forening, snart kunne klare Sagen. Dog snart maa Hjælpen komme, hvis ei befrygtede større Ulykker skulle skee.