Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1788-07-05
Norge. bo Frederichstad den 19de Junii. 2 Dag havde man den Lykke, til enhver retskaffen Landsmands Fornøielse, at see Hans Kongelige Høihed vores allernaadigste Kron=Prinds her Klokken 2 Slæt Eftermiddag, i allerhøieste Velgaaende. Det behagede Allerhøistsamme, strax efter Ankomsten, at begive sig til Leiren, og siges der, at de forestaaende Manoeuvres skal i Morgen og følgende Dage vises for allerhøistsamme, Norges Hilsen. til Hans Kongelige Høihed, Kron-Brindsen. Velkommen, Folkets Ven! Tag ind det Æres Sæde. Som ikkun Dyden vandt frie Normænds Brøst; Ved denne bliv Du stor, og skienker og den Glæde. At elske, rose Dig, og tolke Sandheds Røst Vi see Din høie Siel af dristig Attraae føres, Til Fyrsters rette Maal, at være klog og god, Omendnu noget Suk fra saaret Hierte høres. Saa skal Din Mildhed snart udbreede Haab og Mod. Ei seiltes Normand Mod, at trodse Død, og Farer. Naar Kongens, Landets Værn, og Æren, kaldte, bød. Fienders Blod og Tab, om Norges Troe Kun det er Normande skab taler, Skræk, i Fred at lide Nød Har Himlen udseet Dig at blive Folkets Fader, Saa frem hver Norges Søn, og svær paa Fædres viis. At ei vor Kierlighed, Dig, Thronens Siir, forlader. Saa længe dette Land har Folk, og Field, og Jis. Saa frem, hver Sandheds Mand, og tael med mandig Stemme. Om Norges Trang og Hielp, om Opkomst, eller Fald; Og Fyrsten høre til og prøve, veie, giemme Den Kloges Raad og Vink, til høie Vert og Kald. Det Kald var høit og stort, Nationen Vel at fremme; At stille flygtig Skin fra Normands faste Værd, At lise Folkets Nød, og ødste Laster hemme Og dette Følgen bliv af norske Færd! Prindsens C. J. M. Dito fra en Norsk Bonde i Oplandene. Held fra det Høie, Held fra det store, vide, beede, Held os med Dig, Dig med os, Himmelsendte Tronfølger! Velkommen bag Nordens Alper, utrætteligste Hannibal, at ogsaa besøge dine Klippe-Boere, Nors-Sønner, Velkommen vidt grandskende Freds-Helt, at ogsaa sees, at ogsaa hyldes af denne Menneske Flok bag Fieldene, Alherren udsaae Dig, til Anfører, til Ledsager og Bestyrer for! Velkommen, og evig velkommen Velsignede blant Konge-Sønner, at give et haardt Land, en kold Himmel Dine Velsignelser! Vi veed Lands-Herren meddeelet fra det Høie meget af hiin skaberske Magt. Førsten givet at omvende Steen til Brød, skabe Mennesker hvor intet før, omdanne Luft og Land saavelsom Folk, skifte almeen Lykke, Velstand og Lyksalighed: Den gandske Dag staaer Du ved Siden af Din Fader, der har Stats-Roret i Haand mægtige Prinds! Forlængst hørtes bag Norges Klipper Ekko af den Roes, Du erhvervede Dig ved Omsorg for Dit Folk. Alt i nogen Tid skimtedes nogle Straaler ved Randen ogsaa af vor Horisont af Dit lysende, Dit velgiørende Skin og - Gud hvor velsignede ikke den vansmægtede Arme Dig, da du gavst os sidstleden fri Tilførsel, Hvor hævede ikke Oldingen sin svage Røst mod Himmelen. for Dit Vel, Endog diende Barn udlallede ved Moder Bryst Din Lov! Kom, vidtforskende Aand! at tage det haarde, det nævne og snee-dækkede Opholds Sted, der blev Nordmands Lod af Jord Kloden, under Øiesyn! See, retskafne Menneske Ven, de fæle, de steile, de nogne Fielde over vore Hoveder, Betragt de Jrregange, vi krybe omkring i under vidt strakte, vildsomme Bergfod, de Træ-Hytter og andre Smut-Huller, som vort Ly mod lange haarde Vinter-Kulde, mod rasende Snee Vulkaner, Betragt de vidtspredte Jord-Pletter, vi smaaeligen røddede, dristede og nedhakker nogle saa Korn-Frøe i. Betænk, skiønnende Mand, hvad vor Arm dog haver uden Regel, uden Anførsel heri udret ved, til at betvinge Natur, til at erholde bliver de Sted, paa et saa haardt og møisommelige Jord-Strøg!