Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-01-14
J Almindelighed har man endnu meget urigtige Begreber om den under Navn af Lapland bekiendte Landstrækning. Ret nøie bekiendt blev os samme først den Gang franske Lærde bleve sendte til Torneaa for at optage Jordmaalinger. "). Siden har meget forandret sig der. Jordene ere blevne dyrkede, Stæder og Landsbyer ere opstaaede i Mængde. Ogsaa have de tidligere Reisebeskrivere vist os alting i et alt for ufordeelagtigt Lys, og skildret os Climatet, Lappernes Levemaade a. med alt for mørke Farver. - Der gives i Tydskland, utallige Bønder med hvilke ingen af hine Egnes Beboere vilde bortbytte sine Enge. Der gives i Tydskland tusinde Bønder, der vilde prise sig lykkelige, naar de kunde deele Maaltidet med en Lap lænder. - Beboerne af den store Landstrækning fra 65 Sr. 15 M. indtil 60 Sr. N. B. og længere bort ere: Norske. De opholde sig kun ved Fjorderne og paa Kysterne og Nord- og Jshavet indtil Vardøehuus og Udløbet af Patsjokielf, Grændsen af Norge eller Finmarken, op af det russiske Rige. De ere i Egnen af Polarcirkken med Finner, som her sædvanlig kaldes Guæner. 1) Finner og Lapper, der hyppigen gjøre sig her Rummet, stridigt, skulle og kunne vel være af fælles Oprindelse. Lapperne paastaae det i det mindste, og forlange derfor ogsaa at kaldes saaledes. Den som vil anbefale sig hos dem, kalder dem Finner, men de ere ved Sæder, Sprog og Cultur &c. saa forskjellige, at deres fælles Herkomst ikke lader sig godtgjøre meere. Det lader som Lapperne ere komne ned fra Nordpolen, og vandrede ned fra det hvide Hav til Norge og Sverrig. Derimod trak Finnerne fra Esthland og Finland bestandig op ad Norden, indtil de omsider berørte Jshavet. Lapperne ere 1) Vi Danske kjende Lapmarken derimod baade af Lems Beskrivelse og svenske Reisebeskrivere. derfor som Samojederne smaa, uanseelige, en Høide af 64 Tommer er en Sieldenhed, som ikke findes blandt hundrede. Finnerne ere, ligesom de Norske og Svenske, kraftfulde og stærke. Laplænderen er ikke andet end Nomad; derfor behøver han megen Græsning til sine Rensdyr, og da Finnen er det modsatte af ham, en flittig Agerdyrker, en drivtig Bergmand &c., da han bestandig udbreder sig mere og efter Naturens Gang bliver bestandig talrigere, saa ville mueligen Lapperne ganske fortrænges - tilintetgjort af ham som de Vilde i Nordamerica, der stedse smelte mere hen. Der gives nu neppe flere end 10,000 Lapper paa dette hele vide Rum. Allerede 1799 talte den svenske Andeel ikke flere end 5113 Lapper. Norsk Finland, talte omtrent 3000 og Russisk i det høieste 1000. Siden den Tid ere nu 22 Aar forløbne og Antallet har maaskee formindsket sig i samme Forhold, som Finnerne, der allene i Finmarken beløber sig til en Million, have tiltaget. Finnen har neppe siden 50 Aar betraadt disse Egne. For 100 Aar siden var Torneaa den nordligste svenske Stad, siden den Tid er Muonioninkiu bleven det og dersom der ikke gik saa mange Finner til Finmarken, saa vilde det see anderledes ud i svensk Lapland. Den, som vil gjøre sig et rigtigt Begreb om den stedse tiltagende Befolkning af disse Egne, betænke, at 1696 kun to finske Huusholdninger vare i Lapland, 1766 fandtes der 330 med 1600 Mennesker og 1799, 6048 Colonister, hvor mange mon der er nu, 1805 talte Baron Hermelin: 51,997 Agerdyrkere. og 1,108 Hyttearbeidere. Tilsammen 63, 105.