Aalborg Stiftstidende, 1840-08-15
Den Kgl. Commissarius gientog blandt Andet Prof Bangs bemærkning, at man, efter Pressens nærværende Tilstand, neppe kunde vente saadanne Forandringer, som dem Andragendet gaaer ud paa, da det er Enhver bekjendt, at Pressen i den senere Tid har antaget en saa agitorisk Charakteer, at mange af Trykkefrihedens oprigtigste Venner ere blevne satte i alvorlig Bekymring, baade med Hensyn til det skadelige Følger, som dens Misbrug i og for sig have havt, og med Hensyn til den Tilbagevirkning, som disse Misbrug, kunne udøve paa selve Pressens moralske Kraft, mulig og paa dens juridiske Tilstand." Reventlow meente ogsaa, at de betydelige Misbrug, hvori den periodiske Presse siden 1838 og allermeest i det sidste Halvaar saa ofte har gjort sig skyldig, ingenlunde tyde hen paa, at de for Pressen anordnede Skranker kunne undværes." Benzon, der ogsaa yttrede megen Misfornøielse med den nærværende journalistiske Presse, stemte ligeledes imod Committee. Prof. Clausen. Det er blevet yttret, at det skulde være betænkeligt at andrage paa en Løsning af de Baand, der besvære vor Trykkefrihed, og man har herved fornemmelig beraabt sig paa de øieblikkelige Symptomer af Pressens Misbrug. Disse Misbrug have være Gienstand for alminlig Misbilligelse og Beklagelse, og jeg behøver ikke at tilføie, at jeg i denne Henseende ikke afviger fra de ærede Talere, som allerede have ført Ordet. Men hiin Betragtning forekommer mig ikke at træffe den egentlige Gjenstand, eller at fore til et fandt og gyldigt Resultat. Jeg miskjender ingenlunde, at Graden at Trykkefriheden, som bor tilstaaes, et Folk, maa afpasses efter de historiske Forhold; men disse Forhold bestaae ikke i forbigaaende Phænomener, beroe ikke paa den Brug at Pressen, der i enkelte Maaneder gjøres i enkelte Blade. Jeg kan ikke skjønne med hvilken Ret enkelte Publicister skulle gjælde som Repræsentanter for det hele Folk, saa at det efter den Brug, de gjøre af Pressen, skal bestemmes, hvilken Frihed i dens Benyttelse der kan indrømmes Folket af en Ret, hvortil Alle have lige Adkomst, hvoraf Alle have lige Gavn. Pressen vilde paa den Maade komme i en bestandig sluetuerende Tilstand. Thi for at aabenbare Ubilligheder skulde kunne undgaaes, vilde det være nødvendigt, at Presseloven blev underkastet en Revision fra Termin til Termin, hvorefter det maatte bestemmes, hvilken Grad af Frihed der for der efter den meer eller mindre normale Brug, som enkelte Journalister gjorde af Friheden, var Grund til at indskrænke eller udvide den. Det Historiske, hvorefter Trykkefrihedens Grad bør rette sig, bliver derimod at søge i den almindelige, intellectuelle og sædelige Dannelse, som man indrommer et Folk, thi den alene kan indeholde Garanti for, hvilken Brug der ialmindelighed vil blive gjort af Pressen, og hvilken Modvægt mod dennes Misbrug man tør love sig. Og her veed jeg nu ikke at forklare mig, hvorledes det skulde være sandt, hvad man saa ofte hører gientaget til Regjeringens ikke mindre end til Folkets Roes, at Danmark i de udste Decennier har været i en glædelig Fremskriden, uden at det tillige maa inddrømmes, at de Jndskrænkninger, som i de selvsamme Decennier ere skeete i Trykkefriheden, have Folkets aandige Historie og dens Resultater imod sig. Man beraaber sig til Gjendrivelse heraf paa Pressens Misbrug, men jeg vil spørge, om ikke just heri en ionefaldende, Eensidighed træder frem: thi kan det da nægtes, at flere og stærkere Stemmer, end tidligere, have i den seneste Tid bævet sig imod Oppositionen, for at lægge dens Mangel paa Alvor, Sandhedskjærlighed og billighed for Dagen. Denne Modstand imod Oppositionen er nu netop den, der alene kan ønskes; thi ved den bringes de frie Stemmer ei til at forstumme, men de bringes til en større Grundighed, Sandheds=Alvor og billighed end forhen. Saaledes bliver da nu Hovedspørgsmaalet dette: om det er ved at indskrænke eller udvide Pressens Frihed, at denne Opposition imod Oppositionens Misbrug kan ventes at ville vinde i Styrke. Jeg menner: ved at udvide den. Thi jo mere de Baand, der nu hvile paa Pressefriheden, losnes, og billige Ønsker finde sig tilfredsstillede ved den bestaaende Tilstand af Lovgivningen, desto mere vil Driften til at reise sig imod Pressens Misbrug paagne og Forpligtelsen hertil vil blive indlysende; hvorimod man, saalænge der endnu bestaaer Jndskrænkninger, om hvis Retmæssighed man ikke kan overbevise sig, er betænkelig ved at anvende moralske Kræfter, mod dem, der ere noksom hæmmede ved de juridiske Baand. I den sande Politiks Jnteresse mener jeg derfor, at det er, at denne Sag underkastes nøiere Prøvelse af en Committee. Efterat Ussing paany havde yttret sig om Sagen og bl.A. bemærket, at ved Ophævelsen af de paapegede Lovbud vilde det kunne opnaaes, at vor journalistiske Literatur bliver af en ganske anden intensiv Betydning, end den nu er, og at Mænd, som ved deres Virksomhed kunne ove en høist velgjørende Indflydelse, ville overtage sig det Hverv, at redigere politiske Journaler; da under de nuværende Forhold ikke er at vente, at just mange frisindede Mænd ville give sig af hermed og derved underkaste sig en formelig Censurk, reiste Castenschiold sig og yttrede Følgende.