Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-09-01
Om vor Fattiglovgivning fremsatte Referenten følgende træffende bemærkning, at den nemlig befaler Almisse og tilraader Arbeide, istedetfor at det omvendte Forhold burd finde Sted, og udtalte sig bestemt for Oprettelsen af Arbeids huse. Godseier C. Neergaard stemte mod Udkastet, fordi den Frihed, man vil give Bondekarlen i sig intet Gode er for ham, da der ikke paa enhver Tid af Aaret vil være tilstrækkeligt Accordarbeide, og Karlen saaledes i moralsk, physisk og oconomisk Henseende vil tabe langt mere end han vinder i den korte Tid, hvori han kunde have større Fortjeneste som Dagleier end som fast Tyende. Ogsaa meente Taleren, at det vilde være meget vanskeligt at overholde Lovgivningens Bestemmelser mod Løsgængerie, naar de ugifte Bønderkarle erholdt Frihed til at søge Accordarbeide. Godseier Lüders fandt det forelagte Lovudkast aldeles stemmende med Tidens Aand, og erklærede sig derfor for det i dets Heelhed. Tillige erindrede han om, at alle Forsamlingens Medlemmer vare Huusbonder og som saadanne Part i Sagen; men vilde man spørge Bønderkarlene, naar de kunde være tilstede i Forsamlingen, om deres Ønske i denne Sag, da kan man intet Øieblik tvivle om, hvad deres Svar vilde blive. Kammerherre, Benzon erklærede, at han havde forandret sine tidligere Anskuelser om denne Sag og stemte ubetinget mod Lovforslaget, der, som han meente, vilde i betydelig Grad forøge Løsgængerier, Betlerier, ja vel endog Tyverier; thi om end Udkastet ikke vil have synderlig Jndflydelse paa de gode og sædelige Tjenestetyende, vil det vel have desto større Virkning paa de mindre paalidelige. Communerne vilde og blive mere bebyrdede, idet nemlig Karlen vilde fordre sig forpleiet af Communen, medens dog nu Huusbonden afholdt endeel af disse Omkostninger; ogsaa det Alimentationsbidrag, som en eller anden Karl nu havde at udrede, vilde Communen gaae Glip af, naar den ikke længere kunde lægge Beslag paa en Karls Tjenesteløn. Amtmand Neergaard stemte ligeledes mod Forslaget og søgte derved at vise, at Frd. 25 Marts 1791 var et af de viseste Lovbud, som nogensinde er udgivet her i Landet, hvorfor man bør vise en særdeles Grad af Forsigtighed førend man foretager nogen Forandring dermed. Landpolitiet, meente Taleren, var vel simpelt, men Trygheden for Liv og Gods, troede han dog, var ligesaa stor, ja maaskee endog større her end paa de fleste andre Steder, og man burde da og erindre de faa Udgifter, Land politiet foraarsagede. Godseier Tutein erklærede sig ubetinget for Lovforslaget, og efterat have yttret, at denne Sags Behandling bragte til at erindre, hvad en fransk Forfatter havde sagt om: "at Enhver er liberal naar det gjælder om at ordnede Samfundsforhold, der staae imellem ham og den høieste Magt i Staten, men handles der og de Samfundsforhold, som staae imellem ham og de lavere Trin i Samfundet end han, da er man ikke liberal, men omvendt Aristorat, gik han overtil at vise, at de Grunde, hvorpaa Frd. 23 Marts var bygget, ikke længere existerede. Ganske af samme Mening var Kammerraad Madsen, hvorpaa Etatsraad Steenfeldt tog Ordet saaledes: "Jeg troer ikke at behøve at begynde med en Retfærdiggjørelse, fordi jeg tager Ordet i denne Sag. Allerede dens Benævnelse, Bondekarlens Emancipation, characterijerer tilstrækkeligt, hvorom Talen er. Det gjelder at gjengive en heel Klasse af Statens Borgere en personlig Ret, som de hidtil have savnet; men naar man hører alle de Betænkeligheder, der her reises, skulde man snarere troe, at her var Tale, om Negrenes Emancipation, eller og Jndrømmelsen af en høist farlig Frihed, medens det, man vil give de ugifte otte- ogtyveaarige Bønderkarle ikke er Andet, end den naturlige Ret til, at søge Erhverv ved personligt Arbeide, som alt tilkommer alle Kjøbstadeboere, alle gifte Karle og mange Andre af Landalmuen, der indbefattes under de i Forordningen opstillede Undtagelser. Jeg skal, med al Agtelse for Anderledes tænkendes Overbeviisning, ikke negte, at jeg i den Modstand, som her reiser sig fra flere Sider, erkjender det conservative Systems Natur, Ængstelighed for Friheden. Man siger: Friheden skal generaliseres, ikke individualiseres, men jeg fatter ikke hvad det skal betyde; man taler og Kjøbstædernes, Nationernes Emancipation, men Bønderkarlene vil man ikke emancipere. Og af hvilke Grunde frygter man disses Frihed, Af Omhu for deres Sædelighed. Men naar vil man dog engang vænne sig af med et saadant Formynderskab for Andres Sædelighed, Af Hensynet til den offentlige Sikkerhed. Men det Første, Staten har at gjøre, er at give Enhver sin Ret, og fra at fyldestgjøre denne Forpligtelse, skal den ikke afholdes afFrygt for Rettens Misbrug, og dernæst har det Offentlige at træffe de Foranstaltninger, som maatte være nødvendige, for at forebygge de skadelige Virkninger af hine Misbrug. Dernæst lægges Vægt paa Hensynet til Huusbonderne, og paa Huusmandsklassens Tarv, men Bønderkarlene have her ingen Repræsentanter, uden dem, der tale den naturlige og lovbundne Friheds Sag, som dog vel ikke ville savnes. Efter min fuldeste Overbeviisning, kan jeg ikke andet end tilraade Lovudkastets billige og retfærdige Bestemmelse. Man har saa ofte, naar Talen var om Forholdenes Ordning til Bondestandens Bedste, stødt paa Hindringer, som man ikke kunde fjerne, lovlig erhvervede Rettigheder, som man maatte respectere. Men her er ingen lovlig erhvervede Rettigheder, som kunne krænkes; her gjælder det kun at tilbagegive Bønderkarlene en længe savnet, naturlig Ret. Endnu skal jeg blot, med Hensyn til hvad Referenten har yttret i Anledning af mine bemærkninger ved Sagens foreløbige Behandling, tilføie, at saaledes som Frd. af 21 August 1829 er affattet, og i Medfør af alle de gjældende Bestemmelser og Løsgængeri, kan den emanciperede Bondekarl let ved Lovens Bogstav udsættes for at komme under et Polititilsyn, som aldeles ikke stemmer med Lovgiverens Villie eller af ham har været tilsigtet. Jmidlertid erkjender jeg, at det vil være rettest at oppebie, hvorledes Forholdene i denne som i andre Henseender ville udvikle sig, efter den nye Lovs Emanation, da man altid, naar dertil maatte findes Anledning, kan tage under Overveielse, hvilke yderligere Foranstaltninger, der maatte være hensigtsmæssige. Ogsaa Profesfor Bang stemte for Forslaget, som han fandt stemmende med Retfærdighed og billighed, hvorhos han til Slutningen yttrede: "Men man forlanger Grunde. Jeg vil da bede Forsamlingen at drage sig til Minde, hvad det vil sige at staae i fast Tjeneste, det er at staae under Huustugten, under Revselsesretten, og det efterat man nu endelig har faaet det Argument, der længe maatte gaae og gjælde for at underkaste Huusmændenne en lignende Revselsesret, fjernet ved Oplysning om den afdøde Monarks bestemte Villie, at dette ei skulde være saa Jeg vil ei paastaae, at Huustugten over unge Mennesker af den tjenende Klasse endnu ganske kan undværes; og ligesaalidet at der rundtom i Landet skulde gjøres forfærdelig Misbrug af Revselsesretten, skjøndt det vel, hvor denne Myndighed er overdraget til Forpagtere og Forvaltere, ikke er saa ganske sjeldent, at der verserer en heel Deel Politisager om Pryglescener. Man maa ikke troe, at det er et sygeligt Føleri af mig, naar jeg henleder Opmærksomheden paa den omhandlede Gjenstand, men det gjælder den almindelige Egenskab ved Stillingen, den nævnte Egenskab ved det faste Tyendeforhold, som man vil at enhver ugift Karl hele sit Liv skal forblive underkastet, hvorefter altsaa en halvhundredaarig Karl efter Lovens Bydende skal finde sig i at tage Prygl, naar han har begaaet en maaskee høist ringe Forseelse. Det tør ved Siden heraf ei glemmes, at disse Bønderkarle udgjøre hele Landets Udskrivningsmasse; af disse tages Soldaterne udelukkende og det kan vare længe inden heri skeer nogen Forandring; disse Karle maae udholde den sværeste Byrde, Garnisonstjenesten, og naar de komme hjem, skulle de fremdeles bestandig underkaste sig hiin Stilling, hvori Loven lægger dem under den corporlige Revselsesret. Jeg skulde troe, at der her netop var positive høittalende Grunde, som maatte svækkes ved beviislige skadelige Følger og fordærvelige uundgaaelige Misbrug. Men som saadanne vil man dog vel ikke anføre de mange Svangerskaber og Gud veed hvilke mange andre forskrækkelige Følger, der efter nogle Taleres Mening skulde flyde af den høist indskrænkede Frihed, der her omhandles. Man betænke dog at de ugifte 28-aarige Bønderkarle vel ikke udgjøre en 1/4 i alt Fald ei 1/2 Deel af Arbeidsklassen blandt Landalmuen. Endelig maa jeg bemærke, at jeg ikke kan andet end ansee den Betragtning velgrundet, som tidligere er udhævet, at der udfordres andre Grunde til at fraraade et af Regjeringen forelagt Lovudkast end til blot at bestemme Forsamlingen til at ansee en Petition om en vis Gjenstand mindre fornøden. Hvad Aldersterminen angaaer, viser hele min Argumentation, at jeg fastholder Udkastets 28 Aar, skjøndt jeg for min Person ei skulde frygte for Nedsættelsen til 25, har jeg dog for megen Agtelse for de Mænds Erfaring og Jndsigter, der have udtalt sig saa stærkt imod Udkastet, til at jeg skulde stemme for yderligere Fritagelse for at tage fast Tjeneste end den, Udkastet har tilstaaet.