Københavns Adresseavis, 1766-06-17
J den første Deel viser han den timelige Høyheds Jntet, Thronens Jntet, og de Mægtiges Lidelse og Død ligesom de usleste af alle Skabninger. Efterat han veltalende har opregnet mange af den Høystsalige Konges store Bedrifter, udbryder, han: "Men hvad gavner nu denne milde Konge, som vi begræde, alle disse Virkninger af hans ømmeste Kierlighed? Vi høste Frugten deraf, det tilstaaer jeg, men ham selv maatte de alt for hastig forekomme som Uselhed og Forfængelighed, han begreb med Eftertryk, at alt det, som tager Ende, ikkun er Jmet; Et uventet og ulykkeligt Tilfælde angriber det stærkeste Temperament, og fra det uhældige Øyeblik af er Kongens Sundhed svag og vaklende; Det onde griber om sig indvendig, og undergraver efter haanden Livets Grundvolde, snart ytirer det sig, bliver værre, og alle udvortes Tegn true med Døden; See! jeg døer; Forgieves forerne sig Konst, Hengivenhed, Raadførelse, Ønsker og et heelt Folkes ivrige Bønner for at erholde en saa høyt ønsket Helbredelse; Kræfterne tage af, Smerterne voxe, og den Syge føler selv Dødens Forbud, Seel jeg døer; Da nærmer sig en værdig Herrens Tiener, og bringer denne tiære Konge den eneste Lindring, har kan giøre Menneskene roelige i denne forfærdelige Tistind, der søde Evangelii Ord og Trøst, og i dette lige saa bedrøvelige som vanskelige Ærende nyder han den levende Fornøyelse at see Troe, Omvendelse og Tilflugt til den ævig Barmhiertighed at tiltage og fordobles i denne høye Siæl, han frygter at udtømme en Agtsomhed, som Smerterne des uden vil afbryde, men han hører denne uforsagte og ydmyge Opmuntring: Bliver her og farer fort i at tale med mig om min Sallighed; Eders Ord bevæge og trøste mig, de hielpe mig at overvinde Dødens Rædseler, See! jeg døer; Da nærmer sig bævende en mistrøstig Moder, Gemahl, Familie, de sukke, smelte hen i Taare, briste ud i Veeklager, kaste sig ned for Gud omkring denne store Døende, og han styrker dem, opbygger dem, indtager dem med sine ømme og hierte rørende Farvel; Dernæst tiltalende sin værdige Efterfølgere paa Thronen: Min Søn, siger han, Jeg døer, Jeg efterlader Eder mit Herredømme, kom ihu, at det er for at giøre dem lykkelige, som J skal regiere over: Vær sagtmodig, mild, naadig, arbeydsom, fredsommelig: Ansee Eders Undersaattere som Eders Børn, ledsag dem uden Ophold paa Gudsfrygts og Lyksaligheds Vey; Naar Kongedømmets Fristelser og de Ugudeliges nedrige Bestræbelser vil komme for at forlede Eder fra dette ærefulde Øyemed, saa lad en døende Fader staae Eder for Øyne; See her, saadan er alle Kongers Ende, saaledes skal ogsaa Eders blive, hvor langt den end kunde synes at være borte fra Eder for nærværende Tiid, saa skulde J neppe kunde troe, med hvilken ubeskrivelig Hastighed Døden anfalder Os, naar I engang skal fornemme dens grumme Angreb, Regier da, som J vilde have regieret, naar den engang skal komme for at tage Eder bort fra denne Ustadigheds Throne, for at fremstille Eder for den Ævige; Og give al Magtes og Naades Gud, at denne forgiengelige Krone, baaret med Ydmyghed og Troeskab, maatte tilveiebringe Eder den ævige og uforgien gelige, Ach! Konge, med hvilken Jver, med hvilken Sandruehed foreene sig ikke vore Hierter i disse saa ædle og rørende Ønsker, med hvilken Hæftighed anraaber ikke denne Kirke, stiftet af Deres Majestes dydige Olde Faders Moder, og beskyttet af Deres Glorværdigste Forfædre, den Allerhøyeste om en dobbelt Maade af hans Aand paa Eders Majestets dyrebare Hoved Ney, aldrig skal vi lade af, at besværge Himmelen, at en saa from og ædel Siæl maa blive uovervindelig mod Syndens Tillokkelser, og vinde Seyer over de Farer, som true dens Uskyldighed. Til at udvikle disse Høyhedens Fristelser har jeg bestemt den anden Deel af min Tale." - J den anden Deel viser han Vistøds=Stenene for Høyhed, hvoraf den første er Ørkesløshed, som foruden at den forringer Høyheden, saa aabner den og de ørkesløse Mægtiges Siæl for de sandselige Villysters Uorden. Hyklerie er og en af de farlige Anstøds Stene for Høyhed. Derom udlader Forfatteren sig iblant andet saaledes: "Tænker ikke at det er ligefrem og uden Kunstgreb, at Hyklere forfremme deres vanartige Forsæt, ney, mine Brødre, alle Smigrere, som sattes Snildhed og List, ere ikke at befrygte, man høre kuns deres Taler, og see deres Skrifter komme for Lyset uden Grist, uden Sing, uden Styrke og uden Rigtighed? Lad dem længe nok overvælde Fyrsterne, og forfølge Folket dermed; Foragt og Forglemmelse er nok til at straffe Forfatterne; Men den virkelig farlige Hyklerie skiuler sig snildelig under Blomsterne, den lurer paa det Øyeblik, da Fyrstens Fortroelighed eller Sindslidelse giver den Leylighed at udøst den Gift, hvoraf den flyder over; Det er ikke dens egen Fordeel, det er altid Fyrstens, som ligesom aftvinger den under Navn af Raad disse skadelige og afskyelige Leve Regler: At Love og Retfærdighed ikke er for Monarker, at Folket er ikke til uden for Kongen, at ikkun de Adelige og Riige fortiene Opmærksomhed, at Mængden allene er skabt til at arbeyde, lide og tie. Hans Udtrykke til Kongen ere disse: "Ach, Konge, maatte Deres Majestet blive den sande Roes værdig ved at bære Afskye for Hykleres; De behøve ikke falske Berømmelser eller laante Dyder; De dyrke allene dem, hvoraf De have de ypperligste Grunde, De lade dem skinne i Deres Gierninger, som velgiørende Stierner, og saa lade De Deres Undersaattere sørge for at udbrede Deres Ære; Der er ikke een, som jo allerede elsker Deres Majestet i det Haab, at De hver Dag vil give dem nye bevægende Aarsager til Deres Kierlighed, saa skal De fra alle Kanter see fremkomme den ydmyge og oprigtige Dyd, som Hyklerie forskrækker, forjager; Og Sandheds Gud, tilfreds med Deres Bestræbelser, skal indgrave deres Navn, jeg vil ikke sige i Malm, som forgaaer, men i Livsens Bog, han skal betegne Deres Sted, ikke paa denne usle og ufuldkomne Jord, men paa en straalende Throne i den lyksalige Udødelighed. 3) Klag Prædiken over Kong Frederich den Femte, holden for vor Frelseres Menighed paa Christianshavn af Broder Brorson den 18 Martii 1766. 3 1/2 Ark i stor Octav, sælges hos Bogbinder Lyman i Hilliggeist Stræde for 8 s. Hr. C. R. Br. betragter der af Texten: Rigernes døende Faders trøstende Afskeed med sine sørgende Børn; og deri merker: 1. En døende Faders, nemlig Jacobs trøstende Afskeed med sine sørgende Børn. 2. Rigernes døende Faders, Frederich den Femtes, trøstende Afskeed med sine sørgende Børn. Naar Forfatteren har i den første Deel forklaret Texten, og i den anden Deel taler om Beviserne paa Kongens faderlige Omhue for Landets Beste og Undersaatternes, siger han: "Kort sagt: Kong Frederich, den Femte havde det kierligste, der ømmeste Hierte, nogen Konge har haft, eller kunde have til sine Undersaatter; og dersom han havde kundet, som han har vildet, saa var ingen af hans Undersaatter bleven uhiulpen, utrøstet; men alle endog de Ringeste paa alle Maader blevne hiulpe og trøste de. Men som han var en kierlig Fader imod Rigerne, saa var han ikke mindre en god Foster=Fader for Guds Kirke i Rigerne. - Vi vil ikke opholde os ved at tale om udvortes Kirke=Bygninger, i hans Tiid og paa hans Bekostning " foranstaltede, hvilke ere til Prydelse og Nytte for Staden, og i sit Slags store og øiensynlige Vidnesbyrd om Kongens gode Hiørtelang for Guds Kirke. Men vi tale egentlig om Guds Kirkes indvortes, og for udvortes Øyesyn mindre kiendelig Forbedring, som Kongen paa mange Maader har søgt at befordre. Han havde fra Ungdommen haft den for Kongerne paa Jorden store og rare Lykke, under Hans allerchristeligste og ævig velsignede Hr. Faders gudeligste og omhyggeligste Omsorg, grundig at oplæres i vor allerhelligste Troe, og havde en stor Jndsigt og Overbeviisning om de anddommelige Sandheder, og det Væsentlige i den sande Christendom: En herlig Sæd, som tilig var nedlagt i hans dyrebare Siæl, og i sin Tiid kom til at bære de herligste og modenste Frugter. Han var en Elskere, en Beskyttere af den rene og sunde vor Herres Jesu Lærdom, som den ligger i Guds Ord, og Guds Kirkes derudi grundede Troes Bekiendelser. Han var aarvaagen til at vedligeholde Kirkens Fred, og at forebygge alt, som kunde forurolige den, hvorved endeel de mindre agtede, og derfor desto farligere Afvigelser fra Guds Ord ikke her have kundet finde den Indgang og Fremgang, som paa andre Steder, endeel ogsaa den aabenbare Vantroe, som paa andre Steder skriver og taler med ubunden Pen og Tunge, ikke her offentlig har tordet bruge sin Pen, eller oplade sin "Mund; men har maattet lade sig nøye med at krybe i Mørket, og at viske i Krogene, som ingen Konge har kundet eller kan forhindre. Han ikke allene hanthævede de store Anordninger, som Hans høysalige Hr. Fader har gjort til Guds Kirkes Forbedring med Skolevæsenet, Catechisation, Confirmation og saa videre: men han endog ved igientagne Befalinger stadfæstede og forbedrede dem og som Han i sær indsaae, at Guds Kirkes Forbedring fornemmelig beroede paa Ungdommens retskafne Opdragelse, saa var og hans Kongelige og faderlige Omhue derpaa henrettet, som vi især have det store Beviis paa i det her i Meenigheden skiftede Kongelige Opfostrings=Huus, hvor saa mange hundrede og i Tiiden tusinde fattige Børn, der ellers maatte have opvoxet i yderlig Blindhed og Vankundighed, ere blevne, blive og skal blive oplærte til Sallighed, og tillige anførte til saadanne Gierninger, at saa mange af dem, som selv vilde, kunde blive gode og nyttige Lemmer i Kirken og for Staten. En Stiftelse, som under Herrens kiendelige Velsignelse herligen voxer, og tillige med Frederichs Hospital skal forkynde for den sildigste Afkom Kong Frederich den Femtes saavel Kongelige Omhue for Guds Kirkes Forbedring, som og faderlige Kiærlighed imod de fattigste Undersaatter, og deres Børn. - Ja Hans Omsorg for Guds Kirkes Udbredelse har endog naaet til de blinde Hedninger, for hvilke Han har ladet Evangeli Lys optænde og vedligeholde, at mange mange under hans Regiering ere bragte til Guds og Jesu sande og salige Erkiendelse, og her paa Jorden have takket og takke, og i Ævigheden, velsigne og skal velsigne Gud for Frederich den Femte, og de Anstalter, Gud her i Tiden ved ham har gjort til deres Oplysning og Sallighed. - Saadan Fader havde Rigerne, saadan Fosterfader havde Kirken i Kong Frederich den Femte. 4) Klage Prædiken over Kong Friderich des Femte, holden for Trinitatis Meenighed i Kiøbenhavn af Hr. Joh. Berthelin, Medtiener ved bemelte Meenighed; 3 Arks 8vo. Tryk hos Hofbogtrykker Nicolaus Møller paa en Deel af Meenighedens egen Bekostning. Forfatterens Exord. er 2 Sam. 3, 38, hvori han betragter 1) en Lov Tale og 2) en Klage-Tale, som David holdt over Abner, Ners Søn. Af Texten betragter han Jacobs opbyggelige Forsæt imod sit Endeligt, 1) i henseende til sig selv; 2) i henseende til sine Efterlevende. Han viser i den første Deel, at Jacob døde en velbetænkt og forud betragtet Død; en frimodig og kiel Død; en villig og hengiven Død; en lærerig og opbyggelig Død, og en sød og salig Død. J den anden Deel viser han Jacobs Ord, som et Ønske, som en Fosikring, og som en Forbøn. Slutningen af Prædiken er Liig Textens Anvendelse paa den høystsalige Konges Afskeed og Død.