Viborger Samler, 1831-10-15
I den danske Handelstidende læses følgende Skrivelse fra Memel den 10de Septbr.: Efter den os meddeelte Udsigt over de i de danske Stater mod Cholergens Indtrængning og Udbredelse trufne Foranstaltninger, tvivle vi ingenlunde paa, at disse ere saa fuldkomne, som menneskelig Klogskab kan udfinde dem, Vi tillade os imidlertid den bemærkning, at det synes næsten umuligt at afværge denne farlige Sygdom; og vi ledes til at antage dette af følgende Kjendsgierninger: J Polangen, kun 3 2 Miil fra Memel, var Choleren, og der døde circa 3000 Mennesker i denne lille By. Memel gik fri. Man tilskrev det Grændsespærringen. Endog Nimmersatt, c. 3 Miil fra Polangen, forskaantes, kort, vil frydede os ved at skulle blive befriede. Choleraen udbrød i Danzig. Snart derpaa kom den, trods den allerstrængeste Spærring, til Elbing. Ogsaa dette Sted, blev strængt spærret. Paa eengang er Cholergen i Memel, og strax derpaa i Komgsberg, uagtet Kønigsberg strax spærredes mod Memel, og al Samfærsel ophørte mellem begge Stæderne. Tilsit havde ogsaa spærret sig, og Alt, som vilde derind, maatte holde Qvarantaine ; dog Alt forgiæves. De udbreder den sig efterhaanden til alle Stæder i Lithauen og Østpreussen, og er nu, trods den tredobbelte Qvarantaine mellem her og Berlin, allerede i sidstnævnte Stad. Vi kunne derfor ei andet end tiltræde de Lægers Mening, der sige at den forplanter sig gjennem Luften. Endvidere - der har i Rusland været Leire, som vare besatte af Tropper, der ikke havde Cholera. Da de vare dragne bort, randsagede Bønder Leiren, og Cholergen begyndte. Mange Læger paastaae, at ethvert Menneske er forsynes med Cholerastof, men at den kun kommer til Udbrud hos dem, der inclinere til den; men at et aldeles sundt Menneske kan smittes af et andet ligeledes endnu sundt, naar førstnævnte inclinerer til Sygdommen, uden at det Andet bliver sygt. Til Beviis herpaa - en engelsk Skipper besøgte i Danzig en fra Riga kommen Skipper. Hiin blev syg af Cholera og døde strax, hvorimod han fra Riga tilligemed hele Besætningen befandt sig vel. Lægerne paastaae, at Sygdommen ikke smitter ved personlig Berørelse, men ved Luften; og er dette rigtigt, saa maae vi desværre vente at den vil gaae igjennem hele Europa. De polske Læger helbredede for det meste med Opium; dog slaaer sig da ofte en Nervefeber til og i saa Fald er det ude med Patienten. Nu anvendes ogsaa Cajaput-Olie med Held. Frygten for Sygdommen og dens Følger er det allerværste; thi ogsaa her fik Folk, der havde lidt ondt i Maven, med den fire Jdee at det var Cholera, virkeligt Sygdommen af bare Angst, og døde deraf. Alt afhænger iøvrigt af, om Folket har Tiltroe til Lægerne, og dernæst, om Lægerne ikke selv ere bange. Vore fleste Læger vare, især i Begyndelsen, meget bange, og vilde ikke ret til alvorligt at undersøge de Syge. De gik, som foreskrevet, til de Syge med VoxtaftsKapper og Voxtafts Handsker, Men hos dette Slags Syge gaaer Pulsen saa svagt, at den neppe kan føles med den bare Haand - og hvor meget mindre med Handsken. Allerede Synet af en saaledes udspøgen Læge, og ovennikjobet maaskee et Ansigt, som den jammerligste Ængstelse staaer malet paa, indjager den Syge endnu størte Angst, da dog denne venter Trøst af Lægen, men allerede i hans Ansigt læser det Modsatte, og altsaa seer sig opgiven.