Almuevennen, 1844-09-18
Det er vore Læsere bekjendt, at et kongeligt Lov-Udkast, sigtende til at indføre almindelig Værnepligt, nu endelig er forelagt Stænderne, efterat denne Sag i flere Aar har været under Behandling af Commissioner og Autoriteter, og af Stænderne har været ventet allerede i deres Møder 1842. Dette Udkast har i længere Tid været offentliggjort, og findes ogsaa i "Almuevennen" i Nr. 1 og 2 for indeværende Aar, ligesom det ogsaa er bekjendt at det ingenlunde har fyldestgjort Folkets Forventning eller tilfredsstillet dets Fordringer til en folkelig og upartisk Ordning af Landets Forsvarsvæsen. - Det var for den folkelige Bedømmelse af Lovudkastet intet heldigt Valg af Comiteemedlemmer der skeete i de jydske Stænder, idet Comiteen kom til at bestaae af Kmhr., Capitain Lüttichau, Ritmester Friis, Stiftamtmand Rosenørn, Politiassistent Nielsen og Sognefoged Jacobsen. Den Sidste kunde ikke blive enig med de øvrige fire, og afgav derfor ene et separat Votum, hvorover man maa glæde sig, da der Folkets Forestillinger og Ønsker klart og bestemt er udtalt. Sagens Behandling er i Stænderne deelt i 2 Afdelinger idet der først discuteredes om Anordningen i sin nærværende Skikkelse skulde tilraades eller fraraades, og dernæst forhandledes om Anordningens enkelte Paragrapher. Den samme Orden skulle vi følge i denne vor Meddelelse. Comiteens Majoritet, nemlig de fire førstnævnte af dens Medlemmer, formeente at en Armee, bestaaende af hvervede Garnisonstropper, og forøvrigt Milits ikke vil kunne betrygge Statens Sikkerhed, at Udgifterne til en saaledes organiseret Armee efter al Rimelighed vilde overstige den Sum, som nu anvendes til Armeen, og endelig, at Hensigten med denne Organisationsform, den nemlig, at adskille Garnisonstjenesten fra den øvrige Værnepligt, ikke vilde opnaaes, og at i Frankrig, Beel gien og Preussen, hvor almindelig Værnepligt i længere Tid har været indført, ligesaalidet som i flere tydske Stater, hvor den i de senere Aar er anordnet, denne Organisation af Garnisonstropper og Milits, ikke er bragt i Anvendelse. Den formener desaarsag ikke at den kan anbefales, men antager, at den Organisation, som Armeen har erholdt i 1842 opfylder de væsentligste Betingelser man kan stille til en velindrettet Armee. Den egentlige Feldtarmee eller Linien, forstærket af Krigsreserven, udgjør nemlig circa 42,000 Mand, en Styrke, som fordeelt østen og vesten for store Belt, vil kunne modstaae det første Angreb af en Fjende, indtil at Forstærkningen, som efterat almindelig Værnepligt er indført, betydeligt vil forøges, kan samle sig og understøtte Linietropperne. J Forhold til hvad Armeebudgetterne i andre Stater beløbe sig til, kunne de Udgifter, som her anvendes til Militairetaterne, ikke siges at være store, uagtet det paa den anden Side var ønskeligt, at de, til Fordeel for andre gavnlige Foretagender, kunde nedsættes, og endeligen formenes det at være i alle Henseender rigtigere og har mindre Forstyrrelse tilfølge, at den yngre Deel af de Værnepligtige ere indøvede til og belavede paa at indtræde i Cadrene i Tilfælde af Krig, end dertil at anvende endeel af Militsen, som, foruden at mangle den nødvendige Forberedelse, vilde udrives paa længere Tid fra deres Næringsveie og Beskjæftigelser, hvortil de havde hengivet dem i den Tro, at deres personlige Tjenesteydelse rimeligviis ikke vilde blive fornøden.