Norske Intelligenssedler, 1765-01-09
Nordske Jntelligen No. 2. Onsdagen den 9 Januari 1765. NB. Forsættelse af Spectator. Hendes Elsker, som med nogen Besværlighed fik udlokket Aarsagen til hendes Bedrøvelse, tog derav Anledning til at giøre hende et Forslag. Det er umueligt at udtrykke Amandas Skamfuldhed, da hun hørte at hans Paastand stridde imod Æren. Nu var hun forladt af alt Haab og hun formaaede ikke engang at tale; men fløy fra ham i største Forvirrelse og sluttede sig inde i sit Kammer. Han affærdigede ufortøvet et Bud til hendes Fader med følgende Brev. Min Herre, Jeg har hørt deres Ulykke, og jeg har tilbudet deres Datter at fastsætte paa Livs Tiid for hende aarlig 400 Pund, og tillige udbetale den Sum, for hvilken de nu er i Betryk. Jeg maa sige dem oprigtigen at jeg ikke har i Sinde at ægte hende: Men dersom de er klog vil de bruge deres Myndighed og lære hende ikke at være alt for kræsen, da hun har Leylighed til at hielpe dem og deres heele Familie og giøre sig selv lykkelig. Jeg forbliver Amandas Moder modtog dette Brev. Hun aabnede det og læste det med største Forundring og Bekymring. Hun agtede det ikke tienligt at forklare sine Tanker for Budet: Hun bad ham derfore lyde ind næste Morgen, da hun skrev tilbage av dette Jndhold, Allerkiæreste Datter, Din Fader og jeg har i dette Øyeblik faaet et Brev fra en Herremand, som skal være forliebt i dig, med et Forslag som spotter vores Ulykke og vilde støde os endnu et Trin dybere need i Elendigheden end noget andet Tilfælde kunde formaae. Hvor kunde denne Barbar tænke at de ømmeste Forældre vilde lade sig friste til at redde sig fra Mangel ved at overgive det dydigste Barn til Skiændsel og Undergang. Det er et nedrigt og grusomt Kunstgreb at giøre os dette Forslag paa en Tiid da han tænker at vor Trang maa drive os til hvad det skal være. Men vi vil ikke æde Skiændsels Brød. Derfor befaler vi dig aldrig at tænke paa os, men at vogte dig for den Snare som er lagt for din Dyd. Hytte dig for at ynke os: Vor Tilstand er ikke saa slet som man maaskee har berettet dig. Alting vil blive godt endnu, og jeg skal skrive mit Barn bedre Nyt: Jeg har været forhindret. - - Jeg veed ikke hvad der bevægede mig til at sige at vor Tilstand vilde blive bedre. Som jeg sad allerbedst og skrev, vækkede mig Lyden af en som bankede paa Døren, og bragte os en gammel Fordring. Nu vil jeg fortælle dig den reene Sandhed. Jeg har i nogle Dage levet næsten uden al Underholdning, i det jeg har bragt til din Fader alle de faae Skillinger som jeg kunde skaffe til veye. - - Du vil græde ved at tænke paa hvor han er; men giv dig tilfreds, han vil snart komme løs. Det grumme Brev vilde knuset hans Hierte, men jeg har dulgt det for Ham. Jeg har for nærværende Tiid intet Selskab uden din liden Syster, som staaer og mærker paa mine Øynmens jeg skriver dig til, og græder for sin Syster. Hun siger, hun er vis paa at du ikke er vel, da hun har agtet at den Urolighed, som jeg er i, reyser sig af dig Men tænk ikke at jeg saaledes igientager min Sorrig for at græmme dig; Ney Det skeer allerne for at overtale dig til ikke at gjøre den utaalelig ved at lægge det dertil som endnu vilde blive værre end alt det andet. Lad os bære frimodig en Modgang som vi ikke selv har paadraget os, og erindre at der er en Magt som kand befrie os derfra ved et bedre Middel end din Uskyldigheds Tab. Himlen bevare mit dyrebare Barn. Din kiærlige Moder. Budet, uagtet hans Løvte at overlevere Amanda dette Brev, bragte det dog først til sin Herre. Hvilken han troede vil glæde sig overmaade ved at faae Leylighed, til selv at overlevere hende det selv. Herren var utaalmodig for at viide Virkningen av hans Forslag, og derfor hemmelig brød Brevet, for at see dets Jndhold. Han blev ikke lidet rørt af saa sandt et Skilderie paa fortrænget Dyd, men var for nogen Tiid meget forbauset over at finde sit Tilbud forkastet. Jkke desmindre besluttede han ikke at fordølge Brevet: Han forseiglede det omhyggelig og bragte det selv til Amanda. Al hans Umage for at tale med hende var forgieves indtil han forvissede hende om at han havde et Brev til hende fra hendes Moder. Han vilde ikke give det fra sig uden paa de Vilkaar at hun skulle læse det uden at gaae av Værelset. Jmedens hun læste det var hans Øyne ubevægelig fæstet paa hende. Hendes Bekymring gav hendes Skiønhed en nye kiælen Anseelse, og da hun brast i Graad kunde han ikke længer bare sig for at tage Deel i hendes Sorg: Han fortalte hende at han og havde læst Brevet, og at han havde besluttet at give hende Opreisning fordi han havde givet Anledning dertil. Læseren vil ikke finde sig misfornøyet med at see det andet Brev som han nu skrev til Amandas Moder. Madam, Jeg er gandske skamfuld, og vil aldrig tilgive mig selv, hvis ikke de forlader mig hvad jeg nyeligen skrev dem til. Det var langt fra min Tanke at lægge Sorg til den Bedrøvedes Sorg; Og sandelig intet andet, end dette, at jeg var fremmet for den, kunde forraade mig til en Feyl, for hvilken, om jeg lever, jeg skal giøre dem Erstatning som en Søn. De kand ikke blive ulyksalig saa længe som Ammanda er deres Datter, ikke heller skal de blive de dersom noget kand forekomme det, som staaer i dens Formue, som er Madame &c. Dette Brev sendte han med sin Huusforvalter, og strax derefter reyste han selv til London for at Jværksætte sit ædelmodige Forsæt. Ved hans Venskab og Hielp komAmandas Fader snart i Stand til at oprette sine faldne Sager. Kort han ægtede Amanda og nød den dobbelte Fornøyelse av at have opreist en værdig Familie til sin forrige Velmagt og at giøre sig selv lyksalig ved at forenes med deres Dyder.