Jyske Efterretninger, 1768-01-08
Hellige Tanker. ved Tidens Omvexling. RE hvad er dog et Menneskes Liv, og hvad er hans Aar, De løbe bort som en Strøm, og flyde hen som en Bølge, og saa tænkes der ey meere paa dem. Halvparten af min Løbe=Bane er maaskee allerede fuldendet, ja maaskee jeg er Maalet nærmere, end det synes. O Herre, krone mig, naar jeg har fuldende mit Løb. Slig til min Siel Far hen i Fred. Siig. Sig til min jordiske Hytte: Hviil roelig i det Skiød, du er kommen af. Ach Herre, tag min Siel op til dig, I Dag staaer Solen paa nye op for mig; O Herre! hvad var jeg, før du kaldte mig frem til Lyset fra den ævi igien, Skal jeg endda betragte den Gnist af din Glands, forsvundne Aar siden. Hvad skal jeg blive til om nogle Aar ge Nats Mørke, Hvad var jeg for nogle faa flygtige og den jordiske Søel eller skal mine Been ligge samlede, og hville ved mine Fædres Aske. - Dog, jeg skal ikke døe; rens Gierninger, naar end og mine Lemmer ere forraad Den Aand, som tænker i mig, skal leve, og forkynde Her seners Skaber forbarme dig over din Skabning! Du ta nede. Jeg skal leve, men hvorledes: - O du alle Væ lede til mig, Bliv, saa blev jeg. Mine Øyne aabnede sig mod det jordiske Lys. Da jeg ey endnu var i Stand til at tænke, saa kiendte min Siel endnu ikke sin Skaber. Da jeg ey endnu var vant til at være til, saa hilsede jeg Verden med Taarer. Jeg blev et Menneske, o Herre, og min første Alder tilbad dig; Men, o I letsindige Ungdoms Aar naar du vil drage mig frem for Dommen, saa ville mine Hvor mange spildte Timer skulle anklage mig, O Herre, hvor hastig ere J forsvundne, ligesom nogle Øyeblikke! - Beene skiælve, og mine Læber blive stumme. høyere Forretninger, fornedrede sig, og fornegtede sit Ud Jeg har syndet, o Herre Sielen, som var bestemt til i spring. Fængslet af nedrige Lyster, døvet af Verdens Tummel, lokket af Vellystens forføriske Stemme, hendrev jeg fornedrede mig til Støv. O Herre, du kiender mit jeg ubetænksom Tiden. Du skabte mig til dit billede, og Hierte, Dan det efter din behagelige Villie, Riv min Siel ud fra Vildfarelse og mine Sandser fra Forblindelse! Min Aand ærer dig, ævige, almægtige Væsen, Den føler sin Svaghed, har Afskye til Synden, synder, skiælver, følen mig fra Fordærvelsen, Lad din Naade være mægtig i min Fortrydelse, synder igien, og tilbeder dig. O Herre, frie Skrøbelighed Herre, jeg vil takke dig, saa længe jeg endnu er her, og mine Læber skal prise dig, til Døden lukker dem. den til. Du bevarede din utaknemmelige Skabning fra Ulykke. Du styrkede mig i mine Forretninger. Jeg blev ført ved din Aand, og stræbte at nytte andre Menneskeer; Og hvad Godt jeg har gjort som jeg og har gjort noget, det kommer fra dig. Du er hellig, o Gud og jeg er en usel Synder. Gud og Mand, Forsonere, forbarm dig over mig i Tilgiv, o ævige Fader mine Ungdoms Synder, Leed mig, og Herre, saa skal jeg en fare vild. Leed mig til din Sandhed, Skal jeg længere boe her, o Herre, saa hellige mig Giv, at jeg opoffrer mit Liv til dig og min Næste! Lad mig ey frygte for de Ugudeliges Spot, eller de Stoltes Foragt! Frels min Siel fra Forførerens Strikker, Lad mig med Munden bekiende, og i Hiertet føle, at du er Herren, og at der er ingen sand Lykke uden dig, Giv Styrke til mine Forretninger, oplys min Forstand, opløft mit Hierte, at det bliver begiærligt, ikke efter at tækkes Verden, men dig, Giv mig Roe, o Herre, den Roe, som altid geleyder den sande Dyd. Kan Bedrøvelse og Lidelse forbedre mit Hierte, o Herre, saa giv mig og min Deel af Kummer og Smerte, Du paalegger dog ey dit Barn nogen Byrde, som det ey kan bære. Giv mig ikke den Jordiske Rigdom, som fornedrer Sielen, og som Bekymring allene vaager over, Lad mig blive riig paa gode Gierninger, Giv mig kun saa meget, at mit Hierte ey qvæles af Nærings Sorg, og forglemmer sit høyere Maal, Vil du forlene mig jordiske Skatter, o Herre, saa giv mig Forstand og Villie til at anvende dem vel! Lad den verdslige Ære ey være mit Ønske, og lad Verdens biefald ey være min eeneste Bekymring! Men, o Herre! Lad mig et blive til Skam for Folket, Lad mit Rygte være ubesmittet, og lad mit Navn ey være en Spot for Bagtalere. Naar jeg engang skal ligge og sove i Fred, saa lad min Erindring ihukommes af nogle faa stille, redelige Hierter, Lad ingen Forbandelse eller Beskiæmmelse besvære min Gravl Giv mig det menneskelige Livs sødeste Trøst, sande Venner, Velsign alle mine de ere dine og ære dito Navn. Navn. Velsign mit Fædreneland, Velsign os o Herre, saa blive vi velsignede. Lad min Siæl fare i Fred i sin Tid Lad mig i min sidste Ende skilles fra Verden, trøstet ved dit Ord, styrket ved Troen, og helliget ved Naaden, Lad ingen Forskrækkelses billede lade sig tilsyne for mine bristende Øyne, Lad ingen forbigangen Misgierning ængste min Siel! Lad intet for disk Ønske holde min Siel tilbage, Lad mig, trøstet ved din eneste Søns Fortieneste, indtræde i Ævighedens Rige, Velsign mig i min sidste Time, og min Ende blive som den Retfærdiges : Ævig Lov og Priis og Ære være dig, ævige Fader, Forsonende Søn du ævige Messias dit Navn være helligt O Hellig Aand! dig være ævig Lov og Priis. Nyt.