Den Vest-Sjællandske Avis, 1833-07-02
Løverdagen den 15de Juni høitideligholdtes i Regentskirken Rektorskiftet paa sædvanlig Maade ved en latinsk Tale, som den fratrædende Rektor, Professor Theologi J. Møller holdt. Talens første Halvdeel handlede om de vigtigste Begivenheder, der vare indtrufne ved Universitetet i det sidst forløbne Aar, af hvilke de allerfleste vare glædelige. Jkkun et Tab havde Høiskolen liidt; men dette var desto større, nemlig ved den store Sproggrandsker Prof. Rasks ubetimelige Død. Af Foranstaltninger omtaltes blandt andre den Kongelige Tilladelse til at fuldende den nye akademiske Bygning efter Prof. Mallings Projekt. J at omtale sit Forhold til de Studerende yttrede Rektor sin inderlige Tilfredshed og Erkjendtlighed for den gode Tone og ægte Sædelighedsaand, som hersker iblandt det Kjøbenhavnske Universitets Borgere, saa at han ikke i sit hele Rektorat havde modtaget een eneste Klage, følgelig heller ikke havt Leilighed til at uddeele nogen Straf, imedens de fleste udenlandske Universiteter forstyrres af Strid og urolige Optrin. Ved at omtale Universitetets tvende Øiemed, hvoraf det ene er borgerligt, det andet reent videnskabeligt, dvælede Taleren med Velbehaved tvende af vort Universitets eiendommelige Jndretninger, som Minde om Forfædrenes Viisdom den ene er examen artium, den anden Concursenom Universitetets Guldmedaille ved Priisskrifte over de aarligen i alle Videnskaber udsatte Opgever, hvorhos tvende Kjendsgierninger aflokkede Taleren Klager, den ene: at Universitetet i de sene Aar har erholdt forholdsmæssig langt flere maade lige Studenter, end nogle Aar tilbage i Tidenden anden, at der vindes langt færre Præmier vil den aarlige Concurs. Ligesom der i Aar ikke vare to Medailler at uddeele (da der dog havde varet udsat 11 Priisspørgsmaal), saaledes har det i de sidste Aar sjelden været flere Præmier vundne og i de fleste Videnskaber indleveres ikke engan nogen Afhandling. Endnu for en Snees Aar, den, da vort Universitet ikkun havde det halve Antal Studerende, var der ofte flere Concurrenter i de enkelte Videnskaber. Ved at efterspore Grundenne til denne skjulte Sygdom i vort lærde Corpus, fandt Taleren samme deels at skyldes ubetænksomme Forældre og Værger, der lade deres Sønner studere invita Minerva, i det Haab, at de paa en Tid, da saamange Næringsveie aftage, skulle finde Levebrød i Statens eller Kirkens Tjeneste, og deels det i de senere Aar hos os saa stærkt overhaandtagende Manuductionsvæsen, hvorved den videnskabelige Aand qvæles hos mange af de Yngre; thi medens Manuduction er beregnet allene paa Studentens borgerlige Maal: at faae Exammen, sigte derimod Forelæsningerne og de af Professorerne anstillede praktiske Øvelser, til ligge til det videnskabelige Maal: at danne Lærde. Det skiønnes altsaa let, hvormeget Den taber, som forsømmer disse. Jdet Taleren gik over til Præmiernes Uddeling, opfordrede han sine unge talentfulde og kundskabsrige Medstuderende til at træde i de priiskronede Forfatteres Fodspor, og vælge sig en med deres Studier og Tilbøielighed, passende Materie til at øve deres Kræfter paa. Derefter overraktes i Fædrelandets og Universitetets Navn den tilkiendte Guldmedaille Hr. Cand. juris Tob. And. Fred, Pauelsen for en juridisk, og Hr. Studios. Theol. Carl Emil Horbroe for en æsthetisk Afhandling med Lykønskning og passende Opmuntringer. Til Slutning proclamerede Taleren sin Eftermand i Rektoratet, Hr. Prof. Dr. juris Kolderup=Rosenvinge, R. af D., til hvem Rectors Jnsignier tilligemed Universitetets Fundats og Seigl overgaves. Endelig sluttedes Acten med Forbønner for Kongehuset, Fædrelandet, Universitetet og alle Borgerclasser.