Aalborg Stiftstidende, 1845-08-23
Vi maae i saa Henseende henvise til vor tidligere almindelige bemærkning, at det er Natur=Betingelser, der begrunde Handelen og at kunstlede Midler og Veie Jntet udrette. Kan derfor ikke Flensborg, ved sine Natur=Fordele, sin Beliggenhed og erhvervede mercantile Kraft holde sin Betydning opret, saa kan denne lige saa lidet kunstigen tilveiebringes som der vil kunne udrettes Noget ved Besværing af de naturlige Veie: et Forsøg, der lige saa lidet vilde kunne hjælpe som det er muligt at forandre Vinden fordi man dreier Fløiet, eller Tiden fordi man forandrer Uhrets Skive. En stor Uretfærdighed vilde det ogsaa være, om hele det danske Continent nordfra Rendsborg skulde undvære Jndlemmelsen i eller Tilnærmelsen til den europæiske Jernbanekjæde, for at tjene Flensborgs lige saa egoistiske som misforstaaede Stad interesser. Hvad nu endelig en directe Syd-Jernbanes befrygtede Indflydelse paa den danske Nationalitets Bevaring, angaaer, da forekommer det os virkelig halvlatterligt paa den ene og halvforargeligt paa den anden Side, at man vil bringe Deelagtigheden i et stort fælleds Verdensgode i Forbindelse med Nationalismen eller befrygte noget for Nationaliteten ved den lette og hurtige Forbindelse med den øvrige Verden. Vel er det saa, at den danske Nationalitets Sag i Slesvig er saa betrængt af fortydsket Bureaukratie og dermed annecteret høiere Borgerstand, at den behøver alle de Regjerings- og folkelige Bestræbelser, der kan holde dens Retfærdighed opreist, men disse Bestræbelser kunne kun yttre sig virksomme ved af Regjerings- og administrativ Vei at vindicere Sproget sin fulde Ret der hvorden krænkes, og ved at befæste Jnteressen for Sproget og sørge for dets Bevaring og Uddannelse ved Seminarier, Skoler og Gymnasier, og ikke ved at søge Hjælpen i en Paraguayistisk Afspærringspolitik, der staaer i stik Modstrid med det fælleds Civilisationsprincip og ved dette allerede vilde gjøres aldeles frugtesløs. Det er heller ikke ved nogen chinesisk Dannevirke-Muur, men ved et Aandens Dannevirke, at Nationaliteten i Nutiden skal bevare sin Ukrænkethed. Vi ansee det derfor ogsaa for et sandt Misbrug, eller et ligesaa uheldigt som letsindigt Brug af Nationalitetens hellige Fane, naar man ved denne vil paa en Maade fanatisere de mindre Oplyste til en hellig Krig imod andre Nationaliteter, ligesom det vilde være en total Miskjendelse af Nationernes og det Nationales fulde Bevidsthed i vor Tid, om man troede det fornødent at holde denne renset og opret ved en Afspærring, fra, eller Vanskeliggjørelse af den naturlige Forbindelse med, Nabonationerne. Skulde et Princip som det her bekjæmpede være gjældende, maatte man jo ogsaa stræbe, ikke engang ved Chausseer at lette den daarlige Forbindelse af det danske Continents Østvei til Tydskland ofv., og var der i Virkeligheden noget af dette Chimære om Tydskhedens Jndtrængen at befrygte, troer man da virkelig, at denne vilde forebygges naar Tydskerne en halv Dag sildigere kunne finde Vei, over den jo af Flensborg foreslaaede Jernbane fra Heide, ind i Slesvig, Vi haabe saaledes, med Ønsket om en udtømmende Discussion i denne Sag, at det maa være eller blive klart, hvor stort et Misgreb det er, at ville ved Jernbaneliniens tvungne Standsning i Rendsborg søge det danske Continent unddraget fra Deelagtigheden i eller Nærmelses-Adgangen til Jernbaneforbindelsens store Goder, ligesom vi ogsaa opfordre alle Stæder nordfor Flensborg til paa det Kraftigste at modsætte sig en saadan Bestræbelse, der forhaabentlig heller ikke vil være istand til at blænde den kongl. Jernbanecommissionsuhildede og praktiske Blik i en for Danmarks Civilisations- og Handelsvelvære saa vigtig Sag.