Berlingske Tidende, 1836-01-27
Om de mange foruroligende Rygter, der ere i Omløb med Hensyn til Sardinien, vilde man slet intet vide i Genua. Fra Spanien erfarede man, at Prætendentens Operationer gaae meget heldig fremad. Som en Følge af denne Efterretning, synes flere italienske Fyrster atter at nære det Ønske, at anerkjende Don Carlos som Spaniens Konge. Det hedder, at Kongen af begge Sicilierne især trænger paa, at gjøre dette Skridt til Bedste for Don Carlos, og at han, saafremt han kun er overtydet om, at han ikke staaer ene i denne Sag, ufortøvet vil seende en Gesandt til Carlisternes Hovedqvarteer og accreditere ham hos Don Carlos. Hvis dette stadfæstes, vil rigtignok Dronning-Regentindens politiske Stilling blive endnu vanskeligere, og Prætendentens vankende og hemmelige Tilhængere ville faae nyt Mod til, offentligt at erklære sig for ham. Overhovedet kunde der let med det indtrædende Foraar finde afgjørende Begivenheder Sted, saavel i Østen som i Vesten. Rigtignok ville alle Cabinetter, opbyde Alt, for at opretholde Tingenes nuværende Stilling, men det er jo ikke altid afhængigt af Menneskenes eller Regjeringernes Villie at byde over Omstændighederne. Svejz. Bürich, den 14de Januar. – Efter mange Aars Anstrengelse, er det endelig lykkedes, at bringe Lungernsøen i Canton Untervalden i en dybere Seng; næsten for 50 Aar siden fattede Jndbyggerne den Beslutning at arbeide derpaa, for saaledes at fra kæmpe Vandet et frugtbart Stykke Land. Man regnede paa en Tilvæxt af omtrent 500 Tønder Land, der ved Kamp med Elementerne kunde erobres Foretagendet standsede imidlertid, først i Aaret 1831 tog man atter fat paa Arbejdet med fornyet Mod. Der huggedes en lang Gang i den haarde Klippe til dybt ind under Søen, hvis Grund man ved Fjeldets Haardhed kom indtil halvtredie Fod nær. J forrige Uge lagdes Minen, der skulde give Vandet et nyt Afløb til Sarner- og Vierwaldstatters. Arbeidet lededes af en Jngenieur, Hr. Sulzberger. Med uendelig Møysommelighed bragde man et vandtæt lukket Fad, med niet halvt Centner Krudt, ned til Enden af Gangen, og hævede det der i Vejret under Søbunden. Arbejdet var saa meget vanskeligere, som der hverken var erfarne Bjergfolk eller Muurfolk med, men næsten ene og alene uvante Arbeidere, nemlig Landfolk fra Omegnen. Der var heller ikke truffet Anstalter til at holde godt Vejr i Schachten, og hver halve Time maatte denne derfor forlades af Arbeiderne, for at Luften kunde blive renset. Værket gik derfor langsommere fremad, end man havde tænkt, og en Mængde Mennesker fra Nabo-Cantonerne, der den 7de d. M. havde forsamlet sig paa Stedet, for at bivaane Skuespillet, maatte gaae hjem igjen med uforrettet Sag, Først den 9de denne Maaned lykkedes det at sprænge Minen. J Førstningen troede de ved Bredden forsamlede Tilskuere, at Forsøget var mislykket, thi Manden, der havde antændt Minen, var allerede for længe siden vendt tilbage fra Gangen, inden man mærkede noget Spor til at Minen sprang; og da dette omsider skeete, var Lyden deraf saa svag og aldeles uden Virkning paa Søens Vandspeil og den glindsende Jis, at man frygtede for, at det slet ingen Virkning vilde frembringe. Men strax efter forkyndte Tilskuerne Jubel ved Jndgangen til den underjordiske Gang, at Værket var fuldendt. En sort Mudderstrøm sprudlede frem og blev lidt efter lidt til det klareste, reneste Vand. Med uhyre Kraft kæmpede Vandstraalen, der ganske udfyldte den 24 Alen store Aabning, sig ud fra Klippen og tordnede i muntre Spring med ad. Flere delige Vandfald dannede sig strax, der dog snart igjen forsvandt. Jndbyggernes Glæde rundtom var ubeskrivelig virkelig rørende. Man kunde være i Tvivl, om Skuespillet var smukkest formedelst Omegnens ydre Natur eller formedelst Menneskenes Glæde. J tyve Timer sank Søen tre Fod, hvilket netop traf sammen med Beregningen. Hele Søen skal lægges 120 Fod dybere.