Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1829-04-21
Efter de første Venskabsforsikringer og Klagerne over den sjeldne Leilighed, til at see hinanden, sagde Jsaura til hendes dyrebare Lucie: Skjebnen har vist saa længe nægtet mig denne Lykke, fordi jeg mere end nogensinde ønskede at aabne Dig mit Hjerte. Vore sidste Besøg vare saa korte, og jeg ønskede alt for meget at maatte tage Feil, til at jeg skulde have tilstaaet dig, at jeg i min Anselmos Hjerte bemærker en Forandring, der for mig er saare smertelig. Du veed, at da jeg elsker ham allene, udgjør det og min hele Lykke, at være ene elsket af ham. Jeg har ikke at beklage mig over hans Adfærd imod mig; jeg troer ogsaa, at han elsker mig endnu, men med hvilken Forskjel, Fordum var jeg ham alt, nu er han paa nogen Tid sørgmodig, urolig, indsluttet i sig selv, og han fortier mig ganske Grunden dertil. Det kan kun være Følgerne af en Kierlighed til en anden. Var Aarsagen til hans Bekymring ikke en Krænkelse for mig, han vilde da vist have opdaget mig den!" Lucie vidste kun alt for vel, at hun selv var den uskyldige Aarsag til hendes Venindes Kummer, og havde Forsættet at fortie hende det, men derhos betænkte hun, at være hende for hendes Fortrolighed skyldig, at vise en lige Fortrolighed. Skulde du vel tro, sagde hun, kjere Jsaura, at ogsaa jeg føler Alt hvad du har skildret mig, hvad? begge paa engang giftede, begge saa høit elskede af vore Mænd, see vi dem begge paa engang til lige Tid saa forandrede, saa maa det dog være sandt, at medens vor Kierlighed er evig, har Mændenes Kierlighed et Maal. Jsaura afbrød nu sin Veninde med det Udraab: Hvor frygter jeg at see Anselmo gjenelsket Du kan være forsikret om, at Geronimo ei skal vorde hørt, Hvo kan borge mig derfor, – svarede Lucie. Teg, svarede Jsaura, og rødmede. Disse Ord, der undslap Jsaura mod hendes Villie, aabnede Lucie Øinene, og nu var det Veninderne ei længere mueligt at skjule for sig selv at ingen Anden, end de selv, var Aarsag i deres gjensidige Kummer. Gjensidigen tilstode de hinanden Alt aabenhiertigen, meddelende hinanden Jndholden af de modtagne Breve, og fandt en Slags Trøst i at deres Mænds Lidenskab var falden paa en Gjenstand, hvis Venskab betog dem enhver ængstlig Bekymring. Efterat de havde meddeelt hinanden alt hvad de havde paa Hjertet, begyndte de at overlægge hvad der nu var at gjøre. Jsaura, der var min dre ængstlig end Lucie, meente, at denne Utroskab ej saa gandske ustraffet burde gaae over deres Mænd, og foreslog, at de begge vilde lade som om de gjengieldede deres Kierlighed, ja at de endog, efter nogen Vægring, vilde paa een og samme Dag forunde hver sin Elsker en hemmelig Sammenkomst hos hinanden. De behøvede jo kun, meente de, nogle Timer i Forveien at bytte Bopæle. Jeg vil, vedblev hun, bede Geronimo, at foregive for dig en Reise paa Landet. Du maa, i Henseende til Anselmo, gjøre det samme, og de ville da lade os efter Behag raade over deres Huse Vi lade Havedøren staae aaben, og da er ingen videre Foranstaltninger fornødne, end at lade vore Mænd komme til forskjellige Tider, paa det de ikke maaskee maatte møde hinanden. Vi ville have den Glæde at overtyde dem der dagligen svore os ubrødelig Troskab, om deres Utroskab. Forresten maa de aldrig erfare, at de begge gaae paa ligge forbudne Veie. Min Anselmo maa ikke vide, at din Geronimo er forelsket i mig, Geronimo ikke at du er Anselmo's Hjertes Dame. Lader os ikke gjøre deres Familiehad til et personligt Had. Lucie havde i Førstningen mange Betænkeligheder, og kun med Møje lod hun sig overtale til at bifalde sin Venindes Forslag; men omsider lovede hun at gjøre hvad Jsaura ønskede. Hun indsaae nemlig, at dette Skridt vilde være et Middel til, for stedse at gjøre Ende paa Kierligheds Yttringer, hvilke de begge ei vilde bønhøre. Om dette vore Fruers Foretagende var klogt, eller uoverlagt, overlade vi den billige Læsers Dom. Saa meget er vist, det blev af dem udført; thi efterat de, for et Syns Skyld, havde en Tid lang gunstigere optaget deres Elskeres Sendebud og Breve, men dog aldrig skriftligen svaret dem, lode de dem ved de fortrolige Qvinder tilsige en Rendevous. Hvor lykkelige vare Geronimo og Anselmo! begge foregave strax for deres Hustruer en liden Reise paa Landet, fra hvilken de først sildigt ud paa Natten vilde komme tilbage, og Jsaura og Lucie undlode ikke, nogle Timer for den aftalte Tid, at begive sig i hinandens Boliger. De Fortrolige udførte saare behændigen deres Forehavende, aabnede Havedørene, og førte Elskerne til deres formeente Elskte. Disse troede sig paa Lykkens Spidse, og Amor lod dem finde Yndigheder, hvilke Hymen havde skjult for dem. En Omstændighed feilede kun, for at gjøre deres Lykke fuldkommen, nemlig den Fryd, at kunne see dem, hvis Kjerlighed havde forundt dem denne hemmelige Sammenkomst. Begge beklagede sig over den ængstelige Forsigtighed hos de tilbedede Skjønne, at de en maatte have Lys, langt lettere tilgave de dem, at de kun maatte tale gandske sagte med dem. Endeligen lod Jsaura sig overtale til at lade tænde Lys, hvilke dog, som hun sagde, vilde maaskee lade ham ønske Mørket tilbage. Lucie lovede og Gerommo, at han, næste Gang, han besøgte hende, skulde finde hendes Værelse lyst, men hvor han maaskee vilde faae at see mere end der var ham kjert. De Elskende holdt disse Bemærkninger for blotte Yttringer af en alt for stor Beskedenhed, som om deres Elskede ikke troede sig skjønne nok. I øvrigt havde begge Fruerne intet mere magtpaaliggende at gjøre, end at tale med deres Mænd, om dem selv, i det de lode som om de vare iversyge paa deres Hustruer. Til Lykke for alle Fire yttrede Mændene sig om dem paa en Maade at Jsaura og Lucie havde ingen Bebreidelser at gjøre dem, og Hustruerne talede om Mændene med meget Venskab og med Agtelse; de vare - den nye Kjerlighedshandel fraregnet, de braveste Mænd af Verden. (Fortsættes.) Tillæg og Afsætning paa Stude.