Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-02-23
Det sande Stridspunct er her et "Spørgsmaal, i egentligste Betydning og med allerhøieste Autoritet, nemlig det af Hs. Majestæt selv stillede Spørgsmaal, af hvis Besvarelse Landboforeningens Tilværelse afhænger: Hvad har Falsters Landboforening gjort, Efterat Stiftstid, havde begyndt paa en udførlig og sømmelig Besvarelse af dette Spørgsmaal, ved i Nr. 2, 3, 6 og 8 at give en stræng historisk Oversigt over Foreningens Oprindelse og Virksomhed, faldt en Hr. J den pludselig i Talen med en Udgydelse (i Nr. 6), hvis hele Jndhold, næst Gjentagelse af en Deel af Redactionens første Artikel, ikkun bestod i den skjønne og tankerigtige Sætning: Saasom Landboforeningen bestaaer af fædrelandsksindede Mænd af uplettet Rygte, der virke ved lovlige Midler for Almeenvel, – saa er den en Uting, hvis Tilværelse ikke bør taales, og som altsaa maa falde. (!!!) – Landboforeningen kunde vist ikke ønske sig noget bedre end saadanne Angribere, og det var derfor ganske i sin Orden, at Stiftstidenden med Glæde optog Hr. Js Artikel og lod den være ubesvaret, thi den behøvede sandelig intet Svar. Jmidlertid maa man dog indrømme, at enhver af Foreningens Medlemmer havde Lov til i dette Punct at have en anden Mening, og at altsaa O. Rode var i sin gode Ret og endnu holdt sig til Sagen, da han i Nr. 12 paatog sig det ikke vanskelige Arbeide, at gjendrive Hr. 7. Hans Tankegang var omtrent denne: "Foreningen har intet Lovstridigt eller Uretfærdigt begaaet, og maa altsaa efter Kongens Ord snart igjen blive indsat i sin Ret; men Forfatteren, som ivrer imod de folkelige Foreninger, maa være bleven bange, at disse skulde omstyrte Fæste- og Godseiervæsenet, hvilket O. R. anseer som fordærveligt for Staten i Almindelighed og for Bondestanden, endog Selveierne, i Særdeleshed." At OR. i denne Udvikling fra sit Standpunct som Bonde betragter Godseiernes Stilling noget eensidigt og bruger temmelig vidtsvævende Exempler, maa man holde en ulærde Mand tilgode. Det faldt neppe Nogen ind, i O. Rodes Artikel at see personlige Hentydninger, mindst til Hr. Tesdorps. Denne synes imidlertid - ikke at have følt sig truffen - men at have havt privat Kundskab om, at der var sigtet til ham. Han optog derfor i Nr. 14 den formeentlig ham tilkastede Handske, men gik ganske udenfor Sagen, hvorom der var Tale, og holdt sig kun til enkelte af O. R. leiligheds- og exempelviis henkastede Yttringer, idet han deels søgte at vise, at Godseierne ikke udsugFæsterne, eftersom disses Afgifter i de senere Aar ikke ere stegne i samme Forhold som Prisen paa anden Jord, deels med en hos Godseierne desværre ikke almindelig Liberalitet og Jndsigt i sin egen og det Heles sande Fordeel erklærer Fæstevæsenet for et forkeert og urimeligt Forhold, som enhver Godseier bør stræbe at forvandle til Selveiendom. Havde Hr. Tesdorpf ladet være at knytte sin Artikel til O. Rodes og at omtale dennes personlige Forhold og sine egne private Samtaler med ham, da havde hans Oplysninger i sig selv været meget fortjenstlige. Han endte med en aaben Opfordring eller Udfordring til O. Rode, som vist er udgaaet af en hæderlig man kunde sige ridderlig - Tænkemaade, men dog næsten var for dristig, og maaskee var bleven udeladt, dersom han ikke havde skrevet i den første Hede efterat have læst O. Rodes Jnserat; thi hvo er den Mand, især i vigtige og betydningsfulde Forhold, som ikke har udført Handlinger, der kunne faae eller gives Udseende af Haardhed og Ubillighed, Som man kunde vente havde O. R. ogsaa strax (i Nr. 18) en Række af saadanne Handlinger paa rede Haand, De vare alle af den Beskaffenhed at de fra Godseierens Standpunct maatte betragtes som retfærdige, men fra Bondens som høist ubillige, medens den Upartiske for det Første suspenderede sin Dom, men dog maatte erkjende, at om alt dette end ikke forholdt sig ganske saaledes, som det blev fremstillet, saa kunde disse og endnu værre Handlinger fuldkommen lovligt og strafløst begaaes paa ethvert Gods, og denne Fremstilling tjente saaledes i høieste Grad til at oplyse Hr. Tesdorfs egen Sætning om "det forkeerte og urimelige Forhold, Fæstevæsenet medfører." Ole Rodes Paastand, at den Kalv Bønderne faae gratis som Præmie for deres Jorders gode Behandling, kan komme til at koste dem 500 Rbd., naar de skulle kjøbe deres Gaarde, er vistnok den største Roes, nogen driftig Godseier kan ønske sig, skjøndt dette paa den anden Side indeholder et overflødigt Beviis for, at enhver Forbedring af Fæstegaarden mere er til Godseierens end til Fæsterens Fordeel. - Paa dette Angreb svarede Hr. Tesdorpf i Nr. 21 paa en Maade, der var ham aldeles værdig, og hos enhver billigt Dømmende selv i Bondestanden maatte befrie ham for Beskyldning for Uretfærdighed og Haardhed i sin Godsbestyrelse. Naar han kunde synes vel meget at holde en Lovtale over sig selv, maa det erindres, at han ved Angrebets Beskaffenhed ligefrem var nødsaget og opfordret dertil. Skjøndt denne personlige Strid var Sagen selv uvedkommende, havde den dog udviklet sig ganske naturligt, og - skjøndt lidt mindre Bitterhed fra begge Sider havde været ønskelig – indeholdt den dog Jntet, som var nogen af Parterne værdigt, og giver det bedste Beviis paa, hvor ønskeligt det er at Rygter og Beskyldninger blive fremførte for Offentligheden, hvor de kunne finde deres Opklaring og Berigtigelse, i Stedet for at snige sig om i Mørket og paa deres Vandring fra Mund, til Mund stedse modtage Tilsætninger og Fordreielser. Ja, gid vi havde mange Bønder, der kunde tænke og skrive som O. Rode, og gid vi havde mange Godseiere, der dømte og handlede som E. Tesdorpf Men – nu kommer Hr. Müller paa Henriksdal, aldeles ukaldet, umotiveret, udenfor Sagen, og vælter sig ind paa O. Rode med de plumpeste og laveste Fordreielser. Et saadant Product fortjener intet Svar, men dets Forfatter bør udhysses og paa det alleralvorligste kaldes til Orden! Altsaa – dersom Flere ønske Ordet, saa lader og vende tilbage til Dagsordenen, og tale omLandboforeningens Berettigelse samt om de af den behandlede Sager, navnlig om dem, der foreligge til Behandling, fornemmelig om Fæsteforholdet, hvorom Nr. 18 under Mærket 165 indeholder en fortjenstlig Afhandling - vistnok fra Godseier=Standpunctet og altsaa ikke ganske fri for Eensidighed, men dog altid skreven med Sandhedskjærlighed og tjenlig til at opklare og belyse. Dersom dens Forf. oftere vil bidrage til denne vigtige Sags offentlige Belysning, var det ønskeligt, om han – erindrende, at han fornemmelig taler til Bønder – vilde beflitte sig paa et noget meere populært Sprog.