Den Vest-Sjællandske Avis, 1827-07-21
Da om Morgenen paa Kroningsdagen alle Klokker løde i Moskau saa styrtede alle Mennesker ud paa Gaden. Gesandterne ankom i prægtige Eqvipager igiennem Rader af nysgierrige Mennesker til Cathedralkirken, som bærer Navnet af Marias Himmelfart, hvor ogsaa Kronens Stordignitarier, Rigets øverste Embedsmænd, og Nationens talrige Repræsentanter forsamlede sig Kirken, som blev bygget i Aaret 1324 styrtede, ind i Aaret 1484, og blev Aaret derpaa opbygget paa Jvan den 14dies Befaling, som lod en Bygmester fra Jtalien forskrive dertil. Ogsaa blev Kirken fornyet Aaret 1771 under Catharina Den udmærket sig ved sin Rigdom, og ved en Mængde Malerier, som pryde den. Men dens ringe Omfang, dens fiirkantede Form, dens massive Søiler, som ere belæssede med Malerier, og som paa alle Kanter skiule en Deel af Kirken, svække de almindelige Jndtryk, som en imponerende Høitidelighed skulde frembringe; Kirken kan neppe rumme 500 Personer; Patriarkernes Begravelse findes ogsaa i den. Ved den sydlige Dør staaer Czarernes sædvanlige Throne. Patriarkens Sæde er udhugget i Steen og læner sig op til en Bille. Endelig paa den høire Side er den Plads, hvorpaa sædvanlig den Keiserlige Familie sidder. Tilforn var Kirken oplyst af en Sølvlysekronder veiede over 3700 Pd.; men den blev borttaget af de Franske og en nye og mindre er kommen i Stedet, som er bleven støbt af det Sølv, som Kosakkerne bemægtigede sig da den Franske Armee trak sig til bage. Jblandt de utallige Malerier, som pryd Murene, Pillerne og Gesimserne i denne Kirkereder et, som Russernes religiøse Ærefrygt især sætter Priis paa, nemlig et Billede af den hellig Jomfrue, som er malet af Evangelisten Lucas hvoraf Rammen allene anslaaes til en Værdie af 200,000 Rubler. Desuden eier denne Kirke endnu andre kostbare Reliqvier hvis sædvanlige Rigdom er bleven forhøiet ved den fornødne Dekoration, som blev anbragt formedelst Kronningshøitideligheden. En Throne, som stod paa en Forhøining af 14 Trin indtog Pladsen midt i Kirken. Thronhimlen over den, Keiserens Sæde og Forhøiningen en Rækværket vare beklædte med karmosinrødt Fløiel og Guldgaloner, og Rigets Vaaben tilligemed Vaabnene af Kiøv, BladiminKasan, Astrachan, Siberien og Taurien, danned over Keiserens Hoved et blendende HelgenskinPaa den høire Side af Thronen var der anbragen Plads for Enkekeiserinden, som ogsaa sad under en Thronhimmel, og ved Siden deraf var Sæder for de øvrige Medlemmer af den Keiser lige Familie. Ceremoniemesteren indførte de Pesoner af begge Kiøn, som fik Tilladelse til at opholde sig indenfor de hellige Mure. Rigets Embedsmænd, Kiøbmandstandens Ældste, Adelsmarskallerne fra alle Gouvernementer, de Deputerede fra de Asiatiske Provindser, fra Tropperne ved Donfloden og fra de tributaire Folkestammer gik igiennem Kirken, og kun de forbleve i den, som formedelst Alder eller Rang vare bestemte til at være Repræsentanter. Kanonernes Torden, Klokkernes Ringning og Folkets Hurraraab løde. fra alle Kanter. – Paa et Bord, som var bedækket med Guldbrocade laae de kostbare Puder paa hvilke de keiserlige Jnsignier vare placerede. Enkereiserinden stod under Thronhimmelen. Keiseren og Keiserinden bukkede 3 Gange for Helligdommen, og deres Læber berørte Helgenbillederne, med Udtrykket af en inderlig Andagt. De satte sig ned paa Thronen og snart hørte man kun Biskoppernes, Archimandriternes og Præsternes Stemmer, som fang en Psalme, hvis hellige Vers kun lode Ordene Mildhed og Retfærdighed gjenlyde for den nye Monarks Øre. Bedækket med de geistlige Jnsignier, straalende af Guld og Ædelstene, og med den glimrende Biskopshue paa Hovedet overleverede Metropolitanen af Novgorød, efterat Evangeligt var oplæst, Keiseren den kostbare Kappe, som var foret med Hermelin. Hs. Majestæt tog den paa, modtog Kronen af Metropolitanens Hænder og satte sig den selv paa Hovedet. Derpaa tog han Scepteret i den høire Haand, Rigets Æble i den venstre, og satte sig ned igien indtil Metropolitanen havde oplæst sin Bøn. Da denne var forbi gav han Keiserinden et Tegn til at nærme sig til ham, og hendes ophøiede Gemahl berørte nu hendes Hoved med den Keiserlige Krone, ligesom for at vise, at hun skulde tage Deel i den Magt, som han var beklædet med; derpaa satte han igien Kronen paa sit Hoved, men derimod en liden Krone af Diamanter, paa Keiserindens, som han prydede med den Keiserlige Kappe og den glimrende Andreasorden. Efterat Metropolitanen derpaa havde holdet en Tale til Keiseren, blev et majestætisk Te Deumbøitidelig afsiunget. Nu begyndte Messen, og Caren tog sin Krone af. Midt under denne bellige Forretning aabnede sig Helligdommens Døre og to Biskopper nærmede sig Thronen og meldte Deres Majestæter, at Salvelsens Øieblik nu var kommen. Keiseren og Keiserinden gik derpaa, og Stordignitarierne foran dem, til Høj alteret over et Toppe af Guldbrogade, som var udbredet ligge derfra og hen til Thronen. Metropolitanen af Novgorod dyppede nu en Guld gren i Karret med den hellige Olie, og berørte dermed Keiserens Pande, Øienbryn, Næsebore, Læber, Øren, Bryst og Hænder, hvorpaa Metropolitanen af Kiøv igien aftørrede den hellige Olie; men paa Keiserinden berørte den hellige Green kun Panden. Derpaa knælede deres Majestæter for Atteret, modtog den hellige Nadvere, og vendte tilbage til Thronen, efterat Messen var forbi Da Gudstienesten var tilendebragt, satte Czaren igjen Kronen paa sit Hoved, og Medlemmerne af hans Familie nærmede sig derpaa for at hylde ham. Da Enkekeiserinden nærmede sig sin ophøiede Søn formaaede hun neppe at beherske sin Følelse. Taarer trængte sig ud af hendes Øine, som vel ikke alle tilhørte Glæden, thi udentvivl sagde hende en smertelig Erindring, at hun engang tilforn havde seet en lignende Ceremonie og at hendes Mund andengang havde givet et moderligt Kys paa en Russisk Keisers Haand.