Berlingske Tidende, 1836-02-18
Et andet Hovedpunkt, hvori Committeen, fra Udkastet, angik den Amtman afveg den tillagte Myndighed med Hensyn til Kjøbstædernes Communeforvaltning. Committeen havde gjentagne Gange anført, at Udkastanordningen ikke var bleven den Grundsætning tro, som skal være udtalt i 6 1, der skal indeholde, at Amtmanden alene skal føre Tilsyn med Communeforvaltningen, medens de enkelte Paragrapher tillægge, ham Magt til at beslutte og afgjøre enkelte Gjenstande, i Særdeleshed i Tilfælde af Dissentser mellem de tvende Corporationer, hvoraf den locale Administration bestaaer, Saafremt det ovennævnte Ord alene fandtes i 51, vilde Udkastet vistnok være i Modsigelse med sig selv; men ligesom hint Udtryk, ingenlunde findes, sammesteds, saaledes indbefatter embedsmæssigt Tilsyn, baade efter den sædvanlige Talebrug og efter Lovsproget, tillige en Virksomhed, hvorved den, hvem Tilsynet er betroet, kan rette, hvad der findes at være urigtigt. Blandt de talrige Exempler, som Anordningerne frembøde til Beviis herfor, kunde det være nok at nævne Jnstruxen af 28de August 1795 § 2 efr. § 18 Jnstrux 14de September 1798 § 1, Anordning. 29de Juli 1814, for Kjøbstæderne §§ 5 og 6, for Landet Cap. VI. Da fornævnte § 1 i Udkastet derhos tilkjendegav, at den almindelige Regel, som der var fremsat, var den, som allerede den gjeldende Tingenes Orden hjemlede, saa var det saa meget meere uantageligt, at Ordet skulde være taget i den snævrere Betydning, som Committeen tillagde samme. Der var saaledes ingen Uovereensstemmelmellem § 1 og de følgende Paragrapher. En heller troede Commissarius, at der i og for kunde være nogen Betænkelighed ved at indrømme Amtmanden den Ret at tage Beslutninger i de Tilfælde, hvori Udkastet tillagde ham saadan Myndighed, navnligen hvorDissentsen opstod mellem de to Grene af den locale Administration. Det skjønnedes ikke rettere, end at Amtmanden med Grund kunde formodes at være aldeles upartisk. At denne Embedsmand skulde have en sær Tilbøielighed til at understøtte Magistraten mod de Eligerede, fandt Commissarius ikke bekræftet ved sin Erfaring, ligesom han i Henhold til sonne, at det Foranførte heller ikke kunde det havde indvortes Sandsynlighed for sig og ligeledes maatte det i alt Fald høre tilde sjeldne Undtagelser, om en Amtmand formedelst spændt Forhold til Magistraten skulde vise Lyst til at chicanere denne. J ethvert Tilfælde maatte Recurs til Cancelliet staae aaben, naar enten det ene eller det andet Parti fandt sig misfornøiet med Amtmandens Resolution, og det kunde vel ansees tvivlsomt, om hans Jndflydelse blev større derved, at han først afgav en Resolution, hvorimod de Vedkommende da kunde fremføre deres motiverede Anke, end om der umiddelbart paa de Vedkommendes Andragende og hans desangaaende meddeelte Erklæring afgaves en Cancelliresolution. Committeen antog fremdeles, at adskillige Communalanliggender, hvorom Magistraten og de eligerede Borgere ikke kunde blive enige, kunde endelig afgjøres ved en Pluralitet af 2/3 Dele blandt begge disse Corporationers Medlemmer. Den paaberaabte sig i Særdeleshed, at da § 26, hvorimod den Jntet havde at erindre, havde til alle Foranstaltninger, der vare aldeles extraordinære, eller som havde sær indgribende og vedvarende Følger for Communen, fordret Cancelliets eller i alt Fald Hans Majestæts egen Resolution, saa bleve blot de Sager tilbage, som vedkom de nærværende Medlemmer af Communen i det løbende Aar, og at der ikke kunde være nogen Betænkelighed ved at lade slige Sager finde deres endelige Afgjørelse ved en Communalbeslutning, tagen paa foranførte Maade. Men det maatte herved bemærkes, at § 26 ei omfattede eller havde kunne omfatte andre Beslutninger end dem, der allerede efter Gjen standens almindelige Natur maatte antages at indgribe i den tilkommende Tids Tarv. Disse Gjenstande kunde imidlertid i det enkelte Tilfælde være saa ubetydelige, at de meget vel kunde overlades til den locale Administration, hvorfor og Paragraphen, havde antydet, at der i de specielle Regulativer kunde tilstaaes hiin Administration en begrændset Ret til at afgjøre foranførte Gjenstande. Omvendt kunde derimod og de Beslutninger, der angik andre Gjenstande, i Virkeligheden have en ikke ubetydelig Jndflydelse paa Communens Fremtids Vel, og ligeledes kunde en saadan Beslutning komme i Strid med Communens Pligter mod det øvrige Borgersamfund. Commissarius vilde som Exempler blot nævne Beslutninger, hvorved Localadministrationen maatte unddrage sig for at tilstaae de fornødne Ressoureer til at vedligeholde Communens Bygninger og offentlige Jndretninger, Gader, Vare, Sanitets- og andre Politiforanstaltninger. Det var derfor vel betænkeligt, aldeles at unddrage visse Arter afCommunebeslutninger fra Regjeringens Myndighed. Committeen havde ogsaa erkjendt Nødvendigheden af Regjeringens Medvirkning, deels ved at indrømme Overøvrigheden Ret til at bestemme, hvad der skulde udredes til Fattig- og Skolevæsenet (see ad §. 21), deels ved at tillægge den af Kongen beskikkede Formand for Magistraten Ret til at standse Udførelsen af den ved en Pluralitet, som foranført, tagne Beslutning, naar han formeente, at samme stred mod et bestemt Lovbud (ad §. 18). Men ligesom det Foranførte viste, at der gaves adskillige den almindelige Communeforvaltning underlagte Gjenstande, der ligesaavel som Fattig- og Skolevæsenet kom i Berørelse med almindelige Statsinteresser, saaledes turde ovennævnte, den af Kongen beskikkede Magistratsperson, tillagte, Myndighed ikke ganske svare til Hensigten, naar den indskrænkedes til det Tilfælde, at Beslutningen stred mod et bestemt Lovbud. En saadan Strid vilde vistnok yderst sjeldent finde Sted. Men hvad der let lod sig tænke, var, at en saadan Pluralitet af Communeadministrationen, som ovenmeldt, kunde være uvillig til at tilstaae de fornødne Midler til en fyldestgjørende Opfyldelse af Loven; og det kunde neppe antages, at de med Flid valgte indskrænkende Udtryk kunde udstrækkes til saadanne Tilfælde. Den preussiske Stadteordnung af 1831, der syntes at have givet Committeen, Anledning til hiint Forslag, havde i 108 og 118 givet deels Magistraten, deels sammes Formand en langt mere udstrakt Myndighed til at suspendere Communalbeslutninger og underkaste samme Regjeringens afgjørende Bestemmelse, idet saadan Forholdsregel kan anvendes i ethvert Tilfælde, hvor Beslutningen findes skadelig for Almeenvellet. Denne samme Anordnings havde og forbeholdt Regjeringen et andet kraftigt Middel til at beskytte de almindelige Statsinteresser imod en mulig snæverhjertet eller ildevillende Communaladministration, nemlig Ret til at opløse samme og efter Befindende anordne en ny Forsamling, samt for en Tid eller for bestandigen at udelukke de Skyldige fra nyt Valg. Saaledes havde hiin Stadteordnung, saa meget det end var dens Formaal at sætte, hvad der blot var Borgernes egne Anliggender, under disses egen frie Raadighed, og hvor erkjendt end denne dens liberale Tendents var, dog paa det Omhyggeligste og Kraftigste haandhævet Statens Ret til at gjøre de almindelige Statsinteresser gieldende mod en Commune administration, hvis den i noget Tilfælde vilde tabe sine Pligter mod det hele Borgersamfund eller mod Efterslægten saaledes af Sigte, at en Jndgriben blev nødvendig. Det indsaaes heller ei rettere, end at det, efter Alt, hvad der er anført, var nødvendigt, at Regjeringen maatte for slige tænkelige, skjøndt vistnok yderst sjeldne, Collisioners Skyld forbeholde sig Myndighed til at reformere Communalbeslutningerne. Hvor meget der i den Henseende skulde betroes de forskjellige Regjeringens Organer, var en anden og mindre vigtig Gjenstand, kun at den ikke fraskrev sig selve Rettigheden. Det vilde uden Tvivl være yderst vanskeligt ved skarpt betegnede Grændser at afsondre de Communalgjenstande, hvori Regjeringen saaledes maatte kunne indgribe, fra de øvrige. Men Principet maatte erkjendes. Det skjønnedes heller ikke, at der kunde være nogen Fare for, at Regjeringen der skulde gaae for vidt. Det er allerede ovenfor forklaret, hvilke betydende Motiver der maatte afholde saavel enhver Øvrighed som den høieste Regjering fra enhver, ikke ved en evident Nødvendighed fordret, Collision med den locale Communeadministration. Tidsaandens Udvikling og de Forhold, som ville indtræde, efterat Communen kommer til ved frit Valg at udnævne sine Repræsentanter, gave hine Motiver en meget høiere Betydenhed end de hidtil have havt. Vilde man end sige, at Communalbestyrelsen, naar ingen faste Grændser bleve trukne for Regjeringens Magt til at indgribe i sammes Beslutninger, dog kun vilde beholde en raadgivende Stemme, saa kunde herimod i alt Fald erindres, at Provindsialstændernes Forsamling, skjøndt raadgivende, vist nok vil have en høist betydende Virksomhed paa Statens Anliggender. (Fortsættes i næste No.) ben. Trykt i det Børlingske Offiin, med Hurtigpresse.