Viborger Samler, 1777-10-13
Anmærkninger over de nyeste franske Sæder, tagne af en Reisendes Brev fra Paris. jeg veed just ikke, hvad Franskmændene enten vil tænke eller sige om mig, men dette maa jeg tilstaae, at Paris bliver mig immer meer og meer imod. Det er mig ikke muligt, at beundre det Slags Vittighed, der ikke har nogen sund Menneske=Forstand til Grund, eller at finde en Fornøyelse i angenemme Egenskaber der, hvor de væsentlige gode mangle Er dette det artige og fuldkomne Folk, som vi skulle tage til Mynster, Det bevare os Himlen fra at komme til at ligne dem. - Vel er de Franske Sæder St. sær særdeles indtagende, men jeg troer dog altid, det er bedre at beholde vore Feil, end at ombytte dem med Laster. Det udannede og plumpe Væsen, som Franskmændene dadle hos os, forleder os til færre Uanstændigheder, end deres Bedragelighed, der vel antager et smukt udvortes Anseende, men i Grunden dog ikke er andet, end en falsk Høflighed, en forstilt Stolthed, og en besværlig Maske, som man kun paatager i den Hensigt, at føre andre bag Lyset. J Franketige synes en Hofmand, der snarere er nedrig og krybende end artig, aldeles ikke at vide, hvad han er sig selv skyldig, naar han staaer for en Minister, da han dog ellers alle andre Steder er saa forelsket i sig selv, at han knap kan troe, at der foruden ham gives nogle andre Folk, han er nogle Pligter skyldig. Den Møye han giør sig for at forbærge den høyere Værd, han troer sig at besidde frem for andre, er just netop det, han kalder Artighed. Og skulle man vel være ham forbunden for det, der er en blot Virkning af en indbildt Stolthed? – Frankerige, siger man, er Vittigheds Fædreneland, og dets Jndbyggere ere meget vittige. Næsten troer jeg det maa være sandt, siden de har faaet alle andre Folkeslag i den Tanke. Men er der nogen Ting, der ligner hiin anstikkende Sygdom hos Borgerne i Abdera, saa er det denne de nyere Franskmænds Vittighed. Alle, saavel Mandspersonerne som Fruentimmer, vil have Anseende af at besidde den. Deres Bøger og deres Taler ere lutter Vittighed, og Hoffet regierer dem deri, som i alle andre Ting. Men for en sund Menneskelig Forstand er denne Vittighed just ikke den allerangenemmeste, da Minaden i Frankerige ikke udmærker sig ved at være fornuftigere end andre, men meget snarere forraader sig derved at de foragter og over overseer de saa forstandige Mænd, der endnu er iblant dem. J dette Stykke regiere Fruentimmerne, og lade sig der underrette af unge Mandspersoner, da de i Almindelighed ere saa uvidende, at hvert Menneske af god Stand og Familie maatte skamme sig derved. Jeg veed ikke, hvad der er bleven af det Slags Galanterie, der tilforn var saa herskende blant Franskmændene, det synes at være forsvunden med deres Smag for Historierne og Cyrus, Clelia og andre Romaner. Nu er deres Galanterie af det selvsamme Slags, som deres nyere Romaner, en Art Frietænkerie, der ikke engang giver sig den Umage at forstille sig. Allerede for lang Tid siden er det gaaet af Moden hos Borgere og Kiøbmænd, at elske deres Koner, men nu er den fine Levemaades Love langt strængere, da de ikke engang tillade en Mand, at elske sin Matræsse. Et artigt Menneske, der gjør sin Lykke hos Fruentimmerne, ville frygte for at tabe sin Anseelse, dersom man skulle have ham mistænkt for saadan en Svaghed. Ja der gives nogle, der drive deres Betænkelighed saavidt, at de endog saa lader deres Betientere skrive deres Kierligheds Breve. Tilforn hørte det til Galanterien, at man har den smukke Dames Liberie, som man gjorde sin Opvartning, og dette kunde skee uden Damens Skade, da en Elsker virkelig kaldte sig hendes Slave. Nu derimod pleie de artige Herrer overalt at bekientgiøre Navnene af de Damer, der beære dem med deres Gunstbeviisninger; og mange opdage strax deres Bekiendteres nye Kierligheds=Handlinger paa deres vellugtende Klæder.