Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-03-10
Grækenlands Opstand tilbød en Leilighed. Jntet syntes mere at svare til min og mit Folks Jnteresse end en Religionskrig imod Tyrkiet; men jeg troede at skimte Revolutionsaanden i Urolighederne i Peloponnes, og foretog mig Intet. Hvor meget har Man ikke gjort, for at adskille Alliantsen, Snart har Man søgt at vække Fordomme hos mig, snart at saare min Egenkjærlighed. Man kjendte mig slet, hvis Man troede, at mine Grundsætninger kun hvilede paa Smaahedsaand, eller at jeg kunde nære Hævn. Neil aldrig vil jeg skille mig fra de Monarker, jeg har forbundet mig, med. Det maa vel være Kongerne tilladt at have offentlige Alliantzer, for at beskytte sig imod de hemmelige Selskaber, Hvad kunde lokke mig? Behøver jeg at udvide mit Rige, Forsynet har ikke stillet 800,000 Mand under min befaling, for at tilfredstille min Ærgjerrighed; men for at haandhæve Religion, Moral og Retfærd, og forskaffe hine Grundsætninger, hvorpaa det menneskelige Selskab er bygget, Herredømmet. - Hvo der - vedblev Chatteaubriand - kan tale saaledes, er ri istand til at foreslaae Frankerig Noget, hvorved dets Uafhængighed og Ære kompromitteres. Maadehold, er det herskende Træk i Alexanders Karakteer. Man har i Verona kun talt og Fred; men derhos erkjendt, at Frankerigs Stilling kunde gjøre Krigen nødvendig. Aldrig er der handlet om at tilstaae fremmede Tropper Gjennemmarsch. Frankerig hører til de 5 Magter, som udgjøre Alliantzen. Det vil blive den ubrødelig troe, og i forud bestemte Tilfælde finde en Støtte i samme, som langt fra at kompromittere dets i Værdighed, giver et Beviis for den høie Rang, det indtager imellem Europas Magter. Det er en Vildfarelse at sige, at en Nation ikke er frie, fordi den har Forbund. Eller vil Man isolere Frankerig som Jøderne imellem de øvrige Folkeslag? Men i hele 5 Aar - indvender Man - har Frankerig erkjendt Cortes Konstitution, Rigtigt, Store europæiske Magter havde ligeledes fra 1789 til 1793 Gesandtere i Paris. Man haabede, at Fornuften omsider vilde seire. Da det ikke skeete, bleve de tilbagekaldte. Spanien skal give sig selv sine Grundlove. Spanier, ikke en Fjende taler til Eder. J kunne takke Frankerig for Eders Ulykke og Eders Hæder; det har skikket Eder to Svøber: Bonaparte og Revolutionen. Skiller Eder ved den sidste som ved den første. Man har sammenlignet nærværende Krig med Bonapartes Invasion. Men han var en Usurpator, som vilde bemægtige sig Riget, styrte Tronen og Alter, her kommer en Ætling af den hellige Ludvig, for at beskytte Alt, hvad der er Mennesket helligt. Jeg ønskede derfor, at Man havde talt med mere Agtelse og Forsvarerne af Ferdinands Sag. Som de har ogsaa jeg været landflygtig, ulykkelig, bagvasket. (Paa den bemærkning herved af den venstre Side: "Ogsaa De har tjent Usurpatoren og hyldet Baal, svarede Franskmanden: "Ja vel, har jeg tjent Napoleon, men for Hertugen af Enghjenblev myrdet. Jeg tilstaaer, at det falder mig tungt at foretrække Baron Eroles Soldater, som bevise deres Troskab og Hengivenhed ved at vende Bajonetterne imod deres Konges Hjerte. At alle Revolutionister (!! eenstemmig skrige paa Fred, er netop mistænkeligt. De frygte for med Spanien at tabe deres sidste Tilflugt. Ministrene ville vedblive at ønske Freden, men Ferdinand maa være frie, og Frankerig udrives af sin nærværende Forfatning. Med al dens Onde vil Krigen imod Spanien skaffe Os en umaalelig Fordeel, idet den vil skabe Os en Armee, der kan gjengive Os vor militære Rang imellem Nationerne. Endnu fattedes der noget i Frankerigs fuldkomne Udsoning; den vil fuldbringes i Telten. Vaabenbrødre blive snart Venner, og alle Minder svinde ved Tanken om den fælleds Hæder o. s. v. Men med hvor megen Rolighed begge Partier hørte denne Ministers lange Tale, saa udbrød det næste Dag, da Hr. Manuel søgde at gjendrive det Eensidige i samme, til en aabenbar Krig i Kammeret, der vil gjøre Epoke i Frankerigs Repræsentativsystem. Af Ministeren Villeles Yttring: "at han ved at modsætte sig Krigen, kunde have erhvervet sig stor Popularitet, tog Manuel først Anledning til at spørge, hvorledes Ministeriet kunde forlange. en Krig, som den offentlige Mening erklærede sig imod, Man siger, at Frankerigs Gebeet er tre Gange krænket, endskjendt Man veed, at Mina samvittighedsfuld har respekteret det, endog under Omstændigheder, hvor en Krænkelse havde været undskyldelig, nemlig ved at forfølge Faktionisterne, som flygtede bag vore Tropper, for paa en anden Side atter at trænge ind i Spanien. Alt det, hvorover Man beklager sig, vil ophøre, saafremt Man viser sig tilbøielig til Fred. Gjør Man blot een Undtagelse for Jndblandingsretten, da er hele Principer, kuldkastet. Hvo skal bedømme Grundene? Engellands Exempel passer kun slet. Frankerigs Krigserklæring var forudgaaet den engelske 1793. Hvad beviser CastlereaghsNote? Har han ikke straffet sig selv haardt nok, Hvor enig er ikke nu baade Regjering og Folket i Engelland; Det beroer ganske paa Frankerig selv, om det vil have Krig eller Fred. Den moralske Pest, som Man beskriver saa frygtelig, er kun et Hjernespind; thi har vor Regjering ikke formelig erkjendt den spanske Konstitution af 1820, og lykønsket den Monark, som har besvoret den? Hvad Frygten for at Revolutionsaanden vil overskride Pyrenæerne angaaer, er en Modrevolution da mindre farlig? Hvad vilde Følgen vel blive af at oprette den uindskrænkede Magt paa ny, Hvor vilde Hævnen da ikke udbryde? J Aaret 1814 havde Ferdinand ingen Fornærmelse at hævne, og dog var han frygtelig, hans Regjering grusom. (Her maatte Taleren, paa den høire Sides Sigtelse, som deri fandt en Fornærmelse imod en Bourbon, forsvare sig med, at han ikke meente Kongen, men blot Regjeringen. Men, siger Man, Spanierne, ville myrde hverandre, Altsaa vil Man hæve Borgerkrigens Onde ved at paaføre et fremmed Folk Krig? Hvad tænker, De mine Herrer, Glemmer ikke, at den udbrudte, Borgerkrig er Deres Værk. Man vil redde Ferdinands og hans Families Liv, og fornyer de samme Omstændigheder, hvorover til andre Tider Slagtofferne slæbtes til Skaffettet. Fremmed Jndflydelse har styrtet Stuarterne, de fremmede Armeers Jndmarsch styrtede Ludvig VI. Behøver jeg vel at sige, at Faren for den kongelige Familie i Frankerig først naaede sin høieste Spidse, da Frankerig, det revolutionære Frankerig følte, at det maatte forsvare sig ved nye Kræfter (forces, som Hr. Manuel vil have sagt, hvorimod Moniterens Redaktør vil have hørt formes : nye Former), og en splinternye Energie. . . . Ved de sidste Ord udbrød først en mageløs Storm fra den høire Side, som, ikke nøiet med at Præsidenten kaldte Taleren til Orden, forlangte ham som et uværdigt Medlem udstødt. Præsidenten opbød Alt muligt for at kjøle Gemytterne, og ophævede først Mødet paa en Time, et Tilfælde, som kun er indtruffet to Gange før siden Restaurationen. Den største Deel af høire Side begav sig tilligemed Ministrene Villele, Peyronnet og Corbiere i deres Bureaux, hvor de tvertimod alle Vedtægter strax delibeverede om Hr. Mannels Udelukkelse, medens det venstre Centrum blev siddende som forstummet, og den venstre Side havde flokket sig omkring Hr. Manuel, som nedskrev Slutningsordene af sin afbrudte Tale, der lød saaledes: "det revolutionære Frankerig satte alle Masser i Bevægelse, oppustede alle Lidenskaber hos Folket, og fremkaldte saaledes midt under en ædel Modstand, de skrækkeligste Excesser, og en begrædelsesværdig Katastrofe. Saasnart Mødet igjen var aabnet, og Manuel vilde bestige Talerstolen, lode de udændige Ultraer ham ikke komme til Orde, men skrege i et Væk: "Herud med Manuel med Kongemordernes Forsvarer!" Man paastod, at Præsidenten strax skulde skride til hans Udstødelse, og da denne ikke meere kunde bringe Lyd i Forsamlingen, eller faae den til at afstaae fra et Forlangende, der saa aldeles streed imod Reglementet, saae han sig nødsaget til paa ny at hæve Mødet til næste Dag, for om Man kunde sove Rusen ud. Men ikke heller dette vilde hielpe. Hr. v. Bourdonnaye optraadte den 28de med formeligt Forslag til Manuels Udelukkelse af Kammeret, hvorved han for sidste Gang skulde nyde Godt af sin Frihed som Deputeret, og ikke straffes videre. Hr. Manuel kom endnu engang til Orde, og klagede bittert over Partiaanden; Hr. Chauvelin og Flere tilraadede al mulig Eftertanke i en Sag, der vilde give Signalet til ProFriptionerst, og til Slutning blev Resultatet, at Bureauxerne næste Dag skulde forsamle sig, for at undersøge, Hr. Bourdonnayes Forslag. Beretningen derover ventedes aflagt den 1 d. M., og da den derefter først skulde trykkes og uddeles, saa kunde Deliberationen ikke begynde før den 3die. Jmidlertid er Forhandlingen om det forlangte Kredit=Votum af 100 Millioner ved al denne Støi udsat, endskjøndt Man deraf, at næsten de samme Medlemmer, som først vare egenmægtig valgte, igjen bleve udnævnte til hiin Undersøgelseskommission, forud saa temmelig kan beregne Udfaldet af en Sag, hvor der ikke handles om mindre end at give Meningsyttringen sit sidste Banesaar.