Berlingske Tidende, 1833-03-23
Paris, den 13de Marts. Den Skrivelse, som Hr. Ravez, den bekjendte Royalist, der under Vilistes Ministerium i lang Tid var Præsident i de Depitteredes Kammer, har ladet indrykke i "Jndicateur de Bordeaux, som Svar paa General Bugeands nyelig omtalte Opfordring, til nogle Legitimister, - at besøge Blays Citadel, med Hr. Rave; i Spidsen, for at overtyde sig om, hvorledes Hertuginden, af Berry havde det, - lyder saaledes: "Bordeaux, den 4de Marts. Min Herre! Jeg har intet at gjøre med Commandanten ved Fængslet i Blaye, og det forundrer mig, at han i de offentlige Blade giør mig til den directe Gienstand for hans Correspondents og Tilbud. Er det overdreven Tjenstiver fra hans Side, saa har jeg ikke tilladt ham at udstrække den til mig; er det skeet efter høiere Ordre, som jeg har Grund til at troe, saa maa han tillade mig i det mindste at finde den Slags Forbindelse besynderlig, som Ministeriet finder for godt at sætte ham i med mig. Den 15de November f. A. ansøgde jeg Conseilspræsidenten om at oversende Hertuginden af Berry den Skrivelse, hvori jeg udbad mig den Ære, at turde tjene hende som Bistand i juridiske Anliggender, og i denne Egenskab er holde Adgang til hende. Min Ansøgning blev afslaaet af Hr. Marskalken. Nu lader man mig gjøres det Tilbud, at udspørge Hertuginden i Fængslet, at recognoscere hendes Person, og ved hendes egne Erklæringer i denne fangne Tilstand at overbevise mig om, at man hverken har brugt List eller Vold mod hendes Kongelige Høihed. Hvor ere Hertugindens befalinger, Hvor ere Beviserne for hendes Samtykke til et saadant Tilbud, Have Andre Ret til, paa denne Maade at raade over Hertugindens Person og Villie, Man har villet drive de fornærmelige Usømmeligheder, hvormed man har overvældet hende, til det Yderste; men min Agtelse for Prindsessen tillader mig ikke at tage Deel deri. Endnu er jeg ikke Ministrenes Fange, og deres Tilhænger vil jeg ikke være. Det er fuldkommen sandt, at jeg sætter en Ære i at være Legitimist, men jeg troede ikke, at Hr. GeneralBugeauds Opmærksomhed behøvedes, for at bevise dette, og da jeg ikke har forlangt den af ham, er jeg ham heller ingen Ta skyldig for hans forekommende Artighed. Jeg indseer meget vel hvorfor Hr. Generalen, som ingen Ret har til at dømme om mig, stiller mig i Spidsen af dem, som han i sin Skrivelse opfordrer til et Besøg i Citadellet. Jeg svarer Regjeringen, at jeg ikke er Hovedet for noget Partie, at jeg ikke modtager den Rolle, som den forsøger at give mig, at jeg under hvilkesomhelst Begivenheder, hvis hemmelighedsfulde Slør Tiden vil drage til Side, ikke angrer nogen af mine tidligere Yttringer, men jeg bliver min Overbeviisning troe. - Ravez. Hr. Aynard de la Tour du Pin dadler i Revne encyclopsdique det Franske Ministeriums Fremfærd ved Algiers Colonisation i flere Henseender, og med Sagkundskab. "Den væsentligste Dadeel træffer Ministeriet i Anledning af den skadelige Omstændighed, som har sit Udspring af den Harakterløse Europæiske Politik overhovedet, at den ikke strax erklærede: "Algier er og bliver en Fransk Colonie. Havde den gjort det, og ikke fra Begyndelsen sat den ny Erobring i et Slags Beleiringstilstand, formedelst den Uvished, som herskede angaaende dens fremtidige Skjæbne, saa vilde speculative Capitalisters Opmærksomhed være bleven henvendt derpaa, thi disse ere stedse enten altfor ængste lige eller altfor forvovne. Jndbyggere, som aldeles ikke kunne bringe Colonien i Opkomst, vilde da ikke være dragne til Algier Tydske Rhinlændere og Schweitzere vandrede, efterat have læst en eller anden Artikel desangaaende i de offentlige Blade, i at Troeskyldighed fra deres Hjem til Algier, ligesom deres Landsmænd fordum til Amerika, fortærede underveis det Lidet, som de i Fødelandet havde faaet ind ved Salget af deres Eiendomme, og søgte Arbeide, hvor de kun fandt Almisse. Utallige Franskmænd fra alle Departementer, Haandværkere, Agerdyrkere, Dagleiere, gik det ikke bedre end disse Ulykkelige. Selv uden Midler til at anskaffe sig de nødvendige Redskaber til Jordens Dyrkning, faldt de Øvrigheden til Byrde, som maatte ernære og nødvendigviis demoralisere dem, thi den vænnede dem til Lediggang og var selv Skyld i, at disse Mennesker nu skye alt Arbeide, hvilket de i Begyndelsen vilde have modtaget som en Velgierning, ja endog nu begynde at foreskrive Betingelser. Man skulde vel vogte sig for at opdrage dem til en Generation af Lazzaronis, thi under en saa gloende heed Himmel, paa et saa yppigt Jordstrøg, er ogsaa Lediggang, ved at mærke, et Raturprodukt. - Til denne første Classe af Algiers Jndvaanere kommer desværre en anden endnu fordærveligere. Man maa have seet de africanske Kyster, for at gjøre sig et Begreb om den Pøbel af alle Slags, som fra de Franske Spanske, Jtalienske og Græske, Søhavne forjages til de Ægyptiske Havne, til Algier og Tunis. Den har intet Fødeland, taler, intet Sprog, fordi det radbrækker alle, har ingen Erhvervareen, fordi det efterhaanden vil forsøge sig i alle. Man maa selv høre og see en saadan Lykkefrister, hvorledes han foredrager sin sørgelige Levnets= og Passionshistorie, paastaaer som en Martyfor Sandheden at være forfulgt og forviist af en Tydsk Fyrste, eller af Paschaen af Ægypten, eller af Paven, og dog ikke kan see paa en af sine Ulykkesbrødre, uden at lee ham lige og i Ansigtet. Føier man til denne store Romadestok, som er paa det nøieste forbunden ved den fælleds faste Villie, at ville leve paa Andres Bekostning, endnu de mange ulykkelige Speculanter, som fra alle Verdensdele strømme til Algier, for der atter at ruinere sig, ligesom de have gjort paa alle andre Steder, saa har man en temmelig tro Afbildning af Coloniens Tilstand. De nærmeste Følger ere: at Staten lider under en Hær af Atgerkarle, Agioteurs, Intriganter og Underhandlere, i hvis Hænder, ethvert Foretagende mislykkes, fordi de mangle Orden, Redelighed, offentlig Anseelse og Credit, og at Markerne henligge udyrkede Man seer vel til alle Sider, hvorhen Øjet vender sig fra de herlige Landeveie, hvis Anlæg skyldes vore Soldaters Flid, de yndigste Landskaber, den yppigste Vegetation, men meget sjeldent Spor af Europæisk Cultur. Kun hist og her sees ved de Landsteder, som Franskmændene have arvet efter Tyrker eller Maurer, nogle Markstrækninger, besaaede med Korn, eller beplantede med Kartofler. Eller der ligger midt i Krattet en Hytte, beboet af en Familie i nordisk Dragt; men den har desværre ofte den Skjebne, naar den Leir, den Post, det Blokhuus, i hvis Nærhed og under hvis Beskyttelse disse smaae Establissementer sædvanligen ligge, flyttes andetsteds hen eller længere tilbage, inden kort Tid at forvandles til blodbestænkte Ruiner, under hvis Gruus dets forrige Beboeres døde Legemer, skrækkeligen lemlæstede af Beduinernes Patagan, ligge begravne. Endog den af Gouvernementet, i en god Hensigt, foranstaltede altfor store Udstykning af Landeiendomme, som bortgaves for Spotpriis, mod en ubetydelig aarlig Afgift, har havt en skadelig Virkning, fordi den ofte aldeles ubemidlede Eier ikke er i Stand til at bringe Jordbunden til at producere noget, og kun staaer i Veien med sine overdrevne Fordringer, for Afstaaelsen af Eiendommen, naar engang en Capitalist har et eller andet stort Foretagende i Sinde. - - Alligevel vilde Colonien have seet ganske anderledes ud, dersom dens Skjebne ikke saa aldeles var bleven overladt til det blinde Tilfælde. Det paalaae Administrationen i enhver Henseende at udvikle Landets Productionskraft, overeensstemmende med Europas og Colonisternes Jnteresse. Nogen Kartoffel= og Kornavl er ingenlunde tilstrækkelig til at vedligeholde en Algiersk Colonie.