Aarhuus Stifts-Tidende, 1846-11-14
Blandinger. Hele Portugal synes at være i fuldt Oprør Kun i selve Hovedstaden anerkjendes endnu Donna Marias Regjering. Baade Civile og Militaire deeltage i Opstanden. Det ene Regiment efter det andet gaaer over til Jnsurgenterne. Paa flere Steder har Folket selv inddeelt sig i Regimenter. Hele Oporto er forvandlet til en Krigsleir, og der arbeides af alle Kræfter paa Stadens befæstning. Den ene Brigade efter den anden sætter sig i Marsch mod Hovedstaden, og allevegne, hvor de passere, modtages de med Raabet: "Friheden leve!" J Lissabon er der en almindelig Angst og Skræk, Arresteringer følge paa Arresteringer; paa Slottet er der en Forvirring uden Lige; i Gaderne opkastes der Forskandsninger; Alle og Enhver tvinges til at gribe til Vaaben, og selv Embedsmændene maae træde i Geledderne. Staden var i et grændseløst Anark, paa hvis Udfald man seer med Skræk og Rædsel. Alligevel holder Dronningen sig kjækt, og sagde nylig til Grev Antas, En af hendes Faders gamle Krigskammerater, som forsikkrede Hds. Maj., at han kun havde stillet sig i Spidsen for Opstanden, for ved sin Jndflydelse at forebygge Anarki og Blodsudgydelse, og bad Dronningen om, ikke at lukke sit Øre for Folkets Ønsker – at han strax skulde underkaste sig, hvis han ikke vilde behandles som Rebel og Forræder. Men han gjorde det ikke alligevel, slag lykkeligt bort fra Hovedstaden, og er nu Een af hendes farligste Modstandere. Folket forlanger, at Hs. M. skal ufortøvet afskedige sit nuværende Ministerium og tilbagegive Nationen dens berøvede Rettigheder. Den engelske Flaade, som, under Adm. Parkers Commando, ligger udenfor Lissabon, bestaaer nu af 8 Linieskibe. Den skal især have Ordre til at beskytte den kgl. Familie, og i yderste Nødsfald at tage den ombord. Snart vil der ingen Alper være mere. – Allerede er der ingen mellem Tydskland og Jtalien mere; de iisdækte Bjergtoppe, som hidtil truede Vandreren, med tusindfold Rædsler, bære nu paa deres Ryg Jern veien, som, sikkert og lynsnart, fører en heel Befolkning fra Land til Land. Men den menneskelige Anstrængelses og Jndustries Vidundere skulle nu krones ved et nyt Værk. J Turin, den systematiske Stillestaaens hidtilværende Residents, har man fattet den Plan, at gjennembryde Mont-Cenis og at anlægge en Jernbanfra Turin til Lyon. En belgisk Jngenieur har, efter anstillet Undersøgelse, erklæret, at en Tunnel af syv engelske Miles Længde kan gjennembryde Mont-Cenis, uden at støde paa uoverstigelige Hindringer. Og en saadan Tunnel vil, naar den kommer istand, uimodsigeligt være et af de største Underværker i Verden. En Gjennembrydelse af Alpebjerget vil have uberegnelige Fordele for Communicationen. Jkke blot bliver Veien meget kortere, naar Banen gjennemstikker Bjerget fra Dal til Dal, istedetfor at den ellers maatte gaae i Buer og Bugter 6000 Fod fra Bjergfoden paa den ene Side til Bjergfoden paa den modsatte, men man bliver ogsaa i den samme Temperatur, paa syv Mile bygger man en Vei, som vilde blive over halvtredsindstyve Mile, naar den skulde gaae over Bjergets Ryg. Jkke blot for Mineralogien, men for hele Naturriget, og for den Kunst, at underlægge sig det, vil der, ved Aabningen af Bjergets Jndre, aabne sig en viid Mark for Berigelser. Og hvis man nu, ved at gjennembryde Bjerget, støder paa ædle Metaller. Hvis man, istedetfor de uhyre Omkostninger, man bereder sig paa, hentede uhyre Skatte op af Jordens Skjød Og om man blot fandt Jern eller Kul, saa vilde dette Fund allerede være nok, for at fremkalde en Omvæltning i alle Livsforhold. Over Mont-Cenis gik Hannibal med sine Carthagere, og under uhørte Møisommeligheder mistede han to Trediedele af sin Armee, sine Lastdyr, sine Elephanter og sin Bagage. Hvad vilde den store Mand nu sige, hvis han kunde erfare at snart vil en Armee, som hans, med alt Tilbehør, kunne tilbagelægge Veien i Mag tilvogns For ikke længe siden foretog Franskmanden Arban i Triest en Luftfart, som nær havde kostet ham Livet. Arban havde anmeldt sin Luftreise, men maatte, paa Grund af slet Veir, opsætte den to Gange. Endelig kom en beleilig Dag; man havde, i den store Kasernegaard, begyndt at fylde Ballonen med Gas og ladet en lille Ballon stige, for at erfare Vindens Retning; dengang gik Vinden fra Sydvest mod Nordost. Ved en Forseelse var der ikke Gas nok til saaledes at fylde Ballonen, at den kunde bære Luftskipperen og Mongolfieren. To Timer vare allerede hengaaede over den bestemte Tid, og Tilskuerne begyndte at kuurre. Ar han, som ikke for Alt i Verden vilde, at Publicum skulde ansee ham for uefterrettelig, fattede nu den forvovne Beslutning, at fare i Luften uden Mongolfieren, blot fastholdende sig ved de tynde Snore. Under et passende Paaskud fjernede han saavel Politicommissairen, som sin egen Kone, der skulde foretage Luftseiladsen med ham, hvilket hun tidligere havde gjort i Mailand og Vicenza. Derpaa løste han Mongolfieren af, bandt Snorene, som havde holdt den, i en Knude, satte sig derpaa, lod Ballonen løs, og idet han med den venstre Haand holdt sig ved Snorene og med den høire hilste Folket, hævede han sig, til alle Tilstedeværendes Forbauselse, i Luften. Med Forundring saae man efter den modige Luftseiler, som hellere vilde døe, end svige sit Ord. Ballonen steg majestætisk lige i Veiret, indtil den naaede en Høide af 1200 Fod; derpaa syntes den at tage Retningen mod Bjergstrøget Carso, men pludseligt dreiede den af, og blev, med overordentlig Hurtighed, henbaaren i den modsatte Retning, lige mod Triester-Bugten. En heel Time saae man den endnu stedse i samme Retning; derpaa forsvandt den i Skyerne. Man troede Arban forloren og beklagede ham oprigtigt, saameget mere, som hans Kones Fortvivlelse maatte røre ethvert følende Menneske dybt; grædende og klagende tilbragte hun hele Natten paa den yderste Pynt af Molo San Carlo. En Mængde Baade bleve strax udsendte, for at følge Luftallonens Retning; men hele Natten forløb, og endnu stedse blev Arbans Skjæbne ubekjendt. Næste Morgen Kl. 6 viste sig omsider, ved Fanita maritima.