Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1812-09-01
En Tyls Kjole var der, større end min hele Dør Begyndelsen af dette Stykke, eller hvad der indeholdes i det første Værelse, har forhen været indrykket i Dagen. Men da Fortsættelsen ikke der kan modtages, forudskikkes den her. Jndsenderen har med Andre de forrige Aaringer gjort den Bemærkning, at Antallet af de Personer, som besøge Udstillingen, er foroget hver Gang, naar i offentlige Blade er anmeldt noget om samme, og han ønskede derfor iaar ogsaa ad denne Vei at forøge en Jndtægt, hvis Bestemmelse er at fremvirke større Jndustrie i Danmark og dets Fabrikkers Fremvæxt. Han valgte iøvrigt en Fremstillelsesmaade, som han ansaae mest passende til Øjemedet, og for adskillige Borgerklasser, som man gjerne seer paa Udstillingen. the. Den var skjønt syet, hedte det, og den var dobbelt var, fordi den var af engelsk Tyl, som er det bedste, og nu ikke kan føres ind. Mig faldt derpaa nogle skjønne og smagfulde Lysestager i Dinene af Fuchs, og nogle vakkre Æsker af et ungt Menneske paa 13 Aar, ved Navn Schlick. Det er hæderligt, naar unge Mennesker saaledes anvende deres Tid. Nogle Syenaale syntes jeg og godt om. Fruentimmerne havde dog her to Meninger. Endeel fandt dem ikke saa polerte som de engelske. Men jeg gad vidst, om Eleonore Ulfeld og vore udmærkede Syersker i gamle Dage havde dem bedre. J denne Stue saae jeg og nøgle gode Saffiansskind, nogle Hatte af en Madame Schlichtkrul, om hvem en af de Herrer Directeurer sagde mig, at hun har oprettet en Spindestue for Fruentimmer, der ikke kunne spinde, hvilket er en herlig Jdee, og noget Klæde, som kun koster den Kone, der har gjort det til sin Mand og Børn, 7 Rd. Alenen, endog hun har beregnet Spindelønnen til 2 Rdlr. Pundet. Gid vi allevegne maatte finde saadan Huusfiid, da kunde det komme til at see godt ud med os. Det lider jeg og godt af Directeurerne, at de tage Arbeide med, der vidner om Huuslighed og Huusflid. En hvid nydelig valket Klokke af en Madame Svandsen gad jeg forære vor Præstekone; Tæpper af det Tøi kan lade os undvære de engelske. Jeg gik ud, og lagde 1 Rdlr. endnu i Kassen, glad over at have fundet mere Næring her for min Siel og mit Hjerte, end paa mange Steder, hvor Indgangen betales dyrere. Jndtægten, maa Du vide, anvendes til Understøttelse for Konstnere og Andre, som have udstilt Arbeide. J Morgen gaaer jeg derop igien, og da mere. Jgaar var jeg atter paa Udstillingen. Som jeg kom ind af Dørren til det andet Værelse stødte jeg om Hjørnet paa en Sværm af Mennesker, som betragtede en Hoben Portræter af Kobberstikker Flindt. Ligheden kan jeg som ubekjendt i Hovedstaden ikke bedømme, men fra alle Kanter hørte jeg mumle, det er den Statsminister, den Kjøbmand, den Officier, den Frue, og Gud veed hvormange Mænd og Qvinder, som jeg deels kjendte, deels ikke kjendte af Navn. Jeg troede mig at være i London eller Paris, hvor man har lignende vakre Samlinger. Ved Siden af dem hængte de Bredalske Skoletegninger, som faldt i mit Fag. De ere vist hensigtsmæssige, og jeg skal til min Skoleungdom bringe et Exemplar hjem, med mig. Gads Masker hørte jeg selv fine Damer rose; en stakkels Degn forstaaer sig ikke paa disse Forfængelighedens Varer. Desværre, at disse godt gjorte Gefæser ere Tegn paa hvad mange Mennesker ere. Meget er nu Maskerade; Tro og Love og dansk Ærlighed er saa sjelden. Disse Masker ligge paa ypperlige Voxdugsbetræk til Komoder a. af Schorn. Denne duelige Fabrikant, har lagt et Stykke Voxdug frem, hvilket han har bedet Folk prøve, jeg aned ogsaa paa det, og fandt det er Tøi som kan holde; af denne Varesort behover Danmark vist intet fra Udlandet for Godhedens Skyld. Noget Dukketøi af Sallertz er for os Bønderfolk. Mekaniske Jnstrumenter af Pløhn, og en Guitarre af Brehn, forstaaer jeg mig ikke paa. Men nu kom atter et Nummer, som hører til mit Fag, Straahatte, forfærdigede af Skolebørn i Helsingør. En vigtigere Fabrication for Landet er Brennøes Seildug. Endel fine Hatte, med og uden Guld, laae paa et andet Bord, den simpleste Præstehat ønskede jeg snart at skulle kjøbe mig, ogsaa for Din Skyld, der da var ophøiet til Præstekone. Endelig saae jeg et skjønt Product af Huusflid, et Stykke graat Klæde af en Madame Lund. Det blev solgt, hele Stykket som det laae, til 14 Rdlr. Alen. Dette Stykke gav paa Stedet Anledning til en Dispute, om Maskinklæde ikke er mindre stærkt end det, som er forarbeidet ved Husflid; jeg kan ikke bedømme det; man talede meget paa en Wulff, der tilligemed det øvrige Maskineri skal slide Ulden. Min Tid var omme, og jeg gjennemløb saaledes flygtigt de andre tre Værelser. Om alt det Skjønne, jeg her fandt, skal jeg en anden Gang sige Dig Et og Andet. Det tager Tid at gaae paa den Udstilling, naar man tillige vil høre paa Folkes Domme, og det veed Du interesserer mig. En af Herrerne, som talede med nogle Folk om Hensigten med denne Udstilling, hvilken Du ellers kan læse Dig til af den trykte Fortegnelse over det Udstilte, som jeg bringer med mig, nævnede tillige, at Folk vænnes til at faae Smag paa godt Arbeide, og at anstille Sammenligning mellem det mere og mindre gode; og han havde min Tro ret; thi jeg synes nu alerede at kunne skjelne bedre imellem Adskilligt, jeg for har seet, og her saaJeg veed nu ogsaa hvad der gjøres i det skjønne Kjøbenhavn, og hvor jeg kan faae endeel af det, hvis Lykken engang skulde blive mig gunstigere, Det vil ellers more Dig, som saa tidt giver mig en Høne for den fordømte Skraaen, som Dy kaldet det, at høre hvorledes det her gik mig. Jeg spyttede midt paa Gulvet, rigtig nok, da jeg var glad over det meget Skjønne, jeg saae, og ikke var opmærksom paa mig selv. En Betjent kom til mig, og sagde gandske laconisk: "der staaer hist og her Spøttebakker. Jeg tænkte paa Dig, bitt Moer, og trøstede mig ved, at den slemme Vane ogsaa finder Sted blandt Hovedstadens sine Herrer. (Fortsættes.)Sal.