Berlingske Tidende, 1836-03-31
Saavidt med Hensyn til det juridiske Standpunkt at betragte Sagen fra, men med Hensyn til det reent Practiske, det Gavnlige, kunne vi ei undlade at tilføie, at vi antage, at disse Jnd Eftersyn ville have en meget gavnlig flydelse, især forsaavidt, at den Godseier, der undlader at drage Omsorg for den gode Vedligeholdelse, derved taber adskillige Rettigheder. Det er af største Vigtighed, at Fæstegodset, holdes i den bedst mulige Tilstand, men dette kan ikkun opnaaes ved et stadigt Tilsyn, derved, at Godseier og Fæster holdes til at drage Omsorg for Manglernes Afhielpning medens dette endnu er Tid, og forinden det bliver uoverkommeligt for Fæsteren, og vimaae antage, at denne Forpligtelses strængere Overholdelse er ligesaameget i Bondens som Eierens Jnteresse. Paa den anden Side maae vi gjøre opmærksom paa, at denne Paragraph indeholder en betydelig Formildelse af de ældre meget strængere Forskrifter, og at det navnligen maa være af Vigtighed for Fæsteren, at der gives ham den fornødne Tid tilat afhielpe Manglerne, hvilken Tid i enkelte Tilfælde kan strækkes temmelig vidt. Naar Pluraliteten andrager paa, at disse Bestemmelser ikkun bør gielde, hvor Hoveriet, for bestandig er afskaffet, da maae vi henvise til, hvad vi ovenfor have anført om det Urigtige i at knytte disse Bestemmelser til hiin Betingelse, ligesom vi maae tilføie den almindelige bemærkning, at dersom Lovbestemmelsen overhovedet er grundet i Retfærdighed, dersom den overhovedet befordrer det Gavnlige, da synes ingen Anledning til at indskrænke dens Anvendelighed til visse udenfor samme liggende Betingelser; og end mindre kunne vi indrømme Pluralitetens principale Jndstillingspunkt, at det med Hensyn til Vedligeholdelsen bør have sit Forblivende ved det hidtil Gjeldende. Dette vilde være det samme, som at fraraade hele Lovudkastet, thi det vilde være en saadan Forandring af selve Grundprinciperne, at dette derved vilde miste al Betydning. Lovudkastet er netop fremstaaet ved Anerkjendelsen af det Mangelfulde i det Bestaaende, og bliver en Bestemmelse saa meget nødvendigere, som Lovens Ord og dens Anvendelse hidtil have været i Uovereensstemmelse. Vi have alt ovenfor paapeget det Feilagtige i Tingenes nuværende Orden, og, som vi troe, godtgjort Nødvendigheden af nøiere Bestemmelser, og maae derfor henholde os dertil. Pluraliteten foreslaaer en Forandring med Hensyn til den Tid, da de paaklagede Mangler skulle være afhjulpne. Vi kunne imidlertid ei indsee, at der er tilstrækkelig Anledning hertil. Da dette imidlertid er et temmeligt uvæsentligt Punkt, saa skulle vi ei videre opholde os ved samme. Naar derimod Pluraliteten endvidere andrager paa, at der bør tages Hensyn til, om Bygningsmanglerne er opstaaede, ved Fæsteren utilregnelige Omstændigheder, da formene vi, at dette følger af g selv, forsaavidt Bygningen ødelægges ved Brand, Krigens Ulykker o. s. v., men at det kunde have sine Betænkeligheder at udvide dette til Orcaner, hvorunder da enhver Storm og stærk Vind vilde blive indbefattet. J Almindelighed er det ikkun Tagene, der lide ved saadanne Tilfælde, og her tilsiger Nødvendigheden, at saadanne Mangler afhielpes forinden Vinterens Begyndelse. Skulde det Tilfælde indtræffe, at en Deel af Bygningerne nedreves, da bør det dog bemærkes, at da Materialierne af den nedblæste Bygning ere tilstede og derhos ere tildannede, saa kan det ei antages, at deres Opreisning paa ny vil medføre større Vanskelighed, end at de i det i Lovudkastet bestemte Tidsrum atter kunne opføres; thi Skaden maa have funden Sted inden Udgangen af April, og Manglen skal først være afhjulpen inden Udgangen af September, altsaa først inden 3 Maaneder. Pluraliteten formener endvidere, at den i Lovudkastet for Syns- og Taxationsmændene, bestemte Betaling bør forhøies. Da imidlertid næsten altid flere Gaarde synes paa eengang, og, saavidt os bekjendt, disse Syns Afholdelse altid ansees som en Fortjeneste og ei som nogen Byrde, saa synes der ei nogen tilstrækkelig Anledning til Forhøielse af Betalingen. Hertil kommer endnu, at hvad Overleveringssynene angaaer, da afholdes Omkostningerne ved disse af de tiltrædende Fæstere, saa at der vistnok er al Anledning til at forskaane disse for flere Udgifter, end absolut nødvendigt. Med Hensyn derimod til Betalingen for Eftersynene, bør det bemærkes, at da ved denne Leilighed hele Godser blive at syne, saa er det at formode, at Synsmændene i Mængden af Gaardene ville finde Erstatning for den nedsatte Betaling. Der synes ei heller at være nogen tilstrækkelig Anledning til, at disse Eftersyn i ethvert Tilfælde udstedes i den Form, som Fdn. af 1787 foreskriver; men at denne Form ikkun benyttedes, forsaavidt Mangler forefandtes. Eftersynene skulle jo ingenlunde beskrive Gaardens Tilstand, men ikkun angive, om den befindes i samme Stand, som Overleveringssynet udviser; thi videre gaaer Fæsterens Forpligtelse til Vedligeholdelsen ei. Da Overleveringssynene altid maae være tilstede ved Eftersynene, saa maatte det være tilstrækkeligt, at Synsmændene erklærede, at de fandt Gaarden med Tilbehør, i saadan Stand, som det første Syn udviste, hvilken Erklæring da passende kunne paalignes den oprindelige Synsforretning. Ved denne Fremgangsmaade vilde megen Tid og Uleilighed spares for Synsmændene, og den samme Sikkerhed haves for, at Fæsteren ei forurettedes, samt at Eieren tilholdtes til at varetage det Nødvendige til Gaardens gode Vedligeholdelse.