Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1847-04-21
(Corresp.) Kjøbenhavn, den 17de April. En Sag, der i den seneste Tid meget har beskjæftiget Hovedstadens Kredse, er Constitutionssagen, og man har været saa vis i sin Sag, at man endog har nævnet Manden, der udarbeidede Constitutionen, og Formen, hvorunder den vilde blive given. Manden maatte naturligviis være Geheimestatsminister Ørsted – det kunde endda gaae an, thi han er jo den meest fremragende Notabilitet, vi have, og vilde vel ogsaa i sin Egenskab som Generalprocureur saae en væsentlig Deel i et saadant Arbeide; men det forekommer os dog noget vel stærkt, at selv forstandige Mæn kunne fæste Lid til et saa fabelagtigt Rygte, som at den projecterede Constitution skulde gaae ud paa at skabe en Unionsstat – en dansk og en slesvig-holsteensk Stat, som Sverrig og Norge. Det er aabenbart, at Rygtet er et slesvig-holsteensk Fabrikat, thi ingen dansk Mand vil kunne give den Tanke Rum, at hverken den danske Regjering, eller det danske Folk - og uden dettes Samtykke kan Slesvig ikke aftrædes – frivilligen og i den dybeste Fred skulde give deres Samtykke til den danske Stats Opløsning. Men derom er tilvisse heller ingen Tanke, ligesaalidet som der, efter Alt hvad vi have kunne erfare, arbeides paa nogen Constitution under nogensomhelst Form. Det er den Forbandelse, der hviler over Danmark, at Fædrenes Brøde hjemsøges paa os. Alle Danske – vi sige alle, thi de Indifferente henregne vi ikke til nogen Na hon - sukke efter at ogsaa vort Folk maa blive deelagligt i Europas politiske Udvikling, at ogsaa det maa blive klæret for myndigt til at have en besluttende Stemme i sine ne vigtigste Anliggender, og der er ingen Grund til at tage, at Regjeringen skulde være fjendtlig stemt derimod men hvorledes det skal skee, det er en Opgave, som endnu ingen har løst. Et Danmark indtil Eideren med Jndsømmelse af alle Slesvigs særegne Rettigheder og en al-Union med Holsteen er vel det, der ligger nærmest for Haanden, og under denne Form maa og vil vel Opgaven ogsaa engang blive løst, men vi have altid været af den Mening, og der er Jntet foregaaet, som har kunnet bringe os til at forandre den, at dette under de nuværende Forhold ikke lader sig udføre. En saadan Constitution maatte jo forelægges de slesvigske og holsteenske Stænder, eller af dem kaarne Mænd, men hvad enten man valgte den ene eller den anden Maade, hvad enten man forelagde en aristokratisk eller demokratisk Forfatning; saa ere vi fuldt og fast overbeviste om, at enhver Constitution, der gik ud paa at befæste Forbindelsen mellem Statsdelene, vilde totaliter blive forkastet, og vi tør haabe, at Enhver, der ikke har løbet sig fast i en fix Jdee, vil erkjende det Samme. At sammenkalde alle 4 Stænderforsamlinger og give en Forfatning som den preussiske, vilde føre til samme Resultat; de slesvigske og holsteenske Deputerede vilde kun møde for at protestere, eller sende deres Protest. Alt hvad der under de stedfindende Omstændigheder lader sig gjøre, efter vor Overbeviisning, er, at følge Mosis Exempel: at lade den gamle halsterrige Slægt uddøe, og alvorligt sørge for at opdrage en bedre. Underviisningsvæsenet maa reformeres, det gjentage vi atter og atter, saalænge der prædikes slesvig-holsteensk fra alle Cathedere og i alle Skoler, saalænge det taales, at Gadedrengene i Rendsborg oplæres til at forfølge de danske Officerer med Smæderaabet: "Smit die Dänen ut dem Land, saalænge kan det ikke nytte at tænke paa nogen Jndbydelse til en fælles Forfatning, tvertimod man maa være beredt paa, at den næste Slægt vil blive endnu værre end den nuværende.