Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1821-05-22
Erindringer o. s. v., af Hr. Pastor H. Bierregaard. (Fortsættelse, see No. 27.)Men, for igjen at komme til Deres Bemærkninger, Hr. A. da, naar De siger: "Jngen billig og fornuftig tænkende Mand bør forlange den Tid igjen indført, da vore Forfædre, disse Jernmænd, nærede sig af Urter og Rødder, og af de dræbte Dyrs Kjød, og klædte sig i deres Skind, (alt raat og uberedt, forstaaer sig vel,) saa gad jeg dog nok hørt Dem nævne en af Dem, der, i det han har advaret mod Nutidens Luxus, har ønsket hin Tid tilbage. Men det bliver uden Tvivl Dem selv, der gjør dette forfærdelige Spring fra Yderlighed til Yderlighed, lig Gieren hos Horatius, 1 Sat. 1 B., der spurgde denne efter alle hans Advarsler mod Gierrighed: "Nu, hvad raader du mig da, Skal jeg leve som Gnier, eller som Ødeland," og fik til Svar: "Du bliver stedse ved at sætte Yderligheder mod hinanden. Fordi jeg ikke vil, du skal være en Gier, derfor raader jeg dig ei at være en Ødeland. Jmellem begge er et Rum. Der er Maade i Alt: Alting har visse Grændser, uden og inden for hvilke det Rette ikke kan bestaae. Samme Rum, samme Forskiel er der vel idetmindste imellem Jernmænd og Kæmper i Dyrehuder, tyggende og gavende paa raae Urter og Rødder, og kjelne Sydboer, selv af Almuestand, i Silke og Atlask ved vellystige Borde, med Produkter fra alle Verdensdele i det fattige og kolde Norden "). Jeg frygter meget for, at vi ere ikke mindre Yderligheder, end vore Forfædre. En Efterslægt, som derfor her gik Middelveien imellem dem og os, vilde, efter min Formening, ramme det Rette, og fortjene Prisen. Men have vi nu vel hidtil troligen bestræbt os for Dannelsen af en saadan, saavel i denne som i flere Henseender, bedre Efterslægt? Nei, hvo torde vel paastaae dette. Lader os for detførste see, hvorledes det i ovenomtalte skrækkelige Forvildelsesperiode oftest stod til med Ungdommens Opdragelse i høiere og Middelstand. Man tilstedede jo da Ungdommen næsten Alt, bibragde den Kundskab om Alt, Smag paa Alt, kun ikke paa Religiøsitet, paa Afholdenhed, Tarvelighed, Beskedenhed, Blufærdighed, saa at Drengen opvoxde i Ligegyldighed mod Religionen, nød Alt med den Gamle, tog Ordet fra Faderen, og havde ofte, hvad værre var, Ægtemandens Kundskab og Erfaring, Pigen opvoxde i Afsmag for stille huslige Dyder, men fik desto mere Sands for alt Det, hvorved hun offenligen kunde vise sig, og vinde den moderne Verdens Opmærksomhed, blev derfor ikke, hvad hun efter sin qvindelige Bestemmelse skulde blive, ikke Hustru, ikke Huusmoder, men kun Roman= og Theaterheltinde, belæst Snakkerinde, sin anden Halvdels dyre Dukke, og hans kun alfor tro Medhielp til Ruin og Ødelæggelse. Saa var det, og mon det er stort bedre med Ungdommens Opdragelse og Tilvænnelse til Tarvelighed, hvorom Talen her egenlig er, Jeg tvivler meget derpaa. Nei, imedens vore Børn tilsammen læse og lære: "Guds Gaver bør vi ikke misbruge til Overdaadighed it. "Til god Opdra*) Læseren vil see, at jeg her har tænkt paa Storm bekiendte Sang: Arrig slog Stærkodder Rynker paa Næsen, Da han saae Jngils vellystige Bord: Kieltringer, Hvad er det for et Væsen, Saaledes løde hans truende Ord, Er det at leve paa nordisk Maner, Ei Kæmper, men kjelne Sydboer jeg seer. Naturen, skrev Schytte 1774 meget vigtigt, giver Norden lidet til Overdaad. Til Trods mod Naturen har Norden indført Vellyst. gelse hører ogsaa, at Børn anføres til Tarvelighed, bære saa mangfoldiges Dragt og Paaklædning Vidne om, at Ord og Gierning, Lærdom og Forhold her, som saa ofte ellers, stemme saa lidet med hinanden, eller, at der læres for Skolen, ikke for Livet. Ved den fordærvelig galante Opdragelse, som selve Forældre af Middelstanden, endnu stedse saa ofte give deres Børn, blive disses, og især Pigebørnenes, Hoveder og Hjerter forstruede, i det sidste vænnes til at søge deres Værd i Væsen, Anstand, Klæder og deslige, vænnes til, ene at lægge an paa at vorde Gratier, det de allerede føle sig at være ved Mødet af andre med hine Snorrepiberier mindre Begavede. Med dem er den Voxne og Gamle ofte i Selskab tifold mere forlegen end med deres Forældre. Mod disse veed han dog gjerne, hvorledes han har at forholde sig, hine derimod veed han ikke, hvorvidt han tør behandle som Børn, veed ikke, hvorledes han skal comportere sig imod, hvorledes complimentere, hvorvidt han tør duse dem eller ikke. Han frygter for, enten at gjøre for meget af dem, og derved at føde deres Jndbildskhed og blive latterlig for Fremmede, eller at gjøre forlidt af dem, og derved at støde dem og deres kjere Forældre. Men, Fædre og Mødre! J, der give eders Døttre den forfinede Opdragelse, den galante Dannelse, den Overkultur, der er aldeles upassende for deres Stand, hvor ville J dog hen med de Gratier og Damer, hvortil J søge, at faae eders Døttre misdannede, Have J ikke allerede Exempler nok for Eder i Dem, der fik en lignende opskruet Misdannelse, og det til deres egen, deres Mænd, deres Børns Ulykke, See J ikke, hvorledes Tiderne med hver Dag i den Grad forværre sig, at det retnu vorder vanskeligt for selve den kloge Huusfader, at redde sig igjennem med en Hustru, i Ordets fulde Betydning, end sige med en Gratie, der har for megen Ynde, med en Dame, der har for megen Aand og Smag for noget Høiere, til at nedlade sig til at være hendes Mands Husholderske, og hendes Barns Amme. Jngen misforstaae mig, Nei, fordi jeg vil, at vore Døttre skulle dannes til i Tiden at vorde sande Hustruer og Mødre, kan jeg dog vel derfor ikke mistænkes for at troe, at de iøvrigt ingen Aands eller Forstandsdannelse behøve, fordi jeg vil, at de ikke skulle være Taaber i Kjøkkenet, kan jeg dog vel ikke mistænkes for at ville, at de skulle være det uden for samme *). Nei, min Mening er kun: Vi stræbe efter, fremfor Alt, at indprente vore Døttre hine hedenfarne husligere Qvinders Grundsætning: Dyd er Danneqvindes Kaabe. Fortsættes.)*) En vis afdød Frue, Datter af en Proprietær, spurgde engang en Landinspektør Michelsen i Ribe Stift og mig om, hvor langt Kjøbenhavn laae fra Sjælland, om Fyen var og en stor By o. s. v. Hvilken Mand af mindste Kultur saa vel gjerne, at hans Kon ikke havde mere Forstands Oplysning, end at hun kunde gjøre, jeg vil ikke sige, lignende, men dog ikke meget klogere Spørgsmaale,