Aarhuus Stifts-Tidende, 1800-06-11
Indenlandsk. Under 23de Mai d. A. er igiennem det Danske Cancellie udfærdiget en Forordning, som bestemmer, at visse Slags af de Bevillinger, der hidindtil have været udfærdigede fra Cancelliet, skulle afskaffes, og ansees unødvendige, samt at endeel af deslige Dispensationer skulle herefter søges hos Øvrighederne, som bemyndiges til at meddele de Vedkommende samme. Dens væsentlige Jndhold er følgende: At, ligesom det uafladeligen er Hs. Majestæts Ønske og Villie, at lette enhver Byrde for hans kiære og troe Undersaatter, saavidt som Mulighed og Omstændigheder det tillade: saa har Allerhøistsamme og, med Hensyn til dette Øiemærke, taget i Betragtning, at Bevillinger, som udfærdiges igiennem det danske Cancellie, ofte forvolde de Søgende, især naar disses Opholdstæder ere fraliggende, baade Tidspilde og ikke ubetydelige Omkostninger, formedelst Postpenge, Stemplet Papiir, Salarier til Supplikskrivere og Com missionærer m. v.: hvilke Udgifter endog maae udredes af Uformuende, som eftergives Gebyret til Kongens Kasse, paa Grund af deres ringe Vilkaar. J at henvende Opmærksomhed paa denne Gienstand, og at overveie de Midler, ved hvilke fornævnte Hensigt kunde bevirkes, har Hs. Majestæt ikke taget i Betænkning, uagtet sin Kasses Tab: 1) at afskaffe visse Bevillinger, som ansees meest trykkende for de fattige Undersaatter, 2) at bemyndige Øvrighederne til at udstede visse Slags, og 3) at betroe disse Embedsmænd nogle af de Bevillinger, som udstedes under Kongens Segl, for af dem at meddeles de Søgende, i Overeensstemmelse med de Regler, som i denne Henseende ere foreskrevne Vedkommende. Kongens Beslutning og Befaling desangaaende er følgende: I. Afdeling. De Tilfælde, i hvilke Bevillinger bortfalde, som ufornødne, ere: §. 1. Egteskaber imellem Beslægtede og Besvogrede i de Grader, som Forordningen af 14 December 1775 §. 2 erklærer at være tilladelige, maae herefter indgaaes, uden at de Vedkommende dertil behøve at søge Bevillinger. Derimod skulle Egteskaber være aldeles forbudne i enhver Grad af Slægtskab i op- og nedstigende lige Linie, saavelsom den første Grad, i Sidelinie; efterdi Sammenleie imellem saadanne Personer er Blodskam, og en Forbrydelse, som drager Livsstraf efter sig. Til Advarsel for enhver, og paa det at ingen skulde, af Vankundighed, begaae en saadan Misgierning, igientages derfor hermed paa det alvorligste Lovens Forbud imod Egteskab og Sammenleie imellem Forældre og deres Afkom, Stifforældre og Stifbørn, Svigerforældre og Svigerbørn, samt alle disses Afkom i nedstigende Linie, uden Undtagelse, saa og imellem Søskende. J Henseende til Egteskaber med Broders eller med Farbroders og Morbroders Enke, da maae saadanne ei heller tilstedes, med mindre Kongen selv dertil giver særdeles Bevilling. §. 2. Da det efter Loven paaligger Værger, at betrygge deres Myndlingers Formue, saa skal Øvrigheden, naar en Værge begierer sin Myndlings Arv forflyttet fra en anden Jurisdiktion, til den hvor han boer, være pligtig til, ved Reqvisition til Øvrigheden paa det Sted, hver Arven er falden, at besørge den indtaget under Overformynderiet paa det Sted, hvor Værgen opholder sig. Heraf følger altsaa, at Bevillinger til Arvs Forflyttelser, i det fornævnte Tilfælde, ikke behøves. H. 3. Hs. Majestæt vil herefter forskaane dem, der have begaaet Leiermaals Forseelser, for at løse de, ved Forordningen af 8 Juni 1767 paabudne, FritagelsesBevillinger, for at sættes paa Vand og Brød, istederfor det, ved bemældte Forordning afskaffede, aabenbare Skriftemaal. S. 4. Bevillinger for Enker, til at indgaae nye Egeteskab, inden den i Forordningen af 14 April 1752 fastsatte Tid efter den afgangne Egtefælles Død, skulle ogsaa ansees unødvendige, men, da det er stridende imod Sædelighed at en Qvinde, imedens hun er frugtsommelig ved sin afdøde Mand, skulde gifte sig med en anden saa skal det ikke tilstædes nogen Enke, som er i den Alder, at hun kunde være i dette Tilfælde, at indgaae nye Egteskab, forinden 9 Maaneder efter hendes Mands Død, med mindre en erfaren Physikus eller Gjordemoder bekræfter, at hun ikke befindes at være frugtsommelig, paa den Tid hun gifter sig. II. Afdeling. Hvilke Bevillinger herefter maae udstedes af Magistraten, i Kiøbenhavn, og, paa andre Steder, af de vedkommende Stiftamtmænd og Amtmænd. Disse ere: H. 5. Tilladelse for Egtefolk, at være adskildte fra Bord og Seng, naar de ei ved Mægling kunne bringes til Forlig, og til at leve i Enighed med hinanden. 56. Bevilling til at udbetale af Umyndiges Arve Kapitaler saameget, som behøves til deres Opdragelse, eller i andre Maader til deres Gavn; dog med det Vilkaar, at baade Værgerne og Overformynderne ere enige i, at det, der saaledes bevilges udbetalt, er til virkelig Fordeel og Nytte for den vedkommende Myndling: men dersom disse skulle være af ulige Meninger desangaaende, bør Sagen, med dens Omstændigheder, forestilles Cancelliet, til Afgiørelse. 57. Bevillinger for Qvinder, til at sye Klæder, for Personer af deres eget Kiøn; hvilken Næringsvei bør især forundes Enker, som ere trængende, og føre et sædeligt Levnet. 5 8. Bevillinger til at handle med chinesiske og ostindiske Vare i Kiøbstæderne, efter de Bestemmelser, der indeholdes i de Bevillinger desangaaende, som hi indtil fra Cancelliet ere blevne udstedte.