Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1840-11-20
Fideicommissets Gaardes Forpagtning er forhen stedse skeet ved offentlig Auction, og dette er vistnok for alle offentlige Stiftelser den eneste rigtige Fremgangsmaade; herved befries Directionen fra enhver Mistanke og Underslæb, og den høiest mulige Afgift opnaaes. Ved disse Auctioners Afholdelse tilkaldtes nogle af Godsets Bønder, for at erklære, om de selv vilde overtage Gaarden for høieste Bud, da de saa havde Præference for nogen Anden. Dette var sidste Gang Tilfældet, da Hr. Nyholm ved Auctionen over Corselitze og Carlsfeldt blev den Høistbydende; men Bønderne vilde den Tid ikke modtage Gaardene i Forpagtning. Forinden Ny holms første Forpagtnings-Contract var udløben, eller igien fornyet, henvendte Bønderne sig flere Gange til Directionen, om at blive frie for Natural-Hoveriet, men kunde aldrig faae noget afgjørende Svar af Hr. Kammerjunker Classen eller Directionen. Saaledes stod Sagen hen indtil Bønderne til deres største Forbauselse bleve underrettede om, at Forpagtnings-Contracten med Nyholm var fornyet paa flere Aar, og at det nu altsaa ikke stod i Directionens Magt, at afløse Hoveriet med Penge eller Korn. Naar man veed, at Directionen fornyede Forpagtnings-Contracten efterat Bønderne havde tilbuden en saadan Erstatning for Hoveriet, at denne næsten var lig den hele Forpagtnings-Afgift, at Directionen den Gang var bekiendt med Kongens Ønsker om, at Natural Hoveriet maatte blive hævet, at alle Forpagtninger den Tid vare i en betydelig Stigen, hvorom Kammerjunker Classen ikke kunde være uvidende, især da Nyholm var buden en meget betydelig Sum for Afstaaelsen af sin Forpagtning, maa man vel finde det i høieste Grad foruroligende, at den fornyede Nyholms Contract, uden at tage mindste Hensyn til Ovenanførte. Hvorfor blev Gaardene ikke som forhen stillet til offentlig Auction, hvorved Bønderne kunde være blevne frie for Hoveriet og Fideicommisset efter al Rimelighed vunden en meget betydelig Jndtægt, som det rimeligviis meget kunde trænge til, da det synes som om dets oeconomiske Forfatning er meget daarlig, saasom det ofte har maattet lade sine fattige Arbeidere være ubetalte i lang Tid. Vi have hørt mange Grunde anført mod Hoveriets Ophævelse, men maae af alle intetsigende Jndvendinger tilstaae, at den i Stiftstidenden No 133 anførte, endnu er den besynderligste som er kommen os for Øre, den er af samme Natur som den Jndvending vilde have været, da man opfandt Møller, at man ikke maatte indføre disse, da derved alle de som arbeidede ved Haandqværne vilde komme til at sulte ihiel. At spare Arbeide og Tid er Hovedsagen ved ethvert Foretagende. At følge dette Princip bidrager til en Stats Lykke. Vinder Bonden i materiel og moralsk Henseende, da vil den flittige Huusmand, Jndsidder og Tjenestetyende ikke forgjeves spørge om Arbeide. Og har man nogensinde erfaret, at Fattigdom og Mangel paa Arbeide er større paa de Steder, hvor intet Hoverie er og har været i mange Aar, end hvor man endnu har Hoverie, Overhovedet, den flittige Huusmand, det dygtige Tjenestetyende har endnu ikke været uden Arbeide; men den dovne Huusmand og umoralske Tjenestetyende maae undertiden lide Nød. Men hvor læres meest Dovenskab og Umoralitet? Det læres ved Hoveriet. - Den anførte Grund hvorfor Directionen udsætter Hoveriets Ophævelse kunne vi derfor ei antage som gyldig, men maae tvertimod ansee den for i høieste Grad søgt. - Vi ville ganske forbigaae at tale om nærværende Directions Nidkierhed for Bøndernes sande Jnteresse, denne er os i enhver Henseende ganske ubekjendt. At man kalder Bønderne paa Fideicommissets Godser uskjønsomme og Utaknemmelige, er en ligesaa usand som uforskammet Beskyldning, en Beskyldning som disse hæderlige Mænd ingenlunde fortjener. Naar Bønderne miskjende Directionen, naar den varetager deres Interesse, troe vi at dette er fordi de ikke fatte Grundene til Directionens Handlinger. Det kan jo gjerne være, at det kan blive til Bøndernes Gavn i Tiden, at man bortskyder alle deres Katte og Hunde, deels paa og deels i deres Gaarde: thi muligen at Directionen forudseer, at den Mængde af Rotter og Muus, som – naar alle Katte ere dræbte – vil oversvømme deres Gaarde, vil give en god Jndtægt naar Skindene udføres af de dræbte Dyr. Hunden, som er Bøndernes tro Vægter, kan jo blive gal og bide saavel Bønderne selv som deres Kreature. At Dyrene æder og nedtræder Bondens Sæd og Rævene bide Hønsene og Gjæssene i Hundredeviis, er maaskee ogsaa i Bondens Jnteresse; thi avler han meget og kan han hver Søndag have en Høne i sin Gryde, da finder han sig lykkelig og velhavende, og med en velhavende Bonde kan man ei altid handle som man vil (saaledes siger Somme, man sætter sig da op med ubillige Fordringer, som f. Ex. formeget Hoverie, og det er maaskee mod Bondens Interesse, at han ei vil lade sig gefalde Alt det som Directionen vil paalægge ham.