Kiøbenhavns Postrytter, 1790-09-13
Den politiske Tale, som den ældre Mirabeau i den diplomatiske Deputations Navn har holdet i Nationalforsamlingen, giør meget stor Opsigt, og de Afskrivter, som deraf circulere, læses med Begierlighed. Strax i Begyndelsen siger han: "Spaniens Fordring bringer og paa eet afde vigtigste Spørgsmaale, paa at undersøge saavel vort politiske Forhold til bemeldte Rige og de øvrige europæiske Magter, som vor egen Forfatning. Saalænge Naboemagterne ikke antage vore Grundsætninger, der gaae ud paa en almindelig Fred, saa maae vi være i Positur, for at giøre dem det umueligt at handle uretfærdigt imod os. Den franske Frieheds Vugge maa ikke uroeliges af fremmede Storme. Anledningen til Fredsbruddet imellem Spanien og Engeland er blottet fra al Retfærdighed, da de begge trættes om et Land, som hører ingen af dem til Menneskene, som fødes der, have af Naturen faaet en Eiendomsret, der ustridigen er ligesaa hellig, som Pavens Grændselinie. Den franske Nation har forandret sin Regieringsform, den maa ogsaa forandre sin Politik, men der maa ved slige Operationer gaaes langtsomt og forsigtigen tilværks, og agtes paa de Afgrunde, som ved en nye Orden i Tingene kunde blive til Kongernes Jnterregnum er Uroelighedernes Rige; Lovenes Jnterregnum Anarchiets Rige. Sikkerligen vil en Masse af 24 Millioner Mennesker, der tale eet Sprog, indtage hele Europa for Sandhed og Retfærdighed; men dette kan umueligen skee paa eengang, det maa skee efterhaanden. Endnu fængsles Mennesket af mange Lidenskaber, endnu elske alt for mange Slaver deres Lænker. Ukyndighed om Menneskets Rettigheder er endnu alt for herskende, til at man strax eller saa hastig skulde kunne vente en god Forandring. Saalænge altsaa vore Naboer ey antage vor Politik, har virkelig vor Nation, ved det den vil haandhæve Freden, et langt tungere Arbeyde, end de, der sætte alting i Fyr og Flamme. (Her gjorde han det i forrige Nummer anmeldte Forslag til 45 Skibes Udrustning &c.) Da en Bourbonsk Prinds", blev han ved, efter den blodige Successionskrig besteeg den Spanske Trone, vare vel begge Konger Blodsforvandte; men det varede længe, førend begge Nation er følede noget Venskab for hinanden. Ludvig Fiortendes bon mot: Der er ingen Pyrenæer til længer, blev i lang Tid et blot tankeløst Udtryk, og Engelskmændene kunde altsaa deslettere med baade Kraft og Glands anmasse sig Herredømmet over Havet. J Aaret 1761 kom Spanien os vel til Hielp, eller troede dog at giøre det; men for sildig, og paa en Tid, da de blot kunde redde saa at sige Vraget af vore Vaaben, Armeer og Søemagt. Saaledes have Spanierne tre Gange handlet imod os, og man spurgde derfor hinanden, om man skulde lade dem fare. Men Frankerige har Colonier og en Søe handel at beskytte, og kan ikke undvære en Allieret, uden at anspænde alle sine Kræfter. Jeg har for stor Agtelse for den Engelske Nation, til at jeg skulde troe, at den vilde forstyrre den almindelige Fred. Vilde den angribe os i vor nærværende Forfatning, var det Gudsbespottelse, og det er næsten en Gudsbespottelse, blot at troe saadant. Det være imidlertid hvorledes det vil, saa byder alting os at handle forsigtigen. Lader os derfor, siden de Engelske Udrustninger tvinge os dertil, handle saaledes, som om de vare vore Rivaler og misundte os vor Friehed. Engelland maa nu ville have Fred eller ikke, saa kan det, da det selv ruster sig, ikke tage vore Udrustninger ilde op."