Aarhuus Stifts-Tidende, 1820-09-12
Sicilien. De sidste Efterretninger fra Messina lade befrygte, at ogsaa denne Stad, naget den af Regieringen i Neapel er bleven ophøiet til Siciliens Hovedstad, snart vil følge Palermos Exempel og erklære sig for Uafhængigheden. - Følgende Beretning om de vigtigste Optrin i Palermo, er meddeelt af en Dansk Reisende, som opholdt sig der paa samme Tid: "Aldrig saasnart havde man faaet Efterretning om, hvad der var foregaaet i Neapel, før der mærkedes en stor Bevægelse giennem alle Folkeklasser, Alle paasatte den trefarvede Lokarde, men de fleste bare tillige et forangefarvet Baand, (den ficilianske Nationalfarve) i Knaphullet. Da Processionen med den hellige Rosalies Sarkophag var endt, kiørte General Church ved Midnatstide hiem, fulgt af sine Adjutanter. Paa hans Vi saae han nogle Soldater, med det gule Baand, og som, blandede med Pøbelen, istemte disses Frihedsraab. Han holdt stille og befalede de Militaire at tage Baandet af og forføie sig til deres Qvarterer. Derover forbittredes Pøbelen, en Munk, sprang op paa Vognen, tog Generalen i Brystet, og raabte: "at den engelske Niding, hidsendt for at tyrannisere dem, maatte dræbes." Men Generalen lod i det samme kiøre i Gallop til et afsides Landsted, hvorfra han strax indskibede sig paa en engelsk Korvet. Folkestimmer len ilede til hans Hotel og kastede alle hans Meubler 1 og Løsøre ud paa Gaden, hvor de bleve samlede i en Dynge og brændte. Derfra styrtede Pøbelen hen til Stempletpapiirsoplaget, slæbte alt forligt Gods ud og brændte det. Herfra gik den vilde Hob til Handels- og Criminalrettens Palais, o. s. v. Selv betydelige Pengesummer kastedes ud af Vinduerne og brændtes. Jnden Middag satte en anden Masse sig i Besiddelse af Castellet, og Tøihuset, hvorpaa Vaaben uophørligt uddeeltes til Alle indtil den meest pialtede Tigger. Efter Middag stor medes Prindsen af Acis Huus, og alt det kostelige Jndboe opbrændtes. En anden Hob nedstyrtede Kongens Marmorbuste; det Kongl. Vaaben blev nedrevet overalt og søndertraadt. Baalene brændte uophørlig; Jngen befalede, Jngen adlød. Natten var yderst urolig. Men den 17de om Formiddagen kom det til Kamp mellem Pobelen og Militairet, der bestod af lutter Neapolitanere. Disse fik Ordre at tilbageerobre Forterne og drive Pobelen ud derfra. Det lykkedes ogsaa Natten mellem den 17de og 18de. Den hævnsnysende Pøbel besluttede at gienerobre samme, det koste hvad det vilde. Ogsaa dette lykkedes under en skrækkelig Storm. Kun Fortet det Molo var endnu tilbage; man tilspærrede det og grov Vandet bort derfra. Det adspredte Militair havde imidlertid samlet sig og marscherede frem i Slagorden, Kavalleriet med Kanoner foran Fronten. Da var det at Pobelen fattede den fortvivlede Beslutning at aabne Fængslerne, hvori der allene befandt sig 3000 Galleislaver, størstedelen Mordere og Rovere. Med Kanoner marscheredes nu mod Kanoner, og Masacren kan ei tænkes meere frygtelig. Fægtende vege Tropperne tilbage, men stillede sig atter i to Kolonner og gik nogle Gader fremad. Men ovenfra knustes og opbrændtes de ulykkelige Soldater af Stene, Meubler og sydende Olie, og samme Dags Aften var der ikke en Soldat eller Officeer som jo var sam get eller dræbt. De Militaires Antal var neppe 4000, derimod den bevæbnede Pøbels over 30,000. De Fangne indsværredes i det udtømte Hovedfængsel, efterat man næsten havde revet dem Klæderne af Kroppen. Næsten i ingen Føde gaves dem, og til Tidsfordriv fyrede stundom deres Bevogtere, der nys selv havde været i samme Fængsel, ind iblandt de ulykkelige Fanger. En Munk, ti Hest med Riffel i Sadlen, Sabel i Haand og Pistoler i Beltet, i Spidsen for en Trop bevæbnede Lazaronis, førte de afvæbnede Officerer og Soldater til deres Bestemmelsested. Den 19de var Pøbelen ene Herre i Staden, Angest og Skræk steeg paa det høieste, hvo der ikke selv dræbte, frygtede for at dræbes. Prinds Cattolica var flygtet ned i en underjordisk Kjælder, blev slæbt og, halshugget og parteret. Generalgoverneuren flygtede i Matrosklæder, og man var saa nær efter ham, at to af Mandskabet i Baaden hvormed han undkom, bleve dræbte ved Musketskud. Baalene vedbleve at brænde Nat og Dag, og rundtomkring disse udtømte Pøbeten de rovede Viinkjældere. Denne Dag opbrændte Justitspalladset med samtlige Kriminelakteer. Natten derpaa blev en Snedkermester ved Navn Sanzia, som af Pebelen var bleven ophøiet til Chef for Artilleriet, uden videre skudt, fordi endeel af Kanonerne fandtes fornaglede. Forvirringen var saa stor at Pøbelen selv begyndte at ræddes. En provisorisk Gjunta sammenkaldtes. Dens første Kundgiørelse var en fuldkommen Amnestie for Alle og En over, men Folket loe af Tilgivelsen og vedblev selv derske. Gjunten blev tvungen til at udnævne Munker Gioachino Voglica til Colonello eller Oberst, og en tar per Smedemester udnævnte Folket selv til Hovedsmand, Prindsen af Aci, engang Folkets Afgud, indstillede sig for Gjuntaen, at forsvare sig. Da man saae ham, raabtes der: der maae han dræbes. J sin Dødsangst omfatrede Prindsen den Mand som stod ham nærmest, Broder, til en af Pøbelens Anførere, men i samme Øieblik faldt til 6 Skud, som dræbte baade ham og den Mand, har havde klonget sig og til. - Over 60,000 Mand befinde sig i Parlermo under Vaaben; skulde det komme saavneat man med Magt vil tvinge Staden til at underkaste sig Neapel, da vil det vorde en rædsom Krig. Portugal. En overordentlig Koureer fra Lissabohar bragt den Efterretning til Madrid, at Kongen og Dronningen af Portugal havde indskibet sig fra Brasilien, for at begive sig til Lissabon.