Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1814-02-14
Naar Man - hedder det videre - kaster et Blik paa Koalitionen, der er sammensat at saamange med hinanden stridende Bestanddele, paa den besynderlige Blanding af saa mange Folkeslag, som Naturen har skabt til Medbeilere, da kan Man neppe troe, at et Sammenløb af Mennesker, der have saa forskjellig Jnteresse kan være af lang Varighed. Hiin Kriger, der fordum forsvarede Frankerig, kan umuelig længe være væbnet mod samme. Endnu for kort siden regnede en Monark fra Norden, vel den mægtigste af alle, den store Nands Venskab, som han nu bekriger, blandt sine skjønneste Hæderstitler. Tillidsfuld falde nu vore Brikke paa den Keiser, der ved saa minge Baand er bunden til vores, der i en elsket Fyrstinde gav os den skjønneste og ædelste Foræring, og som i sit Børnebarn seer Frankerigs tilkommende Arving. Er det da endnu ved saa mange Bevæggrunde til at nærme og gjenforene sig med hinanden, saa svært at slutte Fred, Selv de fremmede Magter have i en udstædt Erklæring yttret: gen stor Nation maa ikke fornedre sig!" Dog Man har overskredet vore Grændser og Krigens Skueplads er Os nær. 36 Mill. Mennesker ville ikke være Forrædere mod deres Hæder og tilkommende Skjæbne. Dette Folkeslag maatte ofte i store Kampe stride mod alskens Ulykker; meer end eengang laae det under og endnu bløde deres Saar. Ogsaa Frankerig har lidt, dog er den aldeles ikke nedslaaet, frit kan det ligesaa vel trodse af sine Saar som af sine fordums Seire. Lader Os Alle forene Os om det Diadem, hvorpaa Glandsen af halvtredsindstyve Seir endnu herlig straaler gjennem Fortidens Taage. Sielden bortfjerner sig Fortuna længe fra de Nationer, som blive sig selv liig. Dette Opraab til Nationalære dikerede Kjerlighed til Freden, som Man ikke erhverver ved Svaghed, men ved Standhaftighed. J Senatets Tale til Keiseren takker det for hans yttrede Fredsønske med disse Ord: Ulden Tvivl, Sire, har De betænkt, at en Magt forstærker sig, naar den sætter sig Grændser, og at den er en Fyrstes største Statskundskab, at sørge for sit Folks Lykke. Saavel for Riger som for enkelte Mennesker gives der Trængslers og Lykkes Dage; i store og vanskelige Omstændigheder lærer Man at kjende store Nationer. Nei, det skiønne og ædle Frankerig, der i fjorten Sekler saa ofte bestod med Hæder midt under Skjæbnens Slag, skal vi heller nu vorde ødelagt ved Fjendehaand. Ei heller nu skal det lykkes Udlændere at sønderrive et Land, der stedse, selv til sine Naboers Bedste, vidste at lægge en anseelig Tyngde i Europas Vægtskaal. Deres Majestæts heltemodige Standhaftighed og Nationens Ære er os Borgen derfor. Sire, Søg at tilveiebringe os Freden ved Deres og Nationens sidste værdige Anstrængelser, og naar dette er lykkedes D. M., da lad Vaabnene synke ud af Deres saa ofte seierrige Haand- og lev for os og for Frankeries Held. Dette, Sire, er Senatets Ønske, dette er Frankerigs Ønske, dette er hele Menneskehedens Ønske og Torv. Herpaa varede Keiseren: "Senatorer, Jeg er rørt ved de Følelser som de lægge for Dagen for mig. Af de Akter, som jeg har ladet Eder meddele, have de seet hvad jeg har gjort for Freden. Uden Anger vil jeg fuldbringe de Opofreiser, som den mig af Fjenden foreslagne og af mig antagne for løbige Basis, fordrer; Mit Liv har kun er Formaal, mine Fransk nænds Lykke. Jmidlertid er BernElsatz, Franche-Comte og Braband anfalden. Denne Deel af Mines Jammerskrig sønderrive mit Hjerte, Jeg vil opfordre Franskmænd til Franskmænds Bistand! Jeg vil opfordre de Franske fra Paris, fra Bretagne, fra Normandiet, Campagne, Burgogne og øvrige Deportementer, at ile deres Brødre til Hjelp! Skulde vi lade dem i deres Elendighed? Fred og Befrielse være vor Forenings Løsen. Naar Fjenden da seer hele Folket væbnet, vil han standse sine Vaabens Fremtrængen, og undertegne Fredens Betingelser som han selv foreslog. At vinde de tabte Lande tilbage er ermere at tænke paa.