Aalborg Stiftstidende, 1835-02-05
Det var den 23de Januar, at Hr. Jhambert tog Anledning af den omtalte Artikel i Moniteuren til at bringelse den russiske Gjeldssag paa Bane i de Deputeredes Kammer. Han erklærede, at han i Kammerets Møde den 26de var findet at giøre Opfordringer til Udenrigsministeren om Oplysninger i denne Sag. Admiral Rigny var villig til at i give denne Oplysning paa Øieblikket. Han fremstillede da Sagens Gang historisk, omtrent som Læserne kjende den, og sluttede med, at Jntet kunde være naturligere end nu paa ny at optage og tilendebringe disse Underhandlinger, efterat de Begivenheder, som i 1830, baade i Frankrig og til Polen, foranledigede deres Standsning, nu ingen Hindringer længere lægge i Veien. Han tilføiede, at der ligesaavel var Tale og franske som om russiske Fordringer, og gjorde tillige opmærksom paa, at Kammeret selv havde anbefalet forskjellige Bønskrifter fra franske Borgere, om samme Gienstand, til Ministeriets Forsorg. Oppositionsmand den Odilon=Barrot tog herimod saaledes til Gjenmæle: "Je havde dog haabet, at de ulyksalige Tractater af 1815 og 1816 i det Mindste havde tilveiebragt Frankrig den Fordeel at sætte en Dæmning, een Gang for alle, imod den Strøm af udenlandske Reclamationer, som vælter sig in paa vort Fædreland. Vi have kjøbt vor Sikkerhed mod saadanne Reclamationer, enten de nu hidrøre fra fremmede Regjeringer eller fra Private, dørt nok, til engang at turde haabe, at man vil lade os i Fred. Hvorledes gaaer det dog til, at man nu, efter Revolutionen af 1830, paa nye overvælder Frankrig med Reclamationer, hvis Størrelse og Udstrækning slet ikke forud lade sig beregne? Man synes at have glemt, at der under 25de April 1818 blev sluttet been Convention med de fremmede Magter, i hvilken man, imod Indskrivning af en Rente af 12 Millioner Fr. i den store Bog gav Frankrig en Generalvittering. Hinie Sum er indhændiget Rusland, England og Østerrig til be og hørig Fordeling. Conventionen, hvis 6te Artikel ophævede sid alle dengang existerende Liqvidations- og Reclamations=Commissioner, er undertegnet af Hr. Pozzo di Borgo, som Keislinseren af Ruslands og Kongen af Polens Befuldmægtigede, og var endogsaa af ham selv bragt i Forslag. Hvorledes ha kan der da nu være Tale om Fordringer, paa hvilke Kon ligen af Polen for 16 Aar siden har givet Affald, imod at erholde en Summa contant. Vilde man tilstæde saadanne ge i Reclamationer, eller endog blot indlade sig paa at tage dem i under Overveielse, saa vilde Landet være udsat for evigvastrende Aareladninger af samme Art. Vi tør derfor ikke en engang inddrømme Ministrene Lov til at indlade sig i Underhandlinger og saadanne Gienstande, eftersom vi jo nylig at have seet, at de af os forlange, at vi skulle respectere, hvad gode i deres Underhandlinger have tilladt sig at anerkjende som i Resultat. Det bliver derfor bedst, at kvæle det Onde i sin i Spire. Vi ville ingen Notits tage af det svage Haab, man forespeiler os, at vi muligt ved Underhandlingernes Ende kunde komme til at staae som Creditorer, ikke som Deditorer; thi det gielder her ikke om, hvorvidt vi dennegang skulle give eller modtage, men det gielder om, eengang for alle at sætte en uigjennemtrængelig Dæmning imod alle Reclamationer, ved at gjøre Conventionen af 1818 gjeldende." Vi lade Sagen staae paa dette Standpunkt, indtil næ 1ste Post bringer os Debatterne fra 26de, og tilføie blot, at Udenrigsministeren til den Tid lovede at fremlægge idet mind 1ste Conventionen af 1816, og at Marschal Mortier, af Bekymring for denne Sags Udfald, paa ny havde ønsket at nedlægge sin Portefruille, forinden Sagen bliver videre forhand slet, da han meget vel indseer, hvorlidet det sømmer sig for den Cabinetspræsident at spille en stum Rolle ved et Anliggende, der angaaer Cabinettet saa nær. Coureren tilføier, endogsaa, at Hr. Thiers havde tilbudt ham, at udkaste en Tale for ham, og at man haabede, det vilde lykkes Kongen, at formaae ham til at forblive paa sin Post, saalænge Kamrene ere samlede, imod da at være viis paa, til den Tid at blive afløst af Marschal Soult.