Viborger Samler, 1849-12-04
Ved Valghandlingen idag her i Byen for Amtets 2det District var kun fremstillet een Candidat, nemlig Districtets forrige Rigsdagsmand Landsoverretsassessor Bregendahl, stillet af Kjøbmand Sandberg og dette Blads Udgiver. - Efterat Valgbestyrelsens Formand, Landsoverretsassessor Skeel havde indledet Forhandlingen, udtalte Candidaten sig i et kort Foredrag for Forsamlingen, hvori han til Oplysning om sin Deeltagelse i den sidstafholdte Rigsdag henviste deels til Rigsdagstidenden og deels til de af ham i sin Tid udgivne Sendebreve til Districtets Vælgere og paaviste at det havde været Maalet for hans Ønske og Stræben, at den Grundlov, som Kongen havde de tilbudet, skulde blive saa fri, at den sikkrede alle gode Kræfters uhindrede Udvikling og gav det danske Folk fuld Adgang til at blive saa frit og lykkeligt, som det selv vilde være og forstod at gjøre sig, men at han ikke havde været blind for, at det ikke var nok, at Grundlovens Bestemmelser herom i Theorien vare gode, men at der maatte sees hen paa, hvorledes Forholdene heri Landet vare og at der ikke skeete et for voldsomt Brud paa ældre Indretninger. Han udtalte saaledes som sin Hovedanskuelse, at der ved at omdanne vore Love og Jndretninger maatte gaaes ud fra at Friheden tilstodes i saadant Maal, at alle gode Kræfters Udvikling gjordes mulig, men at der maatte haves Øie for at den Enes Frihed ikke blev den Andens Undertrykkelse og at der maatte tages fornødent Hensyn til det Bestaaende. Han omtalte derefter de vigtigere indre Forhold, som det er at antage i den nærmeste Fremtid forestaae Forandring, nemlig Communalforholdene, Landboforholdene og Næringsforholdene, og berørte at ved Communalforholdene maa den haves for Øie at Communens egne Anliggenders Bestyrelse nedlægges i dens skattepligtige Jndvaaneres Hænder, deels ved umiddelbar Deeltagelse, deels ved Valg af Communens Bestyrere under et Opsyn fra Statens Side, der ikke maa kunne hæmme den Communalbestyrelse, som vil Communens sande Vel, men som maa være istand til at kunne bringe den ligegyldige Communalbestyrelse til at gjøre sin Pligt. Candidaten fremhævede derhos som et Middel til at fremkalde Jnteresse hos Communens Beboere for deres Anliggender, at der bør lægges an paa, at de vigtigere Communesager oftere end hidtil gjøres til Gjenstand for Forhandling af samtlige Communemedlemmer. Med Hensyn til Landboforholdene henviste han forsaavidt angaaer Udjevningen af Skatteforskjellen mellem det saakaldte fri og ufri Hartkorn, til hvad han har anført i sine Sendebreve, og næst at udtale sig om det Ønskelige i at det tilbageværende Hoveri gjøres afløseligt og at Fæstegodsets Overgang til Selveiendom fremmes, henstillede han til Forsamlingen, om Nogen vilde opfordre ham til at udtale sig speciellere om disse Sager, idet han bemærkede, at han ikke antog, at disse Sagers nærmere Ordning, eftersom Forholden her i Districtet ere, specielt laae Districtets Beboere paa Sinde. Om Næringsforholdene yttrede Candidaten, at dette Spørgsmaal indbefattede et dobbelt Spørgsmaal, deels nemlig Spørgsmaalet om Forholdet mellem Land og Kjøbstad, deels Spørgsmaalet om Ordningen af Næringsforholdene i selve Kjøbstæderne. Han udtalte som sin Overbeviisning, at der ikke bestod en saadan Strid mellem Kjøbstadens og Landets Jnteresse, som Mange tænkte sig, at som Forholdene ere, vilde det være en Uretfærdighed at frigive den saakaldte borgerlige Næringsdrift paa Landet medens Kjøbstæderne vedblive at være bebyrdede som de nu ere, og at dette ei engang vilde være til Fordeel for Landcommunerne, men besvære mange af disse med en Mængde maadelige og forarmede Haandværkere. De Begrændsninger, der nu finde Sted mellem de forskjellige Næringsdrivende i selve Kjøbstæderne hidrøre tildeels fra en ældre Tid, da Forholden vare anderledes, og trænge derfor efter hans Mening til Omforming, og han fremhævede, at det just i denne Sag fremfor nogen anden, var af Vigtighed at see paa hvorledes Forholden have udviklet sig og ere blevne som de ere. Til Slutning udtalte Candidaten sig om det slesvigske Spørgsmaal og yttrede, at efter hans Mening kunde Rigsdagen ikke tiltage sig den endelige Afgjørelse af denne Sag, men maatte overlade dette til Regjeringen, men at Rigsdagen, der vel ikke kunde være ligegyldig for denne Sags Ordning, maatte indskrænke sig til at understøtte Ministeriet i dets Virksomhed, saalænge Rigsdagen nærede Tillid til Ministeriet og at Rigsdagen maatte forvisse sig om at Ministeriet fortjente dets Tillid, og som en Betingelse derfor meente han, at det maatte godtgjøres, at Ministeriet havde ladet det være sig magtpaaliggende af al Evne at gjøre gjældende og faae anerkjendt, at Slesvig til Eideren er en dansk Provinds, hvori kun den danske Konge og Folket ere Herrer.