Den Vest-Sjællandske Avis, 1838-07-20
Den 10de Juli tog Lord Brougham af denne uforsigtige Yttring Anledning til et heftigt Angreb paa Ministeriet. Han opstillede først det Spørgsmaal, om den omtalte Jnstruction var given; dersom dette Spørgsmaal blev besvaret bekræftende, maatte han dernæst spørge, om man paa behørig Maade havde bekjendtgjort denne Jnstruction for de neutrale Magter, dersom Ministeriet kunde besvare dette Spørgsmaal med Ja, behøvedes det tredie Spørgsmaal ikke, som han ellers maatte gjøre, om man kunde fremlægge nogen Kiendelse af Kronjuristerne, hvorved en saadan Krænkelse af den hidtil bestaaende Folkeret blev billiget. Lord Meelbourne negtede ethvert Svar paa disse Spørgsmaal blot af den Grund, at diplomatiske Forhandlinger ikke kunde gjøres til Gjenstand for Forhandlinger i Parlamentet. Lord Brougham erklærede, at denne Vægring ved at svare var en Tilstaaelse af, at Jnstructionerne vare udstedte, uden at man havde underrettet de neutrale Magter derom, og viste det Uhørte i en saadan Krænkelse af Folkeretten, da der ikke bestod nogen factisk Blokade. Han talte om, at disse Jnstructioner kunde foranledige en Krig, og yttrede, at der existerede en Defensiv=Alliance imellem Sardinien og Østerrig. Han foreslog en Adresse til Dronningen, hvori hun skulde anmodes om at lade Huset forelægge de Jnstructioner, som gik ud paa at forbyde Hollands, Sardiniens eller en anden neutral Magts Skibe at løbe ind i Spanske Havne. Lord Melbourne indrømmede, at Lord Brougham rigtigt havde angivet Folkerettens Grundsætninger, men at han ikke havde fremført nogen Grund, hvorfor de omtalte Papirer skulde forelægges, en saadan ufornøden Jndblanding af Parlamentet kunde blot skade Regjeringen i sit Forhold til de fremmede Magter. Lord Minto erklærede, at England ifølge Qvadrupel-Alliancen var forpligtet til at beskytte det Spanske Gebeet mod en Jnvasion. Hertugen af Wellington meente, at denne Alliance ikke berettigede til nogen Blokade, men kun bestemte, at England i fornødent Fald skulde staae den Spanske Dronning bi med sin Flaade, hvorved kun kunde forstaaes Troppetransporter og deslige, Jngen havde endnu forklaret Alliancen saaledes som Lord Minto, da den forstaaet paa denne Maade let kunde indvikle Landet i en Krig. Lord Minto svarede nu, at han kun havde udtalt sine egne, ikke Cabinettets Anskuelser, og Lord Melbourne erklærede, at den Engelske Sømagt vel maatte anvendes til at understøtte Spanien, men at der ikke kunde være Tale om noget Offensiv-Forbund. Enhver Stat havde Ret til at understøtte Don Carlos uden derfor at komme i Krig med England. Da Hertugen af Wellington erklærede sig tilfreds med denne Erklæring, blev Lord Broug, ham meget forbittret og kaldte Hertugen Ministeriets Frelser, der stedse blev mere høimodig, jo meere Ministeriet blev bragt i Knibe, og bad Hertugen ikke at bortfjerne sig. Alligevel gik Hertugen tilligemed 30 eller 40 andre Lorder, hvorimod Lord Mansfeld, Ellenborough og Harewood forlangte Afstemning, som havde det Resultat, at 57 Stemmer erklærede sig for Lord Broughams Andragende og 57 derimod, hvorved Forslaget efter den i Overhuset bestaaende Orden blev forkastet. – Den 12te behandledes den Jrske Municipalbill i Overhuset; Lord Lyndhurst optog det af Underhuset forkastede Peelske Amendement, at Valgensussen skulde forhøies fra 5 til 10 Pd. Uagtet alle Lord Melbournes Anstrengelser blev dette Amendement antaget med 96 Stemmer imod 36.