Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1830-05-11
Fædrelandet. Offentlige Foranstaltninger. Det har allernaadigst behaget Hs. Majestæt, efterat Sagen har været Allerhøist. samme foredraget, at fritage domfældte Margrethe Olsdatter af Særsløv for de med den hende overgaaede Dødsdom (for med velberaad Hu at have ombragt sin Mand Peder Andersen Skov) forbundne foregaaende Piinsler af Knib ning med gloende Tænger og Haandens Afhuggelse; hvorimod det allernaadigst bifaldes, at det iøvrigt skulde have sit Forblivende ved Dommen, dog at efter 3 Gange 24 Timers Forløb Hovedet skulde nedtages af Stagen og Kroppen af Steilen, for at begraves paa Retterstedet. Herom et et allerhøieste Reskript af 28 April sidstleden udfærdige, til Stiftamtmanden over Lollands og Falsters Stift. Af Sagens Omstændigheder, hvorom den fuldstændigere Beretning optager henved halvtredie Ark i Kollegialtidenden, sees, at det ulykkelige Forhold, hvori Domfældte havde levet til sin Mand, og Dennes slette Opførsel imod hende indeholdt Anledningen til hendes Udaad, og det er rimeligt, at hun under andre Forhold ingen saadan Misgierning vilde have begaaet. Den Ulykkelige var nemlig strax efter sin Konfirmation, i en Alder af ikke meere end 16 Aar, baade ved Overtalelser og Trudsler samt Hug og Slag, af Moderen bleven tvungen til at givte sig med Peder Skov, der i nogle Aar havde bestyret Gaarden for hendes Forældre, og ei allene i denne Tid mishandlet hende og hendes Broder, men og Dagen før=Brylluppet banket hende, fordi hun var uvillig til at ægte ham. Endnu paa selve Bryllupsdagen græd hun og vilde ikke have klædt sig paa eller taget til Kirke, ja endnu i Kirken var hun tvivlraadig, om hun skulde gaae med Peder Skov for Præsten eller holde sig tilbage; men, for ei at gjøre sin Familie Tort, lod hun sig vie til ham. Denne hendes Uvillie reiste sig ogsaa af Mistanke om, at et fortroligt Forhold fandt Sted imellem hendes Moder og Peder Skov. Efter Brylluppet fortsatte Manden sin grusomme Behandling, og pryglede ofte Konen med sin Ridepidsk, meest under 4 Øine, da han (som Jnspekteuren for de Classenske Godser i en skriftlig Erklæring har yttret) var af en afskyelig Tænkemaade, yderst listig og trædsk, men tillige saa forsigtig, at han aldrig blottede sin Tænkemaade for de mindre erfarne Mennesker. Efter et andet Vidnes Forklaring talede han i de sidste 2 Aar aldrig et venligt Ord til sin Kone, søgde ikke Seng med hende og behandlede hende ikke engang som det ringeste Tjenestetyende. Ogsaa havde han ofte truet med, at enten skulde hun eller han komme afsted. Grunden til at hun, istedetfor at følge Venners Raad om Skilsmisse, omsider foretrak at berøve Manden Livet, var at hun derved udsatte sig for at Boet vilde blive deelt og hun miste Besiddelsen af Gaarden. Efter vedkommende Præste=Attest ansaaes hun for et eenfoldigt, men saare godmodigt Menneske, hvorom han ingensinde indtil nu havde hørt noget ufordeelagtigt Rygte. Endelig er det sandsynligt, at hendes Medskyldige, Ole Hansen, har havt Deel i hendes ulykkelige Beslutning og tilskyndet hende. Kancelliet saavelsom Høiesteret dristede sig imidlertid ikke til at anbefale hende til Benaadning paa Livet, da Gierningen udførtes efter langt og modent Overlæg, og hun, da det første Forsøg til ved Gift at ombringe Manden var mislykkedes, ikke lod sig skrække fra at gjentage det. Dernæst havde hun under de første Forhører med en mærkelig Grad af Haardnakkenhed nægtet Forbrydelsen, som og ved sit eget Forhold, baade ved gjentagende at have gjort sig skyldig i Hoer, som anden Adfærd, f. Ex. ved anden Pindsedag 1829 at trække Stolen fra Manden, der istedetfor Spog maatte ansees som et opirrende Drillerie, bidraget til den onde Forligelse, der fandt Sted imellem hende og hendes myrdede Mand.