Aalborg Stiftstidende, 1829-12-24
Den navnkundige Caspar Hauser, hvis Dannelse ledes af Professor Daumer, her i Nürnberg, paa Stadens Bekostning, bør ei forbigaaes. Vi vare næsten en Time hos ham. Hauser er liden, noget føer, og har et blomstrende Udseende; dog forekom det mig og Andre, som om han saae for gammel ud til, som det hedder i hiint bekjendte Brev, at være født 1812. Nogle ansaae ham for at være 20, En endog 21, Aar gammel. Ved megen naturlig Venlighed og Naivetet behager han, ved første Øiekast. Han er saa høflig, som man kan vente det af et velopdraget ungt Menneske i hans Alder, naar han tillige har bevaret sin Naturlighed, og er, overhovedet i ingen Henseende, forskjellig fra andre Mennesker. Alle rore Spørgsmaale besvarede han, med største Beredvillighed og Oprigtighed, og tilbød endog, af egen Drift, at tale og spille noget for os, og at vise os sine Tegninger og Skrivebøger, ved hvilken Leilighed han viste meget Beskedenhed. Det Mærkværdigste, vi have erfaret om ham, er omtrent Følgende: Han har i sit Fængsel befundet sig meget vel ligge saa vel, sagde han, "som nu. Den Mand, der passede ham op, har han aldrig seet, da Denne bragte ham Maden, medens han sov, og selv, naar han lagde ham ned for at sove, stod baglænds. Derimod har denne Mands Stemme - den første, han nogensinde har hørt - saa dybt indpræget sig i hans Sjæl, at han strax vil kunne kjende ham, paa den. Kun 15 Ord lærte han - i den sidste Tid - af ham. Da han førtes til Nürnberg, leed han frygteligen; thi, da hans Fødder vare ganske bløde, kunde han ei holde ud at gaae, som han slet ikke var vant til; de bleve blodige, og hovnede; ogsaa smertede Daglyset ham saa meget, at han vist var bleven blind, dersom det ikke just havde været mørkt Veir. Netop paa Grund af denne Ømfindtlighed vare de første 5 Maaneder i Nürnberg ham meget ubehagelige, da, næsten fra alle Sider, kun smertelige Jndtryk stormede ind paa ham. At see paa Noget, naar Solen skinner, voldet ham endnu Smerter, hvilket meget standser hans Fremgang. Da han, med temmelig Færdighed, forelæste os Noget af en Bog, blinkede han snart med Øinene. Ved at høre Musik, kom han, i Begyndelsen, i en kondulsivisk Tilstand, nu hører han det gjerne, og har, i 36 Klaveertimer, allerede bragt det saavidt, at han kan spille: "Lott ist todt for os. Jsær var han meget omfindtlig i Henseende til Lugten. Tobak, især slet Tobak gjorde, alt i betydelig Frastand, et meget ubehagtligt Jndtryk paa ham, og endnu for kort Tid siden blev han, meget alvorligen, syg deraf, at han et Kvarteers Tid maatte taale Lugten af en Fernis, hvormed noget var overstrøget. Men fornem ligen smertede alle Spiser ham, naar han blot spiste et Stykke Kjød nod strax Angestens Sved paa hans Pande, og det samme var Tilfældet ved mange andre Spiser. Brød og Vand, hans gamle Stalbrødre, vare, i lang Tid hans lækkreste Retter. For at styrke ham, søgte man, at vænne ham til meer nærende Føde. Nu kan han allerede taale noget Kjød; Viin og Kryderi endnu ikke, og iøvrigt meget lidet Salt til Maden. Endnu for ganske kort Tid siden blev han pludseligt saa bleg, som et Lig, og besvimede, da han, buden ud i Selskab, nød nogen Kage, med Kancel i. Samme Pirrelighed viiste sig, endeligen, og baade i Fingrenes, og i den almindelige, Følesands. J Begyndelsen kunde han, naar man lagde forskjællige Metallet under en Bedækning (f. Ex. et Klæde eller et Papiir), ved bot med en Finger at berøre Bedækningen, udfinde de forskjellige Metaller, og, da man havde sagt ham Navnene paa disse, rigtig angive dem. Naar han stod paa den ene Side af et rummeligt Værelse, med Ansigtet med Vægen, og En, fra den modsatte Side, bevægede Luften hen mod ham, saa fornam han, om han end ikke havde seet Sidstnævnte, et meget stærkt Jndtryk deraf, hvilket især var Tilfældet i Henseende til visse Personer. Hans Ømfindtlighed, af dette Slags, er nu meget ringe. Ved Afskeden gar han mig, uden Vanskelighed, Haanden. Dog ere hans Fødder endnu saa bløde, at han ei kan gaae en MilsVei, uden at faae Blodblegne. Ogsaa er han endnu meget omfindtlig for Kulde og Hede, og har, i forrige Vinter, længe maattet holde sig inde, for at hans Næse ei skulde komme til at bløde. J hans Fængsel, der sandsynligviis laae meget dybt, var der altid eens Temperatur. Hans Anlæg synes at være fortræffelige. Han opfatter skarpt, saa at han, endnu om et Aar, vilde kunne gjenkjende vore Ansigter. Gienstandes Benævnelser kan han huske, saasnart han blot har hørt dem een Gang. hvad Sprog de end ere i, f. Ex. cactus splendens.