Berlingske Tidende, 1812-10-09
Paris, den 20de September. Slutningen af Hs. Excellence Hertugen af Ragusas Beretning til Krigsministeren: Da jeg den 21de fik at vide, at Fienden havde forladt Alda de Tor mes, lod jeg en Besætning lægge derind. Samme Dag gik jeg i 2 Colonner over Floden, og slog Leir ved Alba de Tormes og Salamanca. Det var min Hensigt at fortsætte Bevægelsen med min venstre Fløi, forat fordrive Fienderne fra Egnen ved Salamanca, og siden at bekiæmpe dem med desto større Fordeel. Jeg tænkte at ville tage en til Forsvar fordeelagtig Stilling, hvor Fienderne ikke kunde til føie mig nogen Skade, og hvor jeg kunde være dem nær nok, for at benytte den første Feil de maatte giøre, til at angribe dem med Eftertryk. Den 22de, om Morgenen, begav jeg mig henimod Calbaraca de Azivas Høie, for at recognostere Fienden. En Division var ankommen derhen, andre vare paa Marschen. En liden Skarpskytterfægtning opstod. Alt viste at Fienderne havde i Sinde at tage Stilling ved Tejares, som laae een Miil fra deres nærværende Stilling, og halvanden fra Salamanca. Jmidlertid samlede de dog en stærk Magt paa denne Punkt, og da deres Bevægelse til Tejares kunde blive vanskelig, naar den skulde udføres i den hele franske Armees Nærværelse, holdt jeg det for rigtig at trække Armeen sammen, for at kunne handle eftersom Omstændighederne fordrede det. Mellem os og den fiendtlige Armee laae nogle Høie, Arcopiles kaldede. Jeg befalede i General Bønnet at indgage den, der stødte til den Stilling vi skulde tage. Dette fuldbyrdedes med største Snildhed af hans Tropper. Fienderne besatte deres Høi, men vi kunde beskyde den fra vor i en Afstand af 250 Favne. Hvis nogen almindelig Bevægelse skulde skee paa venstre Fløi, og et Slag forefalde, bestemte jeg denne Høi til hele Armeens Contral= og Støttepunkt. Den første Division fik Ordre at besætte og forsvare den høie Slette ved Calbaraca, som dækkes ved en bred og dyb Huulvei. Den 3die Division var bestemt til at understotte den i anden Linie, og den 2den, 4de, 5te og 6te befandt sig i Masse ved Udgangen af Skoven, og bag Stillingen ved Arcopiles, og kunde bevæge sig til alle Sider, medens den 7de indtog Skovens venstre Pynt, som dannedes af en meget steil Høi, der var vanskelig at bestige, og som jeg lod besætte med 20 Kanoner. Det lette Rytteri blev bestemt til at tage Stilling paa venstre Fløi foran den 7de Division. Dragonerne bleve i den 2den Linie, paa høire Side af Armeen. Disse vare de Dispositioner, som vare gjorte om Middagen. Fienderne havde deres Tropper i Parallel med mig; de forlængede deres Sider, og satte sig i Forbindelse med Bierget ved Tejares, som stedse syntes at være den Punkt, af hvilken de vilde trække sig tilbage, Foran den høie Slette, som Artilleriet besatte, var en anden, meget stor og let at forsvare, og som havde en umiddelbar Virkning paa Fiendens Bevægelser. Dens Besiddelse var mig meget nyttig, hvis jeg henimod Aften vilde giøre Maneurer for at afskiære Fiendens Forbindelse med Tamames. Naar denne Post iøvrigt var godt besat, var den uindtagelig, og gjorde min tagne Stilling fulde stændig. Det var desuden uundgaaelig nødvendig at besætte den, da Fienderne nylig havde forstærket deres Centrum, hvorfra de i Masse kunde kaste sig ind paa denne Slette, og begynde Angrebet med at borttage saa vigtig en Punkt. Jeg befalede derfor den 5te Division at stille sig paa den høire udkant af Sletten, hvorfra Jlden var i fuldkommen Forbindelse med den fra Areopiles; den 7de Division befalede jeg at stille sig i anden Linie, for at understøtte hiin, den 2den at holde sig i Reserve, og den 6te at indtage den høie Slette ved Pynten af Skoven, hvor endnu en stor Mængde Kanoner befandt sig. Ligeledes beordrede jeg General Bonnet, at lade det 122de Regiment besætte en Høi, der forsvarede Udgangen af Landsbyen Arcopiles. En delig befalede jeg General Boyer, Øverstbefalende over Dragonerne, at lade et Regiment blive tilbage, for at passe paa General Foys høire Side, og at lade de 3 andre Regimenter rykke frem foran Skoven, paa Siden af 22den Division, saa at han, naar Fienderne angrebe den høie Slette, igien kunde anfalde dem paa høire Side at denne Slette, medens det lette Rytteri angreb paa venstre. De fleste af disse Bevægelser bleve meget uregelmæssig udførte. Efterat den 5te Division havde indtaget den anviste Punkt, udstrakte den sig uden Grund og Aarsag til venstre. Den 7de Division, som havde Ordre at understøtte den, gjorde det samme. Endelig blev i den 2den Division ganske tilbage. Jeg indsaae alle de Følger, som vilde opstaae af slige Uregelmæssigheder, og besluttede selv paa Stedet, at afhielpe dem, hvilket var meget let, da Fienden endnu ingen Bevægelse havde gjort. Paa samme Tid fik jeg Underretning om, at Fienderne lode nye Tropper marschere fra deres venstre til deres høire Fløi. Jeg befalede den 3die og 4de Division at stille sig paa Høien ved Udkanten af Skoven, for at jeg efter Omstændighederne kunde benytte dem. Klokken var 4 1/2, da jeg begav mig hen paa den høie Slette, som skulde blive Gienstand for en haardnakken Kamp; men i dette Øieblik blev jeg truffet af en Kartetskkugle, der knuste min høire Arm, og gav mig 2 svære Saar i den høire Side. Saaledes blev jeg sat ud af Stand til at tage nogen videre Deel i Commanden. Denne kostbare Tid, som jeg vilde have anvendt til at ordne Tropperne paa venstre Fløi, gik unyttet bort. Af Mangel paa Overbefaling, opstaaer Anarchie, og deraf igien Uorden (3). Jmidlertid løb Tiden hen, uden at Fienderne foretoge sig noget. Klokken 5 troede de endelig Øieblikket gunstigt, og angrebe med Heftighed den slet ordnede venstre Fløi. De kiæmpende Divisioner kaster Fienden tilbage, men de handle uden Eenhed, uden Orden. De Divisioner jeg havde kaldet hid, forat understøtte de første, see sig uventet nødsagede til at tage Deel i Fægtningen. Enhver General giør overordentlige Anstrængelser, for ved sine særskilte Dispositioner at afhielpe hvad der manglede i det Hele; men kan han det end for en Deel, saa lykkes det dog ikke fuldkommen. Artilleriet bedækker sig med Hæder, og giør Underværker i Tapperhed, og midt i vort Tab er Fiendernes uhyre. De rette deres Angreb mod Arcopiles, som det tapre 122de Regiment forsvarer; men drives tilbage, og efterlade over 800 Døde paa Pladsen. Endelig viger Armeen, rømmer den høie Slette, og trækker sig tilbage til Udgangen af Skoven. Fienden giør nye Anstrængelser. Divisionen Foy, som efter Sagens Natur skal dække Tilbagetoget, angribes med Heftighed, og trænger bestandig Fienden tilbage. Denne Division fortiener, tilligemed dens General, den største Berømmelse. Fra dette Øieblik af iværksættes Tilbagetoget af Alba de Tormes til, og Fienden forstyrrer det ikke meere. Vort Tab beløber sig omtrent til 5000 Mand. Vi have tabt 9 Kanoner, som vare demonterede og ikke kunne transporteres. Al den øvrige Bagage, Artillerieparken og Armeens Sager førtes bort. Jeg kan ikke beskrive Dem de Følelser som giennemstrømmede mig i det Øieblik, da hiint ulykkelige Saar drog mig bort fra Armeen. Med Glæde havde jeg ombyttet dette Saar med den Vished efter fuldent Dagværk at modtage Døden, naar jeg ikkuns kunde have vedblevet Commanden, saa overbeviist var jeg om de forestaaende Tildragelsers Vigtighed, og hvor nødvendig den Øverstcommanderendes Nærværelse vilde være i det Øieblik begge Hærene stødte sammen, saavel for Sammenhængen i Bevægelserne, som for at styre Fægtningen Saaledes har eet ulykkeligt Øieblik tilintetgjort Frugten af 6 Ugers vise Combinationer og vel udførte Bevægelser, hvis Følger syntes visse, og lovede et lykkeligt Udfald. Den 23de iværksatte Hæren sit Tilbaget og over Penaranda henimod Alba de Tormes, i det den og Veien til Duers. Det hele fiendtlige Rytteri naaede vor Arriergarde, som bestod af den første Divisions Ryttere. Divisionen formerede strax Qvarree mod Fienden, og uagtet dens ene Side blev giennembrudt, gjorde dog de andre Modstand, det 69de Regiment dræbte allene med Bajonetstik 200 af Fiendernes Heste. Siden have de ikke gjort noget videre Angreb paa os. General Clausel har Overcommanden over Armeen, og vil tage sine Forholdsregler efter Omstændighederne. Jeg vil lade mig føre til Burges, for at blive helbredet for de svære Saar jeg har faaet, og som smerte mig langt meere, formedelst den ulykkelige Jndflydelse de havde paa Hæren, end de Lidelser de foraarsage mig. Jeg kan ikke nok berømme det Mod, hvormed Generalerne og Obersterne kam pede, og den gode Aand, som under disse vanskelige Omstændigheder besielede dem. Jsærdeleshed maa jeg anføre General Bønner, hvis Hæder desuden allerede for lang Tid siden er grundet; ogsaa maa jeg nævne General Taupin, som commanderende den 6te Division. Skiønt General Clausel var saaret, forlod han dog ikke Valpladsen, gav stedse Prøver paa udmærket Mod, og udsatte heelt igiennem sit Liv for de største Farer. Artilleriegeneral Tirlet og Oberst Diseon, som commanderede Reserveskytset, have fortrinlig udmærket sig. Paa denne ulykkelige Dag gaves dog en Mængde Træk, som fortiene at anføres, og som giøre det franske Navn Ære. Jeg vil lade dem samle, og bede Hs. Majestæt om Belønninger for dem, som have gjort, sig værdige dertil. Dog bør jeg ikke glemme at anføre den skiønne Handling Underlieutenant Guillimat af det 118de Regiment udførte : han styrtede ind i de fiendtlige Geleder, og bemægtigede sig en Fane, efterat han havde hugget Haanden af dens Fører; skiønt han havde faaet mange Bajor netstik, bragte han den dog tilbage i vore Rækker. Vi maae beklage Tabet af Divisionsgeneral Ferey, der er død af sine Saar, General Thomieres, som dræbtes paa Valpladsen, og General Desgraviers. Generalerne Bønnet og Clausel og Brigadegeneral Menne ere saarede. Undertegnet (med den venstre Haand) Marschal, Hertugen af Ragusa. (a) General Bønnet, der, som ældste Divisionsgeneral tilkom Commanden, blev saaret nogle Øieblikke efter Overgeneralen Dette Tilfælde forøgede Uvigheden og Mangelen paa Eenhed, Efter den engelske Armees første Bevægelser havde Hs. catholske Majestæt, under hvis Overbefaling alle franske Armeer i Spanien staae, besluttet at sammentrække alle de disponible Tropper som høre til Middelpunktets Armee, for tilligemed Hertugen af Ragusaa at rykke mod Fienden. Hs. Majestæt havde ogsaa virkelig den 20de Juli samlet et betydeligt Corps, i hvis Spidse han fra den 21de til den 24de trak sig til Arevalv. Da Portugalarmeen havde trukket sig til bage, førend Hs. Majestæt kunde forbinde sig med den, maatte har lade sig nøie med at holde Lord Wellingtons Armee i Tømme, hvilket ved denne Diversion ogsaa lykkelig udførtes. Da den største Deel af den fiendtlige Magt vendte sig mod Middelpunktets Armee, holdt Hs. Majestæt det for rigtigt først at dække Madrid, og at drage de Personer, som var hans Tieneste meest hengivne, ud af denne Stad. En betydelig Convoi er lykkelig bleven ført til Valencia, under Divisionerne Darmagnaes og Palombinis Bedækning. Den 18de August havde Kongen sit Hovedqvarteer i Villa-Robledo. Det var Hs. Majestæts Hensigt at forene Middelpunktets Armees Tropper, efter Omstændighederne, enten med Sydarmeen, eller med Armeen fra Arragonien, for at bekiæmpe Engellænderne med Fordeel. Den 28de September. Den store Armees 18de Bulletin. Mojaisk, den 10de September 1812. Den 4de forlod Keiseren Ghat, og slog Leir ved Gritneva. Den 5te, om Morgenen Kl. 6, satte Hæren sig i Marsch. Klokken 2 om Eftermiddagen opdagede man den russiske Armee, med dens høire Fløi støttet til Moskafloden, dens venstre til Høiene paa Kologhas venstre Bred. Tolv hundrede Favne fra deres venstre Fløi havde Fienderne begyndt paa at befæste en skiøn Høi mellem to Skove, hvor de havde opstillet 9 til 10,000 Mand. Efterat Keiseren havde re cognosceret dem, besluttede han ikke at opsætte denne Stillings Borttagelse et Øieblik. Han befalede Kongen af Neapel at gaae overKologha med Divisionen Compans og Rytteriet. Prinds Poniatow, sky, som var kommen fra høire Side, fandt sig istand til at tournere Stillingen. Klokken 4 begyndte Angrebet. J een Time var den fiendtlige Redonte med dens Kanoner taget, det fiendtlige Corps jaget ud af Skoven og bragt i Uorden, efterat det havde ladet Trediedelen af sine Folk tilbage paa Valpladsen. Om Aftenen Kl. 7 ophørte Jl. den. - Den 6te, om Morgenen Kl. 2, red Keiseren hen at besee de fiendtlige Forposter; den hele Dag gik bort, med giensidig at recognoscere hverandre. Fienderne havde en meget sammentrængt Stilling. Deres venstre Fløi var, ved det Aftenen iforveien lidte Tab, meget svækket. Den støttede sig til en stor Skov, og understøttedes af en skiøn Høi, som havde en med 25 Kanoner besat Redoute. Ta andre, ligeledes med Redonter forsynede Høie, beskyttede, i en Afstand af 100 Skridt fra hverandre, den fiendtlige Linie, indtil en stor Landsby, som Fienderne havde drevet, for at besætte Biergrykken med Skyts og Fodfolk, og dertil at støtte deres Centrum. Deres høire Fløi udstrakte sig bag Kologha paa den anden Side af Landsbyen, Borodino, og støttede sig til to skiønne, med Redouter og Batterier forsynede Høie. Dette syntes at være en fordeelagtig og stærk Stilling. Det var let ved Maneurer at tvinge Fienderne at forlade den; men dette vilde ikkuns have forsinket Sagen, og man holdt ikke deres Stilling for saa stærk, at man skulde have nødig at unddrage sig for Fægtningen. Man kunde let bemærke, at Redou erne ikke var stærkt anlagte, Gravene ikke dybe, og ikke forsynede med Pallisader eller Stormværk. Man anslog den fiendtlige Magt til 120 til 130,000 Mand. Vor var lige saastor, men vore Troppers Overvægt var ikke tvivlsom. - Den 7de, om Morgenen Klokken 2, var Keiseren, omgivet af sine Marschaller, i den Aftenen iforveien tagne Stilling. Kl. 5 1/2 stod Solen op paa en skyfri Himmel; Aftenen forud havde det regnet. "Det er Austerlittes Sol", saade Keiseren. Skiønt det var i September, var det dog lige saa koldt som i Mühren i December. Armeen drog deraf en god Forbetydning. Man rørte Trommen, og følgende befaling forelæstes: Soldater, det Slag J saalænge have ønsket, er forhaanden. Af Eder afhænger nu Seieren. Vi behøve den. Den vil forskaffe os Overflod, gode Vinterqvarterer, og sætte os istand til snart at vende tilbage til Fædrenelandet. Forholder Eder som ved Austerlitz, ved Friedland, ved Witepsk, ved Smolensk, for at man engang kan sige om Eder: han var med i hiint store Slag under Moskpas Mure. - J den Keiserl. Leir paa Høiene ved Borodino, den 7de September, om Morgenen Kl. 2. Armeen svarede ved et gientaget Glædesskrig. Den Biergryk, hvorpaa Armeen stod, var skiult af russiske Lig fra den forrige Dags Fægtning. - Fyrst Poniatowsky, som dannede den høire Fløi, satte sig i Bevægelse, for at omgaae den Skov hvortil Fienden støttede sin venstre Flanke. Prindsen af Eckmühl satte sig i Marich langs med Skoven, med Divisionen Compans i Spidsen. Om Natten vare 2 Batterier, hvert paa 60 Kanoner, opførte, for at beskyde Fiendens Stilling. Klokken 6 om Morgenen havde General Grev Sorbier desat det høire Batteri med Gardens Reserveskyts, og begyndte Jlden. General Pernetty satte sig med 30 Kanoner i Spidsen for Divisionen Compans, som gik langs med Skoven, og omgik den fiendtlige Stilling. Klokken halv 7 blev General Compans saaret; Kl. 7 blev en Hest skudt under Prindsen af Eckmühl. Angrebet udbreder sig, Musketilden begynder. Vicekongen, som fører vor venstre Fløi, angriber Landsbyen Borodino, som Fienden ikke kunde forsvare, da den ligger paa den venstre Bred af Kologha, og tager den. Klokken 7 sætter Hertugen af Elchingen sig i Bevægelse, og kaster sig, under Beskyttelse af 60 Kanoner, som General Foucher Aftenen iforveien havde rettet mod Middelpunktet, ind paa det fiendtlige Centrum. Tusinde Kanoner udspye Død fra begge Sider. Kl. 8 er Fiendernes Stillinger erobrede, Redouterne tagne, og vore Kanoner plantede paa deres Høie. De fordeelagtige Stillinger, som Fienderne for to Timer siden havde, ere nu vore. De Brystværn, som under Angrebet vare mod os, ere nu for os; Fienderne see at Slaget, som de først troe at være begyndt, allerede er tabt for dem. En Deel af deres Skyts er taget, det øvrige ført bort til deres bagerste Linier. J denne yderlige Forfatning tage de den Beslutning at fornye Fægtningen, og med deres hele Masse at tilbageerobre de stærke Stillinger, som de ikke kunde forsvare. Trehundrede, paa disse Høie opstillede franske Kanoner, tordne mod deres Masser, og deres Soldater storme frem for at døe ved Foden af de Brystværn, som de nogle Dage iforveien, med saamegen Møie havde opkastet som skiermende Tilflugtsteder. - Kongen af Neapel giør med sit Rytteri adskillige Angreb; Hertugen af Elchingen bedækker sig med Hæder, og udviser ligesaamegen Uforsagthed som Koldblodighed. Keiseren befaler et Frontangreb, med den høire Fløfremad. Denne Bevægelse giør os til Herrer af tre Fierdedele af Valpladsen. Fyrst Poniatowsky kiæmper i Skovene med vexlende Lykke. - Endnu havde Fienderne deres Rodouter til høire, General Grev Morand angriber og indtager dem, men kan ikke holde sig i dem, da han om Morgenen Kl. 9 angribes fra alle Sider. Fienderne, som herved paa ny fik Mod, lode deres Reserve og deres sidste Tropper rykke frem, for endnu engang at prøve Lykken. Den Keiserl. Garde udgjorde en Deel deraf. De angribe vort Centrum, som var vor høire Fløis Stottepunkt; man befrygter et Øieblik, at de skulle indtage den afbrændte Landsby. Divisionen Friant iler til; 80 franske Kanoner opholde først Fienderne, derpaa nedkaste de deres Colonner, som i 2 Timer forblive under vor Kartetskild, ikke vove at rykke frem- og ikke ville vige tilbage, skiønt de ikke meere have noget Haab om Seiren. Kongen af Neapel giør en Ende paa deres Ubestemthed; han lader det 4de Corps Ryttere hugge ind i den Bresche, som vore Kansners Kartetskild havde gjort i Russernes sluttede Masser og deres Curasserers Eskadroner; de flye til alle Sider. Divisionsgeneral Caulincourt, Gouverneur for Keiserens Pager, sætter sig i Spidsen for det 5te Curasseerregiment, nedkaster alt og trænger ind i den venstre Skandse. Fra dette Øieblik hersker ingen Uvished mere; Slaget er vundet. Han vender de 21 Kanoner, som findes i Skandsen, mod Fienden. Grev Caulincourt, som udmærkede sig ved dette skiønne Angreb, havde fuldendt sin Bestemmelse; han faldt, truffet af en Kugle. Hæderlige, misundelsesværdige Død! - Det er Kl. 2 om Eftermiddagen; Fienden taber alt Haab. Slaget er endt; Kanon ilden vedvarer endnu. Fienden klæmper for sin Redning og sit Tilbagetog, ikke meere for Seiren. - Fiendens Tab er uhyre. 12 til 13000 Mand og 8 til 9000 russiske Heste taltes paa Valpladsen. 60 Kanoner og 5000 Fanger ere komne i vor Magt. - Vi have 2500 Døde og tre Gange saa mange Saarede. Vort hele Tab kan anslaaes til 10,000 Mand, Fiendens fra 40 til 50000. Aldrig saae man en saadan Valplads. Blandt 6 Liig var der kuns et fransk og 5 russiske. Fyrgetyve russiske Generaler ere dræbte, saarede eller fangne. General Bagration er saaret. - Vi have mistet GeneralMontbrun ved en Kanonkugle; General Caulincourt, som skulde indtage hans Plads, faldt een Time efter for en Kugle. Brigadegeneralerne Compere, Planzonne, Marion, Huart, ere dræbte ; 7 eller 8 Generaler, de fleste kun let, saarede. Prindsen af Eckmühl er uskadt. De franske Tropper have bedækket sig med Hæder, og aflagt de største Beviser paa hvormeget de ere de russiske overlegne. Dette er med faa Ord en Skildring af Slaget ved Moskma, som leveredes 2 Lieues bag ved Mojaisk og 25 fra Moskow, ved den lille Flod Moskwa. Vi have gjort 60000 Kanonskud, som allerede ere erstattede ved 800 Artillerievognes Ankomst, som vare passerede Smolenek førend Slaget. Alle Skove og Landsbyer lige fra Valpladsen hertil ere fulde af Døde og Saarede. Her have vi fundet 2000 døde eller amputerede Russer. Adskillige Generaler og Oberster ere fangne. Keiseren har ikke været udsat for nogen Fare. Hverken Garden til Hest eller Fods har taget Deel i Fægtningen eller tabt en eneste Mand. Seiren var ingensinde tvivlsom. Havde de af deres Stillinger fordrevne Fiender ikke villet indtage dem igien, saa vilde vort Tab have været større end deres; men de have tilintetgjort deres Armee, i det de lode den være under vore Batteriers Jld fra Kl. 3, til 2, og haardnakkent vilde vinde det Tabte tilbage. Heri ligger Grunden til deres uhyre Tab. - Alle vore Tropper have udmærket sig. Kongen af Neapel og Hertugen af Elchingen have tildraget sig Opmærksomhed. Artilleriet, især Gardens overgik sig selv. Omstændeligere Beretninger skulle giøre den Vaabendaad, som har forherliget denne Dag, meere bekiendt. - Hosføiet er følgende Skrivelse : "Hr. Biskop i....... Overgangen over Niemmen, over Dana, over Duieper, Træfningerne ved Mahilow, Drissa, Polotsk, Ostrono, Smolensk, og endelig Slaget ved Moskwa, ere ligesaamange Bevæggrunde til at bringe Hærskasernes Gud vort Takoffer. Det er derfor Vor Villie, at De, ved Modtagelsen heraf, træder sammen med Vedkommende. Forsamler Mit Folk i Templerne, for, efter almindelig Brug og Kir tens Forskrivter ved lignende Leiligheder, at afsynge Bønner. De denne Skrivelse ikke har andet Øiemed, saa beder jeg Gud, at har vil tage Dem i sin hellige Varetægt. - Fra Vort Keiserlige Hovedqvarteer i Mojaisk, den 10de September 1812.