Aarhuus Stifts-Tidende, 1839-02-08
Da jeg nu agter under eet at besvare begge disse forskjellige Jndlægge, saa er det jeg, for ikke at blive misforstaaet, har tilladt mig at gjøre opmærksom paadenne ikke umærkelige Omstændighed. Havde jeg ikke Beviset liggende for mig, vilde det falde mig svært at troe, at Manden i een og samme Sag, uden nogen given Anledning, opvarter Publikum med forskjelligt Forsvar i de forskjellige Blade. Skulde Hr. Justitsraaden, mig uafvidende, have forsendt flere forskjellige Jndlægge i denne Sag til flere Redacteurer, tillader jeg mig at bede disse, at optage nærværende Svar i de Blade de udgive, hvilket jeg tør formode, i hvad Hr. Justitsraaden end har skrevet, vil overbevise Publicum om, at han uden Føie sigtede mig for dets Domstol og at han havde handlet klogere i at lade mig være usigtet. Jeg havde vel strax efter at have gjennemlæst Hr. Justitsraadens Jndlægge foresat mig, specielt at begegne ethvert af sammes Angreb paa mig, men da jeg senere har fundet at saadant er overflødigt, siden jeg agter at gjøre Udfald fra den Fæstning, i hvilken han formener jeg er krøben i Skjul, med Vaaben, der vel ikke ligne dem Hr. Justitsraaden fandt det værdigt for sig at bruge mod en tredie Mand see Aarhuus Avis Nr. 208 – men dog, som jeg tør formene, ere af den Natur, at Hr. Justitsraadens Angreb mod mig i Almindelighed ved Siden af disse ville falde ved deres eget Intet, saa skal jeg kuns begegne de enkelte af disse specielt som forekommer mig dertil at egne sig. Hvad der da først, efter min Formening, bør imødegaaes, er den Forklaring Hr. Justitsraaden har gjort over det Kongl. Rentekammers Skrivelser af 22de Aug. og 24de Octbr. 1835, i Kjøbenhavnsposten Nr. 327. Han vil nemlig paasige dette Collegium, at det ikke har eftergivet Sindberg de i disse Skrivelser omhandlede 600 Rbd., som en videre Erstatning for det Tab han har lidt for den Horsens Veirmølle forundte udvidede Male ret. Seer man nu hen til at Collegiet i bemeldte Skrivelser har erklæret, at Sindberg intet kan tilstaaes for Tab og Tilsætning ved Møllens Standsning under en Reparation paa Møllebroen eller for de paa Møllen i hans Besiddelsestid gjorte Forbedringer; men derimod paa Grund af Omstændighederne tilstaaer ham en Eftergivelse af 600 Rbd., saa spørger jeg, kan det være andre end de forhen omhandlede Omstændigheder, disse nemlig, at Holst blev meddeelt een Bygholms Mølles Privilegier krænkende Bevilling, der kan have motiveret Collegiet til at give ham bemeldte 600 Rbd., som yderligere Erstatning for det Tab, han ved Bevillingen havde lidt, og er min forhen opførte Beregning, at den Kongelige Kasse har havt et aarligt Tab af 1155 Rbd. formedelst hiin Bevillings Meddelelse, paa nogen Maade rokket ved Hr. Justitsraadens grundløse Forklaring af Rentekammerets Resolution, for hvilken han vistnok ligesaalidet vil fortjene sig Tak af Collegiet, som den har forskaffet ham Tiltroe i Publikum, – Det er hæderligt, at et Collegium giver den private Medcontrahent Erstatning for de Fordeele det ved en Contract har tilsagt ham og som det ikke har kunne holde ham; men man vil neppe lovsynge det Collegium der giver Almisse til Tiggeren paa den Kongl. Kasses Regning. Naar Hr. Justitsraaden vidtløftigen udbreder sig over de store Bekostninger, Sindberg har havt ved Bygholms Mølle i hans 2 aarige Forpagtningstid, saasom ved Anskaffelsen af 2de Møllestene &c., saa maa jeg beklage, at Hr. Justitsraaden, forinden han nedskrev dette, ikke betjente sig af en Consulent. Jeg bruger dette fremmede Ord for ikke at betjene mig af det, som jeg formoder, i Hr. Justitsraadens Øre mindre velklingende Ord: Raadmand. Havde Hr. Justitsraaden henvendt sig til en saadan Mand, da vilde denne vistnok have raadet ham, at eftersee Sindbergs Contract, forinden han nedskrev Litaniet over hans Tab, og da denne Contract giver Sindberg Ret til Erstatning for hvad Møllestenene m.v. var bedre, da han afleverede, end da han modtog Møllen, saa vilde Hr. Justitsraaden deraf komme til Kundskab om, at Hr. Sindberg intet kunde tabe ved i sin Besiddelsestid at indlægge nye Stene og at følgeligen Hr. Justitsraadens Klagefang er aldeles ubeføiet. – Naar Hr. Justitsraaden med det Kongl. Rentekammers Skrivelse af 15de Febr. 1834 Kjøbenhavnsposten Nr. 327– vil godtgjøre, at Collegiet, ved den Sindberg forundte Eftergivelse, nærmest har taget Hensyn til billighed og at denne Resolution kaster meget Lys over den hele Sag, da kan jeg kuns beklage, at han ikke kan eller vil fatte, at det Kongl. Rentekammer, da hiin Resolution blev givet, ikke har været fuldstændig underrettet om Sagens Sammenhæng. Først da Collegiet var bleven meddeelt de fornødne Oplysninger, kunde det afgive en rigtig Resolution, og da var det, at Resolutionen af 27de Septbr. 1834 blev givet – Billag Nr. 3 ved mit første Svar – der fordrev Mørket og udbredte Lys over Sagen. Disse tvende Resolutioner overbevise os atter og hvor vigtigt det er, at Collegierne af Øvrighederne blive meddeelte fuldstændige og sandfærdige Oplysninger i alle de Sager hvori de skulle resolvere og at en ufuldstændigen oplyst Sag kuns ufuldkomment af Collegiet kan bedømmes.