Viborger Samler, 1848-07-15
10) Hertugdømmet Lauenborg bliver bragt tilbage i samme Tilstand, hvori det befandt sig, førend Forbundstropperne rykkede ind. 11) De contraherende Parter ville søge Storbritanniens Garanti for den nøiagtige Opfyldelse af Arkiklerne i nærværende Overeenskomst og Vaabenstilstand. 12) Det er udtrykkelig vedtaget, at nærværende Overeenskomst Artikler i ingen Henseende skulle præjudicere den endelige Freds Betingelser, og at hverken Danmark eller Tydskland opgive de Fordele og Rettigheder, som de hver for sig have gjort gjældende. Fædrel." Bedømmelse af Betingelserne for Vaabenstilstanden. Vil man kun betragte Vaabenstilstanden i Forhold til vort Haab og vort Ønske, saa kan man naturligviis ingenlunde finde sig tilfredsstillet ved den, vil man antage, at Regjeringen har havt Valget mellem den og Udsigten til med den svensk norske Hærs Hjælp at drive Tydskerne ud af Slesvig og tvinge dem til at erkjende Danmarks Ret til ene at indrette og styre dette Hertug dømmes Anliggender i Samraad med dets Beboere, – saa maa man sige, at Regjeringen har handlet uforsvarligt, ja taabeligt ved at foretrække Vaabenstilstanden. Men saaledes kan Valget ikke have staaet. Man maa antage, at saavel England som Rusland, de to Stormagter, der nærmest ere interesserede i Striden og dens Afgjørelse, have trængt paa Vaabenstilstanden, have forlangt den indgaaet af vor Regjering som betingelse for deres fremtidige Sympathi og Mellemkomst, og at ligeledes den svensk norske Regjering baade har fordret Forsøget paa en fredelig Udjevning gjort, for den vilde bestemme sig til at yde nogen virksom Hjælp, og kun har villet yde denne med den fra først af betegnede Begrændsning, kun har villet hjælpe til Jyllands og Øernes Forsvar, men ikke til Slesvigs Gjenerobring. Under denne Forudsætning vare de tvende Alternativer, hvorimellem vor Regjering havde at vælge, ikke, en i flere Henseender mindre gunstig Vaabenhvile, en uvis og usikker Mellemtilstand paa den ene Side, og Udsigten til en seierrig endelig Afgjørelse paa den anden; men de vare paa den ene Side en vunden Frist saavel til at afvente Begivenhedernes Gang i Udlandet som tilat fremme og fuldføre den indre politiske og militaire Organisation; paa den anden Side Udsigten til en fortvivlet Enekamp med Overmagten, der, især ifald Forbundshæren, forblev staaende tæt sammensluttet i Slesvig og i fordeelagtige Stillinger skulde angribes af vor en heel Gang mindre Hær, næsten umulig kunde føre til Seir, men som, hvis den svensk norske Hær, efterat Stændernes Bevilling var forbrugt, blev kaldt hjem og opløst, meget let kunde medføre hele Halvøens Besættelse; der i heldigste Tilfælde lovede os saa dyrtkjøbte Seire, at vi ikke kunde benytte dem, men i det uheldigste Tilfælde kunde udtømme, alle vore Forsvarskræfter saaledes, at vi tilsidst bleve nødte til at modtage en ydmyggende Fred. – Lad os nu, udgaaende herfra, tage Vaabenstilstandens Betingelser i Øiesyn. Den skal for det Første vare tre Maaneder med een Maaneds Opsigelse. Hertil ville Mange sige: "naar 3 Maaneder ere omme, saa staaer Vinteren for Døren; vor Flaade er da ubrugelig; Fjenden kan da uhindret gaae over til Als og Fyen. Men paa den anden Side maa det dog indrømmes, at naar Vaabenstilstanden skulde være os til nogen Nytte, naar en Folkevæbning i den skulde organiseres og Forfatningsarbeidet udføres, naar Armeerne skulde forlade deres Stillinger og tildeels opløses, naar Statens Byrder skulde lettes og Slesvigs tro Befolkning see sine Lidelser lindrede, saa kunde Stilstanden neppe være kortvarigere end 3 Maaneder. Desuden ere det tydske Forbunds Tropper ligesaalidt istand til at gjøre et Vinterfelttog i vort Clima, som vore egne; er Freden ikke sluttet inden de 3 Maaneders Udløb, saa vil Vaabenstilstanden rimeligviis af sig selv forlænges til Foraaret. - At Blokaden ophører, og at alle Fanger sættes paa fri Fod, vil man finde i sin Orden; hvorimod de tagne Skibes Udlevering maaskee vil have vakt Fleres Utilfredshed. Man maa imidlertid for det Første lægge Mærke til, at de tydske Skibes Opbringelse kun er bleven anordnet som et Tvangsmiddel for at afskrække Forbundet fra at overskride vor Grændse, og at Hensigten ikke har været at berige os ved at bemægtige os fremmed Privateiendom. Dernæst er den Værdie, som vi besidde i disse tagne Skibe, ingenlunde saa stor, som Mange troe. Naar de skulde bortsælges ved Auction under den nuværende Stilstand i vor egen som i hele Europas Han deel, saa vilde de forholdsviis indbringe Lidet, i det Allerhøieste vel 1 1/2 Million, eller neppe 2 Maaneders Krigsomkostninger. Endelig maa man naturligviis ikke udhæve denne Artikel af dens Forbindelse med de tvende næstfølgende. Vederlaget for de tagne Skibes Udlevering er begge Hertugdømmers Rømning af de tydske Tropper - paa et ubetydeligt Corps nær, som tør forblive i Altona til Bedækning for Hospitaler o. desl. – og Erstatning for de i Jylland udskrevne Reqvisitioner. Altsaa opnaaes det, der var tilsigtet ved det anvendte Tvangsmiddel; det synes da i sin Orden, at ogsaa dette ophører. Og det forekommer os, at to, eller rettere tre, Landes Rømning af en overlegen Hær, som der ingen Udsigt var til at drive ud med vor egen Magt, mange Gange opveier den stakkede Fordeel, Staten kunde havt af at sælge de opbragte Skibe. - Vi komme til den 7de Artikel angaaende Hertugdommernes Bestyrelse under Vaabenstilstanden, og tilstaae, at det er den, der vækker størst Betænkelighed hos os. Den foreskriver en midlertidig Fortsættelse af Bestyrelses=Fælledsskabet, og dermed af Schleswigholsteinismen.