Adresseavis for Børn, 1782-03-27
En af os skal stedse forestille en Vandringsmand. Denne tager sin Stok og sin Hat, gaaer uden for og banker paa vor Dør og raaber: Luk op, en Vandringsmand her er! Derpaa svarer en af os inden for Døren, som forestiller Manden i Huset, i det vi sidde allesammen her omkring Bordet: Hvem er du, og hvad vil du her Vandringsmanden svarer derpaa igjen Jeg er, som sagt, en Vandringsmand, Og kommer fra et fremmed Land. Huusly i Nat jeg beder om. Saa svarer den, der forestiller Manden i Huset: Luk Døren op, ind til os kom Men dette paa de Vilkaar dog, At sige os dit Tankesprog. Nu Avis. Nu maae Vandringsmanden have betænkt sig paa et eller andet Tankesprog, et Par smukke Riim, eller noget saadant. Naar han har sagt det, saa siger Huusfaderen igien: Dit Tankesprog fortjener Roes; Kom nu og tag din Plads hos os. Derpaa kommer Vandringsmanden ind og sætter sig hos os ved Bordet, og Huusfaderen bliver da ved Beskriv nu for os, Vandringsmand, Det af dig gjennemreyste Land. Vandringsmanden fortæller derpaa sin hele Reyseroutte, nævner de fornemste Stæder, som han har reyst igjennem, samt de Strømme og Have, som han har maattet seile over, og de merkværdige Bjerge, over eller imellem hvilke han har maattet tage sin Vey. Man sætter derhos, at han stedse har reyst den lige Vey frem, og han maae derfor vogte sig, ikke at nævne noget Sted i sin Reisebeskrivelse, som han ikke skulde være kommen igjennem, ifald han virkelig havde gjort Reysen. Naar han saa er færdig dermed, saa spørger Huusfaderen ham atter: Hvad saae du da, o Vandringsmand, Som man hos os ey finde kan, Og derpaa fortæller Vandringsmanden alt hvad merkværdigt han veed om de store Stæder og Egne, igjennem hvilke hans Vey har faldet, og enhver af os giver Agt og passer paa, om han blander noget ind i sin Fortælling, som ikke stemmer overeens med Sandhed. Saasnart han har fortælt alt hvad han veed at svare paa forbemældte Spørgsmaal, saa bliver Huusfaderen ved: Sig og nu, hvad Klima, hvad Vexter og Sæder, Du fandt paa enhver af de ommældte Stæder, Og naar den Reysende da ogsaa rigtig har svaret paa dette Spørgsmaal, saa siger endelig Huusfaderen til ham: Tak, Tak, du gode Vandringsmand, For du saa godt fortælle kan. Bliv nu kun hos os her i Nat, Og tag det Bagværk, der er sat Med disse Ord leverer han ham en liden Tallerken med Bakkelse, som han efter sit Behag tager til sig. See, her har jeg til den Ende bragt en heel Kurv fuld af Bakkelse med mig. for Børn. Men dersom det nu skeer, at Vandringsmanden blander noget ind i sin Fortælling, hvorom vi andre vide, at det ikke forholder sig saaledes, om han for Exempel nævner et Sted, som ikke egentlig ligger paa hans Vey, eller en Landsprodukt, som ikke findes i den Egn, hvorom han taler, saa give vi os allesammen om ham med vore sammensnoede Tørklæder, og jage ham ud af Stuen med disse Ord: Fort, pak dig bort, du slemme Mand. Usandhed vi ey taale kan Dette samme skal ogsaa skee, om Vandringsmanden slet intet veed at svare paa de Spørgsmaale, som blive ham forelagte. Da jage vi ham ligeledes ud med de Ord: Bort, dumme Mand, par dig afsted, For du har reyst, og intet veed Nu, Johannes, hent mig nu først et Atlas ned, paa det vi i omtvistede Tilfælde kunne afgjøre, hvem der har Ret eller Uret. Jmidlertid kan enhver af os tænke paa en Reyse, som han vil gjøre. Joh. See her, min Fader, her er Atlasset, Fad. Godt. – Nu, hvem af os vil først være Vandringsmand, Lotte. O, min Fader, det maae du selv først være; at vi kunne see, hvorledes det gaaer til. Fad. Ja nok da Saa skal Niels dennegang forestille Huusfaderen. See her paa denne Seddel staaer det, som du hvergang skal sige. Nu skulle J snart høre, at jeg banker paa (Han gaaer udenfor.) Christ. Nu, jeg gad ret vide, hvad for en Reyse Fader vil gjøre. Joh. J maae passe vel paa, at vi kunne faae noget imod ham, som han tager feyl i, og maae have eders Tørklæder sammensnoede i Beredskab. Fad. (uden for Døren) Luk op, en Vandringsmand her er. Niels. Hvem er du, og hvad vil du her, Fad. Jeg er, som sagt, en Vandringsmand, Og kommer fra et fremmed Land. Huusly i Nat jeg beder om. Niels Avis. Niels Luk Døren op, ind til og kom. Men dette paa de Vilkaar dog, At sige os dit Tankesprog. Fad. Mit Tankesprog er: Vær stedse trofast, redelig, Og from indtil din Død, Og intet Fingerbredt afviig Fra det, som Gud dig bød. Niels Dit Tankesprog fortjener Roes, Kom nu og tag din Plads hos os. (Faderen kommer derpaa ind, og sætter sig hos de Øvrige ved Bordet.) Niels Beskriv nu for os, Vandringsmand, Det af dig gjennemreyste Land. Fad. Jeg reysde fra Hamborg til Trundhjem i Norge. J Hamborg gik jeg om Bord paa et Skib, og foer ned ad Elven indtil ligeover for Stade. Derfra indtil Glückstad, og fra Glückstad til Ritzebuttel. Herfra seylede vi ud igjennem Mundingen af Elven i Nordsøen, forbi Helgolland. Saa lode vi Kysten af Slesvig og Jylland ligge paa høire Haand, og seylede op i Nordsøen indtil Bergen i Norge. Her forlod jeg Skibet, og reysde derfra til Lands midt igjennem Norge, indtil jeg endelig efter en meget besværlig Reyse kom til Trundhjem. Joh. (til Christen) Vi komme uden Tvivl, ikke til at give denne Vandringsmand nogen Klumpsak, Christ. Det kan man ikke vide. Lad os kun passe godt paa Niels. Hvad saae du da, o Vandringsmand, Som man hos os ey finde kan, Fad. J Glückstad saae jeg, at man der ikke havde en eneste Brønd, eller en liden Kilde, hvoraf man kunde faae Vand til at drikke. Christ Jh, hvor faae da Folkene der det Vand fra, som de drikke, Fad. Det tage de ud af Cisterner. Lotte. Hvad er det for nogle, Fad. Det er murede Huller eller Grave i Jorden, hvorudi man samler Regnvandet. Da disse Cisterner ere tildækkede, og derfor altid fø for Børn. lige ligesom Kieldere, saa kan det derudi staaende Vand i lang Tid blive frisk og ufordærvet. Men det smager vist nok ikke saa godt som Brøndvand. Aarsagen, hvorfor der i Glückstad er ingen Brønde, er denne, fordi den ligger i en dyb moradsig Egn. Niels Fortæl nu videre. Fad. Fra Ritzebuttel indtil Neuenwerke, som er en Øe, tælde vi sex Baker, hvoriblandt var et Blus. Christ. Hvad er det, som man kalder Baker og Blus, Fad. Barer ere høye Bygninger, som man kan see langt ud i Søen, og som tjene Skipperne til Mede, Kjending eller Tegn, hvorledes de skulle styre, naar de ville løbe ind i Elven, paa det at de skulle ikke forfeyle det rette Jndløb imellem de farlige Sandbanker, hvoraf der findes mange i denne Egn. Men et Blus er et Fyrtaarn, hvorpaa der brænder Kul, hvis Funkler om Natten bilde en prægtig Jldstøtte. Alle disse Baker ved ligeholder Hamborg, til Bedste for alle Nationer, hvis Skibe gaae op ad Elven. Joh. Det maae være galant, at see saadanne Fyrtaarne. Mon jeg skal troe, at de andre Steder i Tydskland har ligesaadanne Taarne med Blus og Fyrer paa. Hvad mener du Lotte? Lotte. Jeg mener, at de maatte være store Narre, om de midt oppe i Landet vilde anlægge Fyrtaarne! Niels. Nu, Vandringsmand, fortæl videre Fad. Ved Ritzebattel laae vi til Ankers i en Havn, som kaldes Kuxhaven. Derfra seylede vi til Helgoland. Dette er en overbleven Levning af en større Øe, som efterhaanden er bleven opsluget og bortskyllet af Vandflod. Denne liden Rest er for den største Deel en blot Klippe, som ikkun har et Par Fod dyb Jordbund til Bedækkelse. Mandfolkene ere Fiskere og Lotser, og ligge næsten altid paa Søen. Fruentimmerne derimod dyrke Jorden, ved at grave den, (thi Heste og Plovredskab findes der ikke paa hele Øen, besaae den, tilharve den med River, samt høste, tærske, male og bage, med faa Ord, de forrette alt det, som hører til Landhuusholdingen, uden at Mandfolkene hielpe dem det ringeste dermed. Endogsaa her holde Hamborgerne et Fyr Avis. Fyrtaarn vedlige, til Bedste for de Søefarende, uagtet denne lille Øe tilhører Dannemark. Derfra, indtil vi kom henimod den norske Kyst, saae jeg intet uden Himmel og Hav. Men førend vi kom til Bergen, fik jeg et merkværdigt Skuespil at see paa Kysten af Norge. Det var just paa den Tid, da Sildene komme trækkende paa sin Reyse fra Jishavet ind i Nordsøen. Den havde J skulle see, hvorledes Havet vidt og og bredt omkring vrimlede af mange Millioner af disse Fiske Ofte kom de indsvømmende i saa store Hære, at de ordentlig laae i Lagviis over hinanden, og vare tilsyne ovenover Vandets Overflade. Der behøvede man visselig ikke, først at udkaste Garn, for at fange dem med, thi man kunde øse og trække dem op med Spande, ligesom man trækker Vand op Bergen er den største og berømteste Handelsstad i hele Norge. Den stærkeste Handel bliver her drevet med Fisk, Tran, Skind og Trælast. Disse Varer sælge de Norske igjen til andre Nationer, som bringe dem Kornvarer og andre Ting, derfor, paa hvilke de ellers skulde lide Mangel. Paa Tømmer, især Grantømmer, har Norge saadan en Overflødighed, at det aarlig kan sælge for to Millioner Rigsdaler, og har endda nok tilbage deraf.