Viborger Samler, 1797-03-27
Om den franske Revolution. Et Fragment. Anton Fautin=Desodaars, som har skrevet en philosophisk Historie og den franske Revolution, der 1796 er udkommen i Paris i 2de Tomer, og i Frankerig selv er agtet for upartisk, slutter dette sit Værk saaledes: Aldrig have saamange Tildragelser presset sig sammen i saa snevert et Rum, som det er, der indeholder den af mig nu beskrevne Femaars Revolution; heele Sekler synes her at have veltet sig forbie vore Øine." Jeg har seet blodige Partier at opstaae, herske og undergaae, givende Plads for andre Partier, som fristede de førstes Skjebne, og da jeg læste Roms Elendigheder fra Sylla's indtil Domitians Regiering, skildrede med Taciti og Sallustii uudslettelige Penselstrøg, betragtede jeg disse berømte Historieskriveres Værker, som Prophetier og vor Skjebne." Giver ikke Tacitus et særdeles lignende Skilderie af Roberspierres Herredømme, naar han skildrer Republikens Hovedstad, som et Bytte for den skiendigste Grumhed, dens Have, som bedækkede med Landflygtige og de blodstænkte Klipper, paa hvilke de hendroge Livet? Man blev skyldig ved at søge Æres=Poster, og ligesaa ved at fornægte dem. Rigdom var Forbrydelse og Dyd endnu større Forbrydelse. Man ophidsede Slaver mod deres Herrer, Friegivne mod deres Patroner, og om en Borger ei havde Fiender, da bragte man ham ved hans Venner paa Skafttet." Sveton fortæller, at Domitian lod dræbe Philosophen Hermogen, den Tarser, fordi han i sine Værker havde udtrykt sig med republikansk Friehed, og at samme Dom strakte sig og til Boghandleren, som havde solgt Kopier af hans Skrifter. Saaledes have vi seet Jakobinerne at dræbe Kondoreet, Ling vet, Roucher, Bailly og Lavoisier." Synes ikke Sallust at skrive vor Revolutions Historie, naar han fortæller os om de sørgelige Tavler, paa hvilke man tegnede tusende, til Døden bestemte, Slagtofferes Navne? Lovene, Domstolene, det offenlige Skatkammer, Provindserne stode under eet Menneskes vilkaarlige Bestyrelse, ligesom hver enkelt Borgers Liv og Død. Ogsaa J, siger han, have seet Menneskene opofrede og Gravene oversvømmede med Menneskeblod. . . . . . Han er den eneste saalænge Verden staaer, der har afsagt Straffedom over ufødte Børn, saa den Ulykke, at være Slagtoffere for Uretfærdigheden, blev dem forsikret, før de kom til Verden, og, for at krone Gyseligheden, saa søgte hans overdrevne Forvovenhed sin Sikkerhed netop i at rase, da J, af Frygt for et endnu haardere Aag, er vovede den Tanke, at giensøge eders Friehed. Srnes ikke de romerske Provindsers Udplyndring ved Sylla at have afgivet Mynsteret for vore Devarmenters Udplyndring ved Jakobinerne? Havde ikke Roberspierre, ligesom Sylla, fine grumme Tienere, der, efter hans Befaling, førte Ødelæggelse, Hunger og Død indtil Landets Grændser? Den romerske Tyran drog, efter Kapitulationen, til Præneste, for der at øve sin Hevn, saaledes drog Kollot d'Herbois til Lyon, at han der kunde lade Borgerne myrde for sine Øine; hvad siger jeg han myrdede dem selv. Blant Soldaterne, hvilke man tvang til at skyde paa de fordømte, fandtes een, som lod mærke den Modbydelighed, med hvilken han udførte den ham paalagte skrækkelige Forretning; hans skielvende Hænder kunde neppe bære Gevæhret, der var ladt med det dræbende Blye; hans Ansigts=Træk røbede Uvished, og hans Øine forkyndte Uroelighed i hans fortabte Siel. Kollot, som var nærværende, mærker dette, frariver ham Gevæhret, og siger, i det han selv dræber et af de ulykkelige Offere, som han havde fordømt til Døde: See, hvor rigtig en Republikaner træffer.""Jeg har seet den meest blomstrende Handel forsvinde under Byrden af Revolutions-Taxter, en drøbende Hunger ført med Helved Konst over den frugtbareste Grund; den rige og vindskibelige Nations Penge-Kilder fordærvede, tilstoppede; de berømmeligste, folkerigeste Stæder ødelagte, nedbrudte; Fængslerne stedse aabne, enten for at give Skasotterne deres daglige Bytte, eller for at modtage de Fanger, hvilke alle Lidenskaber styrtede derind Hobeviis.""Jeg har seet alle Grusomheder, hvilke Opfindelses Kraften hos Despoten, der havde taget Folke=Regentens Maske, kan sammendynge over en Natious Hoved; Morder-Domstole nedsatte i alle Byer; Gaderne stoppede med heele Læs af MenneskeOffere, som daglig bragtes til Døden, vilde, dybe Grøfter, opkastede, for at modtage de blodige Levninger; Uregiering at fortære den næværende Slægt, medens en Krig, der var frem æsket ved vild Taabelighed, dræbte den blomstrende Ungdom, der var Haabet om en tilkommende Slægt."J et Aarhundrede, der var oplyst ved Philosophiens Fakkel, ere de gamle Grundvolde for offentlig Underviisning rystede, Sæde=Lærens Templer forladte, den trøstende Religions Altere indviede til Guds Fornægtelse og Tøileløshed, og Religions=Foragt har, som en opløsende Gift, adskilt alle Mennesker, brudt de Forhold, som forenede dem med hinanden, og hævet Selskabeligheden. Jeg har seet Væsener, halv Tigre, halv Ræve, med rød Hue paa Hovedet og Dolk i Haanden, at nedstyrte Alterne, der vare opreiste for Verdens alherskende Bygmester, at slæbe i Skarnet de Redskaber, der vare bestemte til offentlig Gudsdyrkelse, at tvinge Religionens Tienere, ved Synet af den nærværende Død, til at fornedre deres Embeder og deres Personer, ved at erklære sig som Markskrigere og Bedragere, og disse samme Mennesker, som komme fra at brænde de i Templerne tilbedede Billeder, at fremstille det stygge Brystbillede af den blodtørstigste blandt de saa kaldte FolkeVenner som Gienstand for Folkets Ærbødighed. "Et ulykkeligt Folk, som søgte, som prisede Frieheden, lignede sig med Grækerne og Romerne, medens det bøiede sit Hoved under et tungere Aag, end Aristions nogensinde var i Athen, eller Kaligulas i Rom. Dette Folk vilde ei erkiende anden Myndighed, end Lovenes, intet Fortrin, uden Dydernes og Evnernes; og dog ødsledes Regierings Pladserne, ligesom de offentlige Lovtaler, bort til Dosmerne og Skurkerne; det oprettede Altere for Samdrægtighed i Mordernes Helligdom; det paakaldte Naturen, medens dets Veiledere, skiendende de til Giestfriheden indviede Arnstæders Hellighed, opofrede paa Skasottet enhver, som havde givet en Fordømt Plads, om han end var bunden til ham ved de helligste Baand. Jeg har allerede sagt, at det blev regnet en Søn til Forbrydelse at fælde Taarer paa sin Faders Grav, man prækede Menneskelighed paa Liig=Dyngerne. Jmidlertid fulgte Sejeren stedse de franske Fahner, men de Mennesker, som gik til Grændserne, manglede ved Haandværkernes, Konstnernes og Landboernes Arbeider. Handelen forsvandt, Agerdyrkningen forsømtes, SeddelMyndten blev formeret til en uhyre Mængde, og herved steege de første Fornødenheder til saa høi Priis, som de Fortærende ej kunde betale; Ejernes Jndkomster vare sielden tilstrækkelige til at underholde deres Familie; Arve-Godserne solgtes allevegne, og lykkelige vare de, som havde benyttet deres forrige Rigdom til at forskaffe sig Overdaadigheds Stykker, hvis Nytte nu blev kiendelig, da Huusfaderen i deres Salg fandt en Kilde, som holdt ham frie for, at skille sig ved sine kostbare faste Eiendomme, hvis Jndkomster burde gaae over til hans Efterkommere. Den fortvivlede Elendighed henvendte sig, efter at have fortæret en Mængde, af Smaa=Formuer, der hidindtil havde trødset Trangen i Skjødet af en lykkelig Middelmaadighed, til Familier, som syntes sikkre for Ødelæggelsens Riis. Uroeligheden malede sig i de Borgeres Aasyn, som vare de ordentligste i deres Forretninger, medens Aager-Karlenes og Blodsuernes Flok, der feedede sig ved den offentlige Ulykke, et skiulte sin vilde og fornærmende Glæde." Har det seierrige Folk nogen Modgang at befrygte? Er det stolte Europa mægtigt nok, til at foreskrive os Love Skal det adsprede Frankrigs Vrag, efterat det har deelt vore Skatte, Ved denne græsselige Tanke koger Blodet i mine Aarer. Franker, skulde vel Frankerige lade af at være tilfor eder, Oldinge, haster da at nedslige i Graven, at J ej skulde overleve Skiendselen, Uge Piger, frasiger eder ganske Egteskabets søde Baand, om eders Børn er maae fødes Franker, men hvorhen forvildes jeg ved de bedragerske Skrække-Billeder Dersom vi vilde aflægge vort taabelige Had og de habefulde Benævnelser, som Forvildelsen eller Raseriet skabre for ej at danne uden et Knippe af fem og tyve o illioner Brødre, hvor snart skulde da ikke den østerrigske Øen og den engelske Leopard segne for os, Chattams Søn, roes dig ej meer af din falske og grumme Politik, Frankrigs frugtbare Grund er jo endnu til, og du vil paastaae at have undertrykt Frankernes Vindskibelighed, Fra alle Kandter hører jeg Seiers=Raabene skingre; fra alle Kandter flygte de fiendtlige Magter for vore sejerrige Armeer; Frankrigs Grændser ere udvidede; den trefarvede Fane vaier paa Alpe-Toppene, som paa Rhin Breddene, vore kraftfulde Soldater have givet Love, til at stolt Folk, som, i fyrgetive Aar, modstod alle Bestræbelser, af den mægtige Philip, der var understøttet ved sine gamle spanske Tropper og Amerikas Skatte. Den umaadelige Kaalition, som smigrede sig med det Haab, at sønderlemme Frankrig, begynder at sønderlemme sig selv., Dersom Frankrig svækkes midt i en Følge af Triumpher, der er saa forunderlig, at man forgieves søger saamegen Helte-Daad i alle Folke=Slægternes Aarbøger, saa er det vore indvortes Uenigheder, fra hvilke vi maa hente disse sørgelige Vaer=Tegn, og ei vore udvortes Fienders Bestræbelser. Læge Midlet for Stats=Sygdommen have vi i Hænde; vort Fædreneland er længe nok vandet med Blod og Taarer; O, at denne forgiftede Kilde nu maatte være ganske udtørret, Svage, ustadige, og let vildfarende Mennesker, alle, ja alle, behøve vi indbyrdes Lemfældighed."