Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1837-05-26
Jndsendt. Hionens Troskab styrker Bondens Boskab. Peder Syv. Brev til Hr. M. De har i Folkebladet Nr. 3 faaet indrykket et Stykke, som har den Overskrift: Fæst ikke Tjenestepiger maanedsviis. Jeg maa tilstaae Dem, at Deres Ord har rigtignok for og her paa Egnen været en Præken for døve Ører, thi her og paa mange Mile heromkring finder den Maneer slet ikke Sted. Jeg kan sagtens tænke, at Deres Kæremaal egentlig giælder Pigerne derinde i Kiøbenhavn, men hvad kommer det os ved herude paa Landet, og vi ere jo dog ogsaa Folk, det vil sige Mennesker, som Folkebladet er skrevet for, og jeg kan rigtig ikke begribe, hvorledes Pigerne just skulde blive bedre, fordi de ikke fæstes maanedsviis. Men for at tale reentud fra Leveren med Dem, gode Herre! saa har det rigtig gjort mig ondt, at De har saa strix skoleret de arme Piger. Maren, som pleier at læse noget for og om Aftenen, kom da ogsaa til at læse dette Folkeblad, men saa blev hun ganske nedslaaet og mut. Hvad vil Du tae Dig det saa nær for, sagde jeg, der skrives jo nu saa meget, og alle disse Forslag og Skoleringer rage jo ikke skikkelige Folk, som Du og jeg er. - Saa maa jeg da ogsaa sige Dem, Hr. M., at saadan Præk har jeg rigtignok hørt for af den gamle arrige Frue, som nu, Gud skee Tak, ikke har noget at sige her i Huset, men som i sine unge Dage aldrig kunde beholde nogen Pige, fordi hun saa hansat hovmestererede dem, imens hun greb til Kosteskaftet eller Jldtangen, hvad der var først for Haanden. Men hvad skal saadan Præk i et Folkeblad, der dog egentlig skulde lægge an paa, at sige Folk noget godt og nyttigt? Jeg kan ikke nægte, at Deres Skildring af de Kiøbenhavnske Tienestepigers Skulkerier og Fursvandser er ganske moersom, men paa det nær, som jeg ikke forstaaer deraf, saa vidste vi alt det for, for jeg har en Søster, som tiener derinde, men hos grumme rare og gode Folk, som holder meget af hende. Men hvad faaer vi saa at vide af Alt det De har ramset op der, andet end at der er slette Tjenestefolk derinde, men ogsaa slette Huusbonder og Madmødre, Det vidste vi re. saamæn for, men jeg kan ikke ret indsee, at De har givet os noget Raad eller Middel derimod. Jeg har hørt, at det skal være nok saa galt i andre store Stæder, men lad Dem om det, naar vi blot kunde feie for vor egen Dør. Dog hvordan skulde vi bære os ad, for at faae det sat i en bedre Gang? Ogsaa her paa Landet ere vi Tienestefolk undertiden i en slem Betryk. For seer De, naar jeg eller en anden Karl, der har lært og forstaaer noget, kommer til at tiene hos een af disse Herrer, som slaaer Krøller paa Næsen, naar man kalder ham Huusbonde, som ingen Ting har villet lære, og ingen Ting gider bestille, undtagen at junkerere og flankere, saa veed man hverken ud eller ind, hvad man skal eller tør giøre. Vil man til Kirke, saa hedder det hvad vil Du der, Vilman ud at pløie, saa vil Han selv gjøre en Lystreise, og faaer man endogsaa lavet Alting det Bedste man veed, saa er der dog ingen Forslag i det, for jeg veed ikke, hvor det bliver af men hvor Hans Skiødesløs er Huusbonde, der kommer snart Smalhans og hænger Mangelholtet for Kiøkken og Kielder; naar saa Skatter og Prioriteter skal betales, saa seer det sommetider langveis ud med Folkelønnen. Saa er der saa mange, der vil have Tienestefolk for godt Kiøb, men de tænker ikke paa, at Halvmark Svend er Heelmark Skade. Og naar nu en stakkels Pige kommer til at tiene hos een af disse Damer, som har studeret Landhuusholdningen paa Østergade og Madlavningen hos Conditorne, saa er hun slemt i Vinden med at faae Landets gode Sager til at smage den forvænte Gane; og skal hun til at lave fine Retter efter Fruens Anviisning, saa bliver det til bare Kladerie. Men hvem gaaer det saa ud over, Fruen tilegner sig selv Æren for alt det Gode, og Pigen faaer Skænd og Skoser for alt det Slette. Jeg vil nu ikke engang tale om de Steder, hvor Herren og Fruen gaaer hver sine Veie, for saadant noget har De vel ogsaa inde hos Dem; men der kan dog den som er ung og skal tiene for sit Brød, ikke see og lære noget Godt, ikke fæste sit Hierte til saadanne Folk. Men det veed jeg, at Maren og jeg heller vil gaae paa Dagleie, end tiene i et Huus, hvor det ikke gaaer ret og rigtigt til, og nu har jeg tient her i 8 Aar og hun i 6 Aar, men vi agte ikke at bisse her, inden vi kan sætte Foden under eget Bord, for søde er egne Gløde, derfor bygges der mange smaae Huse. Men naar jeg nu ret med Eftertanke læser det, som De derhar skrevet, gode Hr. M., saa synes mig virkelig, at Maren ikke just har saa synderlig Grund til at være fortrydelig derover; thi egentlig har De jo dog den samme Mening som vi, men hun er lidt hastig af sig. Jeg mener nemlig, og det mener flere end jeg, at naar Herrerne bleve bedre, saa bleve Tienerne det ogsaa, og det er, saavidt jeg kan indsee, det eneste rigtige Middel til at forbedre os Tienestefolk, og da jeg nu seer, at De er lige af samme Mening, saa har jeg et Forslag at giøre Dem, som de nok maaskee kunde være behielpelig til at udføre. Jeg har nemlig nogle Gange talet med Morten Peersen, som tiener her paa Nabogaarden, og er en ganske fornuftig Karl, der har traadt sine Børnesko, og kastet sine Folletænder, men han har det ikke saa godt som jeg, for Herren der har saa mange curiøske Projecter, som han læser sig til i de tydske Bøger, men de slaae Klik for ham, og saamen hvad var det nu jeg vilde sige, De maa undskylde min Snaksomhed, for jeg er en god Ven af Morten Peersen. Jeg har nemlig talet med ham, om det ikke kunde være godt og gavnligt, at stifte et Selskab til Huusbondernes og Madmødrenes Forbedring eller Forædling, hvad det nu skulde hedde. Vi har talt til Maren derom, men hun loe af os og sagde: det var vist bedst vi holdt vor Næse hos os selv og ikke kom frem med saadanne Forslag, for der kom ikke noget udaf det. Nu veed jeg nok at mine Anslag og Forslag ikke altid er af Egetræ, men mig synes dog, at det ikke var saa galt, om vi Tienestefolk slog os sammen og indrettede saadant et Selskab. De kan jo nok begribe, at det ikke skulde være nogen Huusbonde formeent, at være Medlem af Selskabet, og at vi gjerne vil tage fornuftige Folk paa Raad med. Jeg har derfor taget mig den Frihed, at henvende mig til dem, Hr. M., der som man seer er en Mand, der veed hvor Skoen trykker, for at høre Deres Mening om mit Forslag. Jeg forbliver Deres ærbødige Tiener. Jeppe Larsen. E. Sk. Brev til mig adresseres til Jkkerup pr. Rul bye, og De maa gierne lade være at frankere det, men De anmodes venligst om at det maa være skrevet med en læselig Haand.