Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-12-08
den 4de Decbr. Proceduren for Høiesteret af den Davidske Sag bivaantes af en saa talrig Mængde Tilhørere, at Retssalen langtfra ikke kunde rumme Alle, af hvilken Grund ogsaa Dørene til Forsalen vare aabnede. Hvor usvækket Publikums Jnteresse for denne vigtige Sag havde vedligeholdt sig, uagtet det lange Tidsløb der var hengaaet siden dens Behandling for Hof= og Stadsretten, var ogsaa kjendeligt af den dybe Taushed og spændte Opmærksomhed hvormed det uafbrudt fulgte Proceduren paa begge Retsdagen. Ligesom vi, med Hensyn til hiin levende Jnteresse, finde det høist tilgiveligt, at Glæden over Sagens Udfald strax, ligesom ufrivilligen og uimodstaaeligen, lydeligen gav sig Luft, saaledes kunne vi ikke andet end finde det naturligt, at denne Glæde, som ved den gjensidige Meddelelse fra Mund til Mund meget snart udbredte sig i en langt videre Kreds, ogsaa yttrede sig ved en Hylding, som samme Dags Aften bragtes den Anklagedes høitbegavede Defensorer, idet nemlig en talrig Mængde, der for en stor Deel bestod af akademiske Borgere, begav sig til dHrr. Justitsraaderne Sporons og Høegh Guldbergs Bopæle og udbragte et flere Gange, gjentaget Vivat for Fædrelandets Forsvarere. En Deputation af Studerende underrettede dem om den forsamlede Mængdes Hensigt, og de besvarede paa en værdig og passende Maade hiint ærefulde Kiendetegne paa Medborgeres Høiagtelse og Erkjendelse af Begges Værd og Virken i deres hæderlige Kald. – Justitsraad Sporon takkede saaledes Forsamlingen for den hædrende Opmærksomhed, man havde viist ham, og bemærkede, at han i sine Medborgeres Tillid og Agtelse stedse havde søgt sit Livs skjønneste Løn, saa at man derfor kunde dømme, hvad han maatte føl ved at møde en saadan Erkjendelse i Anledning af de Bestræbelser, han havde anvendt paa at forskaffe Sagen et heldigt Udfald. Han tilføiede dernæst, at ligesom man paa den ene Side bør erkjende, at der har været tilstrækkelig Anledning for Regjeringen til at lade Sag anlægge og underkaste samme Domstolenes Prøvelse, saaledes kan man paa den anden Side ikke andet end glæde sig over, at Domstolene have give et nyt Beviis paa, at de aldrig fælde Nogen som strafskyldig uden fuldkommen Overbeviisning om hans Brøde. Han udbragte derpaa et "Leve for Kongen, og for "Danmarks Høiesteret, der med Enthusiasme blev gjentaget af den forsamlede Mængde. – Justitsraad Høegh Guldberg bevidnede sin Taksigelse for det overraskende og smigrende Beviis, den tilstedeværende Forsamling havde givet ham paa sin Agtelse og Velvillie, men bemærkede derhos, at han tilfulde følte, at han langtfra ikke fortjente den Hylding, man havde viist ham. Han tilføiede, at det heller ikke var enten hans Collega eller ham, der kunde siges, at være Aarsag til Sagens heldige Udfald, men at det var den retfærdige Sag selv, der havde seiret, og, ligesom man heri maa see et uomstødeligt Beviis paa den Sandhed, at Danmark besidder en Trykkefrihed, vi Alle bør paaskjønne, saaledes kan man ikke andet end glæde sig over den Tryghed, med hvilken vi kunne stole paa vore Domstoles Uafhængighed og Selvstændighed i Lovenes Anvendelse. Han udbragte derpaa et Hurra for Trykkefriheden og Danmarks Domstole", der flere Gang blev gjentaget af den forsamlede Mængde, hvornæst han, efter endnu engang at have takket for den ham viste hædrende Opmærksomhed, opfordrede Forsamlingen til at ende saaledes, som alle Danske bør ende, med et "Leve for Kongen og Fædrelandet, hvilket Forsamlingen besvarede med et mange Gange gjentaget Jubelraab, hvorpaa den skiltes ad med samme Rolighed, der uafbrudt havde hersket hele Ti(Khousp.) den.