Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-03-27
Med Fornøielse anmelder jeg for de Cortes: at de allierede Souverainer ifølge alle de Communicationer, som jeg hidindtil har erholdet, have været enige i og ere det endnu at erkiende disse Grundsætninger med Hensyn til Spanien. Disse ere de Gienstænde, som jeg haaber at de Cortes ville tage i Betragtning for at det constitutionelle System kan blive befæstet og Nationens Velfærd saameget hurtigere bragt tilveie. (Saavidt var Kongens Tale aftalt med Ministerne; men nu kom der et Tillæg til den, hvorom de ikke vare i Forveien underrettede, og som bevægede dem til efterat Talen var holdet, at forlange deres Afskeed.)Med Forsæt opsatte jeg det til Enden af min Tale at komme til at tale om min egen Person, for at man ikke skulde troe, at jeg foretrækker mig selv for de Nationers Vel og Lykke, som af det guddommelige Forsyn ere betrocos til min Omsorg. – Det er nødvendigt, at jeg underretter Congressen om, at nogle slettænkende Menneskets Jdeer, som søge at forlede lettroende Folk ved at biebringe dem den Overbeviisning, at min Siæl nærer Meninger, son ere imod det nærværende System, ikke have undgaaet min Opmærksomhed. – Deres Hensigt er kun at opvække Mististid imod Reenheden af min Hensigter og Oprigtigheden af mit Forhold. Je har besvoret Constitutionen og altid har jeg handlet saaledes, at jeg efter min bedste Evne søger at følge den, Give Gud, at det samme var Tilfældet med enhver, de Fornærmelser og Jnsulteringeaf alle Slags, som ere begaaede imod min Værdighed, uagtet alt det som Orden og Respekt imod min Person, som constitutionel Konge, udkræver, have været offentlige. Jeg frygter ikke for mit Liv eller min Sikkerhed. Gud, som kiender mit Hierte, vaager saavel over det ene, som det andet og vil bære Omsorg for begge Dele ligesom ogsaa den større og fornuftigere Deel af mit Folk. Men jeg kan ikke fordølge for Congressen, at flere Autoriteter have givet Anledning til at faadanne Excesser ere blevne igientagne og naar de saaledes blive ved saa vil man ingen Grund have til at forundre sig over, at det Spanske Folk vil snart see sig indvikler i utallige Ulykker og en grændseløs Eien dighed. Jig nærer derfore den Tillid, at dette ikke vil finde Sted, naar de Cortes, som jeg haaber, ville inderlig forene sig med deres constitutionelle Konge- og uafladeligen beskræftige sig med at tilintetgiøre Misbrug, at forene Meningerne og at giøre de Slettænkendes Machinationer kraftesløse, hvilke ikke ønske andet end Uenighed og Anarchie. Lad os derfore virke sammen, jeg og den lovmæssige Magt i Forening med hinanden, saaledes som jeg har bekræftet det i Nationens Paasyn, lad os virke til det Formaal, som de selv have udvalgt og som de have erholdet til Eiendom og fuldkomment Velfærd. Ferdinand. Kongen blev imedens han holdt denne Tale flere Gange afbrudt ved de meest levende Bifaldsyttringer, saa at han ofte blev nødt til ved Tegn, som vare fulde af den meest rørende Godhed, at forlange den fornødne Opmærksomhed for at kunne fortsætte sin Tale. Da han sluttede den, saa udbrøde disse Bifaldsyttringer til en nye Enthusiasme. De afskedigede Ministre, som tilforn vare Folkets Afguder, have nu mangfoldige Fiender, som det pleier at gaae, og Hr. Arguelles beskyldes især for at have indbragt sine Creaturer i de offentlige Embeder. – Jntet Lander for Tiden mere ulykkeligt end Spanien, har man tvivlet derom, saa lad Kongens Tale tiene til Overbeviisning. Landet lider under ofte Folkeregieringens Svier; det er Skade, at dette Blad er for lidet og det nærværende Øiebliks Politik for interressant til at man udførlig kan meddele alt hvad man veed derom; men Kiøbstædpøbelens Tøileløshed og Bondealmuens Sværmerie i Forbindelse med Bestyrernes Raadvildhed styrte det Dag for Dag i en dybere Elendighed.