Den Vest-Sjællandske Avis, 1830-03-13
Den 18de Februar blev der forhandlet i det Engelske Overhuus om de Portugisiske Anliggender. Lord Melbourne forlangte Afskrifter af alle Correspondencer og officielle Communicationer angaaende Portugal, da de som hidtil vare forelagde Huset, forekom at være ufuldstændige. Han antog, at Regieringens Forhold, med Hensyn til Portugal, var en Beskiæmmelse for Nationalcharakteren. Thi ville Ministrene erklære sig for det Miguelitiske Partie, saa har det tilforn fornærmet det og gjort det Modstand, og ville det erklære sig for det constitutionelle, saa har det først ophidset det og siden ladet det Stikken. Han antog, at en stor Handelstat ikke kunde undgaae at intervenere ved udenlandske Anliggender, og at desuden England havde bestandig blandet sig i alle forrige Revolutioner. Han berørte derpaa Affairen ved Terceira, og den Omstændighed, at den Brittiske Ambassadeur Sir Charles Stuart, havde overbragt Constitutionen til Portugal, hvorved England selv havde indgydet de constitutionelle en Tillid, hvortil det siden ikke havde svaret. Jkke allene han, men ogsaa Lord Goderich, Marqvien af Lands dovn og især Greven af Carnavon angrebe Ministeriets inconseqvente Forhold med skarpe Grunde, som Hertugen af Wellington, Lord Vharencliffe og Greven af Aberdeen søgte at giendrive. Den Sidstes Udladelser vare især høist mærkværdig, først sagde han, at aldrig var der blevet forlangt en saadan Masse Papirer af Parlamentet uden naar man havde ifinde at lægge den til Grund for en Anklage i Ministeriet. Han indsaae ikke hvorfor nye Papire skulde fremlægges da der ingen Forandring var foregaaet i vore Forhold til Portugal siden den sidste Session. Jeg tilstaaer, sagde han, at Don Miguel er falsk, underfundig og meene dig, ogsaa er detaldeles ikke mueligt at nægte, at han er grusom, og da Grusomhed sædvanlig kommer af Feighed, saa maae man ogsaa tilstaae at han er feig; men jeg kan ingenlunde istemme alt hvad der siges om ham. (Hvad mon det da kan være? mon Ministeren derved har de beskyldninger for Øinene, som man har gjort ham i offentlige Blade, at han har havt Andeel i at myrde hans Faders Ven, Marqvien af Loule, og at han har mishandlet sin Søster, den forrige Regentinde; imidlertid kan Don Miguel ganske godt lade sig nøie med det Skudsmaal, som Ministeren har givet ham.) Unægtelig, vedblev Greven, ere disse beskyldninger for en stor Deel overdrevne og jeg omtvivler for det meeste deres Sandhed; da de oprører det menneskelige Gemyt, for os er det ikke af Betydenhed, hvad enten Don Miguel er en Nero eller en Titus. Vi have intet at giøre med deres personlige Characteer som regiere, men allene med begge Staters offent ige Jnterresse. Virkelig en saare sørgelig Grundsætning. J det private Liv søger man at undgaae Omgang med umoralske Mennesker og at unddrage sig fra dem, men Staterne skulle staae i venskabelig Forbindelse med hinand i hvorledes deres Moralitet end saa er beskaffen. Til hvilken langt høiere moralsk Fuldkommenhed, vilde derimod ikke Menneskeslægten hæve sig, naar alle Stater vilde erklære sig mod en enkelt Stat, hvori en aabenbar Lastværdighed havde faaet Overhaand, skal da Politiken og Dyden aldrig kunne bringes i Harmonie med hinanden her paa Kloden?) Greven kom nu tilbage til sine forrige Yttringer, at ingen var mere competent til at decidere angaaende Thronfølgerettigheden end den Portugisiske Nation, og en stor Majoritet, deraf havde erklæret sig for Don Miguel, som legitim Arving. Dette var rigtig dersom Dom Miguel ikke havde sprengt Constitutionen med Vaabenmagt; men havde roelig ladet hele Folket samlet sig hver i sin Commune, og frit erklære om den hellere vilde have den gamle Regieringsmaade, eller den paa en legitim Maade indført Constitution. Dersom dette Princip som Ministeren her opstillede er rigtigt, saa gaaer al Legitimitet til Grunde i hele Europa, og enhver Faktion, som for et Øieblik kan tilrive sig Skinnet af den offentlige Stemme, faaer Retten paa sin Side; er dette Ret, saa følger deraf at Kongeværdigheden i Frankerige ikke heller længere er retmæssig; thi det Franske National-Convent som syntes at have Majoriteten af det Franske Folk paa sin Side, proclamerede i sit første Møde den 21de September 1792 Kongeværdighedens Afskaffelse i Frankerige, og siden den Tid har ikke nogen saadan almindelig Folkestemme ladet sig høre i dette Land.) Han bemærkede: at Don Pedros Constitution var sendt til Portugal med den befaling, at sammenkalde de tre Stænder, for at besværge den og lade den promulgere; men da de daværende Magthavere ikke havde vovet paa at giøre det, saa er Constitutionen ikke bleven antaget og bekiendtgjort paa den foreskrevne Maade. (Jmidlertid drev dog det anticonstitutionelle Partie sine Modstandere, ud af Portugal, og det havde dengang al Udseendet af, at Majoriteten af det Portugisiske Folk var paa Constitutionens Side. Jkke heller vee man andet end at Don Miguels Tilbagekomst til Portugat og Overdragelsen af Regentskabet til ham, fandt Sted under den Betingelse, at han skulde regiere efter Constitutionen.) Ministeren gientog, at Don Miguel havde forsamlet de Cortes efter den gamle Skik, at disse Cortes have været een af de talrigste og agtværdigste Sammenkomster af de Portugisiske Stænder, som nogensinde havde forsamlet sig, og at deres Decision, som fandt Sted under den største Deel af Nationens Samtykke, lader sig hverken bestride af vor eller af nogen anden Nation. (Udisputeerlig! naar man før antage, at den fornødne Friehed til at yttre sin Mening havde fundet Sted derved; dersom Petitioner og Constitutionens Afskaffelse vare indkomne til Don Miguel, fra alle Sider, og han derpaa havde forestillet sin Broder at det var Folkets Ønske, at han skulde regiere i hans Datters Navn efter den gamle Regieringsform, og naar Don Pedro da ikke vilde have givet sit Samtykke til Constitutionens Afskaffelse; han derpaa havde consuleret de Europæiske Monarker og hvorledes han skulde forholde sig, og disse derpaa havde billiget at han efterkom Folkets Ønske, saa maatte Europa have klappet høit i Hænderne og erkiendet hans Fremgangsmaade, som legitim og agtværdig, thi ingen kan forresten sige om Constitutionen vil de være bleven en Velgierning for det Portugisiske Folk, og især med Hensyn til det Culturtrin hvorpaa det staaer, er det endog høist tvivlsomt, desuden er et Folk pligtig at adlyde sin Konge; men ikke at lade sig paa trænge en nye Regieringsform. Skal nu Don Miguel er kiendes, saa skal Erkiendelsen bygges paa en umoralsk Grundvold, det vil sige, paa en ule gitim Handling og paa Overtrædelsen af en indgaaet Forpligtelse, og af en umoralsk Rod udspringer altid i Tiden giftige og fordærvelige Planter; dette kan allene hæves naar Don Pedro er at formaae til at erkiende sin Broder.) Don Miguels Forhold i Vien, meente Ministeren, lader sig vistnok paa ingen Maade retfærdiggjøre, ikke eengang undskylde, og overhovedet ikke i nogen Henseende forsvare. At vor Ambassadeur ikke strax blev tilbagekaldet efter den første Overtrædelse af de af Don Miguel indgaaede tidligere Forpligtelser, kan retfærdiggiøres deraf, at hans længere Ophold i Landet, blev foranlediget ved, at det var nødvendigt at han handlede i Overeensstemmelse med de øvrige Ministre. Videre kunde vi ikke gjøre end at rappellere vor Ambassadeur, naar vi ikke ville erklære Krig, for at lade vore egne private Beskuelser, angaaende en udenlandsk Stats Regiering gaae over i det praktiske Liv (Hør, Hør, raabte man i Salen. Maaskee man betragtede denne Ytring som en Skose, sagt med Hensyn til Cannings Principer.) Ministeren glædede sig over, at Regieringen ikke havde indladt sig paa Marqvien af Barbacenas Forslag om at afslutte en nye Traktat til dette Formaal; da vort Land allene derved var kommen til at bære Byrden af Krigen; thi Brasilien er ligesaavel i Fred med Portugal som vi, og Regieringen der, har misbilliget sine Gesandtes Handlinger i Europa, som havde Udseendet af en Jntervention. Forresten have vi ingenlunde garanteret Stipulationerne i den Vienske Protokol. Hvad Constitutionen, angaaer, saa var Ambassadeuren Sir Charles Stuart ikke videre end Overbringeren af den, og den lader sig ikke betragte som en Brittisk, eftersom den i Forløbet af en Uge blev udklækket i Don Pedros Hierne. (Formodentlig har Keiseren af Brasilien fattet denne Beslutning, fordi han indsaae, at Portugal vilde komme i en høist ulykkelig Forfatning, da paa den ene Side Geistligheden har den største Deel af Formuen i sine Hænder, og paa den anden Side dette Land er blevet berøvet Jndtægtskilderne fra Brasilien. Han var derfor formodentlig at den Mening, at en Constitution vilde være det eneste Middel for at tilveiebringe en lovmæssig og kraftfuld Modvægt imod Geistligheden. Den Brittiske Regiering syntes ogsaa dengang saameget at biefalde dette Skridt, at den paa den daværende Regentindes Forlangende, afsendte et Tropbecorps til Portugal. Jntet politisk Faktum opklarer derfor i den Grad Forskiellen imellem det foregaaende og det nærværende Ministeriumsvalitiske Systemer, og det maae være Historien overladt i sin Tid at vise, hvilket der har seet Sagen fra den rette Synspunkt. Men som ubeskrivelig sørgelig maae den hele Affaire betragtes, da man ikke kan andet end see i den en Brand, som man vil bedække, og som i sin Tid kan blusse op og udbrede de største Foruroeligelser over det Europæiske Fastland.) Ministeren forsvarede derpaa Regieringens Forhold imod Flygtningene, især med Hensyn til den Omstændighed, at de bleve betalte med de Penge, som vare afsendte fra Brasilien til England for at clarere Dividenderne af den Portugisiske Statsgield, en Brasiliansk Statsminister har udtrykkelig erklæret, at Usurpation i Portugal ikke maatte forhindre Opfyldelsen af Forpligtelsen imod Statscreditorerne og at disse Dividender skulde deponeres i den Engelske Bank, men dette er ikke blevet efterkommet; hele Fremgangsmaaden af de Brasilianske Agentere syntes derfor Ministrene at være et paafaldende Exempel paa Uredelighed imod deres Regiering og Ligegyldighed imod vores.