Norske Intelligenssedler, 1775-02-22
Nordske Jntelligen No. 8. Onsdagen den 22. Februarii 1775. Fortsættelse af de i No. 6, begyndte Markeds-Tanker. Da jeg nu om Aftenen kom hiem fra denne Skueplads, faldt mig den Tanke ind, som en vis Græsk Philosoph har gjort sig over de Olympiske Lege, og over de derved anstillede Markeder. Han troede at have opdaget iblant dem, som virkelig løbe efter Maalet, en Avbilding paa den umættelige Æresyge; iblant dem, som holdte Forfriskelser og andre Nødtørftigheder til Fals, et billede paa Vellyst og Gierrighed; og iblant dem, som med Fornøielse vare Tilskuere til alt dette, et Billede paa Viisdom. Med disse Tanker sov jeg hen, og dem har jeg at tilskrive dette Syn, som Natten derpaa forekom mig i Drømme. Mig syntes da, at jeg saae et overmaade stort Marked, og omendskiønt jeg ikke troer, at alle mine Læsere just vil finde sig fornøiede med min Drøm, haaber jeg dog maaskee at kunde fornøje nogle iblant dem, og for deres Skyld vil jeg da fortælle følgende Drøm. Mig syntes, at jeg saae Merkurius komme need af Skyerne, og i fuld Fart hastede til mig, som den der havde noget særdeles Magtpaaliggende at skulde udrette. Han kom og virkelig til mig, og befalede strax, at jeg skulde følge med, for under hans Ledsagning og Anførsel at betragte det store Verdens Marked. Du har, sagde han, i Dag gjort dig adskillige Betænkninger og alvorlige Forestillinger over det Marked, som holdes hos eder, men kom nu, saa vil jeg forestille dig Verdens Forblindelse og Forfængelighed i det Hele - følg med mig. - Jeg fulgte derpaa med ham, og mig syntes paa eengang at være paa en Plads uden for Jorden, hvorfra man fuldkommeligen kunde oversee det store Forfængeligheds Marked. Det første, som her faldt mig i Øynene, var en Dreyer Boed, hvor jeg saae mangfoldige Herrer med store lange runde Peruker staae og udraabe: Her er alle Slags buntet og malet Dukketøy. Ey, hvilke Mænd ved disse Smaatting! - sagde jeg til Merkurius - saa store - saa anseelige. Hvad er det, de foretage sig? – Tie stille, svarede min Veyviser, du anseer dem med dødelige Øyne, og kand derfor ikke giøre tydelig Forskiel imellem Tingenes udvortes og indvortes Væsen. Disse Dreyere ere eders Lærde og Vise. - Zevs! raabte han: Luk Øynene op paa denne Stakkel, at han kand see Bedrageriet i disse Ting. - Seer du, foer han fort, hin Stolte og Jndbildte, som med store opblæste Kiæver støder i den Børne-Trompet, Det er en Kritikus. - Seer du hin Alvorlige, der staaer med forgyldte Dukker, Det er en Metaphysikus. - Seer du hin Dybsindige, som spørger, om vi vil see hans Gøgleri, Det er en Logikus. - Men de, spurgte jeg, som have saa mange udskaarne Heste og Pennehuse der udhængende - hvo ere de, De ere Mestere i de frie Konster, svarede Merkurius. Paa Tale-Konstneres Børne-Trommer, Juristernes Farve-Skuffer og Lægernes Æsker ville vi ikke engang see. Du seer overalt, at det er Træ, som de handle med; Den som kand best dreye, kruse eller give de Ting, som han omgaaes med, den smukkeste Anseelse og Dannelse, han sælger meest. - Han fløy videre frem, og vi kom paa et Torv, der stoed fuldt af Potter. Du skulde vel ikke troe, sagde Merkurius, i det han vendte sig omkring til mig, at disse ere Helte og saadanne, som ville undertvinge den heele Verden, der befatte sig med dette skrøbelige Tøy, men de ere det dog virkeligen. De handle med Leer og Aske; Deres Vahre ere derfor ogsaa de forgængeligste af alle (Resten følger.) Ting.