Viborger Samler, 1848-06-14
De mærkværdige Begivenheder, som her i Landet, ikke mindre end i Udlandet, saa tilsomt have fulgt paa hinanden siden høisalig Kong Christian VIII's dødelige Afgang og Hans Majestæt vor nuværende Konges Thronbestigelse, have gjort det nødvendigt iaar - Sandsynligviis for sidste Gang - at sammenkalde Provindsialstænderforsamlingerne, for at forelægge Dem til Beraadslagning de tvende vigtige Gjenstande, som nævnes i det allerhøieste Patent af 29de Mai sidstleden. Østifternes Stænderforsamling har med vanlig Jndsigt og Omhu afgivet Betænkning over begge Sager. Først nu have Omstændighederne tilladt Sammenkaldelsen af Nørrejyllands Provindsialstænder i samme Øiemed. Det har ikke kunne undgaae Regjeringens Opmærksomhed, at Tidspunkiet er mindre gunstigt for stænderske Forhandlinger. Naar et frækt Oprørs-Regimente hersker baade i Hans Majestæts tydske Land Holsteen og i det danske Slesvig, naar en, ved sit Antal hidtil overlegen, fjendtlig Hær, Redskabet, snart for en foragtelig Fyrste, snart for en anarchisk Folkeforsamling, staaer truende ved Jyllands Grændse, naar saameget af Danmarks ædleste Blod, der allerede er flydt i den ulige Kamp, raaber til os Efterlevende om Hævn, naar endelig det store Øieblik med hver Dag kan ventes kommet, da Nordens Folkeslag, for første Gang efter Aarhundreders Forløb, i broderlige Rækker skulle staae sammen i Kampen mod det udfordrende Tydskland; og hele Nationen med spændt Opmærksomhed higer efter Budskabet og Stridens Udfald; – da kan Sindet vistnok kun lidet være oplagt til fredelig Jdræt, da koster det Anstrængelse og Selvovervindelse at fæste Tanken paa Andet end den Sag, i hvilken vi Alle – for at bruge den store franske Digters og Statsmands Ord – have vort Blod. Dog ogsaa Fredens Sysler have deres Berettigelse, deres Uopsættelighed midt under Krigen. - Jkke blot er den Krigsskats Anordning, om hvis hensigtsmæssigste Paaligning De, mine Herrer, ere opfordrede til her at raadslaae, af paatrængende øieblikkelig Nødvendighed, for at vi med Ære kunne føre den Krig til Ende, som vi ikke have begyndt, men som Politik, Nationalitetsfølelse, Fædrelandskjærlighed, ja indtil Pietet med de alt faldne Offre fordre, at vi fortsætte med Kraft, for at den retfærdige Sag dog tilsidst kan seire. Men selv afseet fra den nøie Forbindelse, hvori saaledes den ene af de Sager, jeg skal have den Ære at forelægge dem, staaer med det Anliggende, som har hele Nationens Sympathie for sig; – lader os over den krigeriske Nutid ikke glemme den fredelige Fremtid! Vi føre kun Krigen, for at vinde Freden. Denne finde os ikke, naar den er vunden, uforberedt paa Ordningen af vore indre offentlige Forhold, for hvilke den anden af de Sager, som skulle forelægges nærværende Forsamling, er af saa stor Vigtighed! – Vore hjemvendende Krigere bør ikke, naar de engang komme tilbage, kunne rette det bebreidende Spørgsmaal til os: Hvorledes have J sørget for Landets Fremtid, for Fred og Ro herhjemme, medens vi værnede om Landets Grændser mod Udlandet?" – Oldtidens Folkeregjeringer decreterede Fredsbeslutninger, medens Fienden stod for Porten. Jmidlertid, store Exempler behøve ikke at foreholdes Stænderdeputerede fra den Landsdeel, hvis Befolkning nylig har viist saa megen Rolighed og en saa værdig holdning ligeoverfor den indtrængte Fiende. Regjeringens Bestræbelser, at fremme de indre Samfundsforholds Udvikling jævnsides med Krigsbegivenhederne og efterhaanden, som disse tillade det, ville her finde Anerkjendelse og Understøttelse ved redebon og omhyggelig Drøftelse af de forelagte Sager, som de have fundet det i Roeskilde; det kan ikke paatvivles.