Aarhuus Stifts-Tidende, 1841-01-27
Commissarius tog atter til Gjenmæle for Reskriptet, og sluttede med at beklage, at han i denne Sag er kommen i Conflict med Forsamlingens høitagtede Præstdent, som har erhvervet sig store Fortjenester ved den Jndsigt og Agtelse for Lovene, hvormed han stedse har udført sit vigtige Embede." Præsidenten havde kun faa Ord at tilføie. Til Slutning yttrede han, at det ogsaa for ham havde været ubehageligt, ang. den omh. Gjenstand at have en forskjellig Mening fra den kgl. Comm; men jeg har ved denne Leilighed, som ved alle andre Leiligheder, havt Prøve paa den høie Grad af Humanitet, hvormed den kgl. Comm. behandler Den, der er af en anden Mening, end han selv. Fleischer var af samme Mening som Præsidenten havde yttret, at Sagen ikke i sin Heelhed har været Hs. M. forestillet. Thi, uden at indlade mig paa Realiteten, ere der saamange Grunde, som tale for, at Fortolkningen af 5 68 langtfra er klar, at jeg ikke kunde troe, at Nogen vilde drage dette i Tvivl. Den kgl. Commissarius har sagt, at det ikke har været Hs. M. Hensigt, at krænke Forsamlingen, men at han kun har villet tillægge Minoriteten dens Ret. Jeg er ogsaa fuldkommen overbeviist om, at Hs. M. ikke har havt hiin Hensigt; men dette bestyrker mig netop i, at hvis det virkelig maatte være skeet, at den roesk. Forsamling er bleven saaret, maa dette hidrøre fra Sagens Fremstilling, for Kongen. Af det allerh. Reskript sees det, at Sag en har været forelagt Hs. M. af Cancelliet, og det maa være i dette Collegiums Betænkning at hiin Sætning, at Ordene i 5 68 ere saa tydelige, at de ikke kunne misforstaaes, er udtalt. Af disse Cancelliets Udtryk maatte det vel kunne uddrages, saaledes som den ærede Præsident har gjort, at den roesk. Forsamling, enten af Uvidenhed eller af Letsindighed, har krænket Minoritetens Ret; og det vilde vistnok være haardt, om Forsamlingen skulde have gjort sig skyldig heri. Men jo oftere jeg læser Reskriptet, desto strængere forekommer det mig, og desto mere kommer jeg til den Anskuelse, at det høie Collegium har tillagt Stænderne Mangel paa god Villie, thi hvis Collegiet ikke er gaaet ud fra denne Forudsætning, forekommer mig en Bekjendtgjørelse for Stænderne af den i Reskriptet antagne Fortolkning at ville have været tilstrækkelig. Men det er ved Reskriptet tillige paalagt den kgl. Commissarius at vaage over dets Overholdelse og at nægte Modtagelsen af Petitioner, hvori Minoritetens Botum ikke har maattet gjøre sig gjeldende. Dette forekommer mig dog at forudsætte en Formodning om, at Stænderne, efterat være blevne gjorte bekjendte med den af Hs. M. antagne Fortolkning, desuagtet vilde have nægtet at gjøre den Fyldest. Det er dette, som fornemmelig har saaret mig, og da jeg maa antage, at muligt flere i Forsamlingen deele den samme Anskuelse og de samme Følelser, saa har jeg troet at burde udtale dette, forvisset om, at den kgl. Comm., hvis der ligger en anden Mening i Reskriptet, ikke vil undlade at berolige os i denne Henseende. Den kgl. Comm. har under den foreløbige Behandling yttret, at da Kammerherre Castenschjolds Andragende blev ham overleveret, ansaae han dette Andragende for sig uvedkommende, og kunde alene indsende det til Hs. Majestæts Afgjørelse. J Henhold hertil forekommer det mig, at Commissarius dengang ikke har betragtet den ham ved Reskriptet paalagte Function som en, der var ham overdraget eller der var begrundet i Anordn. 15de Mai 1834. Men da nu Reskriptet paalægger ham hine nye Forpligtelser, saa indseer jeg ikke rettere, end at der herved er gjort et Tillæg til hiin Anordning, forsaavidt Commissarii Pligter angaaer, og at dette er en Grund saameget mere for Forsamlingen til at indgaae med Petition." Commissarii Svar foranledigede følgende Duplik af Fleischer: "Jeg er fuldkommen enig med den kgl. C. i. at hine Pligter ikke indeholdes i Frd. 15de Mai 1834, som indbefatter de Forskrifter, Commissarius har at følge, men just deri, at Reskriptet i saa Henseende, efter min Formening, har givet nye Bestemmelser uden at disse, i Henhold til det i Anordn. 28de Mai 1831 og 15de Mai 1834 givne Tilsagn, forinden have været forelagte Stænderne, indeholdes en forøget Anledning til at indgive Petition. Referenten gjorde gjentagende opmærksom paa, at Sagen ikke har været foredraget Kongen i sin hele Fuldstændighed. J Anl. af Commissarii Yttring, at Hs. M. ikke havde havt til Hensigt, at krænke den r. Forsamling, yttrede Ref. "Comiteen har heller ikke meent dette, men den har antaget, at en saadan Krænkelse maatte være en nødvendig og ligefrem Følge af Reskriptet." Dernæst foretoges til forel. Beh. Sagen ang. Forandring i Arvegangsmaaden. St. T. 2340-2359. Tooghalvtredsindstyvende Møde den 12te Decbr. Reskriptsagen foretoges til endelig Beh. Jngen forlangte Ordet. Comiteens Jndstilling blev eenstemmigen billiget med 51 St. Derefter foretoges til endelig Beh. Sagen ang. Modific. i Stænderinst, og om Skattebevillingsret. Denne vigtige Sag sysselsatte Forsamlingen i tvende Møder og Debatterne desangaaende optage ikke mindre end 96 Spalter i St. T. (2360-2456. Vi kunne ikke omtvivle, at vore Læsere jo af selve Kilden ville øse deres Kundskab om, hvorledes dette Fædrelandets Livsspørgsmaal er drøftet i den Viborgske Stændersal, og vi indskrænke os derfor til, af enhver Deputerets Foredrag at anføre een og anden Yttring, der kan betragtes som Nerven i hans politiske Troesbekjendelse. Lüttichau. At en konstitutionel Aand har udviklet sig i Landet, er vistnok en Sandhed. – Endog uden at kjende Petitionerne er jeg fuldkommen overbeviist om, at der er en almindelig Trang tilstede. Erkjende vi, at den findes, da er det ogsaa vor Pligt, naar vi kunne, at udtale det for Kongen. Hvorledes Fremtiden vil blive, ligger skjult for vort Blik, men jeg vilde dog stedse bebreide mig selv, om jeg, naar jeg havde været i den Stilling, at jeg havde kunnet bidrage til, at hiin Trang var kommen til Regjeringens Kundskab, ikke havde gjort det. Derfor tiltræder jeg Comiteens Jndstilling. Nyholm. Skjøndt jeg havde ønsket, at Comiteens Jndstilling havde været noget mere bestemt, har jeg dog ikke i saa Henseende villet gjøre nogen bemærkninger ved den, da det maaskee er bedst, at den er affattet i saa almindelige Udtryk, som den er, for at den, ret understottet af Forsamlingen, kan blive fremsat for vor oph. Monark, og gid da at den maa vinde Kongens bifald. saa at det maa behage ham, i denne Sag at gribe Jnitiativet, til Held og Lykke for vort elskede Danmarks Fremtid, Funder. Jeg maa virkelig ansee det for et almindeligt Ønske, at der indføres betryggende Former, som kunne sikkre Landet en heldig Fremtid, især en heldig Bestyrelse af dets Finantser – det er Kongen, som her maa tage Jnitiativet. - Hvad Comiteens Hovedindstilling angaaer, da slutter jeg mig til samme. Schytte. Jeg udtaler det som min samvittighedsfulde og inderlige Overbeviisning, at det vilde være til stor Lykke for vort Fædreland, om Kongen vilde skjænke sit Folk en besluttende Medvirkning i Lovgivningen. Jeg troer, at Jndførelsen af en saadan Forfatning her i Landet er uundgaaelig; kun Tiden, naar, og Maaden, hvorpaa dette vil skee, er uvis. Holm. Comiteen omtaler de modtagne Petitioner anbefalende, og dette er, efter min Mening, ikke foreneligt med Kongeloven og D. L. 11-1. Sagen er for mig ingen Menighedssag, men en Samvittighedssag. Man bør her kun handle, naar man har fuld Overbeviisning. Jeg vil have Fred med mig selv, thi jeg kan ikke undflye mig selv; enhver Anden ønsker jeg lige Fred. Derfor kan jeg ikke stemme for Comiteens Jndstilling. Fielstrup. Mit Jdeal er et noget indskrænket Monarki, eller, som det nu sædv. kaldes, et konstitutionelt. Saavidt kan jeg udtale mig, uden at bryde den Eed, jeg har aflagt til Danmarks Konge og det Bestaaende; thi hiin sophistiske Distinction mellem de Pligter med Hensyn til Kongen, der paaligge Embedsmanden og den eed fæstede Borger, og dem, der paaligge den Stænderdeputerede, billiger jeg ikke. Men det glæder mig, at jeg i nærv. Comitees Jndstilling ei har fundet Noget, som strider mod hiin Pligt, idet den forudsætter, at Hs. M. selv tager Jnitiativet. Er jeg imidlertid nu end enig med Comiteen i Maaden, paa hvilken en Forandring bør begyndes, saa kan jeg dog ikke være enig i dens Anskuelser, naar den, i Medhold af de indk. Andr., udtaler sig om de to betingelser, som nødvendige for en konstitutionel Statsforfatning: De tvende dansktalende Stænders Forening og Skattebevillingsret for disse Stænder efter en ny Sammensætningsmaade, ved hvilken Grundeiendom ikke udelukkende skulde udgjøre betingelsen for Valgret og Valgbarhed. Rummelhoff. Da Comiteens Jndstilling alene opløser sig i en Bøn til Kongen om, at han vil tage de Midler under Overveielse, der kunde tjene til at vedligeholde og sikkre Landets Lykke, og det er min urokkelige Overbev., at Hensyn hertil leder ethvert af hans Skridt, kunde jeg vel ansee Jndstillingen i og for sig som ufornøden; men da en saadan Bøn udgaaet fra Folkets Repr., tillige indeholder et Vidnesb. om, at der i Folket er en Stemme, der, med fuld Kjærlighed og Tillid til Kongen, udtaler det Ønske, at han vilde overveie, om han i sin Viisdom kunde udfinde Midler til, for den kommende Tid at sikkre sit Folk den Garanti for Borgerheld og Borgerfrihed, som det nu i fuldeste Maade har i hans Personlighed, stemmer jeg for den foresl. Petition. Fønss. Jeg erklærer mig aldeles enig i Comiteens Jndstilling, idet det forekommer mig, at Stænderne ikke alene ere berettigede, men endog forpligtede til at gjøre Hs. M. bekjendt med de Ønsker, der ere udtalte i de indk. Petitioner, og Jndstillingen synes mig saa moderat, at jeg maa tvivle paa, at Kongen kan tage den fortrydeligt op. Jngerslev. Jeg maa erkjende, at der hos Nationen er et almindeligt Ønske om en Forandring i det Bestaaende. - Deri ere Alle enige, at en friere Forfatning og en større Betryggelse mod Magtens mulige Misbrug, maa være Hovedbetingelserne for enhver Forandring. Det er ikke for Nutiden, at man frygter, men det er den uvisse Fremtid, der ængster Folket; thi skulde engang en Fyrste med mindre ædelt Sind og med mindre Agtelse for Undersaatternes Rettigheder bestige Thronen, da vilde Kongeloven visselig være en farlig Grundlov. With. Spørgsmaalet er ikke, om Danmark skal have en Constitution eller ikke – den faae vi engang, enten vi ville eller ikke – Spørgsmaalet er, naar vi skulle have den –, om Tidens Fylde er kommen.