Viborger Samler, 1841-04-22
Udenlandske Efterretninger. China. Efter de indiske Blade har den allerede omtalte Jndtagelse af de to ved Jndløbet til Bocca Tigris liggende chinesiske Forker (Tschuenpi og Tykoktau, kostet Chineserne mange Mennesker. De indo-britiske Tropper (det britiske Mandskab bestod størstedeels af Skotlændere af det for sin Tapperhed bekjendte Cammeron-Regiment) have efter indiske Beretninger – udmærket sig ved deres Uforfærdethed og Løvemod. "Det var en Slagteri – melder en Privatskrivelse – " og ikke et Slag! Alle ere enige i, at Chineserne have fegtet tappert, hvad enten de nu kæmpede af Fortvivlelse, fordi de ikke haabede Pardon, eller frygtede for den haarde Straf, hvormed de chinesiske Auctoriteter havde truet de Feige, eller havde opflammet deres Mod ved Opium – "denne værste og meest virksomme Aarsag til Krigen med China. – thi efterat Fortet Tschuenpi var indtaget med Storm, fandt de Stormende i Fortet 160 Baller af den forbudne fremmede Smøg!" En Deel af de chinesiske Besætninger bestod af Tartarer, hvis athletisk formede Legemer vare i høi Grad paafaldende ved Siden af de smaae og spærlemmede Chinesere. J Fortet Tykoktau forsvarede Besætningen sig i mere end en Time; men dens Tapperhed kunde ikke modstaae Briternes af saa frygtelige Ødelæggelsesmidler understøttede Angreb; Chinesernes Forsvarsvaaben indskrænkede sig til Kaarden, Spydet og Lunteflinten; deres Kanoner vare af den usleste Beskaffenhed, og desuden slet betiente. Forsvarsværkerne viste, at China ikke har nogen Vauban, dog kunde man bemærke at de siden Krigens Begyndelse havde gjort Fremskridt i Fortificationskonsten, thi de nye anlagte Værker vare langt bedre end de ældre. Men Jlden fra de engelske svømmende Vilkaner var saa frygtelig, at de af Englænderne indtagne, og efter Præliminairartiklernes Afslutning Chineserne tilbagegivne Forter kun ere ryggende Gruusdynger. Hvor mange Chinesere der ere faldne i Kampen, vides vel ikke med Vished; men man antager, at Chinesernes Tab maa anslaaes i det mindste til 1200 Mand. J Stormen imod Tschenpi faldt en Mandarin af 3die Classe; han blev, allerede haardt saaret, ført bort af sine Folk, da en Marinecorporal, til hvem den Saarede ikke vilde overgive sig, gjennemborede ham med sin Bajonet. Det synes ikke, at Chineserne have noget Begreb om den europæiske Maade, at forlange og at tilstaae Pardon paa; thi mange, der vare sprungne ud i Vandet, affyrede, efterat de vare opfordrede til at overgive sig, endnu engang deres Flinter, og først da gjorde de Tegn til Overgivelse. Sipahis nedskøde dem uden Barmhiertighed. En Mandarin, der havde mistet begge Armene, værgede sig endnu længe med Tænderne imod en engelsk Officeer. J flere Dage var Farvandet imellem Tschuenpi og Ansonsbugten ligesom bestrøet med Brag og Liig. Det var i den nævnte Bugt, at det engelske Dampskib Remesis, kun understøttet af 12 engelske Baade, ødelagde hele den chinesiske Flotille. Dagen efter Kampen kastede Englænderne flere hundrede chinesiske Liig i en Grube, og i de paafølgende Dage indfandt mange Chinesere fra Canton sig, opsøgte, under Graad og Hylen, imellem de ryggende Ruiner deres Slægtninge, opgrove mange, allerede halvt forraadnede Liig, og førte disse med sig, for at forskaffe deres faldne Paarørende en mere hæderfuld Liigbegængelse. Jmod de mange chinesiske Saarede udviste de engelske Saarlæger en høi Grad af Omhu. Dette geraader, mener "Canton Register." den engelske Characteer til Ære, men for en christelig Nation, som Englænderne saa gjerne fortrinsviis kalde sig, er det vel ikke meere end en Skyldighed at pleie den saarede især den i en Krig af saa tvetydig Oprindelse saarede Fiende. – Samme Dag, da Capt. Elliot i et Circulaire underrettede Briterne om, at Underhandlingerne med Chineserne gjorde gunstige Fremskridt, udstedede den keiserlige Commissair Keschen en Proclamation til sine Landsmænd, i hvilken han iblandt Andet betiente sig af følgende Udtryk: "De engelske Barbarers Fordringer ere uforskammede, deres Øine ere større end deres Buge. For nogle Dage siden angrebe de pludselig, uden at have oppebiet vort Svar, to af vore Forter. Vore Tropper gjorde Modstand, og Seieren var uafgjort. Nu kæmpe de atter. Fremfor Alt maa der drages Omsorg for, at Englænderne ikke drage Vester paa, og afstedkomme Uroligheder. Tidligere, da Barbarerne foredrog deres Besværinger, og bønfaldt om Naade, modtog jeg Keiserens Befaling til at undersøge deres Klagemaal. Men da den almindelige Undersøgelse ikke endnu er tilendebragt, hvor tør da hine Barbarer, vove at opføre sig paa saadan uordentlig, vanvittig og ulydig Maade? Hvorledes tør de opfordre deres Tropper til Ulydighed, Nu er det en reen Umulighed, at tillade dem, saaledes som forhen, Handelen med os, da de fremture i deres forbryderske og afskyelige Opstand."¬