Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1846-06-22
Jndenlandske Efterretninger. Fædrelandet indeholder følgende Uddrag af et Brev fra Færøerne, dateret Thorshavn den 3die Juni, "Jeg vil forsøge at give Dig en Forestilling om den Ulykke, der har ramt Landet – Mæslingerne, skjøndt jeg selv endnu ikke har forvundet et meget voldsomt Angreb, Mange af Jndbyggerne i Thorshavn vare netop angrebne af den sædvanlige Foraarsygdom (krym) eller i alt Fald svækkede efter Sygdommen, da vor Landsmand. . . . kom tilbage fra Kjøbenhavn. Strax efter sin Ankomst blev han syg og tagen i Cuur af vor Læge for - Gigtfeber Da et ungt Menneske, der havde pleiet ham, imidlertid ogsaa var bleven syg, erklærede vor indfødte practiserende Læge, at det var Mæslinger. Nu begyndte man rigtignok at spærre Adgangen til de to Huse, men – for sildig; thi Jngen havde naturligviis anet, at det var forbundet med nogen Fare at see til Gigtfeberpatienter, Mæslinger blive jo i Danmark kun betragtede som en mild og forbigaaende Børnesygdom; men dette gjælder ingenlunde med Hensyn til Færøerne, hvor de aldrig opstaae af sig selv, og hvor man derfor ikke har kjendt dem siden 1781, da de ligesom nu bleve indførte. De udbredte sig derfor med en forhausende Hastighed, og den Voldsomhed, hvormed de Fleste bleve angrebne – hvortil den svækkede Tilstand fra den foregaaende Sygdom ikke lidet bidrog - syntes næsten at true med en almindelig Undergang. Af de 800 Jndbyggere i Thorshavn vare omtrent de 700 paa een Tid angrebne; de Eneste, der ere blevne forskaanede, ere de gamle Folk, der levede under Mæslingerne i 1781, foruden nogle Enkelte, der i Danmark have gjennemgaaet dem. J denne ynkelige Tilstand maa man derfor i høi Grad savne den nødvendige Pleie, Datteren bliver kastet paa Leiet, imedens hun med Omhyggelighed søger at pleie Moderen; Moderen river sig ud at Sengen for at vederqvæge sine klagende Børn, men maa snart bukke under for et langt farligere Tilbagefald; Faderen maa stundom med den øiensynligste Fare for sit Liv styrte ud for at kalde Lægen til Hjælp; men de to eneste Læger blive fra alle Kanter bestormede med en saadan Voldsomhed, at de neppe vide, hvor de skulle henvende sig. Øvrigheden søger rigtignok at afhjælpe denne ulykkelige hjælpeløse Tilstand ved at uddeele tillavet Mad til den fattigere Classe og for Fattigkassens Regning anvise den Gryn og andre Forfriskningsmidler fra Handelen; men den skrækkelige Elendighed kan kun for en Deel formildes ved denne priisværdige Forholdsregel. – En forgelig Stilhed hersker overalt, og de uhyggelige Omgivelser, bringe Enhver til at gyse. Man seer neppe et Menneske paa Gaden, og de allevegne tilsluttede Vinduesskodder vidne om den Elendighed, der er i enhver Familie. – Kun 3 Handelsbetjente ere nogenledes istand til at vedligeholde Handelen. Alt Arbeide hviler. Thorshavn, der ellers kan bemande 16 Ottemandsfarere, er i denne Tid ikke istand til at bemande 1, og man maa med dyb Bekymring see, at den Tid henrinder, da Tørven skal tilberedes, uden at man er istand til at foretage det mindste Skridt til Tilveiebringelsen af denne saa høist nødvendige Artikel. J dette Øieblik er der Grindebud,) men dette Budskab, der ellers pleier at bringe Liv i vore Færinger, formaaer ikke at afbryde den sørgelige Taushed; Jngen herfra Byen er istand til at tage Deel i den forestaaende Fangst. 30 Mennesker ere bortrykkede paa Strømen foruden en stor Deel Børn; heri Byen ligge 8 Lig paa Baaren idag, og Mange kæmpe i dette Øieblik med Døden. Det er ikke alene Thorshavn, denne sørgelige Skjæbne er overgaaet; ogsaa paa Landet udbredes Mæslingerne efterhaanden mer og meere; og disse stakkels Menneskeer forestaaer der vistnok en langt skrækkeligere Skjæbne. Her findes nemlig næsten slet Jngen, der i Danmark har gjennemgaaet Sygdommen; de to Læger, der neppe i Thorshavn kunne yde tilstrækkelig Hjælp, kunne naturligviis langt mindre udstrække deres Virksomhed til de mange langt fra hinanden liggende Øer og smaa Bøigdelauge, ei at tale om, at der netop paa Landet gives saa uhyre mange Forretninger, der aldeles ikke taale nogen Opsættelse. Saaledes have Koerne paa et Sted i et heelt Dogn maattet henstaae umalkede; paa et andet Sted ere de vel med Nød og Neppe blevne malkede, men have forresten i hele 8 Dage maattet savne al Pleie, i et tredie temmelig stort Bøigdelang ere 2 Piger de eneste, der ere istand til at besørge Køernes Malkning og lignende Forretninger. Den Tid er nu netop forhaanden, da Ulden skal afplukkes Faarene, men man er ikke istand til at gaae i Marken, og man maa derfor med Bekymring see, hvorledes denne herlige Skat gaaer tilspilde; thi saafremt Ulden ikke afplukkes til bestemt Tid, falder den af sig selv af, adspredes og nedtrædes. Vi have derfor maaskee kun seet Begyndelsen til en endnu voxende Ulykke, og alligevel forekommer det mig, at Elendigheden allerede har været skrækkelig. Al Production vil vist standse og Landet blive sat meget tilbage.