Viborger Samler, 1815-06-01
Bonapartes Ubesindighed havde ladet Paris uden Forsvar; jeg ilede til for at beskytte Staden. Jeg ankom der med mit Korps i det Øieblik, da en Armee paa 120,000 Md. brød ind mod den. Det havde været ude med den første Stad i Verden. Nationalgardens Tapperhed havde kun ophidset Seierherrerne, da Fyrst Schvartzenberg og Hr. v. Nesselrode erklærede mig, at Paris kunde reddes ved at kapitulere. Jeg underhandlede snart for en Million Menneskers Vel; jeg havde den Lykke at træde i Underhandling til hele Frankrigs Vel. En retfærdig Hævn besielede de Allierede Souveræner; de opoftede den for en sandere Ære end den, Erobringer give. Jeg vovede den Gang at kaste et forskende Bli paa Souverænernes hemmelige Tanker. Jeg vovede at sige, at der levede en Familie, der almindelig ønskedes tilbage til Frankrig, der anbefaledes ved nogle Aarhundreders sande Berømmelse, hvis Navne erindrede alle om Lykke og Velstand, og hvis Navn, naar een Mund først havde udsagt det, ville gjenlyde over hele Frankrig. Jeg saae af det Svar jeg fik, at jeg ikke havde kapituleret med vore Fjender; men med vore Befriere. Jeg begik dengang en uhyre stor Feil og den er den eneste jeg har at bebreide mig. Jeg havde nemlig den Svaghed, at sikre Bonaparte Livet, jeg frarev hans Fiender Løvtet derom og jeg opofrede saaledes Fædrenelandets Fordeel for en endnu ikke slukket Følelse af gammelt Venskab. Det er den eneste Uret min Samvittighed overtyder mig om. Fra dette Øieblik af erkjendte Frankrig i Ludvig den 18de sin Fader, sin Befrier. Ludvig var det, der beskyttede Frankrig for de sædvanlige Følger af fiendtlig Erobring. Seiren gav Magterne Ret til at deele det Land, som i de sidste 20 Aar havde revet alle deres Skatte til sig. Ludvigs Navn mildnede dem. Ved dette hellige Navn nedlagde de alle deres Vaaben. - Saaledes har Ludvig uden Vaaden, uden Soldater, beklædt allene med den Magt Dyden og lovlig Eiendom giver Overvægten, erobret den overordentligste Fred fra de væbnede Magter, som Historien nogensinde opviser - Jeg har uden Jndskrænkning foresat mig at forsvare den virkelige Souverain, jeg har æret ham i hans lykkelige Dage og jeg vil være ham tro i hans ulykkelige - Er end hans Uheld saa vedvarende, som det efter min Mening er kortvarende, saa skal dog mit Liv udslukkes ved Siden af hans, og jeg vil være lykkelig ved at see min sidste Blodsdraabe flyde for hans Frelse. Dette er, min Herre, mit Sindelav og min Retfærdiggjørelse. De veed selv, om Ludvigs Regiering har kunne svække det. Denne Regjering, saa underfuld i dens korte Varighed, denne Regjering der var en Gienstand for vor Beundring, vor Kjerlighed, vore Taare, denne Regjering der var en evig Gienstand for Fyrsternes Eftertanke, og en Fortvivtelse for Tyrannerne, vil vidne for Efterverdenen, for hver den der bidrog til Bourbonnernes Gjenkomst, men imod Usurpatorens strafværdige Tilhængere - Jeg siger Dem, min Herre, med al min Karakteers Frimodighed: aldrig har jeg søgt og aldrig venter jeg Bonapartes bifald, heller ikke Deres eller de Menneskers, der ligne dem. Jeg tilstaaer, jeg blev forundret ved at høre den ulykkelige Hertug af EnghienUngdomskammerat bebreide mig, at jeg forlod Bonaparte for en Bourbon. Jeg undskylder deres Vildfarelse, som have beundret denne blodtørstige Helt indtil Ludvig den 18des Regjering; men jeg troer at forekomme Historiens Dom, naar jeg giver Enhver der forlod Kongen, for at hænge ved Bonaparte, til Priis for Foragt og Forbandelse. Jeg erklærer Dem, min Herre, at Fædrelandets feige Fjender i mine Øine ere uværdige til Medlidenhed og Tilgivelse og jeg er af den Mening, at Nationen for at undgaae evige Bebreidelser, bør for bestandig udstøde Disse af dens Skjød - De seer min Herrel af den aabenhjertige Fremstilling af mine Grundsætninger, om Bonaparte endnu kan tænke paa at forføre mig. Siig De til Hertugen af Enghiens og Pichegru Morder, sig det til hele Europas Fredsforstyrrer, flig til Ham, der dyppede Frankrig i Blod og Graad, sig til Ham der overtraadte Folkeretten og alle Traktater, sig det til den Meeneder og det troløseste og strafværdigste Menneske "at den Eed jeg soer min Konge, i faa Dage vil vorde beseglet med Forræderens Blod; at der ikke meere er nogen Forbindelse imellem mig og mit Fædrelands Forfølger; at min Arm snart vil føre Liliens Fahne lige til Hovedstaden; at mi Liv fremdeles er opofret til det Kald at samle de tro- og vildledede Undersaatter om den hvide Fahne; Siig, ham i mit og hele Europas Navn, at det Blod som er udøst af Mordere, vil falde paa deres egne Hoveder og, at Retfærdighedens Dag er nær Marmont