Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1824-11-12
Den 17de ankom Keiseren til Auxerre, hvorhan for første Gang blev modtaget af en Prefect Han steeg af i Præfectens Gaard. Paa Kaminen i første Sal befandt sig en Buste af Keiserinden, og hendes Søn, og i næste Sal Napoleons Portrait i fuld Legemsstørrelse, iført sine keiser, lige Prydelser. Keiseren modtog strax alle Authoriteters og Retspersoners Lykønskninger. Han havde troet i Auxerre at finde Marskal Ney. - Jeg begriber ikke - sagde han til Bertrand - hvorfor Ney ikke er her, det forundrer og foruroliger mig; skulle han have forandret sine Tanker, Men han ville ikke have compromitteret sin Spøger Prefecten. Man maa imidlertid vide hvad man har at holde sig til: nogle Timer efter kom Marskalken, Klokken var omtrent otte om Aftenen, Grev Bertrand kom for at underrette Keiseren derom. Marskalken ville - sagde han - førend han fremstillede sig for hans Majestæt, samle sine Tanker, og skriftlig retfærdiggjøre de Forholds=Regler han havde taget, før og efter Tildragelserne Fontainebleau." Oh, hvad behøver jeg nogen Retfærdiggjørelse? svarede Rapoleon, sig ham jeg holder ligesaa meget af ham nu som før, og at jeg i Morgen vil see og omfavne ham. Han ville ikke modtage ham samme Dag for at straffe ham fordi han havde ladet ham bie paa sig. Om Morgenen da Keiseren saae ham, sagde han til ham, omfavn mig min kjære Marskal det glæder mig at see Dem, De behøver ingen Retfærdiggjørelse; jeg har altid æret og agtet Dem, som den Kjækkeste blandt Kjække. Aldrig har jeg tvivlet paa Deres Hengivenhed for mig. Deri har deres Majestæt ladet mig vedfares Ret, deres Majestæt kan gjøre Regning paa mig, naar det angaaer Fædrenelandet. Det er for Fædrenelandet at jeg har udgydet mit Blod og jeg er villig til at udgyde den sidste Draabe for dette. Jeg elsker Dem, Sire, men Fædrenelandet gaaer foran Alt, foran Alt. Keiseren erfarede i det Øieblik, da han forlod Auxerre, at Tropperne i Marseille gjorde Mine, til at ville forurolige hans Bagtropper. Han gav Ordre desangaaende til de Divisioner, som vare posterede langs Veien, og reiste uden at lade sig forurolige. Da han nærmede sig Fossard, fik han Øie paa Dragonerne af Kongens Regiment, der stode i Slagorden; men havde forladt deres Officerer, for at forene sig med Keiserens, han steeg af hilsede dem med hiint militiare Alvor, der klædte ham saavel og uddeelte Forfremmelser og Complimenter blandt dem. Jntet Regiment undgik os. Naar Officererne gjorde Omstændigheder, kom Soldaterne uden dem; dog jeg har Uret, det 3die Regiment Husarer, kunde Keiseren ikke drage til sig. Den kjække Moncey, der anførte det, var en Mand af Forstand, og man kan ikke tvivle om hans Hengivenhed for Napoleon, hans gamle Velgiører; men alle Mennesker see ikke een Ting fra den samme Synspunct, nogle ansaae for deres Pligt at ile Napoleon imøde. Mancey troede sig forbunden til at flye ham. Han havde besvoret sit Regiment, ikke at gjøre ham den Skam at forlade ham. Hans Officerer, og Husarer, der forgudede ham, fulgte ham, i det Luften gjenlød af Raabet: Vive IEmpereur, de troede paa denne Maade at forene med hinanden, den Hengivenhed de skyldte Napoleon og ham. Man gav os Efterretning om at to tusende Mand af Livvagten til Hest vare posterede i Skoven ved Fontainebleau. Enskjøndt dette ikke var sandsynligt, ansaae man dog for nødvendigt ikke at passere Skoven, uden at lagttage den nødven dige Forsigtighed. Paa vores Anmodning lod Keiseren sig ledsage af omtrent to hundrede Cavalerer. Jndtil da, havde han ikke havt anden Escorte, end General Droust, der kjørte i sin Vogn foran hans, og min som sluttede Troppen.