Berlingske Tidende, 1753-11-19
Danske Kiøbenhavnske tidender. Arave Ave Ave Avare Laage Ava AVEs Mandagen, den 19 Novembr. Haand fra Navegade er over at hver ved Fortsættelse paa det udi seeneste No. begyndte Brev fra en Kiøbmand i Smyrna til hans Correspondent i Livorno, af 26 Sept. Skulde man vel kunde tænkt, at man ved at misbruge en Persons Lettroenhed, kunde giøre sig skyldig i at bedrage næsten heele Europa, Thi dersom man havde havt den Hensigt at maae det saa, at denne Fortelielse kunde alvorlig have bleven troet, eller dersom den af politiske Raisons havde været opdigtet, saa havde man maat give den meere Skin af Sandhed. Havde der da vel ikke været fornøden at fortælle om et eller to store Feldt-Slag paa Veyen fra Gantcha til Jspahan, om en Decisin Bataille for denne sidste Stad, eller og en forstrækkelig Begyndelse med en Beleyring, hvilken den ellers allerede har udstaaet, og derpaa om Schach Jsmaels Flugt, Død eller Fangenskab, Havde ikke vores Helt maatte blive caracteriseret enten med et tyranisk Nederlag paa de Store for at bane sig Vey til Thronen, eller med en endnu meere admirable Naade imod dem, i det han forladende sig paa en Seyerrig Armees Nidkiærhed havde holdt det for uanstændigt, at straffe de Fiender, som han vilde giøre til sine Undersaatter, Havde han ikke, i det mindste efter Anseelse, maat changere den Christelige Religion, og ligesom ved et Mirakel tilfredsstille Folket om Loven, og saa mange 1000 andre Mahomedaners Samvittigheder Det bliver en smuk Historie om Persien, som man engang i Tiden af slige Beretninger vil forfatte. Dette er den ubehagelige Remarque, som denne Roman om Persiens Erobrere har foraarsaget. Naar nu omstunder en saa oplyst Verden, der er saa begierlig efter Kundskab, ikke bedre veed en Staats Affaires, som næsten støder an paa Europa, hvorledes skal da Historien kunde forsikre om Sandhed i de Ting, som Tidernes Mørke forhindrer os fra at see, Jeg veed ikke, om Prinz Heraclius skulde synes meget om den Berømmelse man har lagt paa ham, i fald han vidste deraf J det mindste vilde han lee deraf, at man tillegger ham Prætensioner, som han aldrig har tænkt paa. J Per sten i egne han sig en Kand eller Statholders Værdighed Han kand ikke eengang være saa anseet som de andre Kans efterdi han ikke bekiender den herskende Religion. J medens Schach Nadir eller Tamas Koulikans Paarørende og Efterfølgere stribede om Kronen, faldt Kanerne i Haar paa hinanden, i det Forsæt at plyndre, men under Skin af at tiene Prinzen, som de erklærede sig for. Alle grebe til Vaaden, for at gjøre Anfald, eller at defendere sig. Heraclius ligeledes bevæbnede sig, for at beskierme Georgien. Efterdenne Plan har han hidindtil opført sig. H. 1 har været lykkelig derudi, og har gjort sig stor i Ligning mod andre Kans, der starkere have følet den Borgerlige Kriges-Force Hans Klogskab og Tapperhed fortiene hos ham lige høyt at berømmes. Ved disse saa beskeedne Desseins kom hans Lands Situation ham særdeeles til Hielp. Hans Lande ere paa de yderste Grændser af Riget; og kunde altsaa ikke tiene til Skueplads for den indvortes Krig. Denne langt Fraliggenhed førte han sig til Nytte, tog intet Parthie, og declarere de bestandig at han vilde lystre den, som skulde blive Thronens retmessige Besiddere, det er, beholde Overmagten. Følgelig er det afgjort, at hans Krigs=Bedrifter svarer til hans Force og bestaar kuns derudi, at han har afslaaet nogle Jndfald af endeel smaa Kans der vare hans Naboer, og tvende røverske Nationer, der ligger om ham paa begge Sider. Samme ere de Aghvaner paa Grændserne af Tauris, og de Lesquis, som ere de berømte Bierg boer i Daghestan. De første udgiør et Slags Milice der staar under Persien. Da de nu ikke ustraffet kunde plyndre Georgianerne; saa har de forliiget sig med dem, for deste bedre at profitere af Anarchiet og Neutraliteten. De andre staar ikke til at undertvinge, bekymre sig kun lidt om Persien, og fægte kun for at giøre Bytte af Slaver og Qvæg Over disse indlagde Heraclius een fuldkommen Seyer. Han befriede derved Genteha, som de havde bemægtiget sig. Slaget blev over 1000 Mand af Fienderne. Et lige saa store Tall af Tyrkiske og Christne Slaver satte han i Frihed og fik til Bytte henved 500 Telte og lige saa mange MuulEseler. Dette er hans sidste store Gierning, som man hidindtil har hørt om. Dom nu selv, min Herre, om dette kand afgiøre den Persiske Krones Skjebne. (Resten skal følge.)