Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-01-25
Blandede Efterretninger. J. J. Rousseau. (Slutning; see forr. No.) Selv overrasket over sine Skrifters ualmindelige Berømthed, troede Ronssean at paasætte, ved sin Personlighed, sin Celebritet Kronen. Dis genes, boende i en Tønde og nærende sig af raa Bønner, sysselsatte engang hele Grækenland med sin Person, ligesom han vilde Rousseau være en moderne Diogenes, i Overeensstemmelse med de af ham anbefalede Grundsætninger, forsage al Overflødighed, indskrænke sig til det Nødvendige, leve af sine Hænders Arbeide, Noders Afskrivning, og som Naturens tro Søn, uafhængigt af andre Mennesker. Men hans Forfængelighed kaldte ham tilbage til den store Verden, for at nyde sin Seir. Ogsaa var han vant til den store Verdens Fornødenheder, som vilde tilfredsstilles. Therese le Vasseur trak Rousseau paa en for ham høist smertelig Maneer igjen ind i den virkelige Verden. Om det end ikke kan nægtes, at en Særlings Rolle, som Rousseau, efter sin glimrende Lykke i Skribentverdenen, spillede, forøgede hans Navns Berømthed, saa forbittrede den dog paa den anden Side hans Livsnydelse, i det den bortfjernede fra ham næsten alle hans Venner; den gjorde ham ofte latterlig og stundom foragtelig. Seiervinderne paa Ærens Mark vare i deres Privatliv ikke altid lykkelige. Rousseau, kronet med literarisk Lykke, nød ikke Lykken. Stolthed, eller rettere sagt, Hovmod, beherskede ham; han var ulykkelig nok at indbilde sig, at ikke blot alle Lærde, men hele det menneskelige Kjøn, havde sammensvoret sig imod ham. - Den Følelse, ikke virkeligen at være hvad han vilde være, bemægtigede sig ham ofte, og avlede hos ham Utilfredshed med sig selv. - Man paastaaer ikke uden Grund: ingen Bog er saa slet, at den jo indeholder noget Godt, og med samme Ret kunde man sige: ogsaa det meest udmærkede Værk kan, tilligemed meget Godt, udbrede meget Skadeligt. Forf. characteriserer nu adskillige af Rousseaus Værker, saasom hans Helvise, hans Afhandling angaaende Spørgsmaalet: have Videnskaberne og Konsterne bidraget til at rense eller forbedre Sæderne? hans Undersøgelse om Uligheden blandt Menneskene, hans Skrift om det politiske System, Selskabs forbundet, Emil &c. Men efter Forf. Mening opnaaede Rousseau ikke derved det foresatte Maal. De Franske, for hvilke han nærmest skrev, vilde høste førend de havde saaet; de begyndte at omstyrte det Tilværende, og opførte en ny Bygning uden Grundlag. Selv Grev Mirabeau, een af Rousseaus største Beundrere og af Revolutionens ivrigste Tilhængere, sagde: "det er alt for sandt, at formedelst vor Udartelse, er Alt hvad han (Rousseau) foreslaaer, ikke gjørligt, og i Sandhed vi have intet at rose os af. - Erfaringen har lært, at de Franske i hans Grund sætningers Anvendelse, gik for rask frem og videre end Rousseau vilde eller selv havde Gisning om. Hvad han tænkte om den bogstavelige Anvendelse af sine Opdragelsesgrundsætninger, lære følgende Anecdoter. Da M. Angar i Strasburg engang sagde til ham, at han opdrog sin Søn ganske efter hans Jdeer, svarede R.: "destoværre for Dem og Deres Søn." - Da man ønskede ham til Lykke angaaende det bifald, hans Emil havde vundet, svarede han sørgmodigt: "Ungdommen er ikke blevet bedre, den er kun blevet mere uforskammet; den regierer og mishandler sine Forældre." – J et af hans Breve finde vi følgende Sted, man bør ikke slavisk følge mine Jdeer, man bør tvertimod ofte rette dem og nøiagtigen følge deri Resultaterne med de Jndskrænkninger, som al særlig Anvendelse nødvendigen kræver. J samme Forstand udtrykker han sig i Lettres de la Montagne angaaende Contrat social: "Naar det kommer an paa at sammenligne de forskjellige Former, kan man ikke undlade særskilt at betragte enhvers Fordeele og Uleiligheder. Alting overveiet giver jeg mit Lands (Geneves) Regjering Fortrinet; men jeg har ikke udelukket andre Regjeringer; tvertimod har jeg viist, at enhver har sin Grund, der kan gjøre, at den bør foretrækkes for alle Andre, efter Menneskene, Tiderne og Stederne. Altsaa langt fra at tilintetgjøre Regjeringerne, har jeg tvertimod oprettet dem alle." Alt hvad imidlertid Rousseau siger her har Pope sagt i to bekiendte Linier: Lad Daarer stride og Regjeringsformer; Den, som regierer bedst, den og den bedste er Forf. mener, at den ivrigste Ven af Rousseau maa tilstaae, at hans Skrifter have havt største Jndflydelse paa den franske Revolution. Men hans Beviser herfor synes svage. At Mirabeau d. 12 Mai 1790 skrev til Rousseans Enke: "det er med en hellig Høiagtelse, at jeg har seet ved Foden af Deres Brev, den store Mands Navn, der har meest oplyst Frankrig ved de hellige Frihedsbegreber, som det nu hædres af - at Nationalforsamlingen decreterede, at oprette, til Rousseaus Minde, en Statue, og udbetale hans Enke en Pension af 1500 Rdlr. viser dog vel neppe meer eller mindre, end at de i Rousseaus Skrifter yttrede Grundsætninger just nu fandt en practisk Anvendelse. De svarede, for at bruge et i Tydskland i nyere Tider saa almindeligt Udtryk, til – Tidsaanden. Men en saadan Mand har hver Tidsalder, og den Forf., som har vidst at gribe den, maa ogsaa kunne gjøre sin Lykke deri. Skrifter, beregnede efter Tidsaanden, kunne umodsigeligen opflamme Gemytterne baade til det Onde og det Gode. Man saa hvad en Marseillianermarsch i sin Tid kunde udrette hos de franske Armeer. Det ubetydeligste Flyveblad kan let i urolige Tider blive et Tønder til at optænde Folket, hvis Yndlingsmeninger det smigrer, og under den franske Revolution har man seet hvilke Mennesker, der var istand til at opsvinge sig til Folkeledere. Men man gaaer sikkerligen for vidt, naar man paastaaer, at Skrifter, som de Rousseanske, have havt saa stor en Jndflydelse paa Revolutionen. Hvad frembragte da Revolutionen i Nordamerica, Der havde manjo ingen Rousseau, og læste ikke dennes Skrifter. Man maatte kun kjende lidet til den Tankeløshed, hvormed de fleste læse, især philosophisk politiske Værker, til at indbilde sig, at disse giøre saadant Jndtryk paa Hoben. Mængden af Menneskene bekymrer sig kun om det Sandselige. Livet vil man nyde, og havde Philip Egalite og hans Tilhængere ikke været til, og havde de franske Statsanliggender ikke, ved Revolutionens Udbrud, været saa forvirrede, saa havde man neppe oplevet der en Revolution. Men da Grundstøtterne begyndte at rokke, saa faldt omsider hele Bygningen; Rousseauske Skrifter havde neppe virket som et Vindpust, dersom hine Støtter ikke allerede siden Ludvig d. 14des Tid havde været trødskede. Til Slutningen maa vi nu anføre hvad R. siger i sit Brev til Kongen af Preussen, i October 1762, i Anledning af den ham af samme tilbudne Pension. "De vil give mig Brød, findes der da ingen blandt Deres Undersaatter, som mangler det, Unddrag mine Øine den Kaarde, der blænder og saarer mig; den har alt for meget gjort sin Pligt og Sceptret er forladt. Banen er stor for Konger som De, og De er endnu langt fra Maalet."J Egnen af den forrige Stad Wifflisburg, i Wadtland (Romernes Aventicum) har man fundet to med Mosaikarbeide belagte Gulve af meget skjøn Tegning og temmeligt godt vedligeholdte. Det største af samme forestiller et Cereshoved i sine naturlige Skikkelser, med Dele af en Hjort, en Skade og en Løve &c., alle omflettede med en zirlig Krands. Det andet, omtrent 22 Fod i Qvadrat, indbefatter adskillige smukke Fantasie tegninger. Regjeringen har allerede gjort Anstalter til disse skjønne Oldtids Mindemærkers Bevaring. I Nærheden af Nyyork blev nyligen dræbt een af de almindelige stribede Slanger, i hvis Jndere fandtes 8 levende Unger. De kunde alle kryde og vare 2 til 3 Tommer lange.