Aalborg Stiftstidende, 1837-04-11
Frankrig. "Journal de Paris", som dog vil gjælde for en af Regjeringens bedste Venner, har i et af sine Nummere fornylig tilladt sig følgende Yttringer: Frugterne af Gaarige Anstrængelser bestaae kun deri, at Samfundet er nedsjunket til en Grad af Disorganisation, værre end den, hvori det græske Keiserdomme befandt sig i den værste Periode, dengang da Uretfærdigheder, Ulykker og alskens Uteerligheder afløste hinanden. Juli Dynastiet er rystet; vort unge Monarki seer sig berøvet det moralske bifald, uden hvilket det ikke er nogen Sikkerhed for dets Fremtid; Utilbøieligheden for Regeringen bliver stedse almindeligere; Majoriteten i Kammeret personificerer enten et Demokrati, der er ueens med sig selv, eller et intrigant Hofparti, kort sagt, Frankrig synes at være det ulykkeligste og til samme Tid det mindst frie Land paa Jordkloden!" - Over denne skarpe Dom yttrer "Journal des Debats", blandt Andet, Følgende: "Hvis denne Anskuelse er den rigtige, saa er det bedst at hylle sig i Sæk og Aske, thi værre end det da er, kan det jo dog ikke blive, Men hvorfra i al Verden vil man tage Datta til at retfærdiggjøre en saadan Forhandelses=Dom over alt det, hvortil Frankrigs Ære og Forhaabninger knytte sig, Vel er det sandt, at der atter er en sørgelig ministeriel Crisis forhaanden, hvis Mislighed man ikke kan fordølge. At man har begaaet store Feil er ikke mindre vidst. Derhen maael man regne, at de Strasburger-Anklagede bleve stillede for en Jury og ikke for Pairsretten, og ligeledes den ringe Energi og Overbeviisnings-Evne, med hvilken Disjunctionsloven blev forsvaret af Ministrene; disse Feil synes at have bragt den. ministerielle Crisis tilveie, og denne idelige Omskiftning af Ministrene er unegtelig en stor Ulykke. At Kammeret stundom mangler den fornødne Kraft til at ville, hvad det vil og at en vis Uroligheds- og Skinsyges-Aand har fjernet Mænd fra Majoriteten, som, ifølge deres Grundsætninger og Jnteresser burde have været undskillelige fra den, maael, man ligeledes tilstaae. Men – om ogsaa alt Dette er saa, saa maa man dog erkjende, at enhver Regjeringsform har sine Mangler og det er ikke faldet Nogen ind, til det Fortrin, som en fri Forfatning føre med sig, endnu at ville gjøre Fordring paa dem, som findes under Absolutismen, saasom stræng Disciplin, urokkelig Orden og ubetinget Lydighed (?). - Vi beklage os med Rette over det moralskee Anark, der hersker hos os, men skal man da søge at raade Bod paa et Anarki ved et andet Skal man, som Børn, der bryde itu, hvad der i Øieblikket mishager dem, udspye sin Galde over vor Regjeringsforms fundamentalet Grundsætninger, fordi de have et og andet Byrdefuldt i Følge med sig Kunne vi forlange af Partierne, at de skulle respectere vore Love og vore Kamre, naar vi selv give os i Færd med at nedsætte dem Kunne vi fortænke Regjerintilgens Fjender i, at de yttre, at Alt er tabt, at Monarkiet ligger i sidste Aandedræt, at Samfundsordenen er halvt opløst, at der ingen Justits, ingen Moralitet, ingen Lykke meere er at finde, naar vi selv yttre os paa lignende Maade, saasnart kildet onde Lune begynder at komme over og Vi, for vor Deel, protestere imod dette Fortvivlelsens Sprog, imod disse mørke Anskuelser, der overalt kun see Misnøie og Utilfredshed, overalt kun Tegn paa Fald og Ulykker. Skulde Monarkiet igjen komme i en virkelig Fare, saa vilde man nok faae at see, hvorledes den samme Sympathi, som i Løbet af alde sidste 6 Aar saa ofte reiste sig for det, paany vilde udtale sig paa en glimrende Maade og hvorledes Frankrig vilde vide at støtte den Trone, som det, under berømmelige Anstrængigelser opnaaede at reise. Synes Almeenaanden end for Øieblikket at have lidt en Spaltning, synes Minoritetens fjendtlige Sindelag end for Tiden at gjøre sig lydeligere gjælden 2de, end den uendeligt overvægtige Majoritets Hengivenhed, saa kan dette kun være en Følge af, at der for Øieblikket ikke er nogen alvorlig Fare, hverken for Samfundsordenen, eller for Tronens Sikkerhed. Man formane derfor de Velsindede til ikke at overlade sig til en aldeles ubekymret Sikkerhed, man opfordre den parlamentariske Majoritet til Enighed, Regjeringen til at vise Kraft, men man vogte sig ved for, ved Overdrivelser at fremkalde Mismod og Fortvivlelse, Det er ikke Raabet: "Alt er tabt, der er skikket til at brinlige Frelse tilveie.