JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1676-11-01
Den Danske IUS. Til den 1. Novembr. 1676. Danmark. Uney, værikke dog forsagt, ogode Skoning: Du seer, hvor mandelig och hart vor Daner Ko ning Sig hafver brugt och stræbt med Helte Mood och haand, For dig at rifve løs af trældoms haarde baand. Thi som hans Majestæt alenne der paa ganger, At hand, hvis Kronens er, igien til Kronen fanger: Och hand ret aldrig loed sit Kongelige Sind Af fremmed herske lyst och kæde tages indSaa lader Himlen och sig kiendelig fornemme, Med kraftig hielp och magt hans gode sag at fremme Skal och fremdeelis staae med hannem veldelig, Til hand det maal opnaaer, hand foresætter sig. Men store Cimber-Helt och dapre Nordens Løfve, Hvor længe skal os den fraværelse bedrøfveDusaaest, hvor præctelig ey længe siden dig Din dle Kiøbenhafn indtog, och glædde sig. Er alden gandske krigs urolighed och fare Paa dig allene lagt, vilt du dig self ey spare. Var det ey nu paa Tid, den kaalde Luft at flyd Var det ey nu paa Tid, at søge Vinter-ly 3 Ney, Skone Land for dybt er hannem fæst i tanke Thi som hand tiding fik, sig Svensken der at fanke, Gaf hand sig strax paa færd, hans magt imod at staae. Saa det vist uden hug vil ikke der afgaae. Ja der vil prøfvis snart, hvo best for sig kand bødet Thi Landet begge dem ret længe kand ey føde. Men baade først och sidst paa Malmøe det udgaaer, Som trænger fast til hielp, i hvor hun den och faaer. Paa veye Svensken har vel ofte der med været, Men Kongen passerne forhannem altid spærret, Med Danske Mænd och Folk, og holdt saa nøye vagt, At hand ey der til end harfanget hæld och magt. Lad Fienden være sterk, lad hannem der til true; Lad hannem tee sig grum med strikke sverd och lue; Vor hiertens suk och bøn maae Gud bevege jo Til os for hannem dog engang at skaffe ro. Ja, Brødre, det er det, os først paa bør at lide, Der nest vor egen haand och mandom til at stride. Paa Bierget Mosis haand til Himlen løftes vil: Dalen Josua med sverd maa stikke til. Hvor hart det end paagik, med Bokulds Hafn at tvinge, Den dog omsider fik vor Danske dands at springe. Thi Skandsen, der i laae, blef saa betrængt til Lands, At den sig strax opgaf, der Rotsteen kom til Vands. s Sig Vibe noksom har for Gottenborg bemødet, Och ofte sig til Slags med hendes Floode bødet: Men aldrig der til hæld har fanget hertildags, Thi naar hand bryder løs, den Elssborg søger strax. Skønt haad ey kunde der tilførsel altid hindre, Sin plict hand hafver dog ey fyldistgjort dis mindre, Med nogle som hand har optaget och hidsendt, Samt och et andet Skib, som der slet blef opbrændt.
Danske Mercurius, 1676-11-01
Sverrig. 1 Som det er Svenskens art, udflucter at paafinde, Som baade leylighed och Tid er ved at vinde: Saa lader det sig an, at hand den Tydske krig Forhale vil med vord och løfter om forlig. Men Tydsen midlertid hans grif och nick vel merker, Och seer, at hand med Folk i Lifland sig forsterker, Vil kort ud strax fordi fornøyes gandske slet: Hvis ikke, da vil hand med Sverd sig skaffe ret 2 Baneer af Græfve stand vel ppperlig en Herre Til Stokholm nylig skal til fange tagen være, Foruden Cow och dom, och hart i gjemme sat Men hvad hand hafver brudt, ey vides kand saa brac Tydskland. 1 Hvor feed den Frandske magt i Tydskland sig har spækket, Den dog i plukke tal udmattet er och svekket Af de forbundnes flok, at den udi behold Med største nød er rymt hen op til Brysachs Vold. 2 Nu staaer det i beraad, hvor Tydsken vey vil tage. Den eene raader fremt den anden vil tilbage; Den eene lofver strax, at tage Lotringen: Den andens anslag er imod Burgundien. Nu tales om, hvor hart mand Brysach vil bestolde: Nu trues at mand Juul i Frandskens Land vil holde. Men naar mand seer sig om, och Bierget barsel giør, En liden Muus, maae skee, kun da fremkomme tør. Det siunes, Frank och Svab mod dem vel faaer at tage. Thi langs med Rhinens kant, saa vidt mand op vil drage, Frandsosen intet har igien tilbage ladt. Hvad hand ey strax opoed, det blef i Lue sat. 4 Hans vrede flok ved Saar och Mosels Strøm her nedre, Samt och omkring Mastricht det giør ey meget bedre. Fast ingen der imod sig reyser och opstaaer: En hver et paaskud faaer, och hiem til hvile gaaer. 5 Demmin mod Brandenborg forsvarde sig vel længe, Men fik omsider dog at lade sig aftrængge: Thi der hun ingen hielp, som hun til trængde, fik, Hun til dagtingning sig begaf, och ofvergik 6 Som Adelhoben der til hvile sig bereder, Den til god Nat, har i Stetin paa mange steder Skudt Jld, och hende vil i denne Vinters Tjd Omringet holde fast, at intet føres død. 7 Den Ungerske fortræd och larm end nu vedblifver, Thi Frandsken hemmlig med Penge spillet drifver: Hvor ofver Keyseren vel sterk en aarlogs Hær Tilnødes særligen at underholde der Frankerieg. iosti. Frandsosen nu vel maae sit fverd och glamind hvæsse; Thi Spanskens Gifftermaal med Keyserens PrinsscessSamtøct och sluttet er, och vil i sin Tid vist Til hannem række med urolighed oc tvist. 2 De Skibe som hand har af Engelskens optaget, Hvor af sig kunde snart en oben krig opdaget, Dem hafver hand tilsagt, at skaffe strax igien, Och der med al ulyst och splid at legges hen Jtalien.
Danske Mercurius, 1676-11-01
Blant de Rød-hattede som i val-stuen vaare Forsamlede til Rom, ey tvistet bleff ret saare, Som ellers gierne skeer. det upartisk affgick Saa hver til Pafve den, som hand begiærde, sikAf Odeschalches flect skal hand udsprungen være. Men nu saa snart som hand fik Pafve magt och ære Sit gamle døbenafn hand loed omstøbe strax, Och Jnnocentius vil næfnes efterdags.
Danske Mercurius, 1676-11-01
Polen. End nu var Polen ey saa trængt och ofvermandet, At hun jo kunde nok mod Tyrcken sig bestandet: Men hendes Konge nu dog uformodelig Vel slet en fred har kiøbt och tilforhandlet sig. Ukraines skønne Land fra Kronen der med rifves, Samt al Podolien, oc Tyrken ofvergifves Til ævig eyedom. Dog Ja, mand noksom veed, Hvo der tillaarsag var, och hvor paa sligt er skeed. Kiøbenhafn, Tryet hos Jørgen Gøede, Kongl. Majest. oc Univ. Voger.
Danske Mercurius, 1676-12-01
Sverrig. De gode Skrifvere, som ville Svensken føye Med deris hykle-pen, och ret til kroget bøye, Dem siger Rydsland tak for den nygjorte fred, Som hun af rædsel skal med Sverig taget ved. Ney, Rydsen ey saa let til fred sig lader kue, Men stræber tvert imod af yderste formue, Sit Riges eyedom at faa med sverd igien, Och har paa regenskab Zedon alt taget hen Tydskland. 1 Ey meget sært och nyt fra Rhin Strøm er at skrifve, Thi de forbundne sig til hvile nu begifve. Den gode Frank och Schwab mod dennem tage maae, Samt andre Steders Egn, hvor noget er at faae. 2 Mand vel paa veye var, med Veybruch an at gribe: Men som det der omkring gik alt for hart i knibe For Lefnets middeler, hvor til och kulden sloeg, Mand deden skyndte sig, och til herberge drog. 3. Af krigens tunge last maae Cølnes Egn vel sige, Thi baade Tydsk och Frandsk indgjester der til lige, Ja stundom drages haar, om kost och huse lyDet heder der, skaf op, om du vilt straf undfly 4 Sig Vagersken ey ret end nu til freds vil gifve, Hvad kand ey fremmed Guld och høye løfter drifve. Mand for gaf Tyrken skyld, men nu fornemmes kand, At Frandsken der til størst er Raad och Hofvedmand.
Danske Mercurius, 1676-12-01
Frankerige. Frandsosens Adelhob til Lotringen opdrager, Samt til Burgundien, och der sig hvile tager: Men uforvarendis paa veyen har med magt Jndtaget Mompelgart, och der i Folk indlagt. 3 Af hannem Strengen høyk i Nederland opspendes, Thi baade Camerich och Valenzin berendes. Hand ved Mastricht och i det Luykiske Forbeed. Fast alle Fæstninger til Jorden fældet need.
Danske Mercurius, 1676-12-01
Spanien. 1 Estree til Søes er sendt med en berustet Floode, Skal der med uden tvil Sølf Floden see til gode. Men der imod er och udgjort af Spanien En anden aarlogs magt, som skal forsvare den Jtalien. 1 Hvorledis krigen paa Sicilien afganger, Der om mand intet vist, som paa kand lides, fanger, Thi baade til och fra mand det berette vil; Och siunger saa hver Fugl, som den er næbbet til2 Den gamle Rommer skik, med retten vold at giøre, Samt och at klerkerne saa slemt et lefnet føre, Den skaffer Pafven af, och straffer haardelig: Men hvad om hand en Sup maae derfor vente sig Polen.
Danske Mercurius, 1676-12-01
Den fred som Kongen har af Frandskens raad vedtaget, Den vorder ofver alt af Stænderne beklaget: Thi den for stoort et skaar i Christenheden giør, Oc raabes, at mand den strax op at bryde bør. Kiøbenhafn, Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. M. och Univ. Boger
Danske Mercurius, 1677-02-01
Tydskland. Som Keyseren i favn sin unge Brud har fanget, Och efter Herre skik bilagers fest beganget, Til hendis kroning hand med største practes art Altingest rede giør. Och skal den holdes snart. Saa det sig tegner der, at Venus med sin Lue Vii den umilde kuld och Vinters frost henkue, Som ellers været har udi det heele Land Saa mægtig, at til den ey lige mindes kand. Soldaten midlertid sig rolighed tiltager, Foruden stundom naar hand Bonden slaaer och plager: Ja gierne var til freds, at denne Vinters tvang Vedbleef, och var end nu vel femten gang saa lang.
Danske Mercurius, 1677-02-01
Frankerige. Om skent den skarpe kuld Fransosen ilde trykker, Hand giør sig haardfør dog, och hastelig oprykker, Med vel saa stærken magt; och som nok actes kand Vil strax anbinde med det Spanske Nederland.
Danske Mercurius, 1677-02-01
Spanien. Nest Kongen nu Don Je an den opperste vil være, Som for al Statens gafn och tarf skal omhu bære. Hvor med indbyrdis splid och larm kand dæmpes need, Som ellers kunde voldt en stor urolig hed.
Danske Mercurius, 1677-02-01
Engelland. Som Kongen meget har for Freden sig umaget, Et halft Aars stillestand hand nyss har foreslaget: Men saa som det dog ey skal hen til alle naae, Da meenes fuldte, fast, at det ey kand angaae. 2 Det store Parlament skal med det første sankes: Thi som der ofver alt vel høyt paa Frandsken ankes, For næringen, som hand besværer alt for hart, Til andre middeler mand faar at gribe snart.
Danske Mercurius, 1677-02-01
Jtalien. Som Paven stor udyd blant Klerkerne befinder, Hand det ey lide vil, men straffer och paaminder En hver, som skyldig er; vil och, at Silke dragt, Blant dennem efterdags skal være slet aflagt. 2 Messina nu først ret sin daarlighed fornemmer J det hun seer hvor hart Frandsosens aag tilklemmer. Men det forsildigt er: hun faaer at holde ford, Och siunge saa som hand, hun aldrig er saa good me Kiøbenhafn, trykt hos Sl. Jørgen Gøedes, Kongl. Majest. och Universit. Bogtr. Efterlefverske.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Den Danske II. den 1. Martii. 1677. DanmarJaa frisk er ingen Orn, saa modig ingen Løfve, Saa sterk er ingen Biørn, de hvile jo behøve Det er Naturens skik, at alt det undergaaer, som lefvend hafver Aand, om det ey hvile faaer Hvor kæk och hiertefuld en aarlogs Helt sig finder, Naar hand i marken med sin vederpart anbinder, Hand maae dog efter lang udstanden modsomhed Fornøden hafve sig at staae til hvile need. Al Verden veed, hvor høy besværlighed och fare Vor Daner Konge med sin dapre ledings skare for os udturet har udi forgangen Aar Hvorfor hand nogen stund sig ud at hvile faaer Thi den umilde Luft och strenge frost, hvis ligeMand her i voris Egn ey snart af veed at sige, Den fik at fires dog. och blef saa der med spart Vel mangen, som af kuld forganget maatte snart. Dog see, hvad skrifver Jege Naar saae mand Kongen hvile, Naar fandt mand hannem ey paa noget stoort at stile, Som hannem skaffe kand et prissligt efter nafn, Och fremme det kom hør til voris fred och gafne 2 Det Folk, som hand til Lands udskrevet har och leyet, Det ankes midlertid, och vel er kled och pleyet. Men at det Bonden dog ey gange skal for nærDavn hans Majestæt forskaffe self gevær. 3 Men baade først och sidst hand paa krigs stooden drifver, At den tilbørligen och vel forsiunet blifver Med vaaben, kost och Folk, och færdig være kand, Til Søes at gaae, saa snart den merker oben Strand Til Holland Græfve Tromp hengangen er, at minde Paa den tilsagte Hielp, at den sig kand befinde Til Søes och under seyl, naar det paa tiden er, Saa vel som och at hand skal leye Baadsfolk der.
Danske Mercurius, 1677-03-01
J Skone Svensken vel til Christianopel beyler, Samt och til Bokulds hafn. Men det vist hannem feyler Thi før hand friske Folk kand need fra Sverrig faae, Nest Guds hielp, vi vel och hos hannem ville staae. 6 Med Christianstad hand och har om borde været, Och sig med Vandkunst och steen kisters verk besværet, Det Vand at drifve did, som need af Helge gik Men det var dog forgiæfs, och ingen fremgang fik De friske Giønger och Snaphaner der til giøre, Saa vidt som giøres kand, och dagligen indføre Saa vel af Fanger som af Qvæg vel stoort et tal Saa Svensken veed ey snart, hvor hand sig vende skal 8 Landskrones Fæstning och sig mandelig beganger, Och fast hver anden Dag fra Svensken noget fanger. Om det vil nu kun tøe, som det begynder smuct, Mand hannem lære tør end da langt bedre tuct. Her Gyldenløve Jeg och noget om maae tale, Hvor kæk hand i den Egn ved Elssborg och ved Dale Mod Svensken staaer, och af hans Rytter skares mage. Tre Compagnier slet har nylig ødelagt. Det Det gandske Læns Forbeed hand der med tvunget hafver, Hvorfor och Bonden maae frembære Skat och gafver, Som hand i Kongens nafn paabødet har och at. Ja Gyldenløve gjør end nu vel større brat Tydskland. Den tid Themistocles sin Agger lod opbyde, Bad hand Udraaberen och der hos ud at tyde, Hvor fromme Naboer den hafde trint om sig, Och haabtes der med den at selge visselig: Men ah, at Elsas ey paa samme vis kand sige, Ney ney, det naaboskab, hun har med Frankerige, Det hende kommer nu til Jammer och forderf Thi Frand sken der med rof och brand er alt for djærMon nogen Tamerlan och anden Schytisk Herre: Mon nogen Attila kand hafve gjort det verre Thi hvor hand seer, hand ey kand længer holde det, Der maae strax Jld och brand altingist øde slet. Ey nogen Helligdom for bøn och kræfald spares. Afgangne Førsters been uchristelig medfares. Ja kortelig, fast paa Barbarisk vis och art Hand alt det skønne Land forstyrret hafver snart. Men at Mordbrænderen sig siger sligt at giøre Paa Kongens vord och bud, det sig ey lader høre. Ney, Kongen aldrig saa steenhiertet være maae, Sin ære titel hand Jo bedre tæncker paa.
Danske Mercurius, 1677-03-01
J det Forbeed och Egn ved Mosels Strom her nedre, Samt Spanskens Nederland beteer hand sig ey bedre Men brænder alt for ford. Hvor af mand giætter til, At hand ret længe der ey sig opholde vil. Paa noget merkeligt Chur Brandenborg at drifve, Til Cleve dragen er, och sig til vords vil gifve Med Hollands ædle Prinds. Stetin vel fast och hart Omringes, och vel faaer sig tabt at gifve snart. Sig Ungersken ey ret til Fred vil end beqvemme, Skønt Keyseren alt det tilsiger at forglemme Som Som hannem hertildags er gjort imod och skeed. Ney. Frandskens Mammon der for pind at sætte veed. panten.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Som Kongen ved Don Jean altingist nu bestiller, Hand paa den store streng (som billigt siunes spiller.
Danske Mercurius, 1677-03-01
J det hand regenskab vil hafve for sin Skat, Och vide hvor paa den er hidindtil hensat. Det paa de store gaaer, som hafve sig beriget Af Kronens middeler, och dennem sig tilsniget. Hvorfor en deel af dem, som skyldig kiender sig, Bortrymmer, och en deel forvares haardelig.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Engelland.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Det store Parlament som Riget gafn skal fremme, Til Londen lader sig hos Kongen nu fornemme. Gid deris sammenkomst och raad paa det udgaae Som Christenheden til forlindring tiene maae.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Holland. Paa rustningen til Søes mand største flid anvender, Saa vel som hielp af Folk til Brabands Egn fremsender. For vel med Freden til Nimwegen det ey staaer: Thi Frandsken altid der paa skurre strengen slaaer.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Polen. 1 Rigsdagens slutning er, at Freden ved skal blifve 2 Som er mod Tyrken gjort. Men at mand sig skal gifve Med Brandenborg i færd, som Frandske gerne saae, Det ville Stænderne sig end ey til forstaae.
Danske Mercurius, 1677-03-01
Tydskland. Et farlig anslag er i tide røbt och funden, Som mod den Tydske Czar var af hans egne spunden. Men som hand har af dem de fleeste grebet, fat, De der for deris løn och strafvel fange brat Kiøbenhafn, trykt hos Sl. Jørgen Gøedes, Kongl. Majest. och Universit. Boger-Efterlefverske.
Danske Mercurius, 1677-04-01
Den Danske MERC. II Til den 1. April. 1677. Danmaraa fik da Vinteren dog ligevel en ende, Hvor lang, u-lystig, kaald och Svensk den loed sig kiende. Den milde Jephyrus her frem aff huus och ly Soldaten lokker nu til aarlogs tog paa ny. Frisk derfor op igien, her strax til felds vil skyndes. Her vil paa noget stoort och merkeligt begyndes, Som voris efter tid formedelst lærd Mands pen Kand finde priselig opsat i Krøniken. Frisk op til Skone Land, i dapre Cimber Knecte, Thi der vil prøfves ret, hvo best har lærdt at fecte. Betæncker eeders plict och gifne troskabs eed, Och derpaa træder frem med al frimodighed. Fuldbyrder ærligen alt det, som i fornemme, Vor Daner Konges ret och gode sag kand fremme: Ja slipper ey, før J med sverd och herre skiold Alt Landet fange frelst af fremmed aag och vold. Forsager ey fordi sig Svensken sterk beskrifver Paa Folk och Mænd, som hand i flæng tilhobe drifver. Ney Dapperhed och Dyd ey skøtter mængd och tal, Men der, nest Himlens hielp, alt verket giøre skal. Och om mand vil hensee til aff-ælds tid oc dage, Det siælden findes skal, at Dansken loed sig jage: Men heller slogs med to, ja stundom och med tre, Før hand sit Fødeland i trængsel vilde see. Naturen os saa vel paa skaft har giffvet Hænder, Som Svensken. Om end skønt hand skiærer fast med tænder, Hand bidder ingen dog Slaaer J kun lige til; Thi Lykken eder ey ved andet hielpe vil. 2 An 2 Anseer hvor troløs hand i Bokuldshafn sig gjorde, Samt Christianopels By, der hand ey stoed fororde, Men ders Brødre toeg, imod al Folke ret, Til fængsel bort. O seer, at J smuk hæfne det. Paa Christianstad hand paa same vis och maade: Sit regenskab och gjør, om hand sig self maae raader Men saa som tit er fald imellom haand och mund Hans tankers bygning der vist faaer ey stadig grund. Men ey dismindre dog, i Danske Mænd och Helte, Staaer sammen mandelig, hans ofvermood at smelte. Besøger hannem der med Hofmands kaarde leeg, Før hand hensnappe skal saa god och feed en steeg. Dog see, Jeg mig forseer, i det jeg Dansken minder Til Mandoms Dapperhed. Hand sig nok villig finder, Och intet heller vil, end med sin Konge staae. Gud gifve derfor det for hannem lykkes maae Landskrone staaer sig fast, och er i Svenskens øye Ret som en toorn oc splind. Thi Kongen self vel nøye Med alting nylig har tilseet, och ordning sat, Om hvis som fattes der, til haand at skaffe brat s Til Søes hand midlertid vil och ey sig forsømme, Men af krigs Floden har en deel paa Rigens Strømme Til vagt och værn udsendt, imod al Caperi, Som farten giør med rof och ofvervold ufrj. Men Hofved resten med ald det som der til hører, Udrustet er, och kand, saa snart mand trommen rører, Och Vinden føyer sig, udlegge strax fra Land. Men hvor den stafne skal, det end ey vides kand 8 Her Gyldenløve til med fjenden har anbundet, denne Vinters Tid, och altid seyer vundet. End dog at saadant er ikkun Parti vis skeed. Mand der af kiender dog hans Løve Dapperhed. 9 Men Adelhoben sig ey kunde meget røre: Thi hvo kand noget tvert imod Naturen giøre. Ney Jorden var med Snee for dybt belagt och fuld: Til med indfaldt och der en usædvaanlig kuld.
Danske Mercurius, 1677-04-01
Tydskland. 1 Som Keyseren til grund Frandsosens anslag kiender Hand vel en mægtig flok och arlogs Hær fremsender Til Metz och Mosels Strøm, och hannem nøder til, At gifve Spansken Luft, skønt hand ugierne vil. 2 Sin gandske magt och Hær Chur-Brandenborg opbyder, Vil der med nu saa snart, som Græs och Løf udbryder, Begynde som hand slap udi forgangen Aar, Och gange paa Stettin, hvad ende det och faaer.
Danske Mercurius, 1677-04-01
Frankerige. 1 Mand tænkte Valentz in stoed aldrig til at vinde: Men som mand ymter om, var Skalken der dog inde, Som Porten paa den sted, hvor stormen hedist stoed, Och anfald gjordes meest, forrædderlig oplod. Self Kongen der hos var personligen tilstede, Som ljuste fred, at der fast ingen plyndring skede. Men hvad af Spanskens Folk i stormen ey forgik, Det gjordes vaabenløst, och sig at gifve fik. 2 Packfame vis det med Sanct Omer och tør gange, Saa vel som Cammerich, saa fremt de hielp ey fange. Thi begge dennem hand beleyrer haardelig, Och af al magt til storm och anfald lafver sig. 3 Den faste Dachssborg hand med verd sig har tilvundet: Men hvad om pending har en traad och der til spundet, Som fast i rycte gaaer. Mand veed hvad Mammon kand, Heldst naar hand seer for sig en falsk och giærig Mand. 3 Al Elsas, och saa vidt som Frandsken faaer at raade, Med rof och Jldebrand forderfves uden naade. Ret som at øde Folk och Land, var Mandoms kunst! Ney, større det gaf pris, at vinde hver Mands gunst.
Danske Mercurius, 1677-04-01
Spanien. 2 Don Jean sin For-Mand er ulig i sind oc tancker. Vil heller al den skat, som hand for Kongen sanker, Til Rigens tarf og gafn anvende troligen, End noget til prosit beholde self af den. 2 Vel store Summer hand til de Forbundne sender, Och klarer Kongens giæld! Hvor af mand noksom kiender, At Spanskens regiment, som var forvirret snart, Ved hannem føres vil i bedre skik och art.
Danske Mercurius, 1677-04-01
Engelland. Som Frandsken nu for vidt sin magt och haand udbreder, Och vorder alt for sterk udi de Spanske Steder, Kand hannem Engeland ey saadant stede til, Men heller sig til krig mod hannem ruste vil. Thi Parlamentet med samtydig raad oc stemme Det saa vedtaget har. Vil hand ey sig beqvemme Til fred och rolighed, som nu for døren staaer, Hans pibe visselig en anden tone faaer.
Danske Mercurius, 1677-04-01
Holland. 1 At Frandsken Cammerich ey fange skal til bytte, Sig Prindsen har begyndt mod hannem op at flytte Men faaer at ile fast, och sig ey slaae til ro; Thi meden Græsset groer, hielsulter Bondens Ko. 2 Mand til Nimvegen nok paa fredens sag har drefvet, Och nogle poster och besværinger opskrefvet, Hvor til af Frandsken och de Svenske svares skal, Før noget sluttes kand af de Forbundnes tal. Men om altingest skal saa grandt och nøye regnes, Och, saa som billigt var, en hver skal sit tilegnes, Da vil Æsopus med en plukket krage sig Paa Verdens Skueplads fremstille visselig. Kiøbenhafn, Trykt hos Sl. Jørgen Gøedes, Kongl. Majest. och Universit. Boger. Efterlefverske.