Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1835-12-11
De, Hr. Forfatter, raillerer over de i offentlige Blade fremsatte Yttringer angaaende Forhold mellem Godseiere, og deres Fæstere. De siger der hører Dristighed til, uden bemyndigelse, at fremtræde for Stænderne som en heel Nations Talmand og videre, ikke destomindre læse vi i hine Blade Forslag, der gaae ud paa, hverken meer eller mindre end med lovløs Vilkaarlighed at betage Med borgernes igjennem Aarhundreder bestaaende og respecterede, i selve Loven begrundede og ofte dyrt kjøbte Eiendomsrettigheder." Høistærede, De er upaatvivlelig Adelsmand og tager dem derfor Tingen meget nær, Jndsenderen er Selveierbonde, født og opdraget som Bonde, og kunde og burde maaskee tie; men er en stor Hader af Adelsaristokratiet, og kan derfor ikke lade deres Annonce aldeles ubesvaret, ihvorvel han godt veed og kjender sin Uformuenhed i Skrivekonsten. De taler og de i Loven begrundede og ofte dyrt kjøbte Eiendomsrettigheder." Kan vel være; men jeg spørger først, om det er retfærdigt og billigt, at, fordi jeg har gjort Staten en Tjeneste, mine Børn og Børnebørn, selv da om de endog ere uduelige, ja maaskee Staten skadelige Borgere, skulle hædres og leve høit paa dens Bekostning? Og har nu dette været Tilfældet her i Landet gjennem flere Generationer, og som De bemærker Aarhundreder", skulde det da vedblive til evig Tid, At Løn ydes efter Fortjeneste er retfærdigt og billigt; men at Nogen i vore Dage skulle ønske eller ville, at Børnene uden Hensyn til egne Fortjenester skulle arve Fædrenes Løn, kan jeg ikke troe, og at dette endog er skammeligt, og leder til Ladhed og flere Feil, er en noksom bekjendt Sandhed. Naar nu saadanne Jndretninger har slige Følger, skulde det da ikke være paa høien Tid at see dem afskaffede da de i flere Henseender ere skadelige for Samfundet. Lad de gamle Rettigheder være hjemlede i Lovgivningen længe nok; Regjeringen kan forandre Lovene. Og naar udfærdiges der vel en Lov, som ikke paa en Maade maa gribe ind i indbildte eller virkelige Rettigheder, Ved Stavnsbaandets Løsning, Hoveribestemmelse, Tiendeforeninger o. fl. skeete Jndgreb i gamle Rettigheder, men vil Nogen vove at sige at disse Love vare uretfærdige, eller ubillige, Og, Høistærede Herre, have Danmarks Jndbyggere ikke engang været et frit Folk, Kan Historien opvise at Bonden frivillig har solgt sig selv til Slave, og hvad har han faaet for en saadan Opoffrelse? Er det ikke meere troligt og kan lettere bevises at han ved List, Vold og Undertrykkelse er bleven Adelens Træl, Og slig Trældom skulde ikke kunne ganske ophøre uden Skjændsel for Nationen eller Folket!" Jo - at Forholdet mellem Jordegodseiere og Fæstere, der vistnok vil have mere Frihed for Fæsteren til Følge, vil komme til at udgjøre en vigtig Deel af Stændernes Virksomhed kan ikke paatvivles, og Fæstebonden, skylder de ærede Forfattere, der offentlig have bekjendtgjort det Mislige i hans Stilling som Statsborger, sin varmeste Tak. De siger at Hoverie ikkuns existerer af Navn;" de forklarer Dem, at det bestaaer deri at han (Bonden) betaler en Deel af sin Afgivt med Arbeide istedetfor Penge. Det er Ord, der ofte nok ere sagte; men naar Bonden skal ødsle en heel Dag for at forrette halv Dags Gierning, naar Hosbonden for de Penge, Bonden kan taale at give, og hellere giver, kan faae det samme Arbeide gjort ved leiede Folk &c.,er det da ikke billigt at Bondens Tid spares, og bør da ikke Regjeringen sørge for at slige Feil rettes, Thi Staten har jo dog i sig selv betydelige Tab derved. Desforuden er Hoverie virkelig moralsk fordærvende: Ødselhed med Tiden, Raahed og slette Sæder ere visse Følger, og bør derfor ikke taales. Bonden har, som De bemærker, ofte besværligt for at tilveiebringe de fornødne contante Penge og hvorfra skal han da tage den forhøiede aarlige Afgivt." En Bonden ikke allerede i Armod, da er dette ikke vanskeligt at sige; thi naar han er fri for Hovningsarbeidet kan han hielpe sig med mindre Arbeidskraft, han kan sælge en vel foret Hest, eller maaskee aflægge en Hest og i dens Sted holde et Par Fækreaturer, spare nogle Dalere i Folkeløn, kan bjerge sit eget Høe og Korn i Huus naar det er tjenligt, og derved forebygge, ofte ikke ubetydelige Tab; og hertil de Forbedringer, en virksom Bonde kan foretage ved sin Gaard. Alt dette maae nok forhielpe ham til en god Skilling; og kan han svare de Byrder der før paalaae ham, vil en billig Betaling for Hovningen nok udkomme. At Enhver maae foretrække at præstere hvad han skal hellere i Arbeide end i Penge, er en aabenbar Usandhed; thi jeg kan sælge og kjøbe, gjøre Arbeide for Betaling og faae Arbeide igjen paa samme Maade, og ingen Ting i Verden er bedre at deele med end Penge; med dem kan jeg beqvemt opgjøre min Regning. Skulde jeg derimod f. Ex. have Huusmænd til mit Arbeide, og igjen arbeide for Huusmændene, vare vi jo aabenbar hinandens Trælle; men naar jeg betaler hvad jeg faaer, og faaer Betaling igjen for mit, er Alt afgjort. Mon dette ikke skulde være rigtigere end Tusk handelen, den er jo forældet, De siger: "og kunne vi paatvivle, at navnlig Bonden vil dette, naar vi vide, at han, for at faae nogle enkelte Mark mere, ja maaskee end- og kun for at faae contante Penge for sin Sæd, kjører hellere Snese Mile med den? Dette er aabenbart at drive Spot med Bonden; thi det passerer ikke i Virkelighed, (det maatte da være en stakkels udviint Fæster, der i en Hast, manglede disse enkelte Mark for ikke at komme paa Døren); thi neppe kan De sige en Bonde der for enkelte Mark har kjørt en Snees Miil, mindre Snese, eller kun for at faae contante Penge." Vel er her Pengetrang i Landet; men til den Yderlighed er det endnu ikke gaaet. Derimod kan det tænkes meget rimeligt, at Hosbonden lader sine Bønder kjøre nogle Mile med sit Korn - dog vel ikke Snese - for at faae, nogle enkelte Mark mere, eller forat faae contante Penge" – ja maaskee for synderlig ingen Ting; thi her kommer Kjørselen ikke saalige i Betragtning. Nei min Herre, at fortælle og Bønder, at Bonden hellere gjør Hovarbeidet, end giver passende Vederlag i Penge, eller om endog saa var, at dette var hans Fordeel, hjelper ikke. Vi kjende den Ting alt for nøie, og at bilde os ind at vi reise Snese Mile for nogle enkelte Mark, nytter ligesaalidet, og hvad De har anført som f. Ex. at Skræderen bytter gjerne sit Arbeide med Skomageren, og omvendt, er særligst kun anvendeligt paa Skrædere. Og hvad De har sagt om Kjøbmanden, at Bonden hos ham maa tage Vare istedetfor Penge, kan vel være Tilfældet; men det er simple Kjøbmænd, som vi da klogeligen holde os fra, thi Penge maae en solid Kjøbmand altid kunne bringe tilveie, en Kjøbmand uden Penge, er at betragte som et Fartøi uden Roer. De siger: Vi paastaae saaledes, at Bonden selv vilde tabe ved den projecterede Reform; nemlig at Bonden istedetfor Arbeidet in natura gav passende Vederlag i Penge; men om denne nu endog var fordeelagtig for Bonden, og han derved altsaa kunde luerere paa den saa ofte beskaarne Godseiers Bekostning, var den da retfærdig og billig? Og naar dette benægtes, kunde man da nogensinde vente, at netop de, som skulde paasee, at ingen Uretfærdighed tilstædes, ville foranledige saadanne, ved at lade røve fra den ene Stand til den anden, Det er ellers et haardt Ord, at røve, der er vist ingen, der tænker saa ilde, det skal skee for Betaling, ikke en Betaling, som Vedkommende selv maae bestemme, men efter Regjeringens Foranstaltninger. Min Mening herom udtalt see ovenfor. "Meget meere ville de haandhæve enhver enkelt Stands Rettigheder" (skulde ingen Forandringer finde Sted var Indretningen vist klogligst ikke skeet), og de vilde ved deres vise Omhu for disses Uforkrænkelighed fortjene Danmarks fredelskende Børns Velsignelse, imedens de Spirer til indbyrdes Tvedragt og rædsom Borgerkamp, som udsaaes ved saadanne lovløse og retskrænkende Forslag, ville qvæles i Fødselen af den gode Sæd!" Gud bevares, Nu reiser Adelen strax en frygtelig Magt i Danmark, fordi gamle forslidte og uhensigtsmæssige Rettigheder forandres og lempes efter Tiden! Viere imidlertid uforsagte, vi blive nok i Fred, vi ville Alle arbeide til eet fælleds Maal, Menneskeheld og Statens sande Vel; vor ædle Konge har for længe siden viist os at Jntet er at frygte; og om vi end ikke strax faae hvad vi ønske og haabe, saa kunne vi være rolige; det er da fordi han indseer at Tiden til vore Ønskers Opfyldelse endnu ikke er den rette. De siger: "Det er fremdeles foreslaaet, at Lehnsbesidderne og Sædegaardseierne skulde betages deres Ret til at kalde (foreslaae) Birkedommere, Birkeskrivere og Præster." Det bør vist ogsaa skee; thi at Lehnsbesiddere og Sædegaardseiere meere end andre Landets Børn skulle være berettigede til at kalde eller foreslaae Embedsmænd, er urigtigt. Enten Regjeringen eller Folket, ikke en Stand, i Folket. Hvad angaaer det høiere Culturtrin, hvorpaa De mener Adelen nu staaer, da bemærke vi, at Adelen vist ikke af større Drift, men for dog nogenlunde at holde sig ved Siden af de andre Stænder, staaer saa høit. Men staaer ikke alle Stænder paa et høiere Trin, og er det ikke den høiere Dannelse, der fremkalder høiere Ønsker, Kunne vi lære at kjende Menneskeret og Menneskepligt uden at gjøre Fordring, paa disse hos vore Medmennesker, Og den dannede, den sande Adel vil vise sig ved at forekomme deres Undergivnes billige Ønsker efter den Tid, hvori de leve og virke. Vi ville til Slutning yttre et Ønske og dette er: at det maatte blive vedtaget af Stænderne, og sanctioneret af Hs. Majestæt Kongen, at fra Nu af ingen Huus eller Gaard maae fæstes eller forpagtes bort, men saasnart de ere ledige, inden en vis bestemt Tid være solgte med fuld Eiendomsret. Og er det retfærdigt og billigt, at Godseieren sælger slige Eiendomme til hvem han vil eller kan. Ved dette Ønskes Opfyldelse er et stort Værk begyndt, der vil være lige hædrende og fordeelagtigt for Alle, baade Hosbonder og Bønder. Og at det er et Krav Staten, der allerede har saamange Selveiere, billigen kan gjøre, kan ikke paatvivles. En Bonde.