Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-05-06
Religions-Anliggender. Fra Berlin skrives under 26de April: En Kongelig Kabinetsordre af 28de Februar til Ministeren for de geistlige, Underviisnings- og medicinale Anliggender, Frieherre von Altenstein, lyder saaledes: Det har maattet opvække min billige Fortørnelse: at nogle af Fienderne af Fred i Kirken have gjort forsøg paa, ved Mistydninger og urigtige Beskuelser, hvori de selv rre geraadede med Hensyn til det sande Væsen og Hensigten af Unionen (den tilveiebragte Forening imellem Lutheranerne og de Reformeerte) og Agen den (den nye Kirkeretual) tillige at vildlede andre. Vel kan man forvente af Sandhedens Kraft og af saamange oplyste Menneskers sunde Fornuft, at dette urene Foretagende vil i det Hele blive frugtesløst, og at det vil lykkes ved den nøiagtige Efterkommelse af de Ordrer, som jeg af Dags Datum har meddeelt Dem, for at hæve de separatistiske Uordener, ogsaa at bringe de Faa tilbage fra deres Afveie, som have ladet sig forføre af falske Forestillinger. Men for at den rigtige Bedømmelse af det omtalte Anliggende ogsaa kan lettes for dem, hvis Betænkeligheder, ere grundede i en Samvittighedsskrupel, saa vil det være hensigtsmæssigt, at de Hovedgrundsætninger, hvorefter Agendens Jndførelse og Unionens Befordring skal iværksættes, og som jeg har fremsat for Dem ved gientagne Anledninger, blive bekiendtgjorte i Sammenhæng. - Unionen har ikke til Formaal, og betyder ikke, at man opgiver sin hidindtil havte Troesbekiendelse, ogsaa er den Authoritet, som de to evangeliske Confessioners Bekiendelses-Skrifter (symboliske Bøger) hidindtil have havt, derved ikke blevne ophævede. Tiltrædelsen af Unionen skal kun tilkiendegive det Maadeholds- og den Blidhedsaand, som ikke betragter enkelte forskiellige Læresætninger hos andre Confessioner, som en Grund til at forsage det udvortes kirkelige Samfund. At tiltræde Uionen er en Sag, som kommer an paa Enhvers frievillige Beslutning, det er derfor en urigtig Mening, at Jndførelsen af den nye Agende er nødvendig forbundet med Tiltrædelsen, af Unionen, eller at denne bliver inddirecte derved bevirket. Agenden beroer paa Anordninger, som jeg har udstædet; Unionen paa Enhvers frie Beslutning. Agenden staaer forsaavidt i Sammenhæng, med Unionen, at den deri foreskrevne Orden i Gudstienesten, og de Formulare for gudstienstlige Handlinger, som ere optagne deri, kunne, fordi de ere overeensstemmende med Skriften, uden at støde og uden at give Grund til Besværing, ogsaa anvendes i saadanne Menigheder, som bestaaae af begge Confessioners Tilhængere, for at befordre fælles Gudsfrygt. Den er heller ikke bestemt til i den evangeliske Kirke at træde i Stedet for Confessionsskrifter, eller at sættes ved Siden af dem; men har allene til Formaal, at fastsætte en Orden for den offentlige Gudstieneste, og de Geistliges kirkelige Forretninger, som kan harmonere med Bekiendelses-Skrifternes Aand; da denne Orden er bygget paa de evangeliske Agenders Authoritet fra Reformationens første Tider og fierne derfra al skadelig Vilkaarlighed og Forvirring, saa maae ogsaa deres Forlangende, som af Utilbøielighed mod Unionen ogsaa modsætte sig Agen den, afvises med Alvor og Kraft, som ugrundet. Ogsaa i de ikke unerede Kirker maae Brugen af Landets Agende overholdes under de særegne Modificationer, som ere fastsatte for enhver Provins men allermindst maa det tillades, da det vilde være det meest uchristelige, at Unionens Fiender maae i Modsætning til dens Venner, constituere sig som et særskilt Religions Selskab. Friederich Wilhelm.