Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1800-01-27
Notte. Kongen har givet hyppige Beviser paa sin oprigtige Attraae efter at faae en sikker og varig Rolighed oprettet i Europa. Han var aldrig indviklet i nogen Kamp for en falsk og forfængelig Ære, ikke heller er han det endnu. Hans eneste Hensigt har været, at beskytte sine Undersaatters Rettigheder og Lyksalighed imod alle Angreb. For disse har han kiempet imod et Angreb hvortil fra hans Side ingen Anledning var givet, og for disse maae hans endnu stride. Ei heller kan han haabe, at denne Nødvendighed vilde ophøre derved, at han i nærværende Tidspunkt indlod sig i Underhandlinger med dem, som en frisk Revolution først saa nyelig har kaldet til Magtens Udøvelse i Frankerig: da af slig en Negociation ikke kan a) Med Buonapartes Brev fulgte nemlig et andet fra Taller rand til Lord Grenille, hvori han beder denne at lade Konsulens Brev afgive i Kongens egne Hænder. høstes nogen virkelig Fordeel for den store og ønskelige Gienstand, en almindelige Fred, førend det tydeligen viser sig at de Aarsager, som vare Oprindelsen til Krigen, og hvorved den siden er bleven forlænget og meere end engang fornyet, have ophørt at virke. Det samme System, hvis Herredømme Frankerig med Rette kan tilskrive al sin nærværende Elendighed, er det som har indviklet det øvrige Europa i en ødelæggende Krig, hvis Lige ikke i mange Tider har været imellem civiliserede Nationer. - For dette Systems Udbredelse og for alle etablerede Regieringers Udryddelse, ere Frankerigs Hielpekilder, Aar fra Aar og midt under den mage. løseste Nød bortødslede og udtømte. For denne usalige Ødelæggelses=Aand ere Nederlanden, de førenede Provindser, og de Schweitzer Kantoner (Hs. Majestæts gamle Venner og Allierede) uden Forskiel blevne opofrede. Tydskland blev ødelagt, og Jtalien, uagtet det nu er befriet fra dets Fiender gjort til Skuepladsen for grændseløse Plyndringer og Anarkie. Hans Majestæt har selv været nødsaget til, at udholde en tun- og byrdefuld Kamp for sine Kongerigers Uafhængighed og Eristenz. Og denne Elendighed blev ikke indskrænket til Enropa allene den har udstrakt sig til de længst bortliggen. de Verdens Dele, ja til Egne, som i Henseende til deres Beliggenhed og Jnteresse vare saa langt borte fra den nærværende Kamp, at selv Tilværelsen af slig en Krig maaskee var ukiendt af dem, som pludseligen saae sig indviklet i sammes Rædsler. - Saalænge sligt et System har Overhaand, og saa længe der kun ødsles med en talrig og mægtig Nations Blod og Skatte, for at opholde samme har Erfaring lært, at man intet andet Forsvar kan modsætte samme, end en aabenbar og eftertrykkelig Krig. De høitideligste Traktater have blot banet Vei til nye Angreb og Europa skylder blot en kraftig Modstand den Eiendoms=Sikkerhed, personlige Frihed, selskabelige Orden og frie Religions=Øvelse, som endnu er tilbage. Med Hensyn til disse vigtige Gienstænders beskyttelse, kan Hs. Majestæt følgelig ikke forlade sig paa den blotte Fornyelse af al mindelige Forsikringer og en fredelig Tænkemaade. Lignende Erklæringer have alle de gientaget, som efter hinanden have styret Frankerigs Hielpekilder til Europas Fordærvelse, og som de nu værende Herskere selv tilstaae, alle fra Begyndelsen af have været uskikkede til, at underholde Venskab og Fred med andre Stater. Hs. Majestæt skulde i Gierningen glæde sig, om den maatte vise sig, at de Farer, som hans egne og hans Allieredes Lande saa længe vare udsatte for, virkelig have ophørt, om han maatte blive overbeviist om, at ingen Mod. stand mere behøvedes, at bedre Grundsætninger endelig, efter saa mange Aars Erfaring af Laster og Elendighed, have faaet Overhaand i Frankerig, og at alle de ærgierrige Kiempe=Projekter og rastløse Ødelæggelses=Planer, som satte selv Borgersamfundets Existenz i Fare, ere opgivne; - men O. verbeviisningen om slig en Forandring kan, saa ivrig Han Majestæt end ønsker det, dog ene være Resultatet af Erfaring og evidente Kiendsgierninger. Den beste og naturligste Borgen for slig en Forandringer Virkelighed og Varighed vilde være: Jndsættelsen af den Fyrstelinie, som igiennem saa mange Aar. hundrede gjorte den franske Nation indbyrdes lykkelig, og agtet og respecteret af Fremmede. Dette Skride vilde med eet bortrydde alle Hindringer. for en Underhandling eller for Freden, og vil til enhver Tid bortryddeden. Det vilde garantere Frankerig en uforstyrret Besiddelse af sit gamle Gebeet, og give alle andre Europæiske Nationer den Sikkerhed for Fred og Rolighed, som de nu ere nødtvungne til at søge at opnaae ved andre Midler. Men, saa ønskeligt sligt et Skridt end vilde være for Frankerig og hele Verden, saa indskrænker Hs. Majestæt dog ikke Mueligheden til en sikker og varig Fred udelukkende inden disse Grændser. Hs. Majestæt forlanger ikke at foreskrive Frankerig sin Regieringsform, eller i hvis Hænder det vil overdrage den Autoritæt som udfordres til at bestyre en stor og mægtig Nations Anliggender. Hs. Majestæts Hensigt gaaer blot ud paa at sikkre sine egne og sine Allieredes Besiddelser, saavelsom at befæste Europas almindelige Sikkerhed. Saasnart Han seer, at slig en Sikkerhed kan opnaaes - derved at den enten grunder sig paa det Lands indvortes Forfatning hvorfra Faren har sin Oprindelse, eller paa saadanne andre Omstændigheder, som føre til samme Maal - da vil Han begierlig gribe Leiligheden til at aftale Middelet til en hastig og almindelig Fred med sine Allierede. Men desværre, existerer endnu ingen saadan Sikkerhed.