Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-10-26
Skrivelse fra en Kammerpige til Udgiveren. Nei, min Herre, Mandfolkene ere slemme, men De er den værste af dem alle Ved alle muelige Leiligheder skyder De til Maals efter os stakkels Fruentimmer, og betænker ikke, at det er os, som De og hele den skrivende og læsende Verden skylder sin Tilværelse. Var jeg Dronning, saa skulde jeg nok hævne mig paa Dem. Jeg skulde dømme Dem til i et heelt Aar at undvære Fruentimmers Hjelp. O, De vilde da snart komme til at indsee, at man lettere kan undvære en Journalist og Bogskriver end den ringeste Kokkepige. Dersom De vil lyde mit Raad, saa stik Pennen bag Øret, og lad Fruentimmerne i Fred, thi ellers vil det gaae Dem, som det skal være gaaet Alexander Magnus, om man kan troe, hvad Krøniken siger: Damerne ville blive Deres Overvindere. Jeg kan nok lide, at De gjør lidet Løier med Mandfolkene, men Fruentimmerne bør De dog have Respect for J det mindste burde De ikke forstyrre den huuslige Lyksalighed. - De veed maaskee ikke hvad alt dette skal sigte til - De skal strax erfare det. Jeg tjener i et af de respectableste Huse her i Kjøbenhavn, hvor man bestandig har levet ordentlig og anstændig. Men siden De begyndte at hjemsøge os med Deres Blade, er Alting blevet forkeert i Huset. Herren holder ikke Deres Skilderie; thi uagtet han skal være saa lærd, at ingen kan finde Bund eller Grund i ham, og uagtet han just ikke er nogen Gnier, saa kjøber han dog hele Aaret igjennem ingen anden Bog end den nye Almanak og Hof- og Statscalenderen. Men desuagtet læser han dog Deres Skilderie, fordi han er en Elsker af Løier, og fordi han i Klubben, hvor 150 Mennesker, som Tydskerne siger, um leben und leben. lassen, forene sig om at holde et Blad, kan læse det næsten frit. Men, som sagt, siden han er kommen i Færd med at læse Deres Blade, maae vi stakkels Fruentimmer, naar han om Aftenen kommer hjem fra Klubben, høre en lang Skarlagenspræken, og det synes, som han opramser hele Stykker deraf, blot for ret at drille o. Jmidlertid lader han sig ikke nøie med at præke for os, han søger ogsaa dagligen at berøve Huset dets gamle Rettigheder. Da vi for en Tid siden skulde abonnere en Loge, kom Tjeneren og fortalte, at der ingen var at faae under 30 Rdlr. Nu stampede Herren med Fødderne, og raabte nei, om jeg aldrig skal komme paa Comoedien, saa vil jeg ikke saaledes slænge mine Penge bort. Frøkenen og Fruen kastede sig for hans Fødder, hulkede som Børn, og vrede deres Hænder, men Alting forgjeves. Først efter to Dages Forløb, efterat Maden var kommen sveden paa Bordet, efterat Fruen havde faaet Vapeurs og Frøkenen var tagen hen til hendes gamle Tante, som Herren kan vente sig en god Skilling efter, lod han sig bevæge til at give 30 Rdlr., men da var det for sildigt, Logen var allerede bortleiet Nu var Huset i Oprør, Fruens Vapeurs tiltoge, Frøkenen blev ogsaa syg, den gamle Tante kom selv kjørende og skjeldte Herren Huden fuld. - Sidste Vinter havde vi et ikke mindre sørgeligt Optrin Frøkenen havde foresat sig at tage paa Masquerade. Hun skulde forestille Sultaninde, og jeg skulde, som Slavinde, bære hendes Slæb Hendes Frumoder vidste det, og glædede sig derover, fordi hun er saa eiegod en Kone, og, hvad der er meget naturligt, ikke som Faderen misunder sit Barn en uskyldig Fornøielse; men Herren vidste det ikke. Efterat vi havde tilbragt en heel Eftermiddag med at klæde os paa og nu endelig vilde stige i Kareten, mødte Herren os, som just kom hjem fra Klubben. "Strax tilbage igjen, J Tøiter. "raabte han ganske høit, og prostituerede os saaledes for Kudsken og Tjeneren. Frøkenen kjerte sig imidlertid om ingen Ting og vilde soutinere sin Rolle. Men Herren blev saa bister, at han gav mig et Øresigen og trak Sultaninden ved Slæbet op af Trappen. For Skams Skyld maatte vi lade Vognen blive i Stikken og følge op med Herren, Her begyndte han at holde en Masqueradepræken for os, der, som jeg siden erfarede, var den samme, som engang er bleven holdt i Frue Kirke. Men denne Gang lod Frøkenen ikke Modet falde. Hun holdt Ørene stive og gik op paa sit Kammer, hvor det hedte sig, at hun nedlagde Kronen og sin hele Keiserindedragt. Men dertil kan man tvinge den mægtigste Regent, kun ikke et Fruentimmer. Da Klokken slog Et, og Herren sov ganske trygt, listede vi os ned igjen, steg i Vognen, som jeg havde foranstaltet parat, og toge hen paa Masqueraden. Her dansede Frøkenen med en ung Officier fra Jylland, og jeg med en velbekjendt, men ubenævnt Skriverkarl. Men da vi vare i Færd med den sidste Valts, og, som der staaer i Peder Paars, Aurora aabnede sin purpurfarved Døre Og Titats hede Vogn stod færdig til at kjøre, kom der en Masque, klædt i en hvid Domino, og tegnede Frøkenen hendes Navn i Haanden. Frøkenen, som havde gjort sig al muelig Umage for at blive ubekjendt, kunde aldeles ikke faae i sit Hoved, hvem denne ubegribelige Maske kunde være. Endelig opvaktes der hos hende den Gisning, at det maaskee kunde være en vis bekjendt Greve. Masquen vinkede ad os, og gjorde Tegn, at vi skulde komme ud i Forstuen. Vi gjorde det. Da vi kom her, rev den først Masquen fra mit Ansigt, og gav mig et Øresigen langt vældigere end det forrige, og gjorde derpaa det samme ved Frøkenen. J det jeg vilde give mig til at raabe Gevalt, holdt den mig for Munden. Ti, Din liderlige Tøite sagde den, tog Masquen af, og - tænk Dem vor Bestyrtelse. - det var Herren selv Af saadanne sørgelige Optrin, som intet uden Deres Blad har givet Anledning til, kunde jeg opregne Dem saare mange. Men jeg vil for denne Gang lade mig nøie med de anførte. Jeg haaber, at De vil tage mine Erindringer til Eftertanke og ikke i Fremtiden bidrage til at forstyrre hele Familiers huuslige Lyksalighed. Lise Kammerpige. Bondephilosophie.