Aalborg Stiftstidende, 1846-02-28
Jndsendt. Endnu et Ord i Offersagen. J denne Tidendes Nr. 28 har den Skolelærer, udtalt sig imod Høitidsofferet som en "Uskik, der snarest muligt burde bortfalde. Da jeg - og Flere med mig - ikke kan dele hans Mening, være det mig tilladt, at udtale nogle bemærkninger i denne Henseende. Dersom Offringen ligefrem kan betragtes som en Uskik er der vistnok ingen Tvivl om, at den, selv om Vedkommende skulde lide et Tab derved, hvad jeg rigtignok antager, vilde blive Tilfældet, ikke hastig nok kan bortfalde. At den er det, kan jeg imidlertid ikke indrømme; thi vel ere lignende Yttringer for udtalte, men deres Gyldighed ere derfor ligesaalidt godtgjorte, som man er enig i, at Orgel spil f. Ex. ikke burde lyde i Guds Huse, fordi man har hørt denne Mening fremført. Jndsenderen synes dog at mene, at Offeret ikke er nogen Uskik, naar det gives afdet velvilligt, af christelig Kjærlighed opfyldt Sinde; men er dette saa, hvorledes kan det da blive dertil, fordi Enkelte ikke offre med et saadant Sind, Kan Kirkegang vel kaldes en Uskik, fordi enhver Kirkegjænger ikke møder med det rette Sindelag? Man maa vistnok være forsigtig, naar man vil drage en Linie mellem Uskik, og hvad der kan give Anledning til Misbrug, og imedens man hæver det første, i det sidste Tilfælde kun stræbe at forebygge Misbrugene, hvad jo netop er det, som Pluraliteten, der har udtalt sig om Offersagen, har stræbt at henlede Opmærksomheden paa At Skolelærernes Kaar trænge til Forbedring, er saa ofte udtalt, at jeg ikke skal spilde et Ord derpaa, saameget mere som det er min fulde Overbeviisning, at ingen sand Grundforbedring kan ventes, ja vel neppe engang bør ønskes, saalænge Sandsen for Folkedannelse endnu kun tør betragtes som slumrende hos Folket; – lad denne vaagne, og Folket vil gjerne og villig give den yngre Slægts Veiledere, hvad der tilkommer dem til deres vedbørlige Underholdning", men saa længe, mener jeg, bør man være yderst varsom med at paalægge nye Byrder, var det end kun af Navn, at man ei med det Samme skal vække ny Uvillie mod Skolen. Offeret er ingen ny Byrde; men vilde det ikke blive dertil, ved at bestemme dets Minimum, Jeg troer det ei; thi Minimum bor ei sættes høiere, end at enhver Retsindig vil finde det passende, og de, som yde dette med Uvillie, ville vist neppe yde det med mindre Uvillie, om det f. Ex. opkrævedes efter Hartkorn. Men Guds Huus blev da sparet, hører jeg svare. Ja vel, Kirkevæggene, opførte af Kalk, og Steen, – Templets Kiste blev ogsaa fri for de tredive Sølvpenge, men ophørte de derfor at være Blodpenge Det er neppe den rette Overholdelse af Kirkens Hellighed, naar kun det ydre Skin bevares, og det var visselig noget ganske andet, der gjorde Templet til en Røverkule, end Vexelerernes Penge og Duekræmmernes Borde. At "Offervæsenet skulde medføre mange andre Ulemper", indseer jeg ikke; men derimod vel, at det hos den uselvstændige Lærer kan influere paa Underviisningen, hvorhos jeg dog aldeles maa benægte, at dette i høi Grad, kan være Tilfældet; thi den Lærer, der er daarlig noktil at beile til Folkegunst ved at negligere med Underviisningen, vil paa een Side snart til sin egen Skade finde, at han har bygget sit Huus paa Sand, og paa den anden Side vil han aldrig mangle Anledninger, der kunne influere skadelig paa Underviisningen, hvorimod den Lærer, der med Jver og ufortrøden Flid arbeider i sit Kald, vel for en Tid kan fremkalde Fordommes og Slendrians Opposition imod sig, men disse Onder ere kun forbigaaende, naar han tillige virker i Sagtmodigheds og Kjærligheds Aand, og det skrække ham ei, thi han veed, at Sandheden skal og maa seire, men ikke uden Kamp, og saalænge han arbeider i dens Tjeneste, stræber han vel at drage Folket op til sig, men indbilder sig derfor ingenlunde, at det er under hans Værdighed at være i god Betydning Barn, baade med de smaa og store Børn. Forøvrigt er jeg ganske enig med Enhver i, at det i en vis Henseende er ønskeligt, at Læreren med Hensyn til sin Lønning er saa lidt som muligt afhængig, – naar nemlig Talen er om at være afhængig af Lune og Ligegyldighed, for ikke at sige af Lavhed og Chikaner; jeg kan heller ingenlunde ønske, at Læreren betages al Udsigt til selv at forbedre sin Stilling ved Flid og Duelighed, og jeg vilde derfor nødig see netop det Berøringspunct, som ligger i Offeret, imellem Læreren og Beboerne afbrudt, da jeg ikke kan skjønne rettere, end at derved ligesom borttages, berøves disse en smuk og passende Leilighed til at vise den nidkjære Lærer deres Velvillie, en Leilighed, som kun kunde erstattes ved ligefrem Skjænk eller Gave, der efter min Mening baade vilde være sjeldnere og langt mindre ønskelig end et godt Offer. Betages den Egennyttige og Slettænkende Leilighed til at skade Læreren, – og dette kan jo ganske simpelt skee ved at bestemme Offerets Minimum efter en passende Maalestok – troer jeg, der i denne Retning er taget tilbørligt Hensyn til Alles Tarv, Kirkens Hellighed vil neppe lide noget Skaar hos den, som kommer der med et gudeligt Sind, og den, der ikke har dette, vil enten blive borte eller finde Stof nok til Adspredelse, om end Offringen holdes ude, og skulde Skolelæreren selv fristes til at bortdrages fra at opløfte sin Sjæl til det Himmelske ved at tænke over paa, hvorvidt Offeret kan forslaae, da vilde han dog altid kunne opgjøre sin Regning, for han gik i Kirke, og være viis paa ei at forregne sig, naar han vilde være nøisom nok til at lægge Minimum til Grund for sin Beregning.