Aalborg Stiftstidende, 1833-07-31
J nogle tyske Blade, fornemmelig den augsborgske Allg. Zeit., forekomme stundom skarpe Artikler mod den franske Regjerings Politik og navnlig mod dens formeentlige Jndblanding i Tysklands Anliggender. Journal des Debats har funden sig foranlediget til at tage til Gjenmæle herimod og citerer i denne Anledning følgende Yttring i Allg. Zeitung: Hvorledes de, som nu anklage Forbundsdagen forat have overskredet Grændserne for sin Myndighed, ere de ikke de samme (nemlig den fr. Regjering), som tidligere bebreidede den, at den kun ufuldstændig og svagt opfyldte sin Bestemmelse." Her - siger nu J. d. Deb. - finder en Begrebsforvirring Sted, thi hvad er Forbundsforsamlingens Hovedhensigt, Vistnok den, at vedligeholde den med Statsretten overeensstemmende Tilstand imellem de tydske Regieringer, og efter Omstændighederne ogsaa mellem Regjeringerne og de Regierede, og følgelig beskytte de Svagere mod de Stærkere. Har Forbundet altid og med den fornødne Energie opfyldt dette Kald? Stridighederne mellem Churfyrsten af Hessen og de vestphalske Domainekjøbere, mellem Preussen og Anhalt angaaende Elbskibsfarten, de Reclamationer, som ere gjorte i Følge Churhessens Tiltrædelse til det preussiske Toldsystem, hvorved tidligere Contracter krænkedes: disse Ting og mange andre Exempler vise tydelig, at Forbundsdagen mangler tilstrækkelig Kraft til at skaffe Retten Ret, naar Uretten er i Besiddelse af en mægtig Protection. Vi indrømme gjerne, at Forbundsdagen er gaaet til Værks med større Virksomhed i Henseende til de Forholdsregler, mod hvilke Frankrig skal have reclameret. Men, man vil dog ikke paastaae, at disse Forholdsregler ere tagne for at beskytte den Svagere, og just derfor vil Frankrig have reclammeret, hvis ellers vor Regjering, gjennemtrængt - som 2 vi ikke betvivle af Bevidstheden om sin Pligt, virkelige har hævet sin Stemme for at tale de smaae tyske Staters Uafhængigheds Sag." Læserne ville erindre, at J. d. Debats hidtil idet mindste har været anseet for et ministerielt Blad. Den americanske Trækdue. Denne besynderlige Fugl beboer en stor Udstrækning af Nordamerica. Antallet af samme, der forsamler sig paa sine Udrugningspladse i store Skarer, overstiger al Forestilling. Disse Pladse ere altid i Skovene, hvor de indtage store Strækninger. Naar de en Tidlang have beboet en saadan Udrugningsplads, saa frembyder denne et overraskende 3 Skue. Jorden er flere Tommer høit bedækket af deres Skarn; alt blødt Græs og alt Krat er ødelagt; Overfladen, er tildækket med store Grene, afbrækkede ved Vægten af de i paa samme hvilende store Flokke af Trækduer, og Træerne selv ere i en Udstrækning af flere end 1000 Acres saa aldeles forødede, som om de vare behandlede med Øxen. Sporene af saadan Ødelægelse blive i flere Aar tilsyne, og man et støder paa mange Steder, hvor i flere paafølgende Aar ingen Plante kommer frem. Efter en Maaneds Tids ForSigløb, trækker hele den uoverseelige Masse af Duer videre, men forinden efterat de Unge ere udvoxne, men endnu ikke kunne forlade deres Reder) forsamle Egnens Beboere sig familieviis i stort Antal med Vogne, Øxer, Sengeklæder og til Kaage=Redskaber, og tilbringe her flere Dage. Den Støien, Raslen og Skrigen i Skovene er saa stor, regat Hestene som oftest blive sky, og at Menneskene ikke kunne uhøre hinandens Tale uden at skrige ind i Ørene paa hverandre. Hele Flokke af Sviin fødes med den Mængde Æg, rider ligge omkring. Høge, Falke og Ørne seile skareviis omkring i Luften, og bemægtige sig de unge Duer, der pippe frem af deres Reder. Vingernes Støien og de styrtende Grenes Raslen er som en rullende Torden, hvortil kommer, at paa samme Tid ivrigen fældes Træer, da der ved Faldet af mangt et Træ vindes et Par hundrede unge Duer, der i Størrelse kun lidet staae tilbage for de Gamle og næsten bestaae af en eneste Fedtmasse. Deres Fedt bruges i Huusholdninger ligesaa godt som Smør. Det er farligt at gaae imellem disse flyvende og flagrende Millioner, formedelst den hyppige Nedstyrten af store Grene, der knækkes ved Vægten af de store Dueskarer, og i Faldet ofte slaaer hele Skarer, af deres egne Medsødskende ihiel. Ei heller kan man her gaae med gode Klæder, der overdynges af Skarn.