Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-09-20
Fædrelandet. Blandinger. De kjøbenhavnske Blade meddele nu vidtløftige Beretninger og Thorvaldsens Ankomst til sit Hjem. De Første - hedder det i Kjøbenhavnsposten, af 17 d. - der paa en høitidelig Maade hilsede Thorvaldsen, vare endeel af Helsingøers Jndvaanere ombord paa Dampskibet "Dronning Maria." Dampskibet afseilede iforgaars Formiddag fra Helsingøers Rhed til Helsingborg, hvor, efter en Jndbydelse til denne Byes Jndvaanere om at deeltage i en festlig Velkomstbyden til Nordens hædrede Kunstner, endeel af disse kom ombord, og nu De styrede Man under et af det skaanske Musikkorps ledsaget Hurraraab fra flere svenske Baade, under svensk og danske Flag ud af Sundet til Hornbæks=Bugten, hvor Rota, forhindret af den stærke Strømning og Modvind fra Sønden, laae for Anker. Dampskibet seilede under Vivatraab, gjentaget af Fregattens Mandskab, rundt omkring Fregatten og kastede derpaa Anker ved Siden af denne, hvorpaa Thorvaldsen i en Baad beærede Dampskibet med et Besøg og ved Ankomsten ombord blev modtagen paa det Høitideligste; hvorefter Pastor Boye i en Tale bød ham Velkommen. Derpaa blev en af Boye forfattet Sang afsjunget, hvoraf følgende Strophe torde være en af de smukkeste: Vær hilset paa det favre Sund Som Hav med Hav trolover: Du elsker dog af Hjertens Grund De kjære sølvblaae Vover Ad Danskes Vei til Roes og Magt Dig Bølgen maatte bære; Og Seier har Dig Toget bragt: Det bragte Danmark Ære. Det nævnte Blad af 17d. udkom iøvrigt først den 18de fordi Sætterne den foregaaende Dag vare paa Toldboden. Den daglige Tingenes Orden - hedder det videre – var nemlig suspenderet, og Kjøbenhavn var paa Toldboden eller paa Rheden, og den store nationale Fest, som der blev feiret, var i Sandhed et af de yndigste og betydningsfuldeste Optrin, hvortil Staden Kjøbenhavn nogensinde har været Vidne. Fregatten "Rotan gik til Ankers paa Rheden mellem Trekroner og Toldboden noget over Kl. 4, og omtrent paa samme Tid satte de forskjellige Tog af Baade sig i Bevægelse. Lige idet den første Musikbaad, der med en Vulkan i Flaget anførte Jndustriforeningens Tog, passerede Toldbodbommen, ophørte Regnen, og en smuk Regnbue, hiint Pagtens ældgamle Symbol, kom tilsyne. J en næsten uoverseelig Række fulgte nu Baad paa Baad, flere smykkede med Lov og Blomstergurlander, og næsten alle med festlige Flag, der førte Emblemer, sigtende til Dagens Høitid. Ved deres fortræffelige Udførelse udmærkede sig især : en Neptun, som førtes af en lille Baad, hvorpaa en Søofficeer saavidt muligt ledede den hele Flotille; en Minerva, der med Farver paa hvid Grund og indrettet som en romersk Processionsfane tjente Studenterforeningen som Hovedbanner; af Kunstnernes Flag især Thorvaldsens Morgen, omgivet af brillante Decorationer Broget paa Hvidt, tre Gratier, den lyra spillende Amor begge hvidt i Rødt og en Bellona, farvet paa hvid Grund; fremdeles Jndustriforeningens Hovedslag en qvindelig Figur med Attributer, hvidt i Rødt, og paa Chirurgernes Baad en Efterligning af Thorvaldsens Asculap og saa fremdeles. Næsten alle de Baade, der ikke havde et større Flag, havde røde Standere med Emblemer. Da disse Tog, omringede af en stor Mængde Privatbaade, under vedvarende Spil af de forskjellige Musikchor, havde samlet sig om Fregatten, gik Freund og Thiele, med en paa pompeiansk Maade decoreret Baad ombord, og da derpaa Thorvaldsen kom frem, blev han modtagen med enthusiastisk Jubel. Under fuldtonigt Musikaccompagnement blev dernæst følgende af Professor J. L. Heiberg, forfattede Sang afsjunget: Paa Danskes Vei til Roes og Magt Vi hilse Dig, hvis Hæder Har Fædrelandets Hæder bragt Til Verdens fjerne Stæder, Da Hjertet under Nordens Pol Dig sendte Længsels Sukke, Da drog Du fra Din varme Sol Hid til Din kolde Vugge, og Fregatten heiser Kongeslag. Den stolt vor Stolthed bringer Den gynger sig med Velbehag, Den slaaer med sine Vinger; Og Nerens's Døttre tilte frem Af Søens dybe Vande, For ham at see, som, skjult for dem, Kan deres Billed danne. Hiin gamle gyldne Morgenstund, De drage sig til Minde, Da Skjønhed steeg fra Havets Bund Og fødtes som Gudinde. Og see paa Havets hvide Skum Jdag med ham de mødes, Hvis Tanke har for Skjønhed Rum Og lod den atter fødes. Og Bølgen jubler anden Gang: Og høit mod Skibet stormer Og om dets Conchatoner Sang For ham, den Gudeformer; Og Danskes Vei til Roes og Magt Nu fører Danskes Vrimmel. Mod ham, som Danmarks Navn har bragt Til Glands paa Kunstens Himmel.