Viborger Samler, 1818-05-23
Man har her i Staden det Rygte, at Parlementet skulle opløses d. 10de Juni og at Lord Liverpool og Hr. Vansittart ville trække sig tilbage og tage deres Afsked. Hr. Huskisson nævnes som den Sidstes Eftermand. Stratfordhouse holdes i Beredskab til at modtage den russiske Storfyrste Michael. Alby, d. 29de April. Efterat Generalprokurøren havde anført Hr. Fualdes Advokat Tajans Anklage, holdt han en skiøn og grundig Tale, i hvilken han til Slutning frikiendte Madame Manson fra ald Deeltagen i Mordet, tilføiende nogle Advarsler, dem hun meget rørt hørte paa Derefter begyndte Forsvaret for de Anklagede. Hr. Boudet en ung og duelig Advokat forsvarede førstBancals Kone; han søgte at bevise at hun ingen Deel havde i Mordet, og som ydermere Grund herfor, anførte han, at hun da ikke ville have ført Mad. Manson og 2 andre unge Fruentimmer indi Huset paa en saadan Tid. Advokatten Hr. Romiguieres skulle forsvaret Bastide. Men han sagde blot Bastide forlanger at tale" og nu oplæste Bestide sit forsvar - hvis Hovedindhold var "Ligesom der gives Forbrydelser, hvis Ophavsmænd, blive skiulte, fordi Forsynet selv har forbeholdt sig at straffe dem, saaledes gives der og andre, hvor den undforskelige guddommelige Villie indvikke, Menneskene i blinde Fordomme, der lede til lovlige Vildfarelser og hvorved ofte den Uskyldige faaer Udseendet af Forbryderen. Men i Almindelighed bedrages dog ikke alle Mennesker derved; de Kloger, kunne dog øine Vildfarelserne. Hvor gaves nogen finde flere Anklagere end her, hvor, mere Leilighed til Forsvar, Man beskylder mig for at have myrdet en gammel Ven. Men hvilke ere Vidnerne Mennesker som vidne, at de omtrent i samme Minuhave fret mig paa 5 forskjellige Stæder og aftalte Møde d. 19de Marts med Fualdes. - Men hvad behøver jeg at harmes derover, have ikke 6 Mennenesker vidnet at de saae mig myrde ham, Men hvilke ere disse Vidner, og hvad Tiltro fortjene de? Bousquier, selv anklaget, et Menneske, der retfærdiggjøsig paa andres Bekostning, der slukker Sandhedens Fakkel for at stille sit eget Lys istæden; en Bedragen, der først nægter alt, men siden giør Tilstaael, ser, dem han gradviis forbedrer - han skal bestemme min Skjebne. Bach og Bancal! - Fængslets Mure kunne ikke tale. Men de ville en Dag forkynde hvilke Konster man har anvendt, for at bevæge disse elendige Skabninger til de Løgne der skulle beskytte deres Liv. (Præsidenten forlang te at vide disse anvendte Midler) - Bastide ved blev det er nok, at de ved Bousquiers Exempel er blevne dristige, der er nok, at anføre det Usammen, hængende i deres Udsagn, det er nok, at de hav ladet os alle i Uvished over Aarsagerne, Forbere, delserne og Omstændighederne ved Mordet. - Clarisse Manson, Mit forsvar imod denne Kone, der som Vidne, Anklaget, og Klagerinde af vexlende er roest, lastet, ydmygget og ophøiet uden Grændser - denne Kone, der for ikke at fornedres af Retfærdigheden har tvunget Retfærdigheden selv til at fornedre sig for hende - - Mit forsvar for hende ligger ganske i de Ord: Clarisse Manson til staaer, at hun i Rhodez har løiet. Hvad Borgen har man da for, at hun i Alby har sag, Sandheden, Theron, Hans Udsagn er overnaturligt; han har seet mere, end man i Mørke kunde see - i Grunden har han slet intet seet Endelig Magdalene Bancal! Dette Barn vidste d. 24de Marts, for Processen anlagdes, intet - siden blev hun Verktøiet for den skrækkeligste Jntriaur, der engang vil opklares og hvis Opfindere al have forraadt sig selv - Man erindre sig Fangevogter Canitrots ufordægtige Vidnesbyrd. Man vil konfrontere Bancals Datter mod Bastide, derfor maatte hun for al Ting bringes til ham i Fængslet, Alle Vidnerne imod mig, som saae mig den Dag i Rhodez, paastaae de kjendte mig; men kuns er af dem talte med mig og det var den gamle Pige hos Fualdes. De have paa eengang seet mig paa flere Stæder, i forskellige Klæder - Jeg holdt mig skjult og gik dog i 2 Timer 30 Gange over den største Plads i Staden, Jeg kan derfor beraab mia paa troværdigere Vidner, som kjendte mig til fulde og talte med mig ikke i faa Minutter, men en Morgen og en heel Aften. Overalt bleve de strax forhørte, saasnart Rettens Betient kom til min Gaard paa Landet, for at hente mig. Deri mod have de andre vidnet 6 Maaneder, ja et Aa efter Mordet. De udgjøre i alt 29, mine Tjenestefolk iberegnede. - Hvo vil paastaae at 29 Vidners Udsagn ikke skulle have Vægt i Retfærdigheds Vægtskaal, Hvad skulle bevæge mig til at myrde Fualdes, Han var ikke min Fjende; jeg skyldte han ingen Penge - Jeg var velhavende og arbeidsom, hvorfor skulde jeg da myrde en Olding, hvis Midler ikke skulde friste mig, hvorfor gjøre det ved Hjelp af fremmede enfoldige og farlige Mennesker, i et offentligt Huus, i en beboet Deel af Byen Jeg som ofte spiste hos Fualdes og som ledsagede ham i de tykkeste Skove? De Mænd og de Fruentimmer, som man giør til Deeltagere i min Forbrydelse, kjender jeg slet ikke. Ere de skyldige saa ere de det uden mig; er jeg skyldig, saa er jeg det uden dem. Skal et Offer falde? Her er jeg Men forbland mig ikke med Bach og Bancal. Fornemmelig beder jeg, at man ikke indvikler mine uskyldige Beslægtede i min Ulykke. Min Familie, der altid levede paa Landet et stille ligefrem Liv, skildrer man som rænkefulde Forbrydere. Barbarer, Min Familie græder og er dybt nedbøiet af Sorg. Tre af dem ere allerede døde som Offere for det Venskab de bare til mig; tre smægte i Fængslerne, som Offere for den Skjebne, der forfølger mig. See, det er Eders Værk, Dømmer dog, mine Herrer, om jeg, styrtet i et Hav af Ulykker, kand elske Livet. Jeg anraaber Gud, der dømmet retfærdigere end Menneskene, den Gud, der forlenede min Aand en Styrke min Fjender ei begribe, kalder jeg til Vidne. Jeg taler kun for min Ære. Den Tvang man paalægger mit forsvar, Eensomhed i 13 Maaneder, en umenneskelig Behandling, den Skræk man indjager de Flere, hvis Vidnesbyrd jeg ville have forlangt, alt dette har givet mig vaabenløs til Priis for mine Forfølgere. Af mine Dommeret Klogskad og ophøiede Jndsigter venter jeg, at før de fordømme den Anklagede de da dømme Vidnerne. Er det besluttet, at jeg ganske skal føle de Levendes Uretfærdighed; saa appellerer jeg til den snare Fremtid. Den vil skrive paa min Grav Bastide var uskyldig. Generalprokurøren paastod, at en Protocol maatte føres over de Retten fornærmende Udtryk i BastideForsvar, samt at Bastide til Præsidenten skulle udlevere Manuskriptet til sin holdte Tale - og spøraham, hvem der havde skrevet den. Til det sidste sagde han: Dertil har jeg intet at svare. Det skrevne Tale blev hentet og leveret Præsidenten.