Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-07-09
Blandinger. Følgende Brudstykke af et til Hamborg ankommet Brev, skrevet paa Hayti's Rhed den 15de Mai 1842, vil sikkert interessere Læserne: "Mine kjære Forældre, Under 11te d. M. tilmeldte jeg Dem pr. Paket (hvilket Brev endnu ikke er indtruffet) ombord paa "Ludvig Holberg (norsk Barkskib, Capt. Storm, den sørgelige Efterretning om den totale Ødelæggelse af Cap, ved et skrækkeligt Jordskjælv den 7de Kl. 9 1/2 om Eftermiddagen; jeg skrev Dem tillige til, at jeg, om jeg end havde mistet Alt, dog havde reddet Livet. Andre, som Hr. Rudolf Finke, og en ung Mand paa vort Contoir ved Navn Eichmeyer fra Bremen, have ikke været saa heldige, men have fundet Døden; Hr. Boden er reddet tilligemed Kone og Barn. Jeg selv har siden den sørgelige Tildragelse ligget af de Saar, jeg har faaet paa Benene, og jeg kan ikke gaae; men heldigviis har jeg ikke brudt noget Ledemod, og jeg haaber igjen, inden 8 Dage ere gaaede, at kunne bevæge mig frit omkring. Jeg udstod skrækkelig Angst og Qval i de 10 Timer, jeg tilbragte under Gruus og Bjælker; den venstre Arm var aldeles begravet og laae under en Trappe, imellem hvilken og mit Hjerte der befandt sig en stor Steen, der vilde betage mig Veiret, og først efter 3 Timers Arbeide blev bortvæltet ved Hjælp af min høire Haand, ovenpaa mit blot af en Skjorte bedækkede Legeme (Ulykken paakom mig i Sengen) laae Sparrer, Teglstene, Kalk, Muursteene a.; men Hovedet kunde jeg bevæge, Benene derimod kun med stor Nød, da ogsaa de vare bedækkede. – J to hele Timer raabte jeg paa den jammerfuldeste Maade om Hjælp, gjorde Tegn med et Stykke Træ, hvilket jeg bevægede igjennem det lille Lufthul, der netop var stort nok til at jeg kunde aande derigjennem; men Jngen hørte det, Jngen kom. Jordskjælvene vedbleve den hele Nat igjennem og truede med aldeles at begrave mig; desforuden udbrød der Jld i forskjellige Dele af Staden, hvis Flammeskin gjorde min Stilling endnu skrækkeligere i det snævre tilsyneladende til min Død bestemte Hul. Jmidlertid tabte jeg dog ikke Modet, i hvor liden Udsigt jeg end havde til Redning; det lykkedes mig først at gjøre den høire Arm fri for Gruset, dernæst at vælte Stenen, bort fra Brystet, og omtrent Kl. 11 om Aftenen at faae den venstre Arm ud, om end med Smerte. Overkroppen, dryppede af Sved, formedelst det anstrængende Arbeide og den udstandne Angst. Efterhaanden havde jeg faaet en stor Deel af de Stene, der generede mig, transporteret ud igjennem Lufthullet, undertiden kom de tilbage, naar Jordskjælvstødene fornyedes og bedækkede mig med Støv, saa at jeg hverken kunde see eller faae Luft, men i Et væk maatte nedsluge Kalkstov. Kl. 1 1/2 havde jeg med Magt faaet mit stærkt blødende Hoved frit tilligemed den høire Arm; men hvor glad jeg end var, saa gave mine udtømmede Kræfter mig dog kun lidet Haab om at kunne faae den øvrige Deel af Legemet ud igjennem det lille Rum – jeg holdt i nogen Tid op med Arbeidet, for at samle nye Kræfter; men de vedvarende Stød og den sig nærmende Jld lod mig ingen Ro; jeg samlede mine sidste Kræfter og fik, Gud være lovet, den øvrige Deel af Legemet befriet fra Gruset. Jeg kastede mig ned paa de blødende Knæe og takkede Skaberen, at han saaledes havde staaet mig bi; gaae kunde jeg ikke meere, jeg krøb derfor henover Ruinerne, og uden at gienkjende det Sted, hvor jeg boede, befandt jeg mig tilsidst paa et Billard. Da jeg ikke kunde kryve længer af Mathed, kastede jeg mig ned, men maatte nolens volens videre, da Stødene ikke horte op, og saaledes kom jeg endelig Kl. 4 til Bredden, af Havet, hvor en Mængde Mennesker befandt sig, der bad, streg, eller hylte af Smerte. De Fruentimmer, der bemærkede mig, raabte: "Ah, vola un malheureux, qui S'est echappe!" Jeg kastede mig ned paa Græsset og bad om en Drik Vand, men Fontainerne vare tilstoppede og der var intet Vand at faae, nogle Bekjendte løftede mig op og har mig til et Træ=Vagthuus, hvor jeg længselsfuldt ventede Morgenens Komme, for at lade mig bringe ombord. Ved Siden af mig laa en ung Haytianer, der havde brækket begge Been, jamrede sig skrækkeligt, og snart opgav Aanden; foran Vagthuset begravede man allerede nogle Liig. Endelig Kl. 7 1/2 afhentede man mig, der var bleven anseet for død; jeg saae, efter hvad man fortæller mig, skrækkelig ud, og lignede snarere en Død end en Levende. Folkene ombord paa "Ludvig Holberg, toge sig af mig. Efter at man havde vasket mit Ansigt og givet mig noget Vand at drikke, undersøgte man mine Saar, farlige vare de ikke, men Benene og Hænderne vare aldeles hudløse, og i Hovedet vare flere dybe Huller. Dette er min Lidelseshistorie, som De, mine kjære Forældre, sikkert ikke ville læse uden Rørelse. Jeg har lidt skrækkeligt, frygteligt, og endnu i dette Øieblik veed jeg ikke eller snarere kan jeg ikke begribe, at jeg er kommen derfra med Livet; Døden blev flere Tusinders Lod. Staden ligger aldeles i Ruiner, og hvad der ikke er blevet opbrændt, bliver plyndret; thi allerede de tvende følgende Dage kom Banditerne fra det Jndre af Landet og bemægtigede sig Alt, hvad de kunde slæbe med sig. Gud maa vide, hvad Enden vil blive Maaskee afgaae vi paa Condor til Portrau-Prince, og hvad de Andre bestemme, maa jeg finde mig i; thi vi ere Alle fattige og ulykkelige; jeg vil takke min Skaber, saasnart jeg atter er istand til at gaae. – Man befrygter, at der vil opstaae Pest, paa Grund af de mange døde Legemer, der befinde sig under Ruinerne, og den stærke Hede, der hersker denne Aarstid. Jordskjælvet har endnu ikke ophørt. Tildragelsen er skrækkelig, og man troer ikke, at den nogensinde har havt sin Lige. Efter Liverpool Mercury faae Dampskibet "Aca dias" Mandskab den 6te Mai d. A., paa dets Fart til Newyork, omtrent 100 Jisbjerge, hvoraf nogle vare af en betydelig Størrelse, og eet, som var 4500 Fod høit, havde en saa paafaldende Liighed med Pauls=Cathedralen, at det strax blev opkaldt derefter.