Corsaren, 1841-11-05
"Corfarens" Kirkegang. Naar Du, gode Læser, erfarer, at "Corsaren" ikke har ladet sig nøie med at høitideligholde sin Fødselsdag med Cour, Gildeparé, Oprettelse af veldædige Anstalter, ja Jndstiftelse af en ny Almanak, men at den endog i samme Anledning har holdt Kirkegang, saa vil Du formodentlig blive utaalmodig, finde vor Opførsel besynderlig, beskylde os for Lurus o. dsl. Men i saa Fald ville vi lade Dig vide, at Alt dette, med Respect at sige, slet ikke kommer Dig ved. Al den Stads, vi gjøre, bekostes for vore egne, lovligt erhvervede Penge; der paalægges ikke Dig nogen større Skat eller Contribution derfor; Du har een for alle Gange at betale 5 Mk. qvartaliter for "Corsaren", og, hvad enten vi gjøre Stads eller ikke - de 5 Mk. blive hverken forøgede eller formindskede derfor. Tvert imod fortjene vi, og netop vi, i høi Grad, hiin Sibbernske Lovtale: "Og hvad fortjene ikke Lysestoberne og de smaae Sypiger og Restaurateurer og Viinhandlere ved disse Gildeparéer?" Ja, hvad fortjene de ikke, da vi for de Penge, der slet ikke vilde gavne, hvis de bleve liggende i vore Tegneboger, kjøbe Lys og lade sye Veste og spise Posteier og drikke Viin! J Sandhed! Vi have Grund til at proclamere os selv for Menneskeslægtens Velgjørere - idetmindste ligesaagodt som saa mange Andre, der, medens de spiste og drak, erhvervede sig dette Navn. Men, om vi nu ogsaa blive enige med Dig herom, saa vil Du maaskee dog spørge. "Kirkegang? Hvorfor holder "Corsaren" Kirkegang? Er den da en Barselkone?" Vi maae naturligviis hertil svare: Nei, det er den ikke', men anden Oplysning kunne vi heller ikke give Dig, undtagen det muligt skulde være den, at "Corfaren", der altid kaldes en ugudelig Sjæl, ogsaa engang vilde være gudelig. Dog - hvorfor spørger Du altid os, hvorfor forlanger Du altid af os Regnskab for hvad vi foretage os? Du gjorde sandelig bedre i at gaae hen paa visse andre Steder og fordre Regnskab, det kunde Du have Gavn af, medens det slet ikke kunde gavne Dig, om Du ogsaa fik at vide, hvorfor vi holdt Kirkegang. Som sagt, vi holdt Kirkegang; men Du kan troe, at det havde mange Vanskeligheder - ikke fordi Kirkebetjentene nægtede os Adgang til Guds Huus, af den Aarsag, at vi ikke havde betalt Entréen, men af en anden Grund. "Corsaren" er nemlig, som Du jo veed, et Blad, og for et Blad gives der ingen Evighed og intet Hiinsides. Døer "Corfaren" engang, saa er den død, den kan i det allerhøieste gaae igjen, men kaldes frem til Dom og evig Straf kan den ikke (dertil er der desuden sørget for godt for Straffen hernede). Som Folge deraf er "Corsarens" Gud den - om vi saa tør sige - verdslige Fremtrædelse af Guddommen; men til Ros for "Corfaren" tor vi forsikkre, at det desuagtet er en høi og ædel Guddom, det er den Gud, som her i Verden gjor Folkeslagene - og Bladene - lykkelige, det er Frihedens Gud, og, forsaavidt som Evigheden ikke er Andet end en evig Nydelse af den Sallighed, som kaldes Frihed, bliver "Corfarens" Guddom, Frihedens Guddom, dog i det Væsentlige Evighedens, Almagtens Gud. Puh! Det kostede Umage at give denne Forklaring uden at stode an mod Placaterne om Blasphemi og Vaal og Brand og Halshugning, som der ved Lovgivningen er sørget for, at man maa tænke paa, hver Gang man lidt frit og dristigt vil tænke paa den store Barmhjertighedens Gud. Du indseer imidlertid ved Hjælp af denne Fortolkning, at "Corsaren" ikke godt kunde forrette sin Andagt andetsteds end i et Tempel for Friheden, og Du indseer selvfølgelig, at vi formedelst denne Nødvendighed gjerne kunde have løbet fra Helsingøer, Rigets østlige Stad, til Ringkjøbing, Rigets vestlige, Stad, og fra Skagen til Kongeaaen, (ja formodentlig meget længere endnu), ikke at tale om Jsland, Færøerne og Vestindien, uden at kunne finde et saadant Tempel. (Havde vi levet i de gamle Romeres Dage og talt deres billedlige Sprog, saa vilde vi have sagt, at denne Guddoms Billedstotte i høitidelig Procession var ført ud til Grændsen og der efterladt med et Forviisnings-Decret). Men vi fandt Raad derfor. Vi havde et Exempel for os i de gamle Christne, der i Trængselens Dage samledes i halvt utilgjængelige Bjerghuler, i mørke Kløfter og paa uveisomme Steder, og som der opbyggede et helligt Tabernakel for deres Gud af deres Hjerters Varme og Kjærlighed og Begeistring. Og saaledes valgte "Corsaren" sit eget simple Værelse til Samlingsplads - vi anmelde dette herved for Politidirecteuren, Hr. Etatsraad Bræstrup, for det Tilfælde, at saadan Gudstjeneste skulde være lovstridig - og vi udpyntede det, saa godt vi kunde, med vort Haab, vor Tillid og vor Tro. Da vi nu vare samlede, skulde vi naturligviis begynde med at synge en Psalme; men saa opdagede vi en stor Mangel - et føleligt Savn i vor Literatur, som Dagens" Feuilleton vilde sige vi havde ingen Friheds-Psalme. I hele Tidsrummet fra 1660 til idag fandt vi Literatur nok, men ingen Frihedsdigt; i Tidsrummet for den Tid fandt vi Frihed nok, men ingen Literatur. Vi søgte da i andre Landes Archiver, men fandt ikke Der var Marseillaisen, det er sandt: men den skal synges, medens Lunten ligger ved Kanonen, medens to mægtige Kræfter staae beredte til at kjæmpe imod hinanden, og ikke medens den ene Part staaer uden Kraft og den anden - sover uden Kraft. Der var endvidere Parisiennen. Men den skal synges som Triumph-Sang, saaledes som Adolph Nourrit sang den efter de tre Julidage, da han i næsten vanvittig Begeistring bragte det forsamlede Folk til at knæle ned. Der var Riego-Hymnen; men, medens den synges, skulle Geværerne knalde i Gaderne og Frihedsraabet bølge foran Buen Retiro eller Alhambra's Ruiner. Saa var der og saa - det havde vi nær glemt - den russiske Nationalsang: "Pryglow Slryglow pilschka knuta," nei, det er nok galt, vi kunne ikke Rusfisk, men paa Tydsk hedder den: "Schone Mincka, ich mus scheiden"; men den var for blød, for rørende, nei, den var ikke rørende; men det er ligegyldigt, vi kunde ikke bruge den. Endelig var der en tydsk Sang - ja, en tydsk Sang; thi Tydskerne have engang kjæmpet for Friheden - det er længe siden, vi troe, at man saagar har glemt det. Og Sangeren hed Korner, og han faldt for Friheden, og efter hans Ord sang vi følgende Psalme, som er godt kjendt iblandt Mange. (Vi sang den smukt, med Solo, Qvartet, Chor o. desl.; det har man nu engang vænnet den gode Gud til at høre). Solo. Hør uns Allmachtiger: Führ uns Allgütiger, Himmlischer Lenker der Schlachten! Vater, Dich preisen wir! Vater, wir danken Dir, Dasz wir zur Freiheit erwachten. Chor. Vater, Dich preisen wir! Vater, wir danken Dir, Das wir zur Freiheit erwachten! Solo. Wie auch die Hölle braus't*) Gott, Deine starke Faust Stürzt das Gebaude der Lüge. Führ uns, Herr Zebaoth! Führ uns dreieinger Gott! Fübr uns zum Kampf und zum Siege! Chor. Führ uns, Herr Zebaoth! Führ uns, dreieiniger Gott! Führ uns zum Kampf und zum Siege! Solo. Führi nusi Fall unser Loos - Auch tief im Grabes Schoos. Lob doch und Preis Deinem Namen! Reich, Kraft und Herrlichkeit Sind Dein in Ewigkeit Führ uns Allmachtiger! Amen! Qvartet. Auch tief im Grabes Schoos. Lob doch und Preis Deinem Namen! Chor. (med Pauker og Trompeter og Basuner) Vater! Dich preisen wir! Vater, Wir danken Dir, Das wir zur Freiheit erwachten! Der vare Nogle, som fik Taarer i Øinene under denne Sang; men de sagde, at det kom af ... at Sangen anstrængte dem. Efter Psalmen skal følge Prædiken, det er i sin Orden; men vi havde ingen Præst. Saa ugudelige ere vi ellers, at vi ikke engang have en Skibspræst ombord, og det er dog en meget ringe Gudelighed. Vi besluttede da at udvælge En af vor egne Midte til at holde Prædiken; men, da denne var bleven valgt, vægrede han sig ved at tale. Han sagde. "Jeg tør ikke. I ere nu komne i det religiense Lune, saa at J maaskee lige oven paa Prædikenen forlange min Hjælp til Fadderstads og Daab, og saa er jeg strax en Baptist (paa Cancellistisk. Gjendøber), og saa bliver jeg arresteret. *) Paa Danske Hvor meget end "Dagen" tager par Vei. Og saasom der i Verden ere saare faa Menigheder af samme Art som nærværende, kan jeg vente længe, inden der komme Petitioner med 600,000 Underskrifter og lægge gode Ord ind for mig, som ikke hjælpe Noget." Vi lovede ham da, at med Prædikenen skulde Alt være forbi, hvorved han lod sig berolige og holdt derpaa følgende Tale: Hvad jeg nu vil sige Eder, det er ikke Nyt, det er en Gjentagelse af, hvad vi tidt og ofte have sagt hinanden. Jeg siger Eder dette, for at J skulle vide, at det er Eders egne Ord, jeg taler, og altsaa synes godt om, hvad jeg siger. Jeg kunde jo rigtignok indlade mig i theologiske Spidsfindigheder og for Ex, udvikle Forskjellen imellem: "Dette er Friheden" og "dette betyder Friheden"; men saa risikerede jeg, at J midt under min Prædiken deelte Eder i Partier og kom op at slaaes om "dette er" og "dette betyder". Nei, som sagt: ingen Spidsfindigheder, naar vi ere enige om Hovedsagen, ville vi lade Bisagerne skjøtte sig selv. Og derom ere vi enige, at vi tilbede en stor og mægtig Gud og i ham erkjende vor Over-Præsident (jeg siger dette i to Ord, for at J ikke skulle troe, at jeg mener Kjærulff). Han er saa mægtig, at han ikke frygter, end mindre forbyder fri Discussion om sin Magt. Det gaaer ham ofte med dem, der forbyde Saadant paa hans Vegn ɔː agere hans Censorer, ligesom det gaaer den danske Regjering med de slesvigske Censorer: De stryge i de slesvigske Blade, hvad der uhindret er sagt i de kjøbenhavnske - begge Arter Censorer have ikke fuldkommen fattet deres Pligt. Han er saa stor, at han aldrig kan omgive sig med smaalig Pragt, og han er tillige saa nedladende, at han vel ikke tillader en fattig Kone at see paa hans Taffel (thi det har sine Vanskeligheder), men stiger ned til dem, der forsee sig imod ham, og føre dem paa den rette Vei. Han er saa klog, at han veed Alt, uden Spioner, saa kraftig, at hans underordnede Embedsmænd altid maa lystre og alle hans Undersaatter*) tillige, om de end ere Hertuger Og denne Gud er Frihedens Gud, og det er vor Over-Præsident. Han boer ikke i et Pallads som er opbygget i Folkets Sved, men han drager som de gamle oromische Keiser" og som ogsaa andre Monarker, omkring i sine Undersaatters Lande, og besynderligt nok: jo mindre Tractement, der gjøres for ham, desto bedre synes han derom. Hans eget Huus, hvortil man adresserer Ønsker, Petitioner o. desl. bevogtes ikke af Soldater, forbi hvilke altsaa heller ikke Tobaksrygning er forbudt. Paa Veien generes man ikke af Toldbetjente, der ikke *) Thi ogsaa Friheden har Undersaatter, som Alle maae lyde Frihedens Lov: Selvbeherskelsen. Senere tilføiet Anm. kunne skjelne en Griis fra en So, og for Befordringen er der sørget af en ganske fortrinlig Generalpostdirection. Og naar man kommer til ham, bliver man ikke behandlet som Hund i noget Forgemak; man gaaer ind til ham og siger: salue et fraternits og han svarer: salue et fraternité. Vær hilset, Broder! Og denne Gud er Frihedens Gud, og det er vor Over-Præsident. Han vil engang gjøre et stort Gildeparé og indbyde os Alle, os og alle Mennesker (dette Sidste, lægger jeg til, for at "den Frisindede" ikke igjen skal forledes til en Misforstaaelse af Ordene "os Alle"). Og saa er der ingen tre første Klasser i Rangen og Jngen, der maae staae udenfor; men Alle komme ind, baade de, der have Stjerner for paa og Nøgler bag paa, og dem, der ingen have. Og saa siger han til os Alle: Børn! Mange af Eder ere store Slubberter; men paa denne Dag, da jeg efter saa mange Tiders Forløb er samlet med min hele Familie, vil jeg glemme Alt. Der er gjort Værelser istand til Eder; J skulle boe i mit Huus. og dele med mig, hvad jeg har, og jeg har Meget. Og denne Gud er Frihedens Gud, og han er vor Over-Præsident. Frihedens Gud! Til Din Priis ville vi holde vort bedste Gildepar6. Og ligesaa muntert som ved dette Vinen sprudler, sprudle engang vort Blod, om det skal være nodvendigt, til Din Priis! "Vater! Dich preisen wir! Vater! wir danten dir, Das wir zur Freiheit erwachten!"