Berlingske Tidende, 1832-12-27
J Gajette de France læses en Skrivelse, dateret Rom, den 29de November, fra den, til den catholske Religion overgangne, Rabbiner Drach, som indeholder nogle Noticer og Forræderen Gonzaga Deus's Characteer og Levnet, til Berigtigelse af hvad vore Blade tidligere have indeholdt om ham. Af Statsraad Hr. de Salvand, som i den literære Verden har erhvervet sig et udmærket Navn ved sin historiske Roman: "Alonso eler Spanien, og i den publicistiske ved adskillige politiske Broschurer, som han siden 1815 har udgivet, er et politisk Skrift nyelig udkommet under følgende Titel: "Paris, Nantes og Sessionen *). Efter Titelen at dømme skulde man troe, at Bogen maatte være skreven med Hensyn til de allernyeste Begivenheder, men de trende paa Titelen antydede Gjenstande, Opstanden i Paris den 5te og 6te Juni, Hertuginden af Berrys Fængsling og Kamrenes nuværende Session, ere ingenlunde Hovedindholdet af Skriftet, men omtales ikkun i Forbigaaende. Broschurens Hovedøjemeed er en Skildring af Frankrige, saaledes som det er blevet siden Julirevolutionen, og Raad til Regjeringen, hvorledes denne, ved at tage Hensyn til alle Partiers retmæssige Ønsker, kan befæste sin vaklende Autoritet og stifte en Forsoning mellem dem. Hvor aandrig Fremstillingen end er, - en Egenskab, der charakteriserer alle Salvands Skrifter, og de talrige politiske Afhandlinger, som han har ladet aftrykkes i Journal des Debats, til hvis ordentlige Medarbeidere han hører, - saa kan man dog ei miskjende, at hans Stræben efter at gjøre Alt gieldende har skadet Udtrykkets Energie og Tankegangens Klarhed, saa at det ofte er vanskeligt, at udfinde en bestemt Anskuelse, men næsten umueligt at indsee, hvorledes samme kunde realiseres. Gazette de France har derfor maaskee Ret, fra sit Synspunkt, naar den paastaaer, at Salvand med stort Talent skildrer Tilstandens Ydre, uden at trænge ind i dens Indre, de e i Principerne, eller i det mindste uden at fastholde dem. - Det vigtigste Capitel er en Charakteristik af Partierne i Frankrig, der indbefatter hele Skriftet in nue, og hvis væsentlige Jndhold sees af følgende Udtog. Frankrige har længe været deelt i tre forskjellige Partier. Det royalitiske Partie er i Besiddelse af Samfundets høiere Regioner; den gamle, høiere Adel og Eeistligheden ere dets Grundpiller, - ærværdige Ruiner, hine have store Grundeiendomme, denne Landets catholske Befolkning til Styttepunkter. Catholiker kalder jeg dem, som have bevaret Troen, og bivaane Gudstjenesten: hertil ) Af dette mærkværdige Skrift er allerede et Fragment medde Statstidenden. - Goethe forlangte et Par Dage før sin Død, at et af Salvands foregaaende politiske Skriftet skulde forelæses ham. høre Landboerne i Provindserne, hvor den gamle Forbindelse mellem Præstegaarden, det herskabelige Slot og Hytten, endnu ikke er tilintetgjort ved Revolutionen og Tiden. De Constitutionelle staae i Spidsen for Middelstanden; den arbeidende, Klasses Grundeiendom, de frie Konster og Professioner, de Mænd, som i vore fyrretyve store Aar have opsvinget sig i den militære og civile Stand, udgjør dette, ved sin liberale Dannelse agtværdige, Parties Kraft og Hæderlighed. Det tredie, halvt Bonapartistiske, halvt Republikanske, Partie, som kæmper for det revorlutionaire Princip i dets hele Conseqvents, grunder fornemmelig sit Haab paa den lavere Folkeklasse, eller, som dets Hovedmænd sige, paa Nationen; Ungdommen i de videnskabelige Jnstituter udgjøre dets Kjernetropper, Mængden i Kjøbstederne dets Armee, det er mægtigt, naar denne Armee lyder dets Stemme, svagt derimod, naar den ikke vil adlyde, ligesaa afmægtigt og endnu afmægtigere end Royalisterne, naar Bonden i Bretagne og Vende er utilbøielig til at gjøre Opstand. Derimod menes ikke, at den venstre Side i Deputeretkammeret ingen Marquis har i Spidsen og at Royalisterne ikke tælle nogen Plebeier i deres Rækker, eller at de store Grundeiendomme ligge aldeles udenfor det constitutionelle Partie: ingenlunde, men hvert Partie har en bestemt Klasse til Grundpille. Den Klasses Jnteresser, hvis Tjenere og Forfægtere de ere, have nødvendigviis en aabenbar eller hemmelig Jndflydelse paa Partierne. Og naar Talen er og Jnteresser, bør man ikke glemme, at der ligesaavel giver moralske som materielle Jnteresser, og at de første bevægt det menneskelige Hjerte til ligesaa store Opoffrelser, som de sidste Hvilken Borger har nogensinde kæmpet mere haardnakket for sin Arne, end Bonden fra Nedre=Portou, som med det Udraab Giv mig min Gud igjen!" styrtede sig mod de republikanske Batailloner, Heraf følger, at en Regjering endnu ikke er færdig med en Sag, fordi den erklærer den for forbrydersk eller taabelig og at den endnu ikke har afgjort Alt, naar den har seiret over samme. Jnteresserne existere endnu efter som før Seiren, og man maa gjerne eller ugjerne, tidligere eller sildigere, holde Regnskab med dem. Dette bør skee, thi hidtil har man kun fundet et eneste Middel, til at undgaae denne Nødvendighed, nemlig at udrydde den Klasse, som har hine særegne Jnteresser, det have Negrene paa St. Domingo gjort, det vilde Marat gjøre. Ellers blive de Partier, som stytte sig paa hine Jnteresser, uovervindelige Modstandere; neppe overvundne, reise de sig igien; undertrykte, vorde de forbittrede og giøre Oprør; en Dag slagne til Jorden, og, som det synes, tilintetgjorte, komme, de dog atter tilsyne. Det er især vore Partiers Skjebne, som staae i Forbindelse med Samfundets indre Væsen; i deres udvortes Forhold kunne Forandringer vel foregaae, men tilintetgjøre dem, kan man aldrig. De høiere Klasser besidde hos os en Jndflydelse, som vil bestaae, saalænge Revolutionens Plovjern ikke ti Gange har furet Fædernelandets gamle Jordbund. Formue vil stedse, ligesom Dannelse være en Magt hos civiliserede Nationer; Religionen vil stedse høre til disses dyrebareste og helligste Fornødenheder; stedse vil høi Byrd have en Jndflydelse, der gielder i Politiken. For at tilintetgjøre disse Staternes store Drivefjedre, maatte man tiling tetgjøre den menneskelige Natur; disse Drivefiedre ville derfor være Redskaber eller Hindringer for den gieldende Regjerings Magt. Man agter ikke tilbørligen paa den Omstændighed, at Mængden kun i Kampens Øjeblik er en afgiørende Magt, som under Hændelsernes almindelige Løb svinder for de moralske Kræfter, derfor saae man under hele Revolutionen, at de royalistiske Meninger igjen udbredte sig, saasnart roeligere Dage kom og at Regjeringen maatte tage sin Tilflugt til Statsstreger for at undertrykke dem. Napoleon undgik denne Fare ved sin Vælde, men under vor fri Statsforfatning, vil de høiere Stænders Jndflydelse, der i Frankrige er ligesaa udstrakt og virksom som andensteds, atter træde frem, selv i Ordens og Roligheds Perioder, (Sluttes i Morgen).