Viborger Samler, 1848-01-27
Jndenlandske Efterretninger. J Kjøbenhavns Adresseavis fra i Løverdags læses, i Anledning af Kongens Død, følgende vakkre Digt, med Motto af Peder Syv. O Danmark, om du din Skade forstod, Da maatte Du græde det bare Blod!" Han er ei meer, den store Mand, Som styred for sit Folk og Land J skumle Uveirsdage. Han frilde os fra indre Vold, Hans Retviished den var vort Skjold. Hvor findes vel hans Mage: Han er ei meer, den vise Mand, Med Marc Aureel som lignes kan J alle hans Jdrætter. Jgjennem Jrlys, Mørke, Nød Med Mod han uden Hvile brød; Men Frelsen Man forgjætter. Han er ei meer, den gode Mand; Begræd din Titus, Fædreland, Du evig vil ham savne. Ja - Han var stor, var viis, var god O! Verden han for snart forlod; Hist Jesus selv ham favne, Med det endnu saa dybe og friske Jndtryk af Landets store Tab - siger Aftenbladet" – ere vi ikke meget tilbøielige til at anstille politiske Gjetninger med Hensyn til Fremtiden. Hvad Fremtiden vil bringe beroer paa Gud, men ogsaa paa vor Konges Villie. Denne Villie kan Jngen kjende uden han selv; men saavidt den kan kjendes af de ædle og forstandige Ord, de i Sandhed glædelige Løfter, han har udtalt i sit aabne Brev, kan man kun have Anledning til at fatte glædelige Forhaabninger for Fremtiden. Men efter vor Følelse maa Sorgen, den dybe og grundede Sorg, have sin Tid, baade hos Folket og hos Kongen, og vi kunne nu og ingensinde billige den aldeles umotiverede og overilede Hastighed, den kolde, egostiske og ufolsomme politiske Vigtighed, hvormed man allerede har skyndt sig at forebringe den ny Konge sine Ønsker og Anskuelser, som om derved udrettedes et eneste Skridt videre, end alt er udrettet, som om derved det ringeste Nyt kom for Dagen, der ikke allerede er tilfulde bekjendt, nemlig, at en Deel af Hovedstadens Jndvaanere sætte stor Priis paa en Constitution, og at Borgerrepræsentanterne atter have anmasset sig en Myndighed, der ligger ganske udenfor det Øiemeed, hvori de ere valgte. Endmere utidigt og upassende bliver et saadant Skridt, naar man seer hen til, at Kongen i sit aabne Brev udtrykkelig har antydet Reformer netop i den ønskede Retning, saa man dog vel først burde oppebie, hvorvidt Kongens Hensigt svarede til hvad man selv ønskede. – J Hyldingsraabene, som Studentercorpset efter Opfordring istemte efter Eedfæstelsen, blandede sig Raabene: "Leve Constitutionen!" og "leve Friheden!" i hvilke og saa endeel tilstedeværende civilklædte Studenter og Candidater deeltoge. "Fædrelandet, der selv igaar har opfordret til at afholde sig fra alle slige Bevægelser og Demonstrationer, har høiere op af Dagen forandret denne Mening, der virkelig ogsaa er meget ulig hvad man pleier at vente sig af dette Organ, og seer nu i de omtalte Uordener kun et uvilkaarligt Udbrud af en bevæget, ædel og varm Følelse, som skal vise, at Kjøbenhavns Befolkning og navnlig Ungdommen skal have stor Begeistring for Friheden. Jkke destomindre see vi heri kun et Beviis paa, at Ungdommen er som man opdrager den, finde vi de omtalte Raab, der endog ledsagedes af et Forsøg paa at synge Marseillaisen, ved en saadan Leilighed, baade anstændigt og upassende, ligesom vi kunne forsikkre Fædrelandet om, at den sindige Deel af Kjøbenhavns Befolkning, navnlig Borgerstanden, har følt en levende Jndignation over Studenternes Færd ved denne Leilighed. Studenterne ville repræsentere den dannede Stand; men ved slige Ubesindigheder kan den sandelig kun prostituere sig, endog i deres Øine, over hvem de mene sig høit hævede i Dannelse.