Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1781-06-01
J Anledning af mine i denne Henseende yttrede Tvivl har en af vore erfarne Landmænd svaret mig. At han vil tilstaae, at Agerdyrkningen i sin Fuldkommenhed udfordrer, at enhver Mand bør have sin Jord for sig, og at det er det Øiemmeed, man bør sigte til; men at, da paa en Byes Mark, som kuns er deelt i 3 Dele, den største Deel, nemlig alt, hvad som ligger i en vis Distance fra Byen, snart aldrig bliver giødet, saa bliver det forde Bønder, som faae al deres Jord i disse Udmarker, i de første Aar saa overmaade vanskeligt, at redde sig fra Undergang, at det ofte gaaer med dem efter Ordsproget: Koen døer, imedens at Græsset groer; - hertil kom endnu, at de Siællandske Bønder vare i Almindelighed saa liderlige, at de behøvede bestandig Opsigt, i Henseende til deres Agerdyrkning, hvilken lettere kunde haves, naar de alle fulgte sammen, og dyrkede deres Marker i Vangeviis, og altsaa arbeidede paa samme Maade, som, naar de vare til Hove. J Byerne existerede en vis Æmulation, som for en saadan Almue var til stor Nytte. Indhegningerne bleve mindre vanskelige, naar en heel Bye hvert Aar med samlede Kræfter foretog en Vangs Jndhegning. Man søgte i øvrigt ved denne Inddeelings Maade, at deele Marken i saa mange Dele, at naar man i Tiden vilde give enhver Bonde al sin Jord paa eet Sted, man saa kunde give ham enten en heel, eller en halv, eller en trediedeel Vang, og derfore, naar en Bye bestod af 9, 18 eller 27. Beboere, deelede man gjerne Marken i 9 Deele, nemlig: 4 eller 5 til Kornsæd, og de øvrige til Klever; vare der 10 eller 20 Beboere, deelede man den i 10 Deele, halvt til Kornsæd og halvt til Klever, og endelig vare der 11. eller 22 Beboere, gjorde man 11 Vange, nemlig 5 til Kornsæd og 6 til Klever; da nu en Mark, paa saadan Maade behandlet, efter 9, 10 eller 11 Aars Forløb overalt er lige got gjødet, siden den Bonde, som i en Mark. Nr. 347 R. R. har sin Jord nærmest ved Byen, har den i den følgende længst borte; saa bleve, naar hver Bonde i Tiden skulde have al sin Jord paa eet Sted, de, som kom langt fra Byerne, ikke saaledes fornærmede, som af ovenanførte Aarsag vilde skee, naar de bleve udflyttede af en Bye, hvis Marker ere deelte i 3 Vange. Mine uforgribelige Tanker ere: 1) At, naar Almuen er saa forarmet og forfalden til Liderlighed og Drukkenskab, som tildeels den Siællandske Bonde er, og altsaa behøver bestandig Opsigt, saa haves samme lettere, naar Bønderne blive samlede i Byerne, og deres Mark bliver behandlet som en paa den saa kaldte Holsteenske Maade inddeelt Herregaards Mark, hvis tilbørlige Drift man ved en Ladefoged eller Opsynsmand kan see besørget; men at derimod i Jylland, hvor Bonden i Almindelighed elsker sin Jord, naar han kuns i øvrigt behandles redeligt, er denne Forsigtighed unødvendig. 2) At i Jylland frygter Bonden for al Deeling og Forandring med den Jord, han dyrker og elsker; og at jeg altsaa ei kan approbere en Plan, som supponerer 2de successive Deelinger, og som, om Bonden mærkede den, vil de meget betage Nytten af den første Deeling. 3) At det vel er sandt, at en i 11 eller 9 Deele deelt Mark, hvoraf aarlig en Deel giødes, efter 11 eller 9 Aars Forløb ikke er af saa forskiellig Godhed, som imedens den i 3 Dele ofte endnu er deelt i Indmark og Udmark; men at, da, naar den anden Deeling skal gaae for sig, nogle nødvendig maae faae de Vange, som have i 4 a 5 Aar været besaaede, og efter Touren skulde have været udlagde til Kleversæd, og som følgelig ere udslidte; saa ere disse ligesaa slet, ja slettere, farne, end de, der udflytte paa Udmarkerne af en i 3 Vange deelt Mark, hvor der mestendeels findes nogle Pletter gammel Jord. I øvrigt ved at see dette heele Anlæg med Bygninger, Indhegninger, Skov=Opelskning m. m. og kort sagt, god Oeconomie og Jndustrie paa alle Kanter, havde ieg ret øn 548 R. R. sket, at have kunnet vise det til en af vore Kiøbstæd=Landmænd, som giøre Regler for Agerdyrkningen, og som, da de ingen Herregaarde eie, ønske af let Patriotisme, at de maatte udstykkes i smaae Gaarde, og følgelig betroes til Folk, som hverken har occonomiske Jndsigter, eller Evner til at bekoste saadanne Bygninger, Inventarium og Besætning, som udfordres til Jordens fuldkomne og tilbørlige Dyrkning. Her er ved det Kongelige Rentekammers priselige Foranstaltning til Landets og den Kongelige Casses Fordeel skeet det modsatte: Nogle Bøndergaarde ere sammensmeltede til een, og kaldes Geberregaard. Er nu, førend denne Forandring skrede, enten 1) Groet meere Korn paa Kiøng, Ring og Øeberregaards Marker, end nu, eller 2) Fleere Korn, og feede Vahre derfra solgte, eller 3) Flere Menneskeer underholdte, NB. af det Slags, som fortiener meere, end det fortærer; eller 4) Havde Landet i Krigstider kundet vente større Styrke og bistand af hine Bønder end af nærværende Eier? - ja saa er vist Indretningen skadelig; men er nu det Modsatte sandt, saa er io vel Forandringen ligesaa god for Danmarks generale, som for dens publique, Revenue. Forgjust herom at erholde Vished, var det, jeg saa inderlig havde ønsket, at have kundet vise hine Theoreticis, hvad jeg saae, og indsaae. Give Gud, at disse Anlæg, hvoraf Omkostningerne formedelst Placaten af 4 August 1780 nu meget ere formindskede, maae af mange Jord-Eiere til deres egen, og følgelig til Landets, Fordeel og Styrke blive efterfulgte.