Viborger Samler, 1813-08-18
(Af Udgiveren.)¬ Man læser nu i alle vore Aviser om Berberisser og Jøder. De første faae Skyld for Rusten i Rugen; de sidste for vor Papiirs=Penges ringe Værdi. Nyligen læste man i Aarhuus Avis adskillige Lovtaler over eller Undskyldninger for Jøderne; som enhver Dansk maae be domme efter sin egen Overbeviisning. J samme Avises No. 98 har en Hr. L. F. Müller fra Snastruplund pr. Horsens talt et Ord derimod, der vel og fortjener Overveielse; thi: Audiatur et ultera pars. Gid Jøderne eller de Kristne, som vare deres aabenbare og skjulte Haandlangere i at opkjøbe Sølvpengene og forarbeidet Sølv, ja selv den uskyldige Skillemynt, der saa skammelig forvandt af vore Hænder og Lommer, ikke vare meer skyldige i Papiirspengenes Nedsættelse, end Berberisser ne i Rugens Svanghed og Rust! J Fyen og i Jylland, paa Stæder, hvor ingen Berberisser ere, har man des- uagtet Rusten. Aarsagen maae da, som jeg flere Gan ne har sagt, søges andenstæds. En Anonym i AarhuusAvis troer det aarsages af Moser og den derfra opstigende Taage. Vel, men var vort gamle Danmark, som var fuld af de Skove der nu ere bortrande og ødeelagde, da plaget med Rust i Rugen, Moserne maae jo, hvor tykke Skove omgive dem, udbrede flere Dunster. Jeg troer for det første, at Rusten hæmmes ved at saae gammel Rug. Foruden at jeg selv har provet det, have og de bekjendte erfarne og kyndige Landmænd: Hr. Apotheker A. Nielsen paa Liseborg ved Viborg, og Hr. Pastor Dreier i Eveldrup, med Held, saaet den gamle Rug og ventelig flere. Rimeligt er det, at den ny Rug lettest forplanter saadanne Sygdomme, som et Aar fremfor et andet fører med sig, og, i Overeenstemmelse med andre Frøsorter høist rimeligt, at Rugen, i andet Aar taber denne Smitte. Jeg har i Aar med bedste Held faaet 2 Aars gamle Efter i Marken og havt stere end de forrige Aar. Man prove dog førend man fordømmer! J sin Stue at afgiøre saa vigtige Ting for Agerbruget, gaaer ikke an. Sandheden skylder man dog og at sige, at, endskjøndt Rugen i Aar som oftest er, hvad Bonden kalder laadden det er: lang paa Axe skjægget som en Følge af Kjernens Jndsvinding under Modningen; saa er dog Rugafgrøden i det hele taget, det vil sige paa Landets sædvanlig bedste Rug marker, meget god, Bog i Overflødighed og Havren skjøndt kort paa Straae, dog got lykkedes. Boghveden og Kartoflerne tegne og særdeles got. Maatte kun enhver Sælger og Kjøber, ville have til Hensigt, at lempe sig efter Tiderne - Det er den store Fornødenhed for et Land, der under Misvext og Krig, oplevede en uhørt Dyrtid, fordi det betalende Middel ring agtedes. Maatte dog Bønden ikke stole paa en Tegnebog fuld af 100 Dalers Sedler og byde hen i Veiret af sand Bondestolthed 1 Rd. D. for en gammel Toskilling, fordi de omstreifende Smør, og Uld- og Alskens=Kræmmere bilde ham ind den ikke er mere værd. Maatte Kjøbmanden og Kiøbstædhaandværkerne ved rimelig Priis paa Korn Klæde og Fødevare kunne nedstemme ogsaa deres ublue Priser, al maatte Alle Alle række hverandre broderligen de Hænder, der egenligst bedre kand forandre og bedre Tidernes Trang, end ald Skriven, Præken og Feide! Førend Statens Borgere, hvad en tende ere Kjøbstæd eller Landsbye-Jndvaanere erkjende hinanden for Brødre, førend de Kristne aflægge det nu saa omtalte og gænge Jøderie mod hverandre, og for den ulyksalige Higen efter de Penge man dog daglig ringeagter og har saamange af, ophører; for vil vor Tilstand ligne det gjærende Kar, hvor tunge og lette Dele bringe hinanden i Oprør, førend noget drikkeligt kan komme ud deraf.