Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-02-14
Da Fatatia appellationis ikke er gjeldende for Justitssager, saa vil Sagen blive indstevnet for Høiesteret, saasnart min pecuniaire Evne tillader mig det, uagtet de Retsbetjente, i hvis Værge mine Documenter ere forkomne, i høi Grad ere interesseret i, at Sagen ikke skal komme derind, med Hensyn til det Ansvar de kunne have, og for hvilket Cancelliet da ikke længer kan bærge dem. Jndtil Appellen kan stedfinde, tjener imidlertidigen dem, til hvem min Anonce under 20de f. M. var stilet, til behagelig Efterretning, at det Kongelige Danske Cancellie under 20de Mai 1823 har resolveret: at det kun er den, der for et Falsum er straffet med Fængsel paa Vand og Brød, som ei kan give Møde i Forligelsescommissionen som Mandator for Nogen og ikke den, der har været sagsøgt derfor, og formedelst hans Documenters Forkommelse i Rettens Værge ikke har kunnet, ved en Ret hvis Domme idelig forandres, opnaae anden Frifindelse end den, der blev mig tillagt. Selv Borgerskab forbrydes ikke uden ved en Straffedom paa offentligt Arbeide, og har jeg ogsaa siden den Dom blev afsagt erhvervet mig nyt Borgerskab som Kjøbmand, som vel ogsaa maa hjemle mig borgerlige Rettigheder, hvoriblandt ogsaa er den, at give Møde i Forligelses=Commissionen og Politiretten for Andre, hvor det er formeent Sagførere at give Møde, ja Fængselstraf udelukker jo ikke engang fra Stændersalen, eller fra at være Borgerrepræsentant, og da jeg for Beskyldningen aldeles ingen Straf har lidt, saa skjønnes ikke rettere, end at hiin Anoncekun er fremsat for at saare og krænke mig, men hvilken Hensigt er aldeles forfeilet. Jeg er heller ikke bleven og kan heller ikke afvises af nogen Forligelses=Commissair, da ingen uden Kongen kan udstede nye Love. Vel er det sandt, at en velbekjendt Dommer, der selv har været under justitiel Tiltale og har lidt Straf for misbrugt Magt i Retten og for at have ført urigtig til Protocols, og tillige er min Uven, har ved en Leilighed nægtet mig at møde i Politi=Retten, uden en Gang at opgive Grunden hvorfor, som jeg senere har erfaret var den, at Anklageren selv var tilstede; hvorimod tvende andre Dommere i samme Tilfælde ikke have nægtet mig at give Møde; men det er ogsaa den samme Dommer som erklærede mig for tosset, fordi jeg som Deponent, da min Forklaring ikke blev tilført saaledes, at jeg kunde, i fornødent Tilfælde, beedige den, selv vilde diktere min Forklaring til Protocollen, netop for at faae den rigtig tilført, i den bekjendte Lotterisag angaaende den falske Lotteriseddel, hvormed en Collecteurs Vice-Collecteur skaffede Gevindsten udbetalt, da den originale Lodseddel, hvorpaa Gevindsten var falden, var forkommet Spilleren, og Gevindsten c. 1200 Rbd. saaledes Statskassen hjemfalden, men hvorpaa der blev lagt Dølgsmaal ved den fabrikerede Seddels Jndsendelse. Sagen skal efter Rygtet nu være gaaet i Staa eller neddysset, Gud veed om formedelst Connectioner, men det kan jeg ikke troe, at den opmærksomme Justits, der forfulgte mig i en Sag, som var aldeles udenfor Kongens og Statens og nogen Mands Jnteresse, nu vilde see igjennem Fingrene med et saa grovt Falsum, hvorved Statskassen er bleven besvegen for en saa betydelig Sum; og det vil saaledes let vise sig, om det var af Pligtfølelse jeg blev forfulgt af Fru Justitia, eller blot for at forfølge mig. Det vil vise sig, om den gode Frue er en upartisk Dame, og nu ikke gjør Forskjel paa Folk paa Retfærdighedens Bekostning, af Connectionens Snigveie. Nakskov den 6te Februar 1842. C. Fogh. (Forlangt indrykket.) Paamindelse. Da man vel maa formode, at det er skrevet i Glemmebogen, at Godtgjørelsen for Amtets Gruusgrave ikke er bleven udbetalt Grundeierne for Aarene 1840 og 1841, saa tillader man sig at anmode høie Vedkommende om at ville drage Omsorg for, at ovennævnte Godtgjørelse kunde blive betalt jo før jo kjærere.