Berlingske Tidende, 1783-07-11
Paris, den 23de Junii. J een af vore Grændseprovindser er man for nærværende Tid beskieftiget med, at formere en Geistlig, for en stor Forbrydelse, Proces, hvis Udfald man venter med desto større Begierlighed, da Forbryderen neppe vil slippe derfra med Livet. Følgende er en udførlig Beskrivelse over den hele Sag, hvorom der nu tales i mange Selskaber. - Forræderie er stedse en heslig Last, men der gives Omstændigheder, hvorved samme bliver meere eller mindre afskyelig. En Deserteur tog for kort Tid siden sin Tilflugt til en Geistlig paa Landet, i Haab om at være sikker hos ham; han tilstod ham sin hele Forfatning, anraabte ham om Beskyttelse, og fortroede sig ganske til hans Medlidenhed og Raad. Den Geistlige lod, som han tog Deel i Soldatens Skjebne, lovede ham at tænke paa et Middel til hans Redning, og anviiste ham imidlertid en Krog i sit Huus til Tilflugtsstad. Natten kom, og Deserteuren søgte forgiæves, som alle andre der ikke ere paa den rette Vei, at falde i Søvn. Strax efter Midnat hørte han en Klagen og Jamren; uden at giøre nogen Allarm, nærmede han sig til Kammeret, hvorfra Skriget kom, og hørte tydelig den Geistliges Stemme og en Qvindesperson, som den Geistlige nylig havde været behielpelig ved hendes Forløsning: men hvor stor blev ikke Deserteurens Forbauselse, da han hørde, at fruentimmeret beklagede sig over sit nyefødde Barns ulykkelige Skjæbne og blev trøstet af den Geistlige, som forestillede hende Nødvendigheden i at skaffe Barnet af Veien, og endelig forlod hende med disse haarde Ord, at han maatte giøre med dette som med det forrige. Deserteuren hørte, at en Dør blev virkelig aabnet og at den Geistlige gik ud, hvilken han siden blev vaer igiennem et Vindue paa Taget, som gik ud til Haven, og af Tummelen i Nærheden ganske rig tig sluttede, at dette var Pladsen, hvor den Geistlige begravede Barnet. Fuld af Afskye for dette Uhyre, ventede Deserteuren utaalmodig paa Dagen for at forlade dette Huus, og var tillige saavidt mueligt betænkt paa, at komme videre sikker bort. Han anmodede den Geistlige at sige ham, hvilken Vei han skulde tage, og bad ham tillige om et Recommendations=Brev, for uden Fare at kunde gaae videre. Den Geistlige besluttede strax at styrte Soldaten i Ulykke, forstillede sig venskabelig og velvillig imod ham, gav ham Anviisning at reyse til et nærbeliggende Sted, overleverede ham et Brev til Brigaderen ved Marskallens Compagnie, med den Forsikring, at han derpaa skulle bekomme et Pas, hvormed han sikkert skulle kunde komme over Grændserne. Desexteuren reyste med Glæde, kom til Brigaderen, overlevere de ham Brevet, og ventede med Utaalmodighed paa Pas Brigaderen spurgte ham efter hans Navn, og om han kom fra Naboepræsten, og da han svarede ja, sagde Brigaderen, til ham. Det gjør mig ont, min Ven! at jeg efter min Pligt maae anholde er som Deserteur; den Geistlige har forraadet eder. Den forskrækkede Soldat forbandede sin Forræder, og aabenbarede tillige, i Haab om at rædde sit eget Liv, hvad han den forrige Nat havde seet og hørt. Brigaderen begarsig strax derpaa med sine Folk til den Geistlige, arresterede ham, befandt Sagen virkelig, som Soldaten havde angivet den, efterlod hos den ulykkelige Barselkone en Vagt, og kastede den Geistlige, som paa en Dag var en Forræder og Børnemorder, i Fængsel, hvor han nu maae oppebie sin Dom.