Berlingske Tidende, 1814-03-07
Blandede Efterretninger. Til de i sidste Rummer af Statstidenden, under blandede Efterretninger, meddeelte Actstykker, hører følgende, i de Allieredes Hovedqvarteer udstædte. Erklæring. Den ustandselige Gang af en Krig, om hvis Karakteer og Formaaretsindede og oplyste Samtidige ikke meere nære forskiellige Meninger, den øieblikkelige Nødvendighed af at give denne Krigs hidindtil til kiæmpede lykkelige Resultater Varighed og Eftertryk, og Ønsket om at komme ved de hastigste og kraftigste Forholdsregler til det tilsigtede Maal, en fast og varig Fred, førte de allierede Souverainers Armeet til Schweiz's Grændser, og nødte dem til, forat fortsætte deres Operationer, at betræde en Deel af Schweiz's Grund. J Verdens Øine er det maaskee nok til Retfærdiggiørelse for dette Skridt, at det staaer i en nødvendig Sammenhæng med et almindelig erkiendt da lovlige Foretagende. Og dog vilde de allierede Souverainer selv ikke ansee denne Grund for fyldestgiørende, dersom Schweiz befandt sig i en saadan Forfatning, at det kunde opvise en retmæssig og ægte Neutralitet, og derved standsk deres Vaaben. Men Schweiz er saa langt fra at være i dette Tilfælde, at hvad det kalder Neutralitet kan, efter alle Folkerettens Grundsætninger, ikke ansees for andet end utilladelig og intersigende. En uafhængig Stats Ret til efter egen Jndsigt og eget Tykke at bestemme sit Forhold til Nabostater, drages saalidet i Tvivl af de foreenede Magter, at denne Rets Betryggelse endog er den Hovedgienstand, for hvilken de kiæmpe. Endog den mindste Stat bør, saalænge den er istand til uafhængige Beslutninger, ikke paa en voldsom Maa indskrænkes i Valget af fine politiske Forholdsregler, og naar den i en Strid mellem mægtigere Naboer har erklæret sit Land for neutralt, vilde enhver Krænkelse af dens Neutralitet være en ulovlig Handling. Men sand Neutralitet kan ikke finde Sted hvor sand Uafhængighed i ikke gives. En af fremmed Villie ikke blot tilfældig ledet men regelmæssig behersket Stats foregivne Neutralitet er for den selv et betydningsløst Ord, for dens Naboer et tvrægget Sværd, og kun for den, hvis Lænker den bærer, en sikker Fordeel over hans Modstandere, og et sikkert Befordringsmiddel for hans Planer. Naar derfor i en Krig, der udtrykkelig og udelukkende gaaer ud paa at sætte en fordærvelig Overmagt Grændser, hiin uægte Neutralitet bliver et Bolværk for denne Overmagt og en Hinder for Forfægterne af en bedre Tingenes i Orden, saa bør den ligesaalidet bestaae, som Hovedstammen til Ulykken, hvem den tiener til Værn og Forsvar. At dette er det Forhold, hvori Schweiz, naar den af dets Forbundsregiering besluttede Neutralitet skulde opretholdes, for nærværende i Tid vilde befinde sig imod Frankrig paa den ene og de for Europas Frihed bevæbnede Souverainer paa den anden Side, er en Sandhed, som Jngen kan betvivle. Dette i geographisk, militair, politisk og moralsk Henseende saa vigtige Land, der i mange Aarhundreder har blomstret i ægte Reenhed og Skiønhed som en Ziir for Europa, fremstiller i de sidste femten Aar ikke andet end en lang Række af Voldsomheder, ved hvilke det revolutionerede Frankrigs Beherskere have kuldkastet dets ærværdige Forfatning, undergravet dets Frihed og Velstand, indviklet dets rolige Borgere i ulykkelige Feider, den ene mod den anden, plyndret dets mølsommelig samlede Skatter, sønderlemmet dets Gebet paa alle Sider, og traadt dets helligste Rettigheder under Fødder. Efterat Schweiz havde prøvet enhver Art af Plage og Forhaanelse, som dets Undertrykkers Grusomhed formaaede at udfinde, efterat det med fine vestlige og sydlige Grændseprovindser havde tabt ethvert Værn, det kunde beskytte dets Uafhængighed imod Frankrig, og med sine Love, sine Eiendomme, fine Nationalanstalter, sine Beboeres Selvfølelse og Eendrægtighed havde mistet al Kraft til Modstand, blev det i Aaret 1803, under den ubestemte Titel af en Mediationsact, paatvunget en Regieringsform, som foregav at ende dets Trængsler, men i Grunden, da den fuldendte og beseglede dets politiske Ringhed, kun banede Vei for større Fremtids Ulykker, og uden Omstændighedernes nu indtrædende lykkelige Vending, tidligere eller sildigere vilde have medført dets fuldkomne Undergang. Denne Regieringsform var udelukkende beregnet paa at give det franske Herredømme over Schweiz, som hidtil kun udøvedes med regelløs, ofte krænkende Vilkaarlighed, en fast og varig Form og et Anstrøg af Lovmæssighed. Udfaldet har svaret til Hensigten. Under de Storme, som i det svundne Aarti hæriede Europa, har Schweiz tilkiøbt sig i den Skygge af indvortes Rolighed, som det nød, blot ved ubetinget Hengivelse i Frankrigs almægtige Villie. Hvad det endnu havde frelst af Kræfter og Midler maatte indvies til Frankrigs Tieneste; et Vink af den franske Keiser var det en Lov; ingen anden Naboestat turde giøre Regning paa nogensomhelst Gunstbeviisning, naar Frygt for at mishage Frankrig stod i Veien; ingen Jndvending imod denne Magts Fordringer, ikke engang da, naar de, som Tilfældet var med Handelsforbuden, tilstoppede Landets første Næringskilder, ingen i Forholdsregel, som, var det endog blot i Biting, kunde sætte Skranker for den fremmede Voldgivtsmands Jndflydelse, ingen lydelig Klage ingen Yttring af den retmæssigste Uvillie tilstædtes. Uden at træde de Mænds Personlighed for nær, som under saa trykkende Omstændigheder havde Deel i Statssagernes Styrelse, uden at ville bedømme deres Forhold med ubillig Strænghed, uden at ville kaste et falsk Lys paa deres Bevæggrunde, eller drage deres Fædrenelandskiærlighed i Tvivl, i er det tilladt at paastaae som Gierningssag, hvad hele Europa har seet og vidst, at Schweiz, under den det foreskrevne Forfatning, skiønt af Navn et afsøndret Leyeme, dog i enhver væsentlig Henseende var en i underordnet og afhængig Stat, og at det, med en ringe Levning af eiendommelige Rettigheder og eiendommelig Form, var en Provinds af det franske Rige. Under saadanne Omstændigheder maa nødvendig enhver af den helvetiske Unionsregiering antager politisk Forholdsregel, af hvad Kilde den den udsprang, bære hiin fremmede Overherres Præg, af hvem den 6 i Grunden modtager sin Bestemmelse og Retning. En Neutralitetserklæring, avlet i denne Jord, taber al retmæssig Fordring paa det i Navn, hvis Smykke den laaer. Med Hensyn til den større Magt er den, paa en Tid naar denne er i Nød, en Gunst af større Vigtighed, end formelig Deeltagelse i dens Operationer; thi at den kun bliver taalt saalænge denne Magt drager Fordeel deraf, i modsat Fald ligesaa let og snart tilintetgiøres som den skabtes, giver sig, uden at videre Forklaring, af sig selv. Med Hensyn til de Magter, som ville ende Verdens Uroligheder og Lidelser, er den ikke andet end et slet valgt Forsøg paa at standse Gangen af det meest velgiørende og priis, værdige Foretagende, og i saa Henseende et fiendtlig Skridt, ikke et blot mod de allierede Souverainer, men imod den hele europælske Menneskeveds Jnteresse, Tarv, varme Ønsker og længselsfulde Forvertninger. Med Hensyn til Schweiz selv er den bedste Maade, hvorpaa man kan fortolke en saadan Neutraliterserklæring, den, at for at undgaae en let taalelig Byrde og nogle øieblikkelige Opoftelser, maa Landets hidtilværende politiske Forfatning opretholdes, det vil sige, Schweiz fordømmes til evig Afstaaelse af alt det, der maa være det meest dyrebart, til evig Umyndighed, evig Trældom. I dette Lys fremtræder Neutralitetsacten, selv under den ved intet retfærdiggjort Forudsætning, at Schweiz blindt hen vil underkaste sig Zaricherlanddagens Beslutning, og at der hos alle enkelte Cantonners i Overhoveder ikkun vil være een Mening, een Stemme angaaende en i Forholdsregel af saa tvetydig Jndhold. Men den gamle schweizerske Nationalkarakteer maatte være forsvunden til sidste Spoer, hvis saadan Eensstemmighed skulde finde Sted, og Neutralitersarten tabet ganske alt lovligt Udseende, naar de Autoriteter, som skulde hævde og fuldbyrde den, nægte at hylde den. Ved en saa uregelmæssig opslaget og med saamange Mangler sammenføjet Forfatning, som den, den franske Mediationsact har givet Schweiz, maatte enkelte Canton 6 Jndsigelse i et Anliggende af saastor Vigtighed endog ansees som et umiddelbart Skridt til den hele Unionsforfatnings nundgaaelige Opløsning. Thi fra det Øieblik af, da de tilforn selvstændige, ved denne Constitution nu alle til hinanden knyttede Stater, troe sig berettigede J og stærke nok til at giøre Jndsigelse mod Landdagens Beslutning 1, et det af Frankerig stiftede Forbundsbaand sønderrevet, og hvad Værd den paa samme grundede Forfatning endog hidtil maa have havt i fremmede Magters Øine, saa er dens Kraft og Gyldighed dog borte, saasnart den, forladt af sine egne Bundsforvandte, ikke meere frembyder nogen almindelig erkiendt Foreningspunkt, og ligesom faldet tilbage til den Grundstof, hvoraf en fremmed Haand vilkaarlig og egenmægtig havde dannet den. J dette Tilfælde havde de forenede Souverainer ustridig Ret til at helde til det Parti, hvor Overeensstemmelse med deres Grundsætninger og Hensigter sandsynligst var at vente, og Jngen vil være ubillig nok til at forlange, at de, af utidig Skaansel mod Former og Beslutninger, som ene kunne have Værd i deres Modstanderes Øine, skulle ringeagte eller give det agtværdigste Parties Jnteresse til Priis, da det just er dette Parti, allerede nu det talrigste i Landet, der vil bryde det fremmede Overherredømmes Lærker og redde den gamle Frihed. De allierede Souverginer betragte deres Troppers Jndrykken i Schweiz ikke blot som en fra den almindelige Operationsplan uadskillelig Forholdsregel, men endog som en Forberedelse til de Skridt, ved hvilke dette interessante Lands Fremtidsskjebne maa vorde bestemt. Deres Formaal er at sikkre Schweiz, med Hensyn til dets udvortes Forholde, den samme frie og fordeelagtige Stilling, hvori det befandt sig før Revolutionsstormen. Dette Lands fuldkomneste Uafhængighed, den første Betingelse for dets egen lykkelige Existence, er tillige en af den hele europæiske Statsforenings første politiske Fornødenheder. Men dermed kan Tingenes nærværende Tilstand, hvorved Schweiz fra en fri, for sig selv bestaaende Republiqve, var nedværdiget til et afmægtigt, lidende Værktøi for fransk Vælde, aldeles ikke forenes. Naar dette Onde fuldkommen er afhiulpet, naar det schweizerske Territorium igien paa alle Sider har faaet sine gamle Grændser, og Schweiz bliver sat i en Stilling, der giver det Kraft til at lægge Grundtagen til sit fremtidige Føderativsystem, i en af det selv valgt Form, uden alt Hensyn til fremmed Jndfindelse, da ville de allierede Magtet ansee deres Værk for fuldendt. De enkelte Cantonners indvortes Forfatning og Lovgivning og Bestemmelsen af deres giensidige Forholde, er ganske et Nationalanliggende, som tilkommer Schweizerne selv, og som med fuldkommen Fortrøstning maa overlades til deres egen Retfærdighed og Viisdom. Besielede af disse Følelser erklære de allierede Souverainer, at de saasnart Tidspunkten for almindelige Fredsunderhandlinger indtræffer, ville yde den schweizerske Nations Jnteresse deres hele Opmærksomhed, og ikke ansee nogen Fred for fyldestgiørende, hvori Schweiz's fremtidige politiske Tilstand ikke er istandbragt efter de her fremsatte Grundsætninger, for evig sikkret og udtrykkelig erkiendt og garanteret af alle europæiske Magter.