Den Vest-Sjællandske Avis, 1835-06-16
Frankerigs Hovedstad giør ikke liden Qvalm med sin Politik, sit Deputeredes Kammer, med de store Verdensbegivenheder, som den sætter i Bevægelse, og med de Partier, som der begynde Borgerkrig; ligesom England med sine artistiske og litterairiske Foretagender, sine pompøse Moder og glimrende Baller. Men begge Deele ere ikke andet end et Blendværk, thi i England hersker Alvoren, ligesom Fornøielsen i Paris. Den alvorligste og vigtigste Beskjæftigelse, som jeg bemærkede i Paris, var den, at moere sig. Paris vilde gierne give 40 af sine politiske Talere bort for en Leblache, og et Par hundrede Ministre for en Mademoiselle Grist. Hr. Dupins Bonmots, Hr. von Talleyrands Epigrammer og Hr. Thiers Boutader (pludselige Jndfald) moere Frankerigs Hovedstad langt mere end disse udmærkede Mænds politiske Forhold; thi her er det fremfor alt en Hovedsag at faae afgjort om Bellinis nye Opera er bedre eller slettere end hans Pirat. Man behøver kun at opholde sig her i to Dage, for at faae Begreb om den parisiske Verdens Hemmeligheder og dens vigtigste Forretninger. Den eneste Fiende, som man her kæmper imod, er Kiædsommelighed; man vilde skiænke den en Borgerkrone, som vilde giøre sig saa latterlig, at han kunde amusere Paris over i 14 Dage. Alle de Lærdes Arbeider, Advocaternes Raaben, Konstnernes Genie og Journalisternes uafladelige Kiævlerier, Alt er lagt an paa at moere. (De maae forstaae deres Konst bedre end her til Lands; thi her kiede disse Kiævlerier ganske forskrækkeligt.) Da jeg havde udgrundet den hemmelige Drivefieder til al denne Tummel, og jeg rigtig havde begrebet det parisiske Liv, saa gik jeg op i det udenlandske Ministerium, lod mit Pas paategne og reiste bort. Lev vel Paris, Du Fornøielsens Stad, som uagtet alle Dine Prætensioner dog kun har anviist Ærgierrigheden, Jntriquen, Videnskaberne, Politiken og selv Rigdommen den anden Plads. Hvad er Dit sande Formaal, Din alvorlige Bestræbelse, Din hemmelige Tanke, Jkke andet end Sandsernes Lyst, end Fornøielsen. Forgiæves viser sig Politiken paa Din rynkede Pande med sin Ordqvalm, forgiæves bestræber Du Dig for at paatage Dig Alvorens Maske; Du er og bliver ved at være en vellystig Qvinde, hvad enten Du hyller Dig i Philosophens Kappe, eller skiuler Dig under Eremiteens Maske. Jeg havde tilbragt 6 Uger i denne stormende Beruselse og ret godt indseet, at Jngen siger her hvad han tænker, eller selv tænker paa hvad han vil sige. Desuagtet har jeg befundet mig meget vel i denne Glædens Hovedstad, og ved Hielp af Rocher de Concale, at det italienske Theater, af Konservatoriets Koncerter, af Promenaderne i Boulognerskoven og nogle andre Adspredelsesmidler, har jeg bemærket, og det ikke uden Fornøielse, at det Væsen, som man her opoffrer alt, og som Philosopherne kalde Jeget, befinder sig i Paris fuldkomment vel og er der i sin fulde Blomstring. Min Videlyst drev mig imidlertid bort derfra, og jeg skulde nu til at bereise et Land, som er hyppigst blevet beskrevet; en bekiendt Vei; thi den er den alfare Vei for alle europæiske Reisende. Jeg reiser gierne der hvor mange have reist førend jeg, Abssinien vilde ikke interessere mig saameget som Hydepark i London. Det interesserer at sammenligne de Jndtryk, som en bekiendt Gienstand giøre paa os, med en Nars eller en skiøn Aands, eller en Grillenfængers Beskuelser; der hvor een af hine Reisende maaskee saae en Kiæmpe, seer man maaskee kun en Dverg. Paa denne store Landevei har Belgieren udsovet sin Ølruus, Hollænderen røget sin Pibe, Pariseren politiseret, og Englænderen fra Omegnen af St. Paulskirken roeligt slumret. Vi, min dyrebare Læser, ville passere med hinanden af denne almindelige Landevei i Selskab med en liden, corpulent og smuk brunet Kone med smaae Fødder og snevre Skoe, men en Militairperson paa 40 Aar og med et Træbeen og med en smuk lille Pige, som har taget Plads paa en Skammel ved sin Moders Fødder. J Frankerige indfinder Alderdommen sig sildigere og Barndommen taber sig hurtigere end andensteds. En Pige paa 6 Aar er ofte allerede en liden Kokette, og en gammel Dilettant er endnu en ung Enthusiast; besynderlige Land, hvis Civilisation ligner de Træer, hvis Toppe ere endnu grønne, imedens Stammen og Grenene begynde at uddøe. Vor Alexandrine, saa hedte den lille Pige, var ret et smukt Dukkebarn. Hun talte med sin Moder om Theatret med en frapperende Færdighed, og hendes Moder fandt denne tidlige Aandsmodenhed at være ganske charmant. - Det er mærkværdigt at betragte Gaarden i den Kongelige Postbygning i Paris, i det Øieblik naar Afreisen skal gaae for sig, Postillonen knalder med sin Pidsk; Bielderne paa Nakken af Hestene klinge. Afskedshilsener, Anbefalinger og Trykken i Hænderne krydse hinanden paa alle Kanter og nu farer Deligencen afsted imellem alle Smaa gaderne. Den snoer og krummer sig overalt igiennem alle Krydsveie. - Vi ankom snart til la Vi lette; Kanalen var overalt besat med Baade; en uhyre Folkemængde var fordeelt i alle Alleerne; det var just Søndag, denne Dag som var saa trist i England og saa lystig i Frankerige. Jeg spurgte om Aarsagen, hvorfor Gaderne i Paris vare saa øde, og derimod Forstæderne saa opfyldte af Mennesker, man svarede mig, fordi Vinen der er bedre Kiøb. Jeg beundrede Egnens Frugtbarhed; meddeelte mine Resefæller mine Følelser og kom snart i en munter og fortroelig Samtale med dem. Dersom Englænderen er stolt af sine solidere Dyder og nyttige Egenskaber, saa maae man dog bekiende, at Høflighed og Føielighed i Omgang, denne liden Mønt, som Menneskelivet saameget trænger til, som altid beholder sin Cours, om den endog er falsk, findes ingensteds saameget af, som hos de Franske. - Vi vare allerede langt borte fra Paris, flere Stæder vare allerede hensvundne for vore Blikke; jeg vil imidlertid hverken tale om St. Qvintin og om den store underjordiske Kanal, som Napoleon der lod grave, eller om Cambrei og den temmelig middelmaadige Statue, som Billedhuggeren David der opførte til Minde for Fenelon, end hvilken Frankerige ikke har havt en høimodigere og retskafnere Mand. Vi kom endelig til Douai, hvor jeg ombyttede de Personer, som hidindtil havde reist med mig, med en Sladderhank fra Gascogne, som med alle en moderne CivilisationsVanarter forbandt en cras Uvidenhed. Marseillaisen og Parisiennen slet siungne, afbrudte af Spørgsmaal, hvorpaa intet Svar kunde forventes, absurde Exclamationer, forslidte Eventyr, forældede Ordspil, alt dette bedøvede mine Øren i den Grad, at jeg saae mig nødt til at vende min kiedsommelige Compagnon Ryggen og putte Hovedet ud af Karethvinduet. Han lod sig imidlertid ikke decouragere; een skulde han plage; han stak derfor Hovedet ud af Vinduet og begyndte en Samtale med Postillonen; men denne blev ved at røge paa sin Pibe og svarede ham ikke et Ord. Endelig naaede vi til Brüssel; man kan dømme om denne Stad hvad man vil, saa kan man altid have Ret: thi det er en Centralstad af alle Farver; et Gienskin af Frankerige og en Skygge af Tydskland. Man finder her Jtalien med sine Konster; Holland i det private Liv og England i de talrige Udvandrede, Bankeroteurene fra de tre forenede Riger. Man maae ikke undre sig over, at de skiønneste Eqvipager i Verden blive forfærdigede i Brüssel, da denne Stad er ikke saameget en Hovedstad, som en Rendevous for alle Nationer. Brüssels egentlige Karakteer bestaaer i, at den ingen har. Man kan rose eller dadle, udskielde eller holde Lovtale over denne Stads Folkemængde og Sæder; man kan skildre Brusselerne som Oekonomer, Konstnere, Forødere, letsindige, tarvelige eller som luxuriøse Mennesker, man har altid Ret. Det er let at angive det Karakteristiske ved alle Europas anseelige Stæder; London er Kiøbmændenes Stad, Amsterdam er en Søestad; Venedig var fordum hengiven til Overdaad; Paris elsker Øieblikkets Forlystelser; Wien er en Borgerstad, som er Ceremoniernes Hovedstad; Brussel udmærker sig kun ved sine Efterlignelser; Hovedtrækket i Brüssels Karakteristik er at Staden beherskes af fransk Jndflydelse; men foruden dette findes meget Andet der. Mangfoldige Englændere opholde sig i denne Stad, den raae Kiøbmandsaand har der opslaget sin Boelig; Oldtiden og Middelalderen have der efterladt sig nogle Spor; det fordums spanske og franske Herredømme er endnu kiendelig der; den nationale Uafhængighed har fra Fortiden af fæstet der nogle Rødder; de huuslige Dyder og en god Huusholdning forekomme der ikke saa sieldent; Europas Spitsbuber give hinanden der Rendevous.