Aarhuus Stifts-Tidende, 1822-03-09
Danmark tæller 742 Riddere, 802 Dannebrogsmænd, 128 Etatsraader, 1860 Gristlige. Den 18de Februar 1822. (Jndsendt.) O, du søde Fastelavns Mandag, hvor have ikke dine Knipler, og Tønder, og Katte udbredet Fryd paa denne Tid! Jeg, som Tilskuer af sligt, began des blot ved Tanken derom, og Pennen kryber mig, ligesom af sig selv i Haand, for at tegne denne Herlighed. Under Morgenens Grye paa samme Dag, seer jeg Landsbyens Øibisp, ved en stor Messingkiedeel hængt over en Stang, at klemte Dagens Riddere sammen. De komme - og - hvilket Syn! Ja som en grangivelig Aabenbarelse fra Slaraffenland. Ridderne trave frem, stolteligen smykkede under en vajende Fane, smagfuldt staferet som en Navneklud. Alt er buntet og broget ligt en Farvelade, eller Markens Gienskin ved Skjærsommer. Utallige Farvers Baand strække sig paa langs og ivers i mange Bremmer, strutte i Sløiter, flagte i Dusker mellem Roser store som et Kaalhoved, og Lillier som Pæle maal. Hestene lyne igien af Guld-og Sølvpapiir, med glimrende Fastelavns-Træer i Panden. Tyve raske Ynglinger ere nu samlede ved en ophængt Tønde, der svinger sig høit under Skye, hvor en Kat, deres Ordensmester residerer. Alle Turnererne stille sig her i Rader, Trompeten skralder, og det groteske Tog gaaer an Høit galoperende farer een efter den anden, for at løbe Storm til Slottet, og ved drabelig Brug af sin Kølle, at vise sig for Katten. Et Slag tordner efter det andet paa Tønden, medens Stormesteren indenfor, giennem dens Rævner betragter disse Kæmpere, lægger Mærke til de tappreste, og istemmer en Hymne derover. Jngen tænke, at det er Jammerskrig; nei, jeg er vis paa derimod, at han maa føle sig smigret og ophøiet, ved at kunne, som en simpel Kat være Gienstanden for en Solennitet, og samle saa mange lystige Kompaner om sig. Flere Gjorde ere nu nedhuggede af Tønden; en Staver stormes tvert over i Midten, af den aabnes et stort Hul. Strax staaer Katten her som paa en Balkon, og gloer ud paa sit Publicum af samme. Med gnistrende og forskende Øine skuer den rundt om sig, og med bydende Blik synes den at ville sige: Naal ere J da her alle mine Hansqvaster, medens den ved hvert gientaget Slag trækker sig forsigtig tilbage. Her høres den ret at tage Deel i Dagens Gammen. Den foreener nu sin Stemme med Trompetens og Klarinettens, vrænger Mund som en Cantor, mianer skrigende Recitativ, og slaaer Takten med Poterne som en Concertmester. Tusinde Hurra og Latterskraal hvine rundtom fra, som den besvaret igjen med hule hengivne Brøl, og mildt fremviste Tænder. Hiin længe befeidede Tønde begynder nu meer og meer at falde sammen, indtil den afgiørende Knippel kommer omsider. Svinget i en Ridders Haand knalder den mod det nederste af Tønden, Bunden adsplittes, og vor Moons, som den paa Lemus neddumpende Vulkan, styrter bardus til Jorden. Her synes den, som af Forbittrelse over Faldet, at have forandret Tonen. Dens blide Mine er forsvunden. Mange glubske Frut Frut, Miav, Prø, Prøi gnistrede ud fra den, og med Pilens Fart fløi den bort fra Alle. Jeg tør ikke troe, at denne Lyd stod i Samklang med den forrige, dens Spruden og Fnysen vare snarere i den kattelige Dialect, Udtrykket af den høieste Jndignation, som om den vilde sige: Er det en Omgang, slemme Krabater med Eders Ordensstifter, og Forsanger, Nu - dette Nedfald paa den ene, gjorde en Ophøielse paa den anden Side. Knippelhelten, som udslog Katten, udbrøles af de samtlige Tilskuere til Kattekonge- og lykønskes til hans fiibenede Værdighed. Lange Rækker af Landsbyeskiønne, straalende som Morgenrøden, forhøiede denne Jubel med deres bifaldsraab. Hver en hoppede ved sin Yndlings Slag; hiin higede den mod Tønden, som om hun ønskede sig ind til Katten; denne sang om Kap med ham; flere grinede i fuldt Chor, og andre traadde i Henrykkelse Baglæret ned af hinandens Pampusser. Unge og Oldinge, Fremmede og Krøblinger vare sammenstrømmede herfor at deele Festens Glæder. Efter erlanget Seier, gimper hele Fægtertroppen Sognet om og forkynder den paa flere Steder, hvor de krones med Penge og Dramme. Endelig stiger hver af sin Ganger, med tages i deres Valhalla af Gildets Valkyrier; og le rende sig om et Bord, frydes ved et Fad Erter, en vældig Fleskeskinke, og hele Katarakter af Finkel. Til sidst aabner Øltønden sin fede Favn for det hele Laug, som ved dens Sider svinger sig Natten ud i dingeldandsende Rader mellem Terpsichorer baade med og uden Træskoe. Spørges nu Hvo har fremkaldt dette bombastiske Drama, Hvo gjorde saa mange Narre og blev dog den Klogeste selv. Hvo har drevet denne Dynge af Carrikaturer tilhøbe, Hvo var denne Maskerades Genius, og paa Forgrunden af dette Malerie, - Af Herre Jemeni, o Læser! Det var en Kat- Estuat et vit disconvent ordine toto, diruit, ædificat, mutat qvadrata rotandis, Hor. Ep.