Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1823-01-06
Det politiske Mørke begynder endelig at fordeele sig paa Europas vestlige Horizont, og ere Udsigterne, som derved aabne sig, end ikke de lyseste, saa give de med sidste Post ankomne Efterretninger dog et Slags Ledetraad til at finde igjennem Labyrinthen. Efterat Man nemlig i Paris, især i de sidste Dage, havde trættet hinanden med de meest modsigende Børsrygter og Krig og Fred, saavelsom et Ministerskifte, der sagdes snart at være udfaldet til Krigspartiets og snart til Fredsvennernes Behag, og efter et paa selve Juledag i Hs. Majestæts Overværelse holdt Minister=Konseil, som varede fra Kl. 12 1/2 til 4, underrettedes Man først ved en Kongelig Forordning af samme Dag om, at vor Fættern, Hertug (som han nemlig blev strax efter sin Hjemkomst fra Verona den 30 Novbr. See forrige Aargang Nr. 167) Mathien Montmorency, havde taget sin Afsked som MinisterStatssekretair for de udenlandske Sager, og Præsidenten i Minister=Konseilet, Grev v. Villele, igjen faaet denne Post, hvorpaa endnu næste Nat af Denne blev tilsendt den Kongel. franske Minister i Madrid, Grev v. Lagaarde, en Erklæring, hvis væsentlige Jndhold saa meget meere fortjener at kjendes, som dette, efter Moniterens Tilstaaelse, er det første authentiske Altstykke, der er kommet for Lyset siden Kongressens, Sammenkomst i Verona, og formedelst de mange Jnteresser, der knytte sig til de forskjellige Kabinetters Beslutning ger i dette store Anliggende. Først gives Forsikring om, at Frankerig, uagtet de Farer, Revolutionen i Spanien af April 1820 medførte for det, stedse har bestræbt sig for at knytte Baandet imellem begge Konger og Nationer fastere; men en Konstitution, som Kong Ferdinand ved Kronens Modtagelse hverken erkjendte eller antog, blev ham senere paatvungen ved en Militæropstand. Den naturlige Følge heraf var, at Magt sattes imod Magt, hvoraf igjen fulgte Bevægelserne i den Madrider, Garde og den paafølgende Borgerkrig. Denne nødsagede Frankerig til at opstille en Observationssarmee ved Pyrenæerne, som ogsaa blev bifaldet af dets Allerede paa Kongressen, og Fastlandmagterne besluttede nu at forene sig med Frankerig, for i Nødsfald at hjelpe det til at haandthæve dets Værdighed og Rolighed. Hermed vilde Franskerig have været tilfreds; men Østerrig, Rusland og Preussen holdt det fornødent, endnu at tilføie den særskilte Alliants=Akt en Kundgjørelse af deres Sindelag, til hvilken Ende de have sendt deres respektive Ministre i Madrid diplomatiske Noter, som disse skulle overgive den spanske Regjering, og iøvrigt følge de givne Forskrifter. Desaarsag maatte nu betydes det Madrider Kabinet, at Kongen af Frankerig er fuldkommen enig med sine Allierede i den faste Beslutning: ved alle Midler at modvirke de revolutionaire Grundsætninger og Bevægelser, og deeler det Ønske med dem, at den lædle spanske Nation maatte i sig selv finde et Lægemiddeel for sine Lidelser, der ere af den Beskaffenhed, at de forurolige Europas Regjeringer og paabyde dem trykkende Forsigtighedsregler. Ved gjenvunden Rolighed paa Halvøen, kan den være forsikret om, at finde al mulig Understøttelse hos Frankerig; men det vil heller ikke i mindste Maade opgive hine Forholdsregler, saa længe Spanien sønderrives af Faktioner, eller tage i Betænkning, at tilbagekalde sin Minister fra Madrid, og gribe til endnu kraftigere Forholdsregler, naar dets væsentlige Jnteresse vedvarende skulde kompromitteres, og Haabet tabes om en Forbedring, som de Følelser, Spanier og Franzoser saa længe have havt tilfælleds i Kjærlighed til deres Konge og en viis Frihed, berettige det til at haabe &c. - De indbemeldte Erklæringer fra de russiske, østerrigske og preussiske Ministre vare allerede Dagen før eller den 26 f. M. afsendte, og i Mangel af sammes Antagelse, have disse Magters Ambassadeurer, Ordre til at forlade Madrid. Ogsaa den spanske Gesandt afsendte den 27de en Koureer til sin Regjering. J Paris r følger den ene Ministersamling paa den anden, og Alt er et i spændt Forventning paa de Ting, som skulle komme. Af de mange Rygter, som vare i Omløb for Ministerverlingen blev bekjendt, er det sandsynligste, at Hertugen af Montmorener tog sin Afsked, fordi Man ikke ganske rettede, sig efter de 3 allierede Magters Erklæring, eller valgte det samme Sprog, som han, ifølge sine Jnstrutioner, havde ført paa Kongressen. Der tales endnu om flere Forandringer i Ministeriet, og siges blandt andet, at Hr. v. Chateaubriand to Gange skal have afslaaet den udenlandske Portefenille, og at den russiske Grev Pozzo di Borgo, forundret over at Kongressens Ultimatum endnu ikke var afsendt til Madrid, havde af det franske Ministerium forlangt et bestemt Svar inden 3 Dage. Koursen, som den 24de endnu var sjunket betydeligt, har siden igjen hævet sig lidet, og i London var saavel de engelske som spanske Fonds ogsaa steegne den 23de, paa hvilken Dag Hertugen af Wellington igjen indtraf hertil Ved en Dagbefaling har Kommandanten i den 16de Militærdivision, Marqvis v. Jamilie, erindret de Officerer, som ere uden Activitet og uden Løn, om at de staae i Klasse med de tjenstgjørende Officerer, og følgelig hverken maae forandre Opholdsted eller givte sig uden Tilladelse. Som det iøvrigt hedder, har det engelske Kabinet erklæret de andre Magter: at det ikke agter at blande sig i nogen Krig imellem Frankerig og Spanien allene men skulde nogen anden Fastlandsmagt yde Frankerig mindste Bistand, vilde det ansee sig forpligtet til at beskytte sine Allierede paa Halvøen. Bladet Solen mener, at Man i første Fald kan være ganske rolig for Følgerne. Ogsaa den Londoner Koureer udtrykker sig paa en Maade, som viser, at Engellands Neutralitet nok kunde gaae i Løbet. De engelske Søerustninger vedvare, og KommandsOvens Eskadre siges at være bestemt til at besætte Øen Cuba, i Tilfælde af et Brud imellem Spanien og Frankerig.