Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1828-02-25
Græsk tyrkiske Anliggender. Medens Pariser- og Londonner Breve forudsige nye Konferentser i Corfu eller Ancona, hvortil Porten skulde indbydes at sende Deputerede, uden at dølge hvormeget der har forandret sig, siden den Petersburger Protocol undertegnedes, er Sultanen mindre raadvild, og har taget Blade, fra Munden i det sidstmeldte Hattischerif eller Proklama tion. Samme er udstædt den 20 Decbr. og ikke en Krigserklæring ulig, hvilket følgende væsentlige Jndhold udviser: Alle med Forstand Begavede veed, at ligesom Muselmanden er de Vantroendes naturlige Dødsfiende, saa ere disse igjen Muselmændenes Fiender, og især det russiske Hof de res og det ottomanske Riges svorne Fiende. J 50 til 60 Aar benyttede denne Magt enhver Leilighed, for at opnaae sin onde Hensigter, og æggede til den Ende ogsaa sine Troesforvandte Grækerne til Opstand. Efterat have ladet en Mængde Jnsurgentere paa Moren, i Missolunghi, Athen ac springe over Klingen, var Man snart bleven færdig med dem. Desuagtet faldt en Mængde Muselmænd i Revolutionens Begyndelse som Martyrere paa Morea og Øerne. Talrige Armeer og Flaader bleve udsendte imod Jnsurgen. terne; men da Armeen ulykkeligviis ingen Sold fik, tog den sig ikke af Tingen som den burde, og Flaaden har intet kunnet udrette formedelst den gamle Uorden i vort Admiralitet (en meget oprigtig Tilstaaelse.). Endelig formaaede det troløse Rusland ved sine Kunstgreb at vinde Frankerig og Rusland, og i Forening med dem at foreslaae den høi Port at bevilge Grækerne deres Uafhængighed, hvoraf Følgen vilde blive, at de Vantroe (Rajahs) maaskee vilde forvandle vore Moscheer og Bedehuse til Kirker, hvori de res Klokker skulde lyde, og snart udrydde Muselmændene ganske af Jorden. Lige fra Begyndelsen gjennemskuede den høie Port Frankernes Planer og indsaae meget vel, at de tilsidst maatte svares med Sabelen i Haanden. For imidlertid at træffe de fornødne Anstalter til Krig, søgde den at vinde Tid, og laante rolig Øret til alle de haanlige Forslag, hvormed de fremkom. Jmodsin Villie, allene for at redde Nationen, indtil en bedre Leilighed tilbød sig, indgik Porten Traktaten af Akjermann; men ikke tilfreds hermed, stiftede Rusland ovenmeldte Alliants, og hvormeget Man forestilte, at religiøse, politiske og nationale Hensyn stred imod Grækernes Uafhængighed, løb de russiske, franske og engelske Eskadrer pludselig som Venner ind i NavarinosHavn, og leverede hiint for den tyrkiske Flaade udheldige Slag. Jstedetfor at tage Repressalier, lempede Porten sig efter Omstændighederne, og besluttede fremdeles at spille Vennens Rolle, og lade som den troede de tree Magters Ministre, at de tyrkiske Anførere vare Skyld i Slaget; men Alt tjente kun til at forøge deres Stolthed og de truede med at afreise, hvis Man ikke tilstod Grækerne de forlangte Friheder, hvorfor Gud bevare Os, da Følgen deraf vilde blive vor Religions og vort Riges Undergang, naar den revolutionaire Pest ikke meere lod sig standse. Lad Os, ved Mindet om, hvor mange hundredtusinde Vantroe der i foregaaende Kampe have maattet springe over Klingen, og at Vi endnu med Profettens Hielp ved Enighed kunne udrette det samme, blive fast ved vor Vægring. Frafalde Magterne da den græske Sag, desto bedre, hvis ikke, da ville Ve komme ihu: at alle Vantroe kun udgjøre eet Folk (Mahomeds Ord) og om de endog alle forene sig imod Os, reise Os i Masse og kjempe for Religion og Riget. Saaledes ligner denne Krig ingen af de foregaaende; det er en Religions= og Nationalkrig, hvori det er Pligt for den Fattige som den Rige, den Høie som den Lave, at kjempe. Derfor tænke heller Jngen at gjøre Fordring paa nogen Sold, Tvertimod spare Jngen Gods og Blod, men med forenede Hjerter opbyde Vi alle vore Kræfter indtil sidste Blodsdraabe for Vor hellige Troe, uden hvilken ingen Lykke gives hverken i denne eller hiin Verden for Muselmænd. Vi haabe til Gud, at Vi overalt maae tilintetgjøre de usle Vantroe, vor Religions Fiender, og at Seiren vil krone Muselmændene. Gud med Os le Dette Altstykke, hvis det virkelig er ægte, skulde ingen Diplomatiker skamme sig ved. J Wien faldt Statspapirerne efter dets Bekjendtgjørelse (den 14 Februar), men havde næste Dag igjen hævet sig noget. Det skal især være Rygtet og Capodistrias Ankomst til Morea som Chef for den græske Regjering, og de allierede Flaaders Mine til at blokere Dardane lerne, der har forstemt Storherren saa aldeles og fremkaldet de mod den forrige rolige Holding saa aldeles stridende voldsommere Skridt. Jmellem de Kristne i Hovedstaden hersker almindelig Skræk, siden over 1500 russiske, engelske og franske Undersaatter ere bortførte til Archipelagus. Disse Proskriptioner have ogsaa ramt alle katholske Armenier, som ved deres i Georgien og Persien, udviste Troskab mod den russiske Krone have vakt Portens Mistanke. Alle de neutrale Gesandteres Forestillinger herimod have været frugtesløse. Der skal endog være svaret den nederlandske Gesandt, at inden kort Tid kunde alle fremmede Magters Undersaatter vente at blive forviste, og selv den østerrigske Jnternuntius maatte nøies med det stolt Svar: "Porten har nu engang besluttet det saaledes. Jkke heller skaaner den sine Egne. Den i Navarinoslaget kommanderende Cahir Pascha skal være halshugget, og flere Bagere ere henrettede, fordi deres Brød befandtes for smaae. Vedvarende ruster Porten sig til den kraftigste Modstand, og i Konstantinopel saae det endnu aldrig saa krigersk ud, som i dette Øieblik. J det sorte Hav krydse 2 Linieskibe og en stor Fregat, for at hindre et Overfald af den russiske Flaade. J de tyrkiske Donau=Fæstninger er det under Dødsstraf forbudet alle tyrkiske Soldater, at lade sig see i Moldau og Wallachiet. Hovedstaden er med alt dette hidtil forbleven rolig, ligesom Vicekongen i Egypten og vedbliver at forsikre Europæerne, at de Jntet have at befrygte, om den og kan stoles derpaa til Enden. J Smyrna, hvor Gouvernøren ogsaa gjør store Rustninger, herskede stor Bevægelse mellem de Kristne, og de anseeteste Kjøbmænd stræbte at komme bort inden den 15 Januar, da det franske Konsulats=Kancellie skulde lukkes. Den orientalske Tilskuer er atter ophørt, og den første Redaktør Hr. Blacque Dagen før Nytaar hæftet og med samt sin Pressebragt ombord paa det franske Skib Pomona, for at føres til Toulon. Den anden Redaktør har taget Flugten. Som Aarsag angivt Jagttageren en i Bladet optaget Artikel, hvori handledes med megen Frimodigheds om de tree allierede Magters Forhold mod Porten og navnlig om den franske Politik. et af de sidste Nummere læstes et bittert Udfald, fordi Man havde ødelagt Tyrkernes Søemagt, der dog aldrig anholdt noget Fartøi, og skaanede de græske Skibe fra Hydra og Spezzia, som her tilhobe erklæres for Søerøvere, ligesom Althvad der har været skrevet og græske Flaader og græske Admiraler, for Parodier sigtende til at kaste Europa Sand Øinene &c.