Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1836-06-10
Forhandlingerne i det franske Deputeertkammer over Budgettet for de udenlandske Anliggender i Dagene fra den 31 Mai til 2 Juni vinde en særdeles Jnteresse ved den Bestemthed, hvormed Første Ministeren Hr. Thiers udtalede sig saavel om Alliancen mellem Engelland og Frankerig, som flere politiske Gjenstande. Anledningen gav Hertugen af Fitz-James, som erklærede hiin Alliance fordærvelig for Frankerig. Ministerens Svar var af følgende væsentlige Jndhold: J Politiken som i alt Andet er det umuligt at gjøre Alle tilpas. Han vilde ikke prøve eller forsvare Alt, hvad der var skeet i de sidste 40 Aar, men kun holde sig til Realiteten. Siden Revolutionen af 1830 havde Freds-Principet været Regjeringens herskende Grundsætning, som nødvendig for hiin Revolutions Legitimitet." En saa stor Forandring, som en Trones Omstyrtning kunde umuligt andet end vække en Mistroens Følelse hos Nabostaterne. Derfor var Maadehold aldeles nødvendigt; men af alle Nationer havde ingen i hiin skjæbnesvangre Periode viist en større Sympathie for Frankerig, eller Afskye for de bekjendte (Polignacske) Forordninger, end den høihjertede brittiske Nation. Rivaliteten imellem disse to Nationer var forlængst udslettet, siden de have lært at indsee, at deres Jnteresser ere saa nøie forenede. Freden allene yder Velvære, og naar Frankerigs Hære og Engellands Pengemidler holde sammen, bliver Krig umulig. Ministeren gjennemgik nu den inderlige Harmonie, som havde fundet Sted mellem Frankerig og Engelland i de belgiske, pyrenæiske og orientalske Anliggender. Om den spanske Successionsstrid bekymrede Frankerig sig ikke, men ifølge dets politiske Principer erkjender det alle faktiske Regjeringer, og havde i dette Tilfælde fulgt Ludvig XIVdes Politik. Dronningens Fiender vare ogsaa Frankerigs Fiender, og de spanske Carlister lignede for meget de franske, til at det ikke skulde give hende Fortrin for sin Medbeiler, At Spanien skulde blive forvandlet til en Republik, vilde stride for meget imod Tidsaanden. Jmod Jndblandingen i Spanien udtalede Ministeren sig ogsaa med Eftertryk, og bemærkede, at hvis Ministrene havde besluttet samme, da vilde de være komne under Anklage. Hos Spanien, laae Hindringen ikke; thi det vilde godvilligen have aabne de Franske sine Porte. Jøvrigt haabede han, at Fornuften endnu vilde beholde Overhaand i Spanien; men aldrig vilde Frankerig understøtte Skaffotsystemet i noget Land. J Henseende til de østlige Anliggender yttrede han, at Frankerig og Engelland aldrig vilde tillade, at der skeete Brud paa den europæiske Ligevægt i Orienten. J eet Punkt vare Frankerigs og Engellands Jnteresser væsentlig forskjellige, nemlig det Jndustrielle, og derfor maatte Man slutte et politisk, men intet industrielt Forbund. Slige Talemaader, som at Frankerig skulde forfordeles ved Alliancen med Engelland, maatte Man ikke lægge mindste Vægt paa. Med Fortidens Tradition, der forestillede Diplomatiken som, et Væv af Løgn og Bedragerie, er det forbi. Kabinetterne staae i samme Forhold til hinanden som private Folk, og komme ved Oprigtighed og Loyalitet, langt videre end ved Rænker og Kneb (altsaa Politikens Guldalder!). Af samme Grund har Frankerig heller aldrig gjort nogen Hemmelighed af dets nøie Forening med Engelland; men uforstilt erklæret, at det fremfor alle Andre gik Haand i Haand dermed. Det Samme havde Hr. Thiers gjort lige fra Tiltrædelsen af det udenlandske Ministerium. Naar Man kun ærlig erklærer, hvo Man er og hvem Man vil have til Ven, da kan Man nære sligt Venskab, uden at gjøre sig Andre til Fiender, hvortil endnu kommer, at Alliancen med Engelland i det øvrige Europas Øine er bleven en Borgen for Freden. Frankerigs Loyalitet har erhvervet det de øvrige Kabinetters Venskab og Tillid. Saaledes har det med Humanitet optaget de politiske Flygtninger fra alle Lande, men ikke taalt, at de komplotterede mod andre Stater. Kun den lige og rette Vei fører til et ærefuldt Maal. Den har vor Regjering uafladelig fulgt; den har ogsaa været min eneste Rettesnor i Styrelsen af de udenlandske Anliggender. Havde jeg villet dølge for de udenlandske Magters Repræsentanter, at jeg er stolt af at være et Julirevolutionens Fosterbarn, da vilde det sandelig ikke være lykkedes mig at vinde nogen Jndflydelse." Det bemærkes, at Rusland ikke blev omtalt med eet Ord. Blandt dem, som optraadte imod Ministeren, vare Dhrr. Sade, Bricqueville, Manguin og Lamartine. Jøvrigt førtes disse Debatter med en usædvanlig Rolighed, som forhøiede Jnteressen, og tillod at følge dem i de enkelte Punkter. (Resten følger.)