Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-03-23
En stor Klubsal, hvor Luften omtrent er af samme Beskaffenhed som i en underjordisk Hule, der i lang Tid har været tilspærret. Lysene og Menneskenes Udrampning have forgiftet den. Klokken er allerede 5, men Dansen er endnu ikke til Ende. Musicanterne staae i den bare Skjorte, fordi de ikke kunne udholde Heden. - Vandet løber ned af Væggene, -man maa stænke Ædike paa Gulvet, men alligevel sees Frokener og Jomfruer, - Madamer og Fruer, ja endog frugtsommelige Koner for tredivte Gang pustende og stønnende at jage ned igjennem de blandede Rækker. Døden sniger sig useet igjennem disse glade Geleder, og synes allerede at fryde sig over de Offre, den her har udkaaret sig og sine Venner - Doctorerne. Den blomstrende Skjønhed, som midt i Dansens Hvirvler nyder en Forsmag paa Himmelens Glæder og er en Gienstand for sine mindre yndige Medsøstres Misundelse, ligger maaskee allerede i Morgen paa Straa, den frugtsommelige Moder, som her overgiver sig til Glædens Ruus, har ved denne usle Nydelse maaskee i Nat dræbt det Foster, hun bærer under sit Hjerte. Ved Spillebordene, sidde de Cavalierer og Damer, som enten ikke kunne eller ikke ville tage Deel i Dansen. Mange længes efter Søvnen. – men de fleste hige efter at faae de Penge igjen, de have tabt i Spillet. Den ene tænker ved sig selv maaskee Creditorerne allerede banke paa din Dør, den anden, maaskee du i Nat er bleven Hanrei, - den tredie tænker slet intet, fordi han er en Hader af at tænke, den fjerde er færdig til at døe af Kjedsommelighed og vilde allerede været hjemme for længe siden, dersom hans smukke Kone ikke havde lovet at danse den femtende Tour med et ungt Menneske, der er i Huset hos hende og som hun har lovet at tage under sin Protection. Ved Drikkebordet sidder et Selskab af distinquerede Mænd, hvoraf nogle tømme den fjerde, andre den femte og atter andre den sjette Flaske Viin, som en tyk Raad har maattet spendere, fordi han har gjort det forvovne Veddemaal, at 150,000 Mand Franske vilde den 23de løbe paa Skøiter over til Engelland og erobre denne Øe. Uden for Døren seer man en Collection af Kudske, Tjenere og Heste. Kudskene bande, - Tienerne pukke, fordi de ere færdige at fryse ihiel, – kun Hestene, som ere klogere, tie, fordi de troe, hvad der er rigtigst, at hvor der intet udrettes ved at tale, er det bedst at tie. No. 2 Middagen paa Landet. Solen staaer i Middagslinien og udbreder sine majestætiske Straaler over den smilende Natur. Under et gammelt Egetræ sidder Jordens Dyrkere og nyde et tarveligt Maaltid, som under Guds frie Himmel og efter flittigt Arbeide smager dem bedre end de Posteier og Harer, hvormed den Riges ødsle Bord er besat. Her hersker ingen Tvang, ingen Etiquette. Madmoder og Pige, Huusbonde og Karl have lige Ret til Grøden i Fadet. Man behøver ikke først at krydre Rætterne med begge Indiernes Slikkerier, - Madlysten, som med Rædsel flyer de Stores Taffel, indfinder sig her som en uindbuden Gjest. Middagen i Kjøbenhavn. Kl. er næsten 12, men endnu ere ikke alle Vinduesskudderne aabnede. Fruen ligger i Sengen med Rinaldo Rinaldini i Haanden og lader sig frisere. Kokkepigen staaer ved Siden af den og vil have Penge til Jndkjøb af det, der skal bruges til Middagsmaaltidet, men hendes Naade er saa fordybet i Læsningen af Rinaldo Rinaldini, at hun hverken bryder sig om Kokkepigen eller Middagsmaaden. Uden for seer man nogle Folk med røde Klæder og graa Opslag. Det er Underfogdens Folk, som allerede have været her tre Gange og inderlig ønske at tale med Herren. J en Krog ligger der en brillant Minervadragt, som Fruen har havt paa i Nat, og over Stolen hænger den Spanske Ridderdragt, som hendes Mand har prunket med. Begge have kun kostet 30 Rdlr. i Leie. Herren sidder ganske ubekymret ved Caffebordet, og politiserer over Skadeligheden af den store Udførsel, medens Rettens Folk udenfor staae i Begreb med at gjøre Jndførsel. No. 3 Aftenen paa Landet. Klokken 7. Træt af Dagens Arbeide og stolende paa Naturens moderlige Forsorg, vender nu Landmanden hjem til sin Bolig. Det mætte Qvæg følger bag efter. Piger knyt tende paa en Markedsgave til deres Kierester, og Karle med Agerdyrkningsredskaberne paa Nakken synge i Chor: Fryd dig ved Livet a. Rødmosede Smaadrenge og Smaapiger ile deres Fader i Møde og række ham en Krands af Kornblomster, som de have plukket ude i Marken. Moderen er i Færd med at dække Bordet under det store Egetræ paa Grønningen, og en udlevet Olding med graat Haar tripper ved sin Stav den fornøiede Skare længselfuld i Møde. Luften er klar, og Nattens Dronning synes dobbelt skjøn at smile ned til disse lykkelige Landboere. Aftenen i Kjøbenhavn. Klokken 10. Et Slags Pikkenik, hvor enhver medbringer sine Penge, for at tractere andre eller lade sig selv tractere. Angest, Skræk, Glæde, Frygt, Haab og Fortvivlelse læses i ethvert Ansigt. Her findes Folk af alle Stænder og alle Religioner - Rige og Fattige - Skurke og ærlige Mennesker. Adskillige ere blot indbudne, fordi man trænger til dem som til en Thombreblok, og naar man ophører at spille, betragtes de som et Slags Statister. Fine, elegante Herrer, som tiltroe sig Ævne til at kunne være Ceremonie mestere ved Hoffet, støie og bande her som Matroser, og gjennemhegle deres Damer, fordi de have udspilt Kløverknegt istedet for Hjerteræs. Tjenerne spadsere omkring og see med ligesaa megen Gridskhed paa Kortpengene som Katten paa Musen. J Sideværelset staaer Bordet dækket til Aftensmaaltidet. No. 4. Natten paa Landet. Klokken 9. Her er det Nat, og, hvad der vil forekomme mange underligt, her sover man virkelig allerede. Morphæus, som flyer de Silkedyner og den bløde Duun, hvori Konger og Førster indhylle sig, har her opslaaet sin Bolig i en straatakt Hytte og paa et simpelt Leie. J dette Øieblik savner Jordens Store den Lykke, som en fattig Bondekarl saa rigelig besidder – at nyde Søvnens Vederqvægelse. Jngen urolige Drømme, – ingen nagende Samvittighed forstyrrer her de Nøisommes Hvile.