Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1826-09-02
Det nylig udkomne Skrift: "Udtog af Rachel Hertz's Sygdomme i Aarene 1807-1826, maa have en høi Grad af Interesse for Enhver, der har Følelse for menneskelig Elendighed, og Agtelse for humane Opofrelser, og den hele cultiverede Verden maa være den lærde og høist fortjenstfulde Forfatter Tak skyldig for denne i mange Henseender mærkelige Meddelelse. Det Udbytte for Lægevidenskaben, som Hr. Professorens mangeaarige og meget byrdefulde Bestræbelser føre til, ville alle skjønsomme Læger vide at sætte ret Priis paa, og alle Menneskevenner hædre; men det er at formode, at et saa besynderligt Menneskes, som Rachel Hertz's, Skjebne og Færd, rigtig belyste fra alle Sider, – forsaavidt som det er muligt, – maatte kunne lede til Resultater for Psychologen og Moralisten, der ikke mindre fortjente at paaskjønnes og hædres, og det er ligesaa meget at ønske som at haabe, at Hr. Pastor Rothe i sin Tid velvillig underretter Publicum om de Opdagelser, som han har gjort hos denne i en saa frygtelig Grad legemlig og aandelig Syge. Forinden disse meddeles, bør man nok holde sin Dom tilbage over hendes Brøde. Anmelderen vover saa meget frimodigere at yttre dette, som han intet andet Bekjendtskab har til R. H. end det, han ved Udtoget af Prof. Herholdts Dagbøger har erholdt. Dette synes at vidne om, at hun er et Menneske med de sjeldneste Aandsgaver, og med en til det Underfulde grændsende Kraft til med Resignation at udholde legemlige Smerter. De Fleste vilde vist, i hendes Sted, heller ønsket et usselt Legeme opløst, end at see det underkastet de frygtelige Lidelser, som hun har maattet udstaae, og dog har hun ikke taget i Betænkning selv at forøge disse, uden at man med Bestemthed kan sige - hvorfor Betragter man hendes Forhold kun fra den objective Side, det vil sige, med Hensyn til de givne Facta, saa kan det ikke nægtes, at hun har gjort sig skyldig i et afskyeligt Bedrageri, og fortjener at stemples med Navnet Bedragerske. Men skulde et nærmere Bekjendtskab med hendes subjective Tilstand forvisse om, at maaskee en ubetvungen Lidenskab, – der har fundet for megen Næring ved, at hendes oruelige og afskyelige Kunstgreb alt for vel lykkedes for hende, – har foranlediget hendes Forhold; da ville de bedre Menneskehjerter, uden derfor at frikiende hende, føle Medlidenhed med hende, som med en moralsk Ulykkelig; dersom derimod hendes Fremgangsmaade hidrører fra en fix Jdee, som jo ogsaa er muligt, saa falder Tilregnelig heden bort; thi hun er da i en vis Henseende en Afsindig, og det af hende drevne Uvæsen har sin Grund i en Forstandsforvirring. Under alle Omstændigheder fortjener hun det Prædicat, som Professor Herholdt ogsaa menneskekierlig giver hende: "den Ulykkelige!" og det endogsaa i en langt høiere Grad end mangen Slave, der i en Række af Aar har sine tunge Lænker. Anmelderen vil ikke skjule, hvad vist alle tænkende Læsere sige sig selv, at i det det er høist sørgeligt, at Prof. Herholdt for sine ædle og opofrende Bestræbelser skulde lønnes med en saa krænkende Resultat, saa er det dog ogsaa meget paafaldende, at en saa lærd og erfaren Mand, 2de Gange, efter egen Tilstaaelse, paa en lignende Maade er bleven ført bag Lyset.