Adresseavis for Børn, 1782-10-16
Avis. liderlig Ødeland, og hans Levnet vil tage en slet Ende, dersom han ikke snart omvender og forandrer sig. Tiden er ham lang og keedsommelig, og den vil han Du skal hielpe ham at fordrive. For Resten kan du være viis paa, han gjør ligesaa lidet af dig, som af sine Penge. Men dersom du fandt Lyst til at omgaaes ham, og blev hans Selskabsbroder, saa skulde Du ikke lære andet end Ondt af ham, og det vilde blive til din egen Skade. Thi onde Exempler fordærve gode Sæder. – Gaae heller en anden Vey tilbage igjen, paa det at Fristelsen skal ikke blive sterkere, og du blive overvunden af den. Vilhelm fulgde Præstens velmeente Raad, og var derved saa lykkelig, at han undgik den Fare og Uleylighed, for hvilken alle de andre bleve udsatte, som vare i Selskab paa Kroen med den liderlige Flaps. Thi dette Skarn havde selvsamme Nat i Drukkenskab begyndt Klammerie, og det var kommet til et fælt Slagsmaal, hvorudi ikke allene han selv, men endog de fleste andre vare blevne beskadigede. De maatte derefter allesammen møde paa Tinget og lide Dom til Afstraffelse, og der var ikke en eneste, som gik Ram frie. Da glædede Vilhelm sig og takkede Gud, for han havde fulgt Præstens Raad, og sagde: Jeg indseer nu ret godt, at Flaps var ikke min Ven, men hans Hensigt var ikkun at ville forføre mig. Den gode Præst derimod var min Ven; thi han advarede mig for min Skade. Lyksalighed. Michel gik stedse og sukkede, var misfornøyet og ilde tilmode, omendskiønt der ikke var noget Menneske uden han selv allene, som kunde finde, at han havde Aarsag til at være saaledes. Men det kom deraf, Han saae stedse paa det, som han manglede, men ey paa det, som han havde, og gjorde sig stedse Umag for at skaffe sig Midlerne til Lyksalighed, uden nogensinde at nyde Lyksaligheden selv. Da han nu ogsaa engang beklagede sig derover for Vilhelm, saa søgde denne at bringe ham til bedre Kundskab om for Børn. Sagen, ved følgende Lignelse. Min kjere Naboe, sagde Vilhelm, vi ville engang forestille os Lyksaligheden, eller det at være lykkelig, som et Huus, en vil opbygge. Ligesom nu den, der ikkun stedse samler Tømmer, Kalk og Steen sammen, men ikke virkelig bygger, faaer alligevel intet Huus færdigt derved, saaledes bliver den heller ikke lykkelig, som blot anskaffer Midlerne til Lyksalighed, det er, læser og lærer meget Godt, og forhværver sig meget Gods, men giør sig dog ikke lykkelig derved. Michel forstod Vilhelm endnu ikke ret, og spurgde derfor, hvad Lyksalighed egentlig var Lyksalighed, svarede Vilhelm, er mestendeels Gjenskinnet af den Glæde, som man har gjort, eller vilde gjøre andre. Giør Godt, fordi du elsker Gud og dine Medmennesker, hielp hvor og naar du kan med Raad og Daad; bidrag saa vidt du kan dertil, at det Gode kan overveye det Onde i denne Verden, saa skal du kunne være fuldkommen lykkelig. Og saa Nyd det med Fryd, som Gud dig giver, Misund ey andre fulde Kar! Hver Stand har det, som den opliver: Hver Stand og sine Byrder har Af Misfornøyelse at græde, Kan ey formindske nogen Nød. Vær glad, og tak din Gud med Glæde For du har Vand, og Salt, og Brød, Bjørnen og Bierne. En Fabel. En Bjørn blev saa bister over det, at en Bie stak ham, at han foer hen til Bistokkene og rev dem allesammen omkuld. Men hvad vandt han vel ved denne hans dumme Vrede, Alle de foruroligede Biesværme faldt an paa Bjørnen, og stak ham saaledes, at han neppe kunde see. Saaledes gaaer det næsten altid dem, der strax blive forbittrede over enhver liden Fornærmelse, og ville hævne sig.