Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1813-01-08
Paris den 21de December. Jgaar den 20de December modtog Keiseren paa Tronen, omgiven af Prindserne Stor-Dignitarierne, af Cardinalerne, Ministerne, Storofficiererne, Æreslegionens Storørne, og de tjenstgiørende Officierer, Senatet, som ved en Ceremoniemester og hans Alde blev fremført, af H. Ex. Overeeremoniemesteren introduceret, og af H. rinds Storvalgherren forestillet til denne Au. C. Præsideren Hr. Greve v. Laxepeds Vice førte Ordet paa følgende Maade: Sire, Senatet iler med, at nedlægge for D. K. K. M. Fødder Hyldingen af sine Lykønskninger til D. M. lykkelige Tilbagekomst til Deres Folkeslægter. – D. M. Fraværelse er altid et National-Uheld; Deres Nærværelse er en Velgierning, som opfylder hele det franske Folk med Glæde og Tillid. D. K. K. M. har lagt alle Grundlag til Deres store Riges Organisation, men der bliver Dem endnu mange Gjenstande at befæste eller tilendebringe, og den ringeste Forsinkelse i vore Jnstitutioners Fuldbyrdelse er en Nationalulykke. Medens D. M. Sire, var 800 Lieues borte fra Hovedstaden, i Spidsen for deres seierrige Armee, vilde Mennesker, undvigte fra Fængslet, hvor Deres Keis. Naade havde unddraget dem Døden, som de ved deres foregaaende Forbrydelse havde fortjent, forstyrre den offentlige Orden i denne store Hovedstad. De ere blevne straffede for deres nye Misgierning. Hold Frankrig, Sire, hvis monarkiske Constitution beskytter det mod borgerlig vedragts sørgelige Følger, mod Partiernes blodige Had og mod de skrækkelige Uordener, som Revolutioner drage efter. – Senatet, Keiserens første Conseil, hvis Authoritet kun existerer, naar Keiseren opfordrer den og sætter den i Bevægelse, er oprettet til dette Monarkies Vedligeholdelse, og Deres Trones Arvelighed i vort fjerde Dynastie, Frankrige og Efterverdenen vil finde Senatet under alle Omstændigheder trofast mod denne hellige Pligt og alle sammes Medlemmer ville stedse være beredte til at opoffre deres Liv for dette Nationalsikkerhedens og Nationalvelfærdets Palladium. J Begyndelsen af vore gamle Dynastier faae man Sire, meer end en gang Monarken befale, at en høitidelig Eed i Forveien skulde binde de Franske af alle Classer til Tronens Arving, og stundom blev, naar den unge Prindses Alder tillod det, sat en Krone paa hans Hoved, som Borgen for hans tilkommende Authoritet, og som et Sindbillede paa Regjeringens Vedvarenhed. De Kjerlighed, som hele Nationen bæret til Kongen af Rom, beviser. Sire, saavel de Franskes Hengivenhed for D. M. Blod, som hiin indre Følelse, det beroliget hver Borger og viser ham i hiint ophøiede Barn Sikkerhed for sine, hans Formues Vognborg, og er uovervindelig Hindring for hiin indvortes Splid, hine borgerlige Uordener og hine politiske Omveltninger, der ere de største Onder, som Folkene kunne hjemsøges af – D M. har plantet den Franske Ørn paa Moscaus Taarne. Fienden har ikkun kunne standse deres Fremskridt og modsætte sig deres Planer ved at tage sin Tilflugt til at skabe Ørkener paa alle sine Gændser, ved at forflytte Branden til sine Provindser, og give sin Hovedstad, Middelpunctet for hans Rigdomme og Frugten af saa mange Aarhundrede, til Priis for Luerne. – D. M. havde gjerne givet Slip paa Krophæer, der kostede Menneskeheden saa megen Blod og Elendighed. – Den Joer, hvormed man seer ankomme under O. M. Faner fra alle Rigets Departementer de talrige Soldater der er indkaldte ved Senatus Consultet af sidste September, er et Exempel paa Alt, hvad D. Maj. kan ved of de Franskes Jver, Patriotismus og krigerske Mod for at fravriste vore Fienders Jndflydelse de forskjellige Deele af Fastlandet, og for at erobre en ærefuld og varig Fred. – H. Majestæt svarede i følgende Udtrykke: Senateurer, Hvad J sige mig, er mig særdeles behageligt. Frankrigs Hæder og Magt ligger mig paa Hjertet; men mine første Tanker ere stedse henvendte paa det der bestandig kan vedligeholde den indre Roe og betrygge mine Folk mod Factionernes Uordener og Anarchiets Rædsler. Paa denne Fiende af Folkenes Held hur jeg med de Franskes Samtykke og Kjerlighed grundet denne Crone, til hvilken i Fremtiden Fædren lundets Skjebne er knyttet. Feige og frygtsomme Soldater tilintetgjøre Nationens Uafhængighed; men svage Øvrighedspersoner forstyrre Lovenes Herredømme, Tronens Rettigheder og den selskabelige Orden selv. Den skjønneste Død vilde være Soldatens, der døer paa Ærens Mark, om ikke en Øvrighedspersons Død, der falder, som sin Souverains Forvarer var herligere. – Og jeg for retog Frankriges Gienskabelse, bad jeg Forsynet om et bestemt Antal Aar. Man ødelægger i et Øjeblik men man kan ikke gjenopbygge uden Tidens Hielp. Statens største Fornødenhed er modige Dørigheder. – Vore Fædre havde til Foreningsudraab Konger er død Kongen lede!" Disse faa Ord ind besatte Monarkiets Hovedfordeele. Jeg troer at have studeret den Mand vel, som mine Folkeslag have vist i de forskjellige Aarhundreder. Jeg har tænkt over, hvad der er skeet i vor Histories forskjellige Epocher, og jeg skal tænke derover endnu mere. – Den Krig, som jeg fører mod Rusland, er en politisk Krig. Jeg har ført den uden Forbittrelse. Jeg havde villet sparet Rusland de Onder, som det har tilføjet sig selv. Jeg havde kunne bevæbne den største Deel af dets Befolkning mod Rusland selv, ved at proclamere de Livegnes Frihed. Et stort Antal Landsbyer anholdt hos mig derom, men da jeg lærte at kjende denne talrige Menneskeclasses Raahed, afslog jeg denne Forholdsregel, hvorved mange Familier vilde blevne givne til Priis for Døden og de skrækkeligste Prinsler. Min Armee har lidt Tab, men dette hidrører fra Aarstidens alt for udlige Strænghed. Jeg bifalder de Sindelav. J have yttret for mig. Efter denne Audience blev Statsraadet forestillet Keiseren; Grev Defermont, Statsminister, Præsident i Finance Sectionen, holdt nu en Tale, hvori han tilkjendegav H. M. Statsraadets Taknemmeligheds følelser, da det erfoer, at H. M. ved sin Nærværelse opfylde sine Folks Ønsker og Forhaabninger. – Medens dets Medlemmer under Keiserens Fraværelse anvendte al deres Tid til at udføre befalinger til Rigets Held, troede det langt fra ikke at nogen Fransk kunde miskjende de hellige og bevarende Grundsætninger, der have draget os ud at Anarchiet og for bestandig betrygget og mod samme. Det Attentat, som et vanvittigt Menneske imidlertid har forsøgt, har kun tjent til at vise vore gamle Fiender det Frugtesløse i saadanne Anslag, og alle Rigs Embedsmændenes Hengivenhed for Constitutionen og Keiseren. Gud, som beskytter Frankrige, vil længs bevare os for den største af alle Ulykker, men i saadant et Tilfælde ville alle Hjertet forene sig omkring den Prinds, der udgjør Geenstanden for vore Ønsker og Forhaabninger, og hver Fransk vil for sammes Føddet fornye sin Troskabs- og Kjerligheds-Fed for den Keiser, som Constitutionen kalder til Efterfølger. 4 Lad vore Fiender, om de ville, juble over de marckielle Tab, som Aarstidens Strænghed og Climatets Raahed har foraarsaget; men lad dem ogsaa beregne vor Styrke, og lad dem vide, at det gives intet Offer, som ikke den franske Nation, efter OM. Exempel, er istand til, for at bringe Deres hæderlige Udkast til Udførelse. - Keiseren svarede: Statsraader. Hver Gang Jeg ankommer til Frankrige, føler mit Hjerte en levende Fornøielse. Naar Folket viser saa megen Kjerlighed til min Søn, saa kommer det deraf, at det er overbeviist om Monarkiets Velgierninger. – Det er Jdee-Drømmerie, det er den mørke Metaphysik, der, ved at søge med Subtilitet de første Aarsager, vil bygge paa sammes Grundlag Folkenes Lovgivning, istedet for at indrette Lovene efter Kundskaben om det menneskelige Hjerte og Historiens Forskrifter, som man maae tilskrive al den Ulykke, som vort skiønne Frankrige har lidt Disse Bildfarelser maatte og have virkelig tilveiebragt Blodmenneskernes Regjering. Jsandhed, hvor har proclameret Jnjurrectionens Grundsætninger som en Pligt? Hvor har smigret Folket ved offentlig at tillægge det en Souverainitet, som det ikke kunde udvye? Hvor har tilintetgjort Lovenes Helligdom og Respect, i det man ikke gjorde dem afhængige af Retfærdighedens hellige Grundsætninger, af Tingenes Natur og af den borgerlige Justits, men blot af en Forsamlings Villie, der bestod af Mennesker, der aldeles ingen Kundskab havde om borgerlige, criminelle, administrative, politiske og militaire Love? Naar man er kaldet til at gjenskabe en Stat, saa er det altid modsatte Grundsætninger man maa følge. Historien maler det menneskelige Hjerte. J Historien maa man søge Fordelene og Ufordelene af de forskjellige Lovgivninger. Disse ere de Grundsætninger, som et stort Riges Statsraad aldrig maa tabe af Sigte. Det maa derhos vise et over alting ophøiet Mod, og, efter Præsidenterne Harley's og Mole's Exempel være beredt til at opoffre Livet for Souverginens Chronens og Lovenes Forsvar. Jeg agter de Beviser paa Hengivenhed, som Statsraadet under alle Omstændigheder har givet Mig.