Aalborg Stiftstidende, 1841-04-20
Af det Nummer, der har været Gienstand for Frifindelsesdommen, ville Læserne nu faae Leilighed til nærmere at blive bekjendte med de Principer, efter hvilke vedkommende Embedsmænd lægger Artikler under foreløbigt Beslag, og det kgl. danske Cancelli stadfæster slige Beslaglæggelser, for derefter at beordre Action mod de ansvarhavende Redacteurer for Overtrædelse af den saakaldte Trykkefriheds Lovgivning. - ligesom ogsaa Jndholdet af Artiklen: Enden er ikke altid Begyndelsen liig vil kunne give Lærerne et Begreb om hvad en Journalist tør vente, at vore Domstole endnu ville frifinde ham for at have skrevet, mod at han udreder alle af en derved foranlediget Undersøgelse flydende Omkostninger. Den anden Dom indeholder, som anført, en Domfældelse i Anledning af en Artikel med Overskrift: "Det sande egentlige fuldkomne Kongedømmer, for hvilken Lands=Over- samt Hof= og Stads=Retten troede at burde frifinde den ansvar havende Redacteur. Ved denne Domfældelse i sidste Jnstants er en Mærkelighed, som vi troe ikke at burde lade uomtalt. Da Høiesteret i Løbet af forrige Uge afsagde den Dom, hvorved een af dette Blads forhenværende ansvarhavende Redacteurer blev beordret at skulle stilles for criminelt Forhør og personligen examineres angaaende flere Spørgsmaal, betræffende nogle Oplysninger, som Lands=Over- samt Hof= og Stads=Retten havde desiddereret, efterat Sagen var bleven optagen til Doms samt angaaende nogle Puncter, Høiesteret selv meente at maatte have nærmere Oplysning om, yttrede vi, at det ikke var let at indsee Grunden til en saadan Fremgangs maade fra Høiesterets Side, og det saameget mindre som Sagens Hjemviisning hverken fra Actors eller Defensers Side var omtalt, endsige paafordret. Under den her omtalte Sag var Forholdet omvendt. Efterat Sagen var bragt ind for Høiesteret og Justitsraad Salicath beordret til at actionere Tiltalte, troede han at burde afhjælpe nogle, som man nu af det endelige Resultat seer, kun formodede, Mangler ved Sagens Behandling for Overretten, i hvilken Anledning han tilskrev Dommeren i Criminelkammeret, deels om at Tiltalte maatte gives Leilighed til at erklære sig over Defensors Jndlæg, deels om Tilveiebringelsen af en ham tidligere overgaaet Straffedom og deels om hans Generalia. Tiltalte mødte nu efter Tilsigelse for Criminelkammeret og erklærede, at han vel ikke havde læst sin Defentors Jndlæg for Lands=Over- samt Hof= og StadsRetten, men at han af Domspræmisserne skjønnede, at hvad Proc. Lange havde anført stemte med det. Tiltalte havde meddeelt ham, hvorhos han udbad sig at maatte fremkomme med yderligere skriftlig Erklæring. Da Tiltalte 8 Dage senere mødte for Eriminelkammeret erklærede han, at har efter nøiere Overveielse ingen Anledning fandt til at afgive nogen yderligere Erklæring end den angivne, og det saameget mindre som han vidste, at man i tidligere Trykkefrihedssager ikke personligt havde affordret de Tiltalte nogen Erklæring som den omhandlede, hvilken han formeente rettest afæskedes ham igjennem hans Defensor. Jfølge denne Protest kjendte Crimmeldommeren, at han ikke fandt sig foranlediget til at foretage videre i Anledning af Actors Skrivelse. J den Anledning besværede nu Actor sig over Crimineldommerens Adfærd, ja nedlagde endogsaa Paastand paa Straf for gjentagen Overtrædelse af Trykkefriheds=Lovgivningen, Noget, man ikke lettelig skal kunne indsee Grunden til. Høiesteret billigede imidlertid Crimineldommerens Kiendelse, idet den ligesaalidt tog Notits af Actors Besværinger over denne som at hans Paastand om Straf for gjentagen Overtrædelse. Medens det paa den ene Side er let at indsee, at Høiesteret kunde finde Crimineldommerens Kiendelse lovskikket og retviis, saa er det dog vanskeligt at forklare sig, i hvad Forhold sligt staaer til den tilligere Kiendelse af Høiesteret, i hvorved denne Domstol, uden nogen Paastand fra Actor, Side, hjemviste Sagen, for at den Saggivne kunde blive stillet for Crimineldommeren, og der personligen blive erameret. Jdet vi bede Læseren at erindre, at enhver Formening om, hvad Høiesteret har støttet sine Conclusionepaa, kun er en Conjectur eller Gisning, troe vi at kunne slutte af den igaar afsagte Høiesteretsdom i Forbindelse med den tidligere aflagte Kiendelse, at den nævnte Domstol har antaget, at de Oplysninger, som Domstolene ved Kiendelse have erklæret at desiddere, skulle i ethvert Fald tilveiebringes ved personlig Exammation over Tiltalte, hvorimod de Oplysninger, Sagiørerne ønske erhvervede, kun skulle til veiebringes paa den nævnte Maade, forsaavidt Domstolen, dele Sagførernes Formening om, at de bor tilveiebringes Kun paa denne Maade see vi os istand til at bringe nogen Conseqvents ind i de os foreliggende Tilfælde, noget vi troe at være høist magtpaaliggende, saavel for Retssikkerhedens Skyld, som ogsaa fordi de underordnede Domstol, ellers maae svæve i en fordærvelig Uvished om, hvad Høiesterets egentlige Mening er om det opstaaede Spørgsmaal. Da Proceduren om den af Crimineldommeren i Anledning af Proc. Christensens Protest afsagte Kiendelse af 22de Febr. sidstl. nu er sluttet for Høiesteret, og Sagen optager til Rettens Paakiendelse, saa ville vi uden Tvivl om føi Tid kunne imodesee et afgiørende og bestemt Høiesteretspræ. judicat om et Spørgsmaal, der for Pressen er af stor og indgribende Vigtighed, og vi skulle derfor ikke foregribe Høiesteretsdommen ved at confecturere om og hvorvidt den i forrige Uge i Høiesteret afsagte Kiendelse kan ansees for at være et aldeles afgiørende Præjudicat for den sidstnævnte Crimineldommerkjendelse, noget Fædrelandet, ikke synes tilbøielig til at antage.