Aalborg Stiftstidende, 1844-12-27
Prof. Clausen sluttede sin Tale ved Fakkeltoget med at ønske Fred og Velsignelse over Ungdommens Begeistring. Efter et nyt trefoldigt Hurra kastedes Faklerne i et Baal, ved hvilket Studenter-Sangforeningens Medlemmer afsang et Par smukke Sange, indtil man omsider parviis drog ud af Porten, hvor man skiltes, efter endnu engang at have jublet den elskede Lærers og høitfortiente Borgers feirede Navn. Det var paatænkt, idetmindste af en stor Deel af de Forsamlede, at benytte Leiligheden til ogsaa at bevidne Prof. Larsen deres Paaskjønnelse af hans stænderske Virksomhed, som Universitetets Deputerede, ved, efterat have hilset Prof. Clausen, at bringe ham et Hurra udenfor hans Bopæl, men Politidirecteuren, der naturligviis viste saa liden Forekommenhed som muligt ved en saa populair Demonstration som denne, modsatte sig paa Forespørgsel dette Forehavende, og det maatte altsaa opgives. (Fædrel.)- Den almeenagtede Commandeurcapitain Nic. Henr. Tuxen er, den 17de ds., ved Døden afgaaet i sit 59de Aar. Berl. Tid." meddeler adskillige biographiske Notitser, om ham, hvoraf vi hidsætte Følgende: Efter at være bleven Officeer 1803 beordredes T. i de følgende Aar til at assistere ved Søopmaalingerne paa Jyllands Vestkyst fra Skagen til Øen Sylt. J Krigen 1807-1814 deeltog han i flere Træfninger, var iblandt Andet med at tage Orlogsbriggen the Tigress, og bestod især en hæderlig Kamp ved Erobringen af Fyrbriggen the Mink, som han med 3 under hans Commando staaende Kanonbaade og ligesaa mange Kanonjoller angreb 4 Miil NO. for Skagen og efter 3 Timers haardnakket Modstand tvang til at stryge, i hvilken Anledning han udnævntes til Ridder af Dannebrog, men havde i en senere Affaire det Uheld, at blive svært saaret og og fangen under en Entring af de Engelske, som med en meer end 3 Gange overlegen Magt under en Regn af Kugler med letroende Fartøier i en bælmørk Nat angreb 3 under Lieutenant Skibsteds Commando staaende, sletseilende Luggere, hvoraf han førte den ene. J disse Aar forestod han tillige i Vintermaanederne Provisionsafsendingerne til Norge og erholdt af Provideringsadministrationen et hædrende Vidnesbyrd om dens Tilfredshed. Efter i en kort Tid at have beklædt en Lærerpost ved Søcadetakademiet, blev han ansat ved Søndrulleringen paa Vestkysten af Jylland og modtog 1816, tvungen af Omstændighederne, en Post ved den kongelige Reberbane, skjøndt han derved berøvede sig selv alle Udcommandens Fordele og Behageligheder, hvilket var ham saameget føleligere, som hans Hu stod til Søen og han lidenskabeligt elskede Sølivet. Nogle Aar efter foreslaaet til en Udenlandsreise for at uddanne sig i sit Fag, var han saa uheldig, at denne efter megen til Forberedelse anvendt Flid og Bekostning ikke fandt Sted. Jmedens han forestod dette Embede, viste hans Kammerater ham den hædrende Tillid at vælge ham til Archivar ved det sømilitaire Kortarchiv og Bibliothekselskab, ansattes han en Tidlang ved Seildugs- og Lærredsfabriken i Nyboder og var i flere Aar Medbestyrer af det forenede Velgjørenhedsselskab. Hvorledes hans Færd var i alle disse Stillinger, derom er sikkerligt kun en hædrende Stemme. Som Menneske var han elsket og beundret afSine, agtet og æret af Enhver, som kjendte ham. Under 11te Februar 1841 blev han efter 25 Aars Virksomhed ved Holmens Reberbane entlediget i Naade og med Pension. Denne Begivenhed traf ham saameget haardere, som den kom aldeles uventet, og han har indtil sin sidste Time ikke været istand til at glemme den, uagtet den almindelige Deeltagelse, den fremkaldte hos hans mange Venner, en Deeltagelse, hvorpaa selv hans forrige Undergivne gav ham et saa smukt Beviis og som selv udtalte sig i hans Valg til en Bestilling i Søassurancecompagniets Tjeneste. Den 17de December d. A. endte han efter flere Maaneders Sygdom sit daadrige Liv, efterladende sig Kone og 8 Børn, hvoraf de 6 aldeles uforsørgede, savnet og begrædt af Enhver, som tilfulde kjendte ham.