Jyske Efterretninger, 1821-07-18
Bonaparte er ikke meere. Løverdagen den 5te Maj, Kl. 6 om Aftenen, endtes den Mands jordiste Bane, der for faae Aar siden satte hele Verden, i Bevægelse, der fra Østersøen indtil Middelhavet, udstædte sine Ordre, for hvem Nationer sittrede og og Keisere og Konger maatte bøie sig i Støvet, ikke i Kamp, ikke i Farer, ikke paa Valdpladsen, men Landsforviisning som Fange paa en nøgen Klippe, i hans Seng. Bonaparte bliver stedse en af de hverordentligste Mænd, Historien har at fremvise baade med Hensyn til hans hurtige Stigen fra et afde laveste Trin til Tronens øverste, hans Lykkes hurtige Fremskridt, og dens pludselige Forandring, der stødte ham tilbage i sit forrige Intet; ligesom og med Hensyn til hans vidtløftige Planer, der dog vanskeligen lade sig bedømme, fordi han ligesom hiin Alexander den Store, bortreves inden han endnu havde udført dem. Hiin bortreev Døden i sine bedste Aar, denne Lykkens Foranderlighed. Dog tør vi haabe, at hans Fortjenester, hans gode og slette Sider nu vil blive bragt for Lyset og skildrer med deres rette Farver; thi ved Døden tier al Had og Misundlise. Hans Hovedseil synes at være Ærgjerrighed, denne fordærvelige Lidenskab, der hævede ham fra Støvet til det høieste Trin af Ære, Magt og Anseelse; den var det ogsaa, som berede de hans Fald; hvorfor ogsaa en nu i Historien glimrende Souverain, fordum skreev til ham disse mærkværdige Ord: "Sire, der mangler Deres Ære intet, uden at De kuns vidste at sætte Grændser for den." Hans Liv bliver stedse et advarende Exempel for Regenten og for ethvert Menneske paa den meenneskelige Lykkes Foranderlighed. Et eneste Stød, tilintetgjorde alle hans Planer, og nøgen maatte han flye bort fra al sin forrige Herlighed og kaste sig i sin Fiendes Arme, og modtage sit Brød af den Nations Haand, som han før havde villet foreskrive Love. Ogsaa erkjende vi i ham det Ustadige i Menneskenes bifald og Yndest. Saalænge Lykken kronede hans Vaaben med Seier, da kaldte man ham Jordens Gud, da gjenlød fra alle Verdens Kanter Lovsange til hans Hæder, da betragtede man ham som en fra Himlen nedsendt Engel, som Menneskehedens største Velgiører. Men Bladet vendte sig, og med hans Lykke bortfløi ogsaa Verdens bifald. Aldrig saasnart havde Lykken bortvendt sig fra ham, førend man kaldte ham en Tyran, et Uhyre, skildrede alle hans Handlinger med de sorteste Farver, tillagde ethvert af hans Foretagender uædle Hensigter, og opdyngede de skrækkeligste B skyldninger imod ham; nu vare alle imod ham, thi naar Vognen hælder, skyde Alle efter, selv den Mand, som han havde hævet af Støvet, hvis Fortjenester han havde paaskjønnet og hævet til Tronen, blev hans hjærveste Fjende, den som meest arbeidede paa hans Fald. Det gik ham, som Voltaire siger, det gaaer Frankrigs Statsministre, saalænge de ere i Embede holder man Kammerpotten for dem, men aldrig saasnart de har mistet Portefeuillen, førend man kaster dem den over Hovedet. Lad Bonaparte end have havt sine Feil, saa kan man dog heller ikke nægte ham udmærkede Fortjenester. Han gav Frankrig gode Love, gjorde ypperlige Indretninger til den indenrigske Handels Fremme, satte Fabrikkerne i en ypperlig Stand, og vidste at opmuntre og paaskjønne fortjente Mænd. (Vor forviste Heiberg var Translateur hos Napoleon). Hans faste Villie og Bestemthed satte ham istand til at foretage Kæmpeskridt; thi naar han først havde lagt sin Plan, da maatte den ogsaa udføres, det koste hvad det vilde, da afskrækkede ingen Møisommelighed, ingen Fare ham. - Kort, han var en Mand med utrættet Virkelyst, som Forsynet havde udrustet med glimrende Talenter, og dersom disse ikke fordunkledes ved uretfærdig og voldsom Fremfærd, da vil Saga hædre hans Navn og Efterslægten signe hans Minde. Hans Navn i Seller ei forgaaer, Af Stjerner det omstraalet staaer.