Viborger Samler, 1830-05-06
Algier. Følgende er det Væsentligste af den nylig i Moniteuren udkomne Forklaring over de algierske Forhold: Allerede fra Aaret 1450 af eier Frankrig paa den africanske Kyst en betydelig Landstrækning. som det dengang kjøbte af Araberne, og hvis Besiddelse siden er bleven bekræftet ved Tractater saavel med Tyrkerne som Deierne i Algier; dette Land, som Frankrig efter Revolutionen har erholdt tilbage i 1817, havde i ældre Tider forskaffet den franske Handel store Fordele ved sin gunstige Beliggenhed, ved sin Rigdom paa Korn, Qvæg, Uld, Vox og Honning, ved den Beqvemmelighed, som det tilbød for Afsætning af Vare til det Jndre af Africa og ved det rige Udbytte af det derværende Coralfiskerie. En anden, ved Tractater med Tyrkiet og Algier anerkjendt Rettighed, var et udelukkende Privilegium paa Coralfiskerie paa en Kyststrækning af 60 Lieues. Endskjøndt den aarlige Pengebetaling, der oprindelig kun udgjorde 18,000 Franes, ved Privilegiets Fornyelse i 1817 tractat mæssig blev forhøiet til 60,000 Fr., saa inddrømmede Frankrig to Aar senere en yderligere, af Deien forlangt, Forhøielse indtil 200,000 Fr. Men hverken Frankrigs Souverainitetsret over hiin Kyststrækning eller Privilegiet paa Coralfiskerie ere blevne respecterede af Deien. Han har høit forkyndt sin Hensigt at fratage Frankrig dets Besiddelser, og ved sin Opførsel forhindret Kjøbmændene i at fornye deres Establissementer sammesteds; ved et i Aaret 1826 udstædt Manifest har han fremdeles indrømmet alle Nationer Ret til Coralfiskerie paa Kysterne af hans Gebeet, skjøndt Frankrig ikke stod tilbage med den aarlige Betaling. - Hertil kommer endnu en Deel enkelte Klagepuncter. J Aaret 1814 har han forviist den franske Consul, fordi denne erklærede, at han ingen Jnstructioner havde til, definitivt at afgiøre flere algierske Undersaatters Regninger, som havde Fordringer paa Frankrig, og han har først efter Modtagelsen af 100,000 Fr. villet antage den nye i Aaret 1816 til Algier sendte Consul; han har afslaaet al Skadeserstatning for et fransk Skibs Plyndring af Jndvaanerne i Bona i 1818. J Aaret 1819 svarede Deien den franske Admiral Jurien og den engelske Admiral Freemantle, som i Overeensstemmelse med den aachenske Kongresses Beslutninger opfordrede ham til at afskaffe Sorøveriet, at han maatte forbeholde sig Ret til at gjøre Undersaatterne af alle de Magter, der ingen Tribut betalte ham, til Slaver. J Aaret 1825 blev den franske Consularagents Huus i Bona med Magt visite ret, og i samme Aar affordrede han de franske Undersaatter sammesteds meget høiere Afgivter, end den tractatmæssige Tarif bestemte. J samme Aar havde Frankrig lovet det pavelige Flag sin Beskyttelse, og saavel Deierne af Algier og Tripolis som Beien af Tunis havde høitideligt forpligtet sig til at respectere dette Flag lige med det franske. Dog lod Deien af Algier 18 Maaneder sildigere 2 romerske Skibe anholde og deelte Værdien af Skib og Ladning mellem sig og sine Corsarer; de desaarsag gjorte Reclamationer kunde kun bevirke Mandskabets Frigivelse. Deiens Trods steeg, da disse Handlinger forbleve ustraffede; han vægrede sig ved at anerkjende Frankrigs Capitulationer med Sultanen; Algiererne forlangte tvertimod de udtrykkelige Ord i Tractaten af 1719 at Capitainerne paa de franske Handelskibe skulde begive sig ombord paa Corsarerne, for at lade deres Skibspapirer undersøge, og et fransk Skib blev ved en saadan Leilighed plyndret af dem i Capitainens Fraværelse. - Den egentlige Anledning til Bruddet, som endnu udførligere berøres i Marmeministe, rens nylig holdte Tale, var dog følgende: En med de jodiske Huse Bacri og Busnach i Algier i Aaret 1819 afsluttet, og af Deien bekræftet, Convention havde bestemt Frankrigs Gjæld til disse Huse, der skrev sig fra Consular- og Keiser-Perioden, til 7 Mill. Fr., hvorved det blev forbeholdt franske Undersaatter, der maatte mene at have Fordringer paa benævnte Huse, at gjøre disse gjældende hos den kongelige Casse, og efter Afgjørelse af de kongelige Domstole i Paris og Aix at fordre disses Berigtigelse for de algierske Huset Regning. Som en Følge heraf bleve kun 4 1/2 Miillioner udbetalte til Dhrr. Barri og Busnach, men de resterende 2 1/2 Millioner bleve, som Beløber, af deres franske Creditorers Reclamationer holdte tilbage i Depositocassen, indtil Domstolene havde decideret i Henseende til Reclamationernes Gyldighed, Aarene 1824 og 25 gik hen med Domstolenes Undersøgelser. Endelig forlangte Deien i October 182. i en Skrivelse til Ministeren for det udenrigske Departement ligefrem Betalingen af den hele Sum, det han opfordrede de franske Creditorer til at gjøre deres Fordringer gjældende hos ham. Den daværende Minister for de udenrigske Sager, Baron de Damas, ansaae det ikke for passende at besvar denne hovmodige Skrivelse, men overdrog den franske Consul Deval at tydeliggjøre Deien det Conventionsstridige i hans Opførsel. Denne Skrivelse havde Hr. De val endnu ikke erholdt da han efter Skik og Brug gjorde sin Opvartning hos Deien Aftenen for en Fest. Denne spurgte nu Generalconsulen om han medbragte Svar paa hiin Skrivelse, og da denne dertil svarede nei, gav han ham pludseligen flere Slag med en Fluesmække, og forbød ham at lade sig see for hans Øine. - Efterat Consulen herpaa havde forladt Algier efter sin Regjerings Befaling, bød Deien Gouverneuren af Constantine, at ødelægge de franske Establissementer og navnligen Fortet Lacalle og Følgen af denne befaling var virkelig den fuldkomne Tilintetgjørelse af dette Establissement, efterat Franskmændene havde forladt det den 21de Junii. Fra denne Tid af daterer sig Blokaden, de aarligen har kostet 7 Millioner, uden at føre til Maalet. J Juli 1829 besluttede endeligen den franske Regjering at skride til virksomme Forholdsregler, men først endnu engang at forsøge det Gode. Derfor blev Capitain de la Bretonniere afsendt til Deien; dog fandt hans Forestillinger ikke allene ingen Indgang; men ved Udseilingen af Havnen blev Parlamentairfartøiet endog ifølge et fra Deiens Slot givet Tegn beskudt af alle i Nærheden liggende Batterier. Fra dette Øieblik af var der ikke meere at tænke paa nogen fredels Afgjørelse og Kongen besluttede at gribe den tilbudte Leilighed for paa een Gang at gjøre Ende paa den tredobbelte Skjændsel: Soroveriet Slaveriet og Tributen.