Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-04-10
(Jndsendt.) Hvad der i det oplyste og billigtænkende Danmark maatte ventes, er skeet. Dets Geistlighed fandt blandt de hæderligt udmærkede Stænderdeputerede en Mand, som erkjendte det Retfærdige og Gavnlige i, at den geistlige Stand ikke hos os udelukkes fra borgerlig Valgret og Valgbarhed, og som bestemte sig til at fremtræde med Forslag om, at denne Borgerherlighed maatte indrømmes Standen, hvis materielle Stilling i Samfundet, som mindre Grundbesidder, anviser Pladsen, den rimeligt bør indtage blandt Stænderne. Herimod har en Stemme nylig hævet sig i Fyens StiftsAvis. En Mand, der besidder udbredt Popularitet, har anvendt denne til at modarbeide hiint Forslag. - Han har reist sig imod det med sit Navns Vægt, men ikke med Grunde. Han erklærer, at Forslaget vil være til Skade for Bondestanden, vil fortrænge denne af Raadet og formindske Bonde stemmerne, som desuden ikke kunne opveie de større Godseieres Overvægt. - Han anfører ikke Beviserne for denne Paastand, men synes at ville gjemme dem, til han fremstaaer i Stændersalen, et Sted, der saa omtrent er lukket for den Stand, hvis Optagelse deri han modarbeider. - Han paaberaaber sig Geistlighedens Forhold til Bondestanden, at dette ikke er saaledes, som Theoretikeren antager, og forsikkrer, at den, som har practisk Kundskab til det Baand, der er imellem Præst og Bonde, til være enig med ham i hans Anskuelse. - Han henviser til sin egen Erfaring, som Godsforvalter og i andre Stillinger, men meddeler ligesaa lidet sine Erfaringer, som sine Grunde; han indskrænker altsaa Beviset for sin imod det Algreen-Ussingske Forslag fremsatte Paastand til det bekjendte, saaledes er min Mening og saaledes er det ret. uden at nedsætte Værdien af Modstanderens Mening, kan man dog erklære, at en blot Meningsyttring, ustøttet af Grunde, ikke kan have nogen bevisende Kraft, og at Opponenten altsaa ikke endnu har fremført Noget, der kunde svække Forslaget om at aabne Stændersalene ogsaa for den geistlige Stand. Desuagtet er det paaankede Jnserat ingenlunde uden Vigtighed og kan være til ikke liden Skade for den Sag, som efter Fleres, paa Beviser støttede Mening er en god Sag; thi Modstanderens Personlighed kan hos Mange give hans Mening en Vægt, som den maaskee ikke har i sig selv. Skulde den derimod virkelig være saa vel grundet, som Opponentens Yttringer synes at forudsætte, og kan det, naar Grundene ere fremsatte, pro vede og veiede, befindes sandt, at Forslaget og Præstestandens Optagelse blandt de raadgivende Stænder vilde, om det blev udført, være Bondestanden skadeligt; da skal Jngen oprigtigere erkjende en saadan Oplysnings Værd end jeg, for hvem Sandheden er hellig og Bondestandens Vel af største Vigtighed. Jndtil Opponenten fremkommer med slig Oplysning, vil jeg holde fast ved min, endnu ikke gjendrevne, men kun modsagte Overbeviisning, at det vilde være til Bondestandens Gavn, at nogle Geistlige, som den selv valgte, fik Plads i Stænderforsamlingen; og jeg opfordrer herved den ærede Opponent til, med Grunde at bevise, at denne min Anskuelse er urigtig, og til at udvikle for Publikum de Argumenter, som skulle godtgjøre, at det Forslag er Bondestanden skadeligt, som jeg her erklærer at være den gavnligt, om det tages til Følge. At Opponenten ikke antager, at denne Sag tilstrækkelig og passende kan omdebatteres i de offentlige Tidender, har han selv erklæret, og jeg ærer denne hans Mening og beder derfor om, at Grundene for hans saa bestemt udtalte Opposition maatte skjænkes Offentlighed i en særskilt Afhandling, hvilken Gjen standens Vigtighed vel er værd. Endskjøndt jeg har flere og vigtige Grunde for min Mening om det ogsaa for Bondestanden Gavnlige i, at det Algreen-Ussingske Forslag finder bifald og Understøttelse hos baade Høie og Lave, end der ere fremsatte i det af Hr. Overrets=Assessoren nævnte, af Præsten Plesner udgivne Skrift om denne Gjenstand; tillader jeg mig dog at anmode den ærede Opponent om, at tage Hensyn til de deri fremsatte, endnu ikke afbeviste, Grunde for Gavnligheden af Præstestandens Optagelse i de raadgivende Stænder. Desuden beder jeg Opponenten, som med Rette lægger megen Vægt, paa praktisk Kundskab, om at godtgjøre, at de Erfaringer, som andre Lande, især det saa nærbeslægtede Norge, tilbyde for Gavnligheden af Præstestandens Deeltagelse i Stændernes Samlinger, ikke ere anvendelige paa Danmark, hvor Geistlighedens materielle Jnteresse dog er ligesaa nøie forenet med Bondestandens, som i Norge, og hvor de talrige Fæsteres Classe maa gjøre Præstens Deeltagelse i Stændermoderne endnu mere ønskelig. At Opponenten synes at ignorere denne Classe, naar han siger: at Stænderne repræsentere Grundeierne, vil jeg her blot bemærke.