Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1804-05-14
J Førstningen gjorde de Kjøbenhavnske Friskfyre sig lystige over ham, men det varede ikke længe, inden han lærte at gjøre sig lystig over dem. Paa Billardhusene og Masqueraderne, paa Parterret og i Klubberne udvikledes nu den Spire, der var nedlagt i hans Siel. At bande og drikke, at gjøre Løier og coquettere, det lærte han nu i disse Viisdommens Skoler indtil Fuldkommenhed. Hans Universitetsaar udmærkede sig ved saa mange Nattevandringshistorier og saakaldte Løier og Spectacler, at der kunde skrives en heel Bog derom. Aldrig, blev nogen Lygte slaaet itu aldrig nogen Nattevogn væltet, aldrig noget Gjordemoderskilt flyttet ved Midnatstider, uden at Hr. Mads - var en Mand med, eller i det mindste middelbar eller umiddelbar havde bidraget dertil. Efterat han saaledes havde tilbragt sin Tid i en Række af Aar, – tog han Attestats og blev derpaa Præst. Paa sine gamle Dage udgav han adskillige opbyggelige Skrivter f. Ex. den lige Vei til Paradiis, Synderes evige Fordømmelse, - Anviisning til at føre et gudfrugtigt Liv. Han døde mæt af Dage, men ikke af Kirsebæraquavit. Hans Capellan holdt en hjertebrækkende Liigtale over ham, og satte ham desuden et poetiske Minde i Aviserne. Hans efterladte Enke lod ham opreise et Gravmæle af Marmor, hvorpaa der stod med forgyldte Bogstaver, her hviler den Gudsmand, forhen Hyrde paa Jorden, nu Faar i Himmelen, - Hans Velærværdighed Hr. Mads. No. 2. Carl Sommer- Hver Gang jeg nævner dette Navn bløder mit Hjerte. O, dersom Penselen kunde udtrykke alle mine Følelser, dersom jeg kunde male hvad mit Hjerte siger mig. Han var min første, sandeste og bedste Ven i Verden. Vi vare fødte i een By, ja under et Tag. Hans Forældre vare fattige, ligesom mine, men hans Virkelyst, hans Flid, og hans naturlige Genie bødede paa deres Fattigdom. Allerede tidligen udmærkede han sig ved sine fortræffelige Jndsigter og sit endnu fortræffeligere Hjerte. Fra sin Ungdom havde han bestemt sig til det theologiske Studium. Han kom i sit 10de Aar til Universitetet, anvendte Dagen paa at bibringe andre nyttige Kundskaber og endeel af Natten paa at udvide sine egne, sendte sine fattige Forældre af og til en Understøttelse, og førte i det Hele et exemplarisk Liv. Han blev bekjendt med en ung, smuk Pige, som han i sex samfulde Aar var forlovet med, og som han derpaa ægtede. Hans Skridt var uklogt, det er sandt, og han følte det ogsaa selv, men vee den, som blot handler klogt, Hans Udsigt til at tage Embedsexamen var nu næsten forsvunden. Han maatte arbeide, ja trælle for at finde Livets Ophold. Han skrev Doctordisputatser, som andre bleve promoverede efter, og forfattede Priisskrivter, som andre fik Medailler for; Æren var ham nu en saare ligegyldig Ting, thi Ære uden Brød er i vore Dage næsten langt værre end Brød uden Ære. Han opgav omsider alt Haab om, nogensinde at høste Frugterne af sin Ungdomsflid og gjennemvaagede Nætter. Det eneste, han havde lært deraf, var: at Flittighed og Talenter ere Planter, som ikke trives i enhver Jordbund. Han døde i sit 48 de Aar af Sorg og Græmmelse som - Student, og blev begravet paa de saakaldte Fattiges Kirkegaard. Hans Grav er nedtraadt, og kun et sort Brædt med et Kors over betegner hans Hvilested. Ved Siden af ham prunker en prægtig Marmorstøtte, kjøbt for Fattiges Taarer og skjulende Levningerne af en Skabning, hvis Hjerte var haardere end Stenen og hvis Hjerne var mor kere end Graven. Man stiller sig i Almindelighed hen paa den gode Sommers Gravhøi, naar man vil tage denne prægtige Mindesteen, Øiesyn. No. 3. Christopher - Søn af en Kammertjener hos Grev A. Han var fra sin Ungdom bleven vant til at være bøielig. Hans Fader pleiede altid at indprænte ham den store Lærdom: at Stormen lettelig knækker det ranke Egetræ, men aldrig det smidige og bøielige Siv Bukke og bøie sig, min Søn, pleiede han at sige, i disse to Egenskaber ligger den mægtigste Tryllekraft. Derved har jeg gjort min Lykke, og derved haaber jeg, at ogsaa Du engang vil gjøre Din. Den, som kan bøie sit Legeme og Sind efter Alting, har allerede et stort Fortrin for den, der mangler disse Egenskaber, Sønnen fulgte troligen sin Faders Raad, bukkede og ydmygede sig for enhver, kaldte en Justits raads Frue. Deres Naade, - hendes Kokkepige Jomfru, hendes Gaardskarl Mosjø opslog en Skoggerlatter over enhver mægtig Mands staueste Jndfald, og gabede som en Torsk, naar denne begyndte at lade Viisdom flyde fra sine Læber, kort sagt, ved den ydmygste Ydmyghed og den underdanigste Underdanighed bragte han det virkelig saa vidt, at han fandt sin Faders Lærdom stadfæstet; thi mangt et stolt Egetræ blev knækket af Stormen, medens han, som et svagt Rør, voxte og trivedes i No. Han steg fra et Trin til det andet, og af dette svage Rør blev der tilsidst, om just ikke et Egetræ, saa dog et godt Bambusrør, som endog andre kunde støtte sig paa Han døde nu, efter et langt og kjerligt Ægteskab med en Frøken fra Randers, i sit to og halvfjerdsindstyvende Aar, og efterlod sig Børn og Børnebørn, der endog kaldtes von -, uden at det nogensinde faldt dem ind, at de nedstammede fra en slet og ret Kammertjener, Christopher blev ført til Jorden i en prægtig forgyldt Liigvogn, og en stor Mængde uindbudne Gjæster fulgte hans jordiske Levninger, for at gjøre ham den sidste Ære. No. 4. Ludvig Søn af en meget lærd og agtværdig Mand i Han var opdragen til at blive, hvad man i egentlig Forstand kalder en Mand. At leve, tale og handle som Mand var hans Forsæt fra hans Ungdom. Han gjorde sig Umage for at berige sin Aand med fortræffelige Kundskaber, og forsynet med disse troede han at kunne fordre af de Mægtige som en Pligt, hvad de bevise mange andre som en Naade. Han sagde enhver sin oprigtige Mening, uden at see paa, om han blev vred eller ikke. Han erkjendte i den moralske Verden ingen anden Enevoldsmagt end Fornuften. Han revsede Daarligheder, hvor og hos hvem han end fandt dem, og han vilde hellere beqvemmet sig til at spise tørt Brød paa sit Kammer, end Posteier og Harer der, hvor man betaler sit Maaltid med skjændigt Hykklerie. Han var skabt til at være en Alexander; thi med hans ubøielige Sind burde han kunnet erobre Verden. Et Embede var just ledigt, og da han var og verbeviist om, at alle de, der søgte det, vare sande Skrællinger imod ham, saa anholdt han om det, i den faste Forventning, at man umuelig kunne negte ham det. Men han tog Feil, een af hans Medconocurranter, der i enhver Betragtning var under ham, fik det. Nu foresatte han sig aldrig at søge noget Embede mere og at leve af sin Ven. Hans Ubøielighed udartede til Bikker Ulykkeligviis begyndte han sin Forfatterbane, just da den Franske Revolution var i fuld Gang. Det usle Skyggebillede, Frihed og Liighed, som nævnes overalt og findes ingensteds, gjorde ogsaa ham forvirret i Hovedet. Han tænkte sig allerede hele Jordkloden som en eneste udelelig Republik og alle dens Jndbyggere frie som de første Mennesker, Gud skabte. Han beundrede alt, hvad de Franske foretoge sig, søgte ikke allene at undskylde, men endog at berømme Robespierres og Consorters Cannibalstreger, og udgav et Skrivt, hvori han vilde bevise, at den democratiske Regjeringsform var den bedste, uden at betænke, at enhver Regjering, hvorunder Folket regjeres bedst, er den bedste ). Ved sine alt for fri Yttringer kom han altsaa i Udraab for en ivrig Demoerat, og dette spærrede ham aldeles For form of government let forls con test; Whateer is best administerd is the best. (Om Formerne af Regjeringen lad Narre kjævles; den, som bedst bestyres, er den bedste. Pope. Veien til nogensinde at komme ind i noget Fag. Han saae nu til sin Ærgrelse, hvorledes Robespierre, hans Afgud, blev henrettet, hvorledes den Franske Republicanisme gik fra een Yderlighed til den anden, og han, som for græd, naar Republiken havde tabt 100 Mand i en Træfning, blev omsider saa kjed af alt hvad der kaldtes Politik, at han ikke gad hørt tale et Ord om, hvad der angik Revolutionen. Han døde i Fattigdom, og det eneste han efterlod sig var et Manuseript, hvori han bestræbte sig for at vise, hvorledes den Franske Republik og det Franske Folks Souverginitet for evigen kunde befæstes. Men medens han levede, kunde han ikke finde nogen Forlægger dertil, og for hans Enke vil det blive endnu umueligere.