Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-07-02
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. foros Me Ottende Aargang. No. 53. Udgivet og forlagt af Boghandler S. Seldin. Tirsdagen den 2 Juli 1811. De to Brødre eller Lykkens Gang. (Sluttet.) Mittel holdt ærlig Ord. Han kjøbte sig en Gaard med 100 Tønderland 2 Mile fra Kjøbenhavn for 16,000 Rdlr., og udbetalte paa Kjøbesummen hele sin Arvepart. Alle de, der kjendte Eiendommen, havde i lang Tid intet interessantere at tale om end dette Gaardkjøb. De Jldesindede beløe Mikkel, de Gode beklagede ham, men den almindelige Mening var: "at Mikkel Dam havde kjøbt som en Nar. Jngen var derimod gladere end den tykke Forpagter, der havde ført ham bag Lyser. Han roste sig endog offentlig af, at Gaarden ikke var 10,000 Rdlr. værd, at den var yderst forfalden; at Jorderne vare sandede og udpidskede og at han ganske sikkert ventede, at Mikkel vilde komme til at gaae fra Huus og Gaar inden et Aars Forløb og takke Gud naar han slipper med at lade sine 50000 Rdlr. blive i Stikken. En Sandhed var det, at Mikkel havde betalt Eiendommen alt for dyrt, og endnu dyrere kom den ham til at staae ved de mange Forandringer, han, som Ukyndig i Agerdyrkningsvidenskaben, foretog. Han vendte op og ned paa alting, nedrev og byggede, nedrev igjen, saaede Byg hvor han skulde saae Hvede, og Rug hvor han skulde saae Havre. Alle hans Folk loe af ham, men han brød sig om ingen Ting og fulgte sit eget Hoved. Hvert Øieblik hedte det: nu synger Mikkel Dam paa det sidste Vers, Hans Moder tog sig hans Ubefindighed og Uklogskab meget nær. Hun sendte Fritz to Gange ud til ham, og lod ham paa det alvorligste advare for den Afgrund, paa hvis Bredde han befandt sig, besværgede ham ved hans Faders Minde, at sælge Gaarden medens han nu kunde slippe derfra med et taaleligt Tab og førend han ved sine hensigtsløse Projecter havde styrtet sig i en aldeles bundløs Gield. Men alle Paamindelser, og Formanninger vare forgjeves. Mikkel blev urokkelig ved sit Forsæt, og Fritz kom hjem med den Erklæring: at der for Broder Mikkel ikke var nogen Redning mere. Moderen var færdig at gaae i Graven af bare Græmmelse. Hendes eneste Trøst var, at hun dog i den kloge Fritz endnu havde en Støtte paa sine gamle Dage, naar Mikkel engang var bleven til en gjeldbunden Tigger, og at hun havde sat sine Penge i en saa frugtbringende Artikel som asiatiske Actier. Mennesket beslutter, Gud raader. Mikkel havde neppe havt sin Gaard et Aar, førend Landeiendommen begyndte at stige betydeligen. En Dag, da han saa ved sit Bord og drømte om ingen Ting, kom en ubekiendt Mand kjørende ind i Gaarden, tørrede Sveden af Panden, løftede lidt paa Paryken, gjorde først nogle Reverencer og Undskyldninger og spurgte derpaa om Hr. Dam ikke havde Lyst til at sælge sin Gaard, Paa Mikkels Spørgsmaal, hvo den Mand egentlig var, han havde den Ære at tale med, svarede den Ubekiendte, at han var Commissionair Støver fra Kjøbenhavn. Commissiolastes ligeledes af der nordische Aufseber. Og man maa sige til dets Forsvar hvad man vil, saa kan en Digter aldrig være stolt af den Tanke, som det blotte Scho opvakte hos ham og som han ellers ikke skulde faldet paa. - Kunde man her ikke spørge den strænge Konstdommer, hvad opvakte da hos Tullin Tanken om Echoet, som han dog maatte falde paa, førend han kunde vide hvad Echoet siger, Saaledes kan endog den naturligste og skjønneste Tanke finde sine Dadlere hos visse Recensenter!