Danske Mercurius, 1673-09-01
Om nu fast allesteds udi det Tydske Rige Den bistre feydes Jld begynder op at stige, Kand ingen Potentat, som der hos grændser nær, Sig vide tryg, om skønt hand Freden hafver kiær. Ney. voris Jerne Tid af herske-febers galde Saa slet forgifven er, at hvo som ey vil falde Fra ret och eyedom, och bag af dandsen gaae, Fuld vel maaesee sig for, och stedse væbnet staae. Vor Konge derfor til de Tydske grændsers side Fremsender noget Folk, ey nogen at bestride: Men at bemande sit Forbeed och Fæstninger, Som hand af arf-ælds tid med retten eyer der. 2 Hans Majestæt paa ny vel stoor en sum af penge Til Floden har forstract, och lader den ey trænge. Vel nøye self tilseer, och stræber iligen, fuld gevær och skik til Søes at fange den. 3 Mand Hertug Richemontz afgangne Lig loed føre Til skibs om Aftens Tid, och megen høytid gjøre. Tre dobbelt ære skud loed Croneborg afgaae. Der med strax gjordes seyl, til Engelland at naae. 4 Paa Norges Strøm mand har et røfver skib opjaget, Til lige med en pris, det nylig hafde taget. Det i begyndelsen vel satte sig imod, Och noget gjorde vern, fik dog at holde ford. 5 Op du mand olme Hjort: op op af dynd och føle. Det er ey Tid for dig at parres eller brøle. Det bedre var, at flye til fielster hastelig, Før Kongen med sin Hest och Hund opjager dig, Som hand ved Fredrichsborg det gjorde nys ved tvende, Som stræbte vel saa fast, for hannem at undrende: Men hand til Hest var alt for rask och sadelfast, Och inden times frist fik dem paa ryg omkast. Och det den elfte gang (som siges mig) har været, Paa vel en ringe Tid, at hand sig u-besværet, Paa Jagten fundet har, och aldrig nogen gang Tilbage kommen er forgiefs och uden fang Hvo der af Hjorten fik til steeg saa mangt et stykke, Som Landet hiertelig tilynsker Kongen Lykke, Paa baade Jagt och tog, och hvor som heldst hand gaaer, Den hafde nok til Suul i mangen Dag och Aar. 6 En Karrig Riding paa sin skat och rig dom ruger, Och som en Drage den paa kiste bond hensmuger Hvor den i langsom Tid er gjemt och inde lukt, Och kand sin eyer mand ey bære nogen fruct. En ærlig Handels mand sin plict ey saa forgiætter, Med sine middeler i brug och næring sætter. Med god forsiunlighed hand dennem vofver til, Och der med baade sig och andre gjør profft. Hvor stor bekostning i Salt handelen end stikker, Sig Compagniet der udi dog villig skikker, Och efter haanden faaer den Floodes fulde tal, Som baade Kiøbmandskab och Krig med føres skal. Mand tvende der af har fra Cadix uden fare Hiemfanget nyligen, med Salt och anden vare, Som Riget med er tient. Ja nu self tiene vil, Hvis af Vdlændinger fortient er hid indtil. De sige Kongen tak, som dennem det tillader, Och bede smaaligen, hand som en naadig Fader, Fremdeelis efter sin berømte mildheds art, Vil rekke dennem haand, och styrke deris fart. Det gandske Rige nu for Gud med Bøn og Faste Sig ydmyg hafver teed, och lofvet, hen at kaste Den gamle Synds udyd, som gik blant os i svang, Och Himlen har til straf opærret mangen gang. Ogid det lykkes maae for os til gafn och fromme. Gid Hunger, Pest och Sverd til os ret aldrig komme. Ja gid vor felgis Bøn och Bood maa være skeed Vor Gud til velbehag, och os tilsalighed.