Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1828-05-23
Udenlandsk. Russisk-tyrkiske Anliggender. Den russiske Gesandt ved den ottomanske Port, Hr. de Ribeaupierre, reiste den 23de f. M. fra Florents til Genua, hvorfra han vil begive sig til Livorno og derpaa igjen tilbage til Florents. J denne Anledning bemærker det franske Blad Messager: "Forlængelsen, af Hs. Excellences Ophold i Jtalien og den til den russiske Flaade givne befaling, at skille sig fra de andre forbundne Flaader og snarest muligt afseile til en endnu ikke bekjendt, Bestemmelse, indeholder Beviis for, at Rusland mere og meere fjerner sig fra Deeltagelse i de Underhandlinger, som skulle aabnes paa Corfu, og at samme Rige aabenbart har besluttet, særskilt at føre sin Sag i de østlige Anliggender. Dog heed det fra Paris den 9de dennes, at endskjøndt Ruslands Beslutning synes som uigienkaldelig, kan man dog endnu haabe, at Freden vil kunne vedligeholdes, dersom Sultanen indvilliger i de ham tilbudte Betingelser. Jkke destomindre er aldrig noget Feldttog mod Tyrkerne foretaget med flere Grundbetingelser for Udfaldet. Den til en sjelden Fuldkommenhed øvede Armee er forsynet med Munition og andre Gjenstande for 2 Aar, ei at tale om den kraftige og oplyste Villie, som leder Operationerne, og den i de sidste Krige erhvervede Erfaring. Desuden have Russerne, som kjende deres Modstandere, i 6 Aar tænkt over den Krig, de nu begynde, og de bedste Midler til at føre den. Den lagte Plan er derfor meget lovende. Selv i Constantinopel antages det, at Russerne ikke ville indskrænke sig til at besætte Fyrstendømmerne, men rykke frem igjennem Bulgarien, mod Hovedstaden og understøtte deres Landoperationer fra Søsiden. Den 11te f. M. var Talen almindelig Fredagen den 23 Mai 1828. om en Landgang af et russisk Corps imellem Varna og det sorte Havs Udgang i Bosphoros; ja Breve fra Odessa lade ingen Tvivl tilbage i saa Henseende. Endskjøndt den tyrkiske Regjering var underrettet herom, havde den Jntet foretaget fra sin Side, eller dog saa Lidet, at deraf kan sluttes, at den ikke kjender Faren, som kan opstaae for Hovedstaden, ei heller de Fordeele, Fienden, ved at omgaae Hæmus, vil vinde for sine Operationer. – De til Forstærkning for den 2den Armee bestemte Tropper af den keiserlige russiske Garde, næsten 30,000 Mand, havde allerede den 13de April sat sig i Bevægelse og marscherede i 2 Colonner paa Veien til Kiew og Shitomir. Den sidste Afdeling rykkede ud fra Petersborg den 27de April. Samtlige Batailloners og Escadroners store Fuldtallighed, i Forbindelse med et fortreffeligt Artilleri og ledsaget af et Batteri congrevske Raketter, gave et meget skjønt Skue. For Udmarschen af Staden passerede ethvert Detaschement Revne for Keiseren, som derpaa selv førte dem hiinsides Barrieren, hvor han henvendte Opmuntrings ord til dem, hvilke besvaredes af alle de Tappre med eenstemmige Hengivenheds=Udraab for Monarken. Med Hs. keiserlige Høihed Storfyrst Michael i Spidsen og Hs. keiserlige Høihed Tronfølgeren ved Flanken af de Regimenter, hvis Chef han er, defilerede Tropperne forbi Deres Maj. Keiseren og Keiserinderne og betraadte Veien til Maalet for deres Bestemmelse med den høie Følelse, der maa ansees uadskillelig fra den Sags Hellighed, som de ere kaldede til at understøtte.