Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1808-03-29
Keiser Napoleon sysselsætter sig i denne Tid fortrinlig med Financerne. Han vil ikke, at man i Fremtiden, saaledes som Speculanterne hidtil have gjort, skal kjøbe de 5 consol. Proc. paa Børsen, paa det Vilkaar, at de først til en bestemt Tid, og ofte nogle Maaneder derefter leveres. Ved denne Handel, som ligner et Hazardspil, ere hidtil allerede mange blevne ødelagte. Man venter med det første en Anordning desangaaende. Seeland im Sommer 1807. (Fortsat).Men, vil man maaskee indvende, er det klogt og rigtigt at gribe efter et Halmstraa fordi man er nær ved at drukne" – Anm. har aldrig paastaaet at det var klogt eller rigtigt at brænde Forstæderne. Rigtigt havde det nok været saa meget som mueligt at afholde Fienden fra at komme Fæstningen saa nær. Jmidlertid maa man tilstaae, at denne Afbrændelse ikke er uden Exempel i den nyere Krigshistorie. Saaledes lod en Preussisk Commandant Luerne fortære Danzigs herlige Forstæder, hvorved saa mange vindskibelige Borgere bleve ødelagte. Det maa dog nok være skeet efter Reglerne, siden alle de, der ikke kunne fordrive den beleirende Fiende med Vaaben, søge at kyse ham med Jld. Kjøbenhavns Forstæder kunde man maaskee have ladet staae i Fred, man burde have indseet, at man vel kan brænde Træværket, ikke Murene, og at Fienden havde et langt sikkrere Skjul bag Ruiner end i selve Husene, hvori det altid var meget farligt at opholde sig, naar der fyredes paa dem fra Fæstningen. Nedfaldende Tømmer, Splinter, Glasskumper a. anrette større Skade end Kuglerne. Anm. drister sig ikke at bestemme, hvorvidt denne Afbrændelse skeede efter nogen veloverlagt Plan. Rygtet sagde, at Commandanten saare nødig vilde gribe til dette Middel, men alle, baade Kyndige og Ukyndige, raabte jo i hine Dage, at det var uomgjængelig nødvendigt. Fra S. 67 til 69 anfører Forf. er Udkast til en Forsvarsplan. Han vilde nemlig, at man skulde have forsvaret de vigtigste Passer omkring Kjøbenhavn med Batterier, og deri har han unegtelig Ret. Enhver havde med Glæde hjulpet at opkaste dem, og, under den herlige Aand, som den Gang besielede alle Jndbyggerne, havde de i faa Dage været færdige. At det ikke skeede, at man roligen lod Fienderne rykke frem lige indtil Broerne, er noget, som enhver, der ikke er indviet i den under Beleiringen lagde Forsvarsplan finder høist ubegribeligt. Rigtig nok opkastede man enkelte Batterier, og henlagte Spanske Ryttere ved Steenhuggerhuset, som siden Engellænderne benyttede sig af, men mon dette skede med det Eftertryk og den Hurtighed, som den overhængende Fare gjorde saa nødvendig? – Man havde bestandig sin Opmærksomhed kun henvendt paa enkelte Puncter, og fyrede derfor i hele Timer med gloende Kugler paa Classens Bygninger, for at fordrive Fienderne fra disse. Man havde sat sig i Hovedet, at de nødvendig maatte have et Batterie i Classens Hauge, og derfor hedder det ogsaa i Proclamationen af 31 Aug, at man havde fundet det fornødent at recognescere denne Hauge for at overbevise sig om Fienden ikke havde opkastet eller begyndt at opkaste noget Batterie, og at Hensigten er bleven fuldkommen opnaaet. Men behøvede da Fienden just at have Batterier i Classens Hauge, Kunde han ikke, som Erfaringen ogsaa har lært, have dem paa andre Steder, – En anden Ubegribelighed var den, at han lod Kongens Livjægere, Herskabs skytterne og Skarpskytterne d. 24 Aug. rykke ud ved høilys Dag. Fienden kunde skjule sig bag Plankeværker, i Husene, Grøvterne, Kratter &c. og fyre paa vore Folk, uden at de kunde blive ham vaer. (Fortsættes.)