Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1820-03-11
Erindringer ved Hr. Pastor GrundtvigsOversættelse af Saxo Gramaticus. (Fortsættelse; see forr. No.) Voruden disse uhøviske Ord og Talemaader, er selve Oversættelsen ikke heller altid saa paalidelig. Saaledes maa Kong Adelsteen kalde til sig den allerede ombord gaaede norske Prinds Hagen, for endnu at ville forsyne ham med en Klogskabsregel, som bestod i at Prindsen over Taffelet altid skulle være mild og snaksom, saa synes det som vor Oversætter ikke vil ansee denne Kongens Formaning til sin Fostersøn for en Leve eller Klogskabsregel. Thi naar Oversætteren siger, at Prindsen, ved at blive kaldet paa af Kongen, ventede en nye Leveregel, saa fremsætter Oversætteren Leve reglen med forudskikket bemærkning: Det forholdt sig imidlertid dog lidt anderledes, som om Prindsen i sin Forventning var bleven skuffet. Den givne Regel viser dog det Modsatte; Oversætterens Bemærkning er og gandske uden for Originalen. Med Hensyn til disse Leveregler er det vel og at Saxe kalder Kong Adelsteen, Hagens præceptor, som derfor vel rigtigere oversættes ved Lærer, end som her ved Fosterfader. Saxes competentia militum præsidia gives uden Tvivl bestemtere ved en tilstrækkelig Garnison, end ved en god Trop Krigsfolk. Naar Oversætteren lader Harald Gunildsen, i Fortrøstning paa Danmarks Bistand, glemme sin forrige Modgang, da er baade mindre og andet udtrykt end Originalen har, som i denne nye Oversættelse alt for ofte meere kommenteres og parafraseres, end egentlig oversættes. - Hvoraf veed Hr. Oversætteren at ved Saxes præliantium globi skal forstaaes just Fylkeordenen. Hverken Vedel eller Schousbølle have i deres Oversættelse tænkt herpaa. Eivind var jo og en Dansk, som rimeligt ikke paa norsk Maneer har opstillet sin Slagorden. Ea res plus danico imperio, qvam ullum terrenæ militie negocium attulit oversættes: disse Karle, hvis Vikingstog udvidede det danske Herredømme, mere end det ved nogen Landkrig var mueligt. Men ogsaa i denne Oversættelse siges altsaa noget mere og andet end Originalen har, thi jeg kan i den ikke finde Oversættelsen mueligt. Hvad strax efter Saxes Levetid foregik under Kongerne Knud den 6te og Valdemar den 2den viste jo dog hvor mueligt det var, ogsaa tilLands at udvide det danske Herredom. - Hvorfor har Oversætteren saa gandske omkalfatret Saxes Beretning om Styrbjørns Tog til Sverrig og Keiser Ottos Jndfald i Nørrejylland, Jeg seer nok Beretningen og lader sig læse i Oversættelsens Orden. Men har en Oversætter Lov til saaledes at vende op og ned paa sin Original, saa Oversættelsen bliver en Parafras, hvori Originalens Skjønheder tabe sig, Jeg skulle saaledes meget feile, hvis ikke den tænkende Læser vil finde Beretningen om Toke, der maatte skyde til Maals efter sin Søns Hoved, for langt skjønnere fortalt baade i Originalen og i begge de ældre Oversættelser, end her i vor nye Oversættelse. De just her sammendyngede allerede opgivne mange uværdige og uanstændige Ordsprog, Ordspil og Ord, kunne den smagfulde Saxe aldrig bruge, saalidet som Vedel og Schousbølle have brugt dem. Vel findes og i disse Oversættelser Ordsprog, men ikke uden naar Originalen dertil giver Anledning, og da aldrig andre end de, der ere Historiens Sprog værdige, som f. Ex. for af flere at nævne et Par: hans Plov furede godt - Dødsens Dvaledrik - Det i denne Fortælling udtryksfulde in te Saxe lader Toke svare Kong Harald, der spurgte: hvi Toke i sit Kogger havde taget flere end en Piil, oversees ganske af Oversættere. - Saxes Fortælling om Tøkes Skiløberie har da og vor Ove sætter givet paa sin Maade. Men han har de og herved fundet Leilighed til at brodere eller rettere skamfere den med en Deel upassende Talemaader og Ordsprog som jeg ovenfor har paaanket. - Kun den at Toke nær havde løbet underom, der og er et Ordsprog, maae jeg giøre den bemærkning ved, at Oversætteren skulle have lagt til: og hjem. Thi i Følge Annecdoten om Molboerne, hvorfra Ordsproget skriver sig, lyder det som saa han er gaaet eller løbet unden om og hjem. (Fortsættes.)