Den Vest-Sjællandske Avis, 1832-12-15
J Mødet den 29de rettede Hr. von Corcellas sin Opposition mod Regieringen fra det Punkt, at den viste sig alt for eftergivende mod den Engelske Regiering og lod sig lede af den, hvilket er krænkende for den nationale Følelse. Hr. Sal verte forsvarede Oppositionen mod den Beskyldning at den havde foranlediget Junioprøret og tillige imod den Anklage, at Republikanerne staae i hemmelig Forbindelse med Carlisterne og bad lede Regieringens Fremgangsmaade med Hemsyn til disse. - Ministeren Hr. Thiers erklærede det for falskt, at Regieringen skulde roelig have tilladt Hertuginden af Berry at streife omkring i Provinserne. - Derpaa opstod en Debat om Hr. Berryers Arrestation, og den Anklage, som var anlagt imod ham angaaende en Forbindelse med Hertuginden af Berri, og hvorfor han af Retten var bleven friekiendet; Hr. Berryer var selv tilstæde og søgte at retfærdiggiøre sit Forhold, ligesom Justitsministeren Hr. Barthe talte Regieringens Sag. – Handelsministeren Greve Argout oplæste en Mængde telegraphiske og andre Depescher, for at bevise Regieringens Aarvaagenhed for at opspore Hertuginden. - Jndenlandskministeren Hr. Thiers holdt derpaa en Tale, som varede over i to Timer. Han fragik at han og hans Colleger beskyldte Oppositionen for at have havt den Hensigt al foranledige Oprøret i Juni, men sandt var det, at et permanent Complot havde existeret, som havde til Formaal at kuldkaste Regieringen og yttrede sin Forundring over, at Hr. Salverte vilde paa løse Rygter begrunde en Anklage mod Ministeriet. Denne vilde remonstrere derimod; men kom ikke til Orde. Hr. Thiers vedblev, og sagde: Vi ere alle Julii Mænd og have aldeles løssagt os fra den ældre Bourbonske Linie, som ikke begreb vore Fornødenheder; han beraabte sig paa flere af Regieringens Handlinger siden Juli-Revolutionen, hvortil man Centrum raabte Bravo. Angaaende Hertuginden af Berri fagde han, at hendes Foretagende blev endog dadlet af hendes egen Familie. J Henseende til Politiken, saa havde Frankerigs vise Forhold heri erholdet alle de øvrige Magters Bifald. Det havde ikke staaet i Frankeriges Magt at forhindre Polens Skjebne; Regieringen havde herved giort alt hvad den kunde ved at tilbyde sin Mægling (hvorved man dog ryste de med Hovedet paa venstre Side; dog gav man fra denne Side sit Biefald tilkiende, da han atter kom til at tale om de indenlandske Anliggender og sagde at alle uden Undtagelse vilde beholde Monarkiet.) Han tilstod at Tiderne ikke kunde tillade en Nedsættelse af de offentlige Vyrder, uagtet Budget beløber sig til 1100 Millioner, og at det var et Beviis paa Regieringens gode Finantssystem, at Skatterne ikke vare blevne forhøiede under de nærværende Omstændigheder. Ministeren kom i Talens Strøm til at begaae den Bommert at sige, at det var umueligt at satisficere dem, som forlangte en Republik og vilde plante den trefarvede Fane (istedetfor den røde), hvilken opvakte en almindelig Latter. Men han tilstod sin Feiltagelse, og var derpaa fiffig nok til at sige, at dersom man vidste et bedre System enddet som Regieringen havde fulgt saa skulde man foreslaae det. – Derpaa vilde Oppositionen nu ikke indlade sig og Hr. Salverte tilstod endog, at den vilde give alle fornuftige Forslag af Regieringen sit Biefald. – Man har lidt ondt ved at fatte hvad Oppositionen er egentlig misfornøiet med; dette er imidlertid blevet opklaret ved følgende 6 Amendements, som den vilde anbringe til Adressen: 1) Hr. Merilhon vilde have Beleiringstilstanden af Paris erklæret for en flagrant Overtrædelse af Chartet; 2) Hr. Laurence vilde at Kammeret skulde lægge en levende Sympathie for den Polske Nationalitet for Dagen, om hvilken Kongen havde erklæret i den forrige Thron tale, at den skulde ikke undergaae; 3) General Lafayette forlangte, at Hensigten af Anconas Occupation skulde opfyldes, og at man skulde hurtigt forskaffe de Romerske Stater de lovede Jnstitutioner (Frankerige har nu een Krig paa Halsen, det var dog godt, om den første kunde blive færdig med den. Generalen havde forre resten nok ikke læst Lord Skymours Skrivelse, hvis Publication de Jtalienske Regieringer skulle have taget den Engelske meget ilde op; 4) Hr. Salverie forlangte, at Kongerigets Hovedstad, skulde befries for al politisk Jnterdict og at derskulde gives en Lov for dens municipale Forfatning; 5) Hr. Cormenin forlangte den totale Frie givelse af den offentlige Underviisning (det vil vel sige fra Geistlighedens Opsyn, og 6) Hr. Du lon vilde have at de Skatter, som hvile paa de lavere Stænder skulde hæves. Oppositionen mener det forresten ikke saa slemt; thi 20 af dens Medlemmer, hvoriblandt Dhrr. Lasitte og Laurence spiste hos Kongen den 28de: Hr. Merilhons Amendement er ogsaa bleven forkastet af Kammeret i Mødet den 1ste December, som var meget stormende og Ministeriet har fuldkomment seiret. En Hoved Dyst var imidlertid i Forveien at overvinde; thi den 29de Kl. 5 om Aftenen reiste sig Oppositionens ypperste Taler, Hr. Odilon Barrot og gjorde et Hovedangreb paa Ministeriet. Hans Tale varede meget længe og selv de ministerielle Blade beundre den. Han tilstod, at han sympatiserer fuldkomment med de udsonende Ord, hvormed Udkastet til Addressen sluttes, og at et stort Skridt fremad paa den herlige Bane som Juli-Revolutionen har aabnet, vilde være gjort naar Misforstaaelsen imellem Partierne kunde hæves; men desto mere maatte han dadle de Beskyldninger man havde gjort Oppositionen om at foraarsage indvortes Uroeligheder; det er dens Pligt og den har det Ret til at erklære sig mod Regieringens Feiltagelser og skulde dette dadles, saa kunde ingen Opposition existere. Han erklærede derpaa med Hensyn til de Ministerielles Spørgsmaal om hvad Oppositionen egentlig forlanger: at den forlanger et constitutionelt Monarkie; men forbundet med populær Jnstitutioner. Ministerne sige nu at de ville det samme; men da der gives kun et Element Landet, det democratiske, saa maae Monarkiet sammensmeltes med democratiske Indretninger (Altsaa vil Oppositionen at der ikke skal staae en en Adel imellem Thronen og Folket som i England, hvilket de Doctrinaire ville. Men som Ministerne nu tale, have de ikke altid talet, saaledes have Mændene af 13de Marts (Casimir Perrier &c.) ikke talet, som kun betragtede Juli Revolutionen som en Fortsættelse af Restaurationen under et andet Dynastie; men Chartet af 1814 er sønderrevet ved Revolutionen og Folket, er traadt tilbage til sin hele Fylde af sin Souverainitet. Hovedforskielligheden imellem de to Partier har især aabenbaret sig ved Valgloven: da Oppositionen har forgiæves giort sig Umage for at forskaffe de intellectuelle Evner Andeel i Valgene; imedens deres Modstandere ansaae selv en Formindskelse af Vælgernes Skattepligtighed som farlig. Taleren viste derpaa hvorledes Oppositionen havde understøttet Regieringen mod de indvortes Tumulter; han dadlede i stærke Udtryk de republikanske Sværmerier, som havde havt Oprøret i Juni tilfølge; men dadlede med ikke mindre Kraft Beleiringstilstanden og de ulovmæssige Foretagender Regieringen havde gjort sig skyldig i efterat Oprøret var dæmpet. Det nærværende Ministerium dadlede han for flere illegale Handlinger, for Udnævnelsen af nye Pairs, uden at anføre Motiverne dertil og deres Fortienester; for Henviisningen af Hertugindens Sag til de Deputeredes Kammer istedet for til hendes lovlige Forum eller høist til Pairernes Kammer. Hvad de nye Love angaae, som Ministerne ville foreslaae, saa vil Oppositionen erklære sig for dem, naar de ere gode og forkaste dem, naar de ere slette (Talen var vist nok mesterlig, som enhver vil føle der har læst den i sit Sammenhæng, og det bedste var, at den var fuld af Varme, og dog uden Lidenskabelighed og tillige forfattet i en værdig Tone). Saa interressant som Hr. Odillon Barrots Tale var som et oratorisk Konstværk, saa bestod dog dens fornemste Jnterresse i at den foranledigede vigtige Oplysninger, som Conseilets Præsident, Marskal Soult meddeelte i Mødet den 30te November. Han begyndte sit Foredrag med Betragtninger over Politiken. - J Frankeriges udvortes Forhold, sagde han, er der ikke forgaaer nogen Forandring. Til at befæste Freden udkrævedes blot, at Tractaterne blive exeqverede. Den sidste Anledning til Forviklingerne maatte hæves, og Cabinetternes redelige Vedholdenhed ved de indgaaede Forpligtelser maatte lægges for Dagen. Frankeriges og Englands Alliance maatte opløle dette Problem. Den Franske Armee har det specielle Hverv at sikkre Kongeriget Belgiensterritoriale Uafhængighed (en vigtig Yttring, altsaa forsvare dette mod ethvert Angreb). Det forstaaer sig, at begge Magters Samvirkning er tilstrækkelig til at opnaae dette Formaal. Naar paa den anden Side en ganske naturlig Forsigtighed har tilskyndet en Naboestat (Preussen) til at fortage i Nærheden militaire Bevægelser og Forsigtigheds Forholdsregler, saa ligger heri intet som kunde foruroelige en nok saa mistænkelig Politik. Det er ikke andet end den sædvanlige Forsigtighed hos alle Nationer; vi have paa vor Side opstillet dertil svarende Forholdsregler, som tilveiebringe den fuldkomneste og meest beroeligende Ligevægt, man maae derfor snarere see heri nye Garantier for Freden end eventuelle Krigstrudsler. (Dette er dog virkeligen med den roeligste Mine at kaste Politikens konstige Slør, over det aabenbare Uvenskab. Præsidenten havde dog her blot meddeelt de fornødne Oplysninger, som Krigsminister; udenlandsk Ministeren skulde nærmere forklare de politiske Forhold. Frankerige er istand til at byde alle mødende Begivenheder Trods, det omtvivler ingen og deri ligger det sikkre Pant paa Freden for alle og af Jndflydelsen for Frankerige selv (Biefald). Han omtalte Erobringen af Castellet ved Antwerpen som en Begivenhed, der kunde sikker forventes. Den erfarne Krigsmand kan maaskee beregne alt, paa Naturens Medvirkning nær. Da Mennesket er ikke Herre over den, saa maae det intet love i Forveien). Præsidenten udbredte sig derpaa over de øvrige forhandlede Gienstande og gav vigtige Oplysninger, saaledes: at Jndvaanerne i de vestlige Departementer havde udleveret 45000 Gevære og meget Krigsforraad, at nye Landeveie, skulde anlægges i den, for at sikkre Communicationer; at det beviiste Agtelse for de politiske Statsmagter at henvise Hertuginden af Berris Sag til dem, at Beleiringstilstanden af Paris passede til Øielikkets lovløse Tilstand og ligesaa godt der som i de vestlige Departementer, han havde selv raadet dertil. Regieringens Samvittighed er roelig, sagde han, og han satte sin Tillid til Kammernes Dom. - Hr. Odilon Barrot replicerede, at Ministerne vel kunde undskyldes med at de i et critisk Øieblik havde ladet sig henrive til en saadan Handling, som den anførte, da de ellers fortiente at sættes under Anklage for den, hvilken ogsaa Cassations-Tribunalet havde misbilliget. Debatten antog nu en beftigere Characteer, især da Marineministeren Admiral Rigniblandte sig i den, og man talte allerede om en Duel imellem ham og Hr. Odilon Barrot, dog udviste denne Mand en saadan Moderation i sit hele Foredrag og erklærede sig saa bestemt for den monarkiske Regieringsform; at han har brudt med det ultraliberale Partie. - Han og Marskal Clauzel spiste den 30te November hos Kongen. (Ludvig Phillip hæver sig som et Skib, der er paa Veien til at overstaae Stormen, de oprørte Bølger sagtnes efterhaanden omkring det),