Viborger Samler, 1831-06-09
2) Oversætteren kalder the Bank of England skjelneviis Rigsbank fordi den ved Siden af en stor Mængde Privatbanke er den eneste i og for det hele Rige octroyerede Bank. 2) Heraf kan man slutte at det maa være Brug i England, ligesom det tildeels er Brug i Tydskland, at Retten i visse Tilfælde, naar Forhandlingen har naaet en vis Modenhed ved foreløbigt Decreanviser den paafølgende endelige Procedires Retning i Overeensstemmelse med Rettens Skjøn over hvilke Data, der ville tilkomme Jndflydelse paa Sagens Udfald. taget Sedlen i Medfor af sin Stilling og sine Forretninger, men at han, for, under de forhaanden værende Omstændigheder, at kunne gjøre den gjældende, tillige maatte bevise at have modtaget den til sin fulde Værd. Man antog nemligen, at Sagens Udfald maatte beroe paa det Spørgsmaal, om Odier, med Hensyn til den Maade, hvorpaa Bank seddelen var kommen i hans Haand kunde ansees at have modtaget den til Eiendom, eller blot i Commission. Det saaledes æskede yderligere Beviis blev præsteret. Men da Retsspørgsmaalet nu syntes at være for casuistiskt til at dets Oplysning roligen kunde overlades Juris Jndsigt: saa eenedes man (Parterne, om at indskrænke dennes Virksomhed til Afgivelse af et Specialverdict, 2) Hvilket faldt saaledes ud: at Bankseddelen, efter at være bleven stiaalet, kom i Hænderne paa Emerique, en agtbar Vexelerer i Paris; at han solgte den, blandt flere engelske Penge, for en efter Vexelcoursens Stand passende Priis til Odier; at denne næste Dag, i sine Forretningers Gang sædvanlige Løb, remitterede Ci Iøvrigt er det mærkeligt, at Retten lagde Væg paa den Maade, hvorpaa Seddelens Jhændehaver var kommen til den; da dette synes at forudsætte Hensigt til at frakjende ham eller hans mulige Man dant dens Værd, til Fordeel for den Bestiaalne saafremt Jhændehaveren eller den angivne Eier ikke havde kunne præstere det æskede Beviis for baade sin Redelighed og sin Eiendomsret. Det er nemlig mærkeligt at en stiaalen Bankseddel altsaa maa kunne, ligesom andre individuelle og gjenkjendelige Ting, vindiceres af den Bestiaalne fra den Jhænde haver, som ikke seer sig i Stand til at bevise sin Uskyldighed eller saakaldte gode Tro. Thi ved er det saa at de engelske Bantsedler ikke gjælde som paatvunget Betalingsmiddel og at man altsaa med nogen Grund kan sige: at Modtagerne faae at tage sig i Agt. Men det er klart at Sedlerne netop ved saadan - for paa Dansk at give en Prøve af engelsk Ordsammenføielse - Tageni-Agt maa tabe i Værd, og hindres i Opnaaelsen af deres Bestemmelse, at circulere. Oversætteren afbryder imidlertid disse Betragtninger, fordi de ligge uden for hans Hensigt, som kun er : at bidrage sin Slærv til Oplysning om Jurvindretningens Væsen og Værd og deriblandt at vise, hvorledes Parter saavelsom Dommere, hvor de have denne Indretning for sig, ofte maa sno sig for at undgaae vanskelige Retsopgavers Paakiendelse ved ulovkyndige og stundom. ucultiverte Folk. 1) Om hvad der forstaaes ved et Specialverdict, og i hvilke Tilfælde det bruges, kunde de Lolme paa 168 og 295, saavelsom Anmærkningen Nr. 2 til Juryprocessen, meddeelt i Tillæget til SamlereuNo. 19 d. A., med de i denne Anmærkning indeholdte Citater, behageligen eftersees, da en civiHandling ligesaavel som en Criminel kan have forskjellige Nuancer, hvis Opfatning og rigtige Bedømmelse ikke Enhver er voxen. tanten paa Mellemregning 1000 Lsterl. i engelske Penge og Banksedler, blandt hvilke Sedlen qv. var; at det paa den Tid var sædvanligt, at Englændere, som reiste til Frankrig, toge engelske Banksedler med sig til Udgivternes Bestridelse, og at disse Sedler uden Vanskelighed lode sig anvende til denne Bestemmelse i Frankrig; samt at det til samme Tid ligeledes var sædvanligt, at Banquerer og Andre i Paris remitterede derfra til England i engelske Penge og Banksedler, som de i dette Øiemed kjøbte hos Vexelererne i Paris efter Vexelcoursen mellem dette Sted og London." Retten tilkiendegav, at det Spørgsmaal, der nu blev at discutere var, hvorvidt Englands Banks Sedler vare qvalificerede til at gaae af Haand i Haand som Betalingsmiddel i fremmed Land. Appellantens Sagfører bemærkede: at disse Sed deler ligesaalidet vare gængse mellem franske Kjøbmænd som almindelig antaget Betalingsmiddel i Frankrig, og at de følgeligen ikke i dette Land kunde betragtes som Penge; at de ved den vedkommende engelske Anordning kun vare authoriserede til at circulere i England, og at, i hvert Fald, saalænge ingen fransk Lov authoriserede dem til at circulere i Frankrig, og denne Circulation eiheller var bleven almindelig, kunde de ikke der ansees for at være hvad de ere i England, nemlig Penge. Den først vorterende Dommer yttrede: at da forberørte engelske Anordning lød, at Bankens Sed deler, for at lette og befordre Handel og Samqvem, tillagdes samme Kraft som indenlandske Vexler og maatte forhandles paa samme Maade som disse, saa var det klart, at ligesom indenlandske Vexler kunde forhandles udenrigs, maatte det Samme gjælde om Banksedler endskjøndt Disse, men ikke Hine vare stilede til Jhændehaveren; siden intet Ord i Anordningen talede derimod, men Aarsagen eller Øjemedet derfor. De øvrige Dommere tiltraadte denne Anskuelse, og Chaumette vandt Sagen. Timmeratarierterrettergarn. -