Almuevennen, 1842-11-16
Stænder=Forhandlinger. 8. Om Forbedring i Huusmandsklassens Kaar. Det har holdt haardt og kostet megen Tid og Møie, megen "Seighed at faae Stænderne i Roeskilde til at værdige den talrige, fortrykte og elendige Huusmandstand saamegen Medlidenhed, at de vilde tage under Overveielse om der ikke kunde være noget at gjøre for at lindre og formilde dens Kaar, hver Gang de have været forsamlede ere Forslag hertil forelagt, dem; i 1835, da Stænderne første Gang mødtes var det Sognefoged Frederik Jørgensen der gjorde Forslag herom, og han gjentog det 1838. Til Styrke for Forslaget anførte han nogle Poster af en Leie contract om et Huus med 1 1/2 Tde. Land, hvor Leieren maatte svare omtrent det samme Hoveri som en Fæstebonde, paa Kjørsel og Pløining nær, og han tilføiede, at kunde Sagen ikke egne sig til Behandling for Andet, saa kunde den alene egne sig dertil for Prygleriets Skyld, som stadig brugtes paa samme Gaard Grev Ahlefeldt-Laurvig, der i alle slige Sager, hvor det gjelder om Menneskelighed, Ophielpning og Lettelser for Bonden, er en hæderlig Undtagelse fra alle de øvrige Godseiere, forsvarede Sagen med Varme, ligesaa Cancellieraad Haastrup, men den Kgl. Commissarius var særdeles riig paa Modgrunde, og Steenfeldt vidste ikke at trøste Huusmanden med andet, naar han overøstes med Skjeldsord og Prygl end at han kunde paatale sin Ret ved Domstolene, Sagen faldt igjennem med 32 Stemmer imod 23 J 1840 indkom Proprietair Hansen med Forslaget han viste at Fæstehuusmanden for 2 a 3000 Rbd. modtager som oftest en forfalden Bopæl med saa megen Jord, at han derpaa kan holde en Ko og et Faar, forpligter sig til, foruden at vedligeholde og forbedre Huset, at forrette aarlig til Eieren almindeligst 52 Ugedage, 6-14 Dage i Høst og Slet-Tiden, eller i disses Sted et strengt Lodsarbeide med Korn- og Hø Høst, Klapdag, Brevgang a. alt paa egen Kost og med egne Redskaber, betale alle kongelige Skatter, Bankhæftelsen, Assurancepræmien, Tiender og alle øvrige opregnelige Vyrder paa Huus og Jord, samt en aarlig Afgift fra 6 indtil 30 Rbdlr., efter Eierens christelige Sind. Vil Fæsteren have Tag over Hovedet, maa han ubetinget, som oftest blindt hen under kaste sig Eierens Forskrifter. For denne gyldne Selvstændighed bortgaaer den største Deel af Fæsterens Kraftanstrængelse, saavel til Eieren af Huset, som tilden Gaardbruger der forretter Spanddags-Arbeidet til hans lille Avling, og naar han da ved overdreven Kraftanstrængelse og Mangel, er svækket og ikke længere kan trælle for sit selvstændige Ophold, da bliver han Fattigvæsenets Byrde i en Alder, der under blidere Forhold endnu i mange Aar kunne tilstædet ham at virke for sig og Sine. At denne Skildring ikke var grebet ud af Luften beviser han dernæst ved nogle Fæstebreve; et af disse, der var udstædt af Kammerherre Mylius, bestemmer, at der af et Huus med 3 Skpr. 2 Fdkr. Hartkorn betales, foruden Skatter og Bankrenter, i aarlig Afgift 15 Rbd., leveres 4 Høns, 8 Kyllinger og 40 Æg, samt præsteres 12 Høstdage og 1 Fiskerdag, hvortil mødes ved Solens Opgang, og vedblives til 1 Time efter dens Nedgang, saa har Fæsteren og at spinde otte Pund Hør saaledes som det forlanges. Han istandsætter desuden selv og tildeels ombygger Bygningen, opholder sine Pleieforældre uden Ansvar for Herskabet, og betaler i Jndfæstning 150 Rbd. foruden 10 Rbd. i Fogedpenge. Saadanne Vilkaar kunne foreskrives af en Mand, hvem Kongen har hædret med Nøglen bag paa. – Commissarius indrømmede at det vistnok ikke kan paatvivles, at der i Contracterne mellem Eieren af Husene og Fæsteren eller andre Leiere kan finde Ubilligheder Sted, og det var ønskeligt, at der kunde treffes Forholdsregler, hvorved den mindre oplyste Klasse sikkredes mod at trykkes af den meere oplyste og velhavende, men det er ikke mueligt at foreskrive Grændser for hvad der contractmæssig kan betinges, uden at gjøre Brud, paa al Eiendomsret, og han fremkom derpaa med en Mængde Betænkeligheder, Jndvendinger, og bemærkninger, hvorpaa han i alle slige Sager er saa overordentlig riig. Prokurator Nye, een af vore djærveste og frimodigste Deputerede, bemærkede, at det hele frig Contractsforhold ikke er af anden Beskaffenhed, end at det maa kunne retlig begrændses, forsaavidt det overstiger billighed og Retfærdighed, navnlig naar det gjælder de personlige Rettigheder, og at subsistere skulde han dog troe at være en Menneskeret, der tilkommer Huusmanden som enhver Anden; medens man søger at betrygge selv Slaverne ved omgjærdende Bestemmelser, skaber man her et Slaverie, der i Tiden kan blive værre end det i Vestindien. Prof. Bang yttrede, at det ligger gandske udenfor den menneskelige Magt, at forbedre Arbeidsklassens Kaar, naar der er for mange Arbeidere. Grev Reventlov paaberaabte sig ogsaa Eiendomsretten, men henviiste Huusmændene til Flid og Duelighed; Sagen faldt med 40 Stemmer imod 26. Dette var Huusmandssagens Historie i de 3 første roeskildske Stænderforsamlinger. Nu traadte Stænderne atter sammen i Aar, og Sognefoged P. Jørgensen, Gaardmand S. Jørgensen, Sognefoged Jensen, Sognefoged C. Petersen og Gaardmand J. Petersen indgave atter et Andragende over denne Sag, som oplæstes den 30te Julii. De pege først hen paa, at Grunden hvorfor en Sag der angaaer saa mange Tusinders Vee og Vel, i de forrige Forsamlinger ikke havde nydt Fremgang, vel ikke maatte søges deri, at denne talrige og betrængte Klasse ikke havde nogen Deputeret af sin egen Midte i Salen, men at dette hidrørte fra de Vanskeligheder som dermed ere forbundne, men det forekom dem, at dette endmere maatte gjøre det til Pligt at tage Sagen under omhyggelig Overveielse, ligesom de kunde vidne, at det rundt om i Landet havde gjort et saare ugunstigt Jndtryk, at Stænderne tidligere havde afviist alle de Petitioner der gik ud paa en Forbedring af Huus mændenes Kaar. De paastaae, at Huusmændenes Forfatning paa mangfoldige Steder i de forskjelligste Egne af Landet, er langt sørgeligere end enten nødvendigt eller forsvarligt. Naar man seer en Huusmand ved Stierneskin gaae stundom en lang og besværlig Vei, for med egne Redskaber, og paa egen, som oftest heelt usle, Kost, at arbeide hele den udslagne Dag sammen med kraftfulde og velnærede Tjenestefolk, og først længe efter Solens Nedgang, efter sit møisommelige Dagværk, at vende tilbage til sit kummerlige Hjem, – naar vi see dette at gjentage sig hele Aaret rundt, een, stundom to Gange hver Uge, foruden Extra-Arbeide, netop paa den Tid, hvor der var meest at fortjene, – naar vi vide, at alt dette Arbeide, foruden andre Adelser i Penge og Producter, er Vederlaget for et, ofte kun meget ringe Huus med en Jordstrimmel, til hvis vigtige Dyrkning der hverken levnes ham Tid eller Kraft, – naar vi endelig see Manden, efterat hans Arbeidsførhed er udslidt, længe for dette efter Naturens Orden burde være Tilfældet, med sin hele Familie vandre over paa Communens Fattigvæsen, for at gjøre Plads for en Anden, der gaaer samme Skjebne imøde: da maa det vistnok indrømmes af hver god Christen og af hver Fædrelandets Ven, at der er en god Anledning til at opkaste det Spørgsmaal, om herved er Jntet at gjøre: Paa sine Steder kunde dette billede endnu tilføies mangt et sørgeligt Træk, saasom personlig Nævselse og anden haard Behandling, og selv der hvor Huusmandens Kaar ere mindre strenge, har han i Regelen dog kun liden Glæde af at leve paa Guds skjønne Jord og i vort velsignede Fædreland. Skjøndt Meget heraf maa overlades til en stigende Oplysnings og et christeligt Sindelags langsomme, men sikkre, Virkninger, saa er der dog mellem den hele Bondestand kun een Mening om, at det er Stændernes og Regjeringens Pligt, at skienke det Spørgsmaal den samvittig hedsfuldeste Drøftelse, hvad der ogsaa fra det Offentliges Side herved kunde være at gjøre. Naar man bestandig raaber paa, at det er frivillige Contracter, hvorved alle disse Byrder ere paalagte Huusmændene, da glemmer man aabenbart, at den ene af Contrahenterne i Reglen er en forfaren og dannet Mand, den Anden som oftest en svag og uvidende Stakkel – da glemmer man at Vanskeligheden ved at erholde et eget Hjem maa udøve en moralsk Tvang som betager den saakaldte Frivillighed det meste af sin Natur, – da glemmer man endeligen at vore fleste Landboforhold ikke ere frivillige men lovbundne, og at den Frivillighed, som netop i dette Stykke skal finde Sted, uden al den anden Frihed, som kunde bøde paa dens Mangler, bliver til største Fordærv for den svage og umyndige Huusmandsklasse. Hvad der er at gjøre ved Sagen, overlade de til dem der med ligesaa varm Følelse for de Betrængtes Vel, forene bedre Jndsigt i hvad der kunde være billigt og retfærdigt, men at Sagen nøie bør drøftes, det venter og fordrer hele Bondestanden af Stænderforsamlingen.