Københavns Adresseavis, 1773-08-18
Ja Edv. Colbiørnsen, Professor i Lovkyndigheden, vil læse offentlig Klokken 8 over Jnstitutionerne efter Heiveccius. Privat Klokken 10 over den Danske og Norske Ret. Joh. Christ. Fabricius, Professor i Oeconomien, læser offentlig Klokken 3 over Kammeral Videnskaberne. Privat Klokken 4 over Planternes Cultur. Christ. Hee, Professor i Matheematiken og Philosophien, vil Mandag, Onsdag og Fredag Klokken 1 lære Algebra, og Klokken 11 Regnekunsten, Maalekunsten og de øvrige Deele af Matheematiken. Ped. Holm, Professor i Theologien, vil vise Klokken 11 den Art og Maade, hvorledes det Theologiske Studium ret skal begyndes og fortsættes. I de private Forelæsninger Klokken 2 vil han lære den dogmatiske Theologie, og Fredag Klokken 11 holde Collegia examinatoria over Thrologien. Christ. Horrebow, Professor i Astronomien, vil i de offentlige Forelæsninger Klokken 8 forklare den theoretiske Astronomie; i de private Maalekunsteen, den heele Mathematik, og den sphæriske Astronomie, det sidste efter hans eget udgivne Compendium. Mart. Hubner, Professor i Lovkyndigheden, Philosophien og Historien, vil Klokken 11 søge at lære Jus publ. univ, paa en let Maade; privat Folkeretten og de saa kaldede Kammeral Videnskaber. Abr. Kall, Professor i det grædske Sprog, vil offentlig Onsdag og Løverdag Klokken 2 give Kundskab og Grædske Digtere, og i de private Timer og Grædske prosaiske Skribentere. Tirsdag, Torsdag og Løverdag Klokken 11 vil han enten forklare de første Bøger af Homers Jlias eller Heflodi Digter. Joh. Christ. Kall, Professor i de Østerlandske Sprog, vil offentlig Kiøkken 9 forklare Sammels Bøger, og privat Klokken 8 de sex første smaa Propheter, Klokken 10 vil han øre Begyndere i det Hebraiske Sprogs Analyst, og Klokken 11 lære det Arabiske Sprog. Christ. Gottl. Kragenstein, Professor i Lægekunsten og Experimental Physiken, vil offentlig Klokken 3 læse over Physiologien efter Haller; privat Klokken 2 over NaturLæren efter hans eget trykte Compendio, Klokken 5 over Materia medica; Klokken 6 over Pathologien. Bernhard Møllmann, Professor i Historien, vil offentlig Klokken 2 læse over Historien og Geographien, privat over Fædrenelandets Historie. Balth. Gebh. r. Obelitz, Professor i Philosophien og Lovkyndigheden, vil i de offentlige Forlæsninger Klokken 9 lære Jus publ. Universale og Jus gentium ; i de private Moralen og Naturens Rør, samt af Jurisprudentia civili den RomerskTydske og Dansk Norske Criminal=Ret efter Strupe. B. Riisbrigh, Professor i Logiken og Metaphysiken, vil offentlig Klokken 11 vedblive at forklare en og anden Deel af den gamle Philosophie; privat vil han Klokken 3 lære Logiken og Metaphysiken. Til Jgientagelser og DisputereØvelser vil han udvælge de Timer, som Tilhørerne er beleiligst. Christ. Friis Rottbøll, Professor i Medicinen, vil i de offentlige Forelæsninger Klokken 4 handle om Been=Knoklerne, i de Private om Musklerne, Aarerne og Senerne. Om Sommeren vil han saavel læse i den Botaniske Have, som og botanisere paa Marken. Jligemaade vil han holde private Forelæsninger enten over den theoretiske eller practiske Urte=Videnskab. Matth. Saxtorff, Professor i Jordemoder=Kunsteen, vil foredrage den theoretiske og practiske Jordemoder=Kunstens Fundamenter. Joh. Henr. Schlegel, Professor i Philosophien, vil Onsdag og Fredag Klokken 9 holde offentlige Forelæsninger over Historien efter Holberg. Han vil og læse privat over de skiønne Videnskaber, og tillige give Anledning til Øvelser i Stillen. Desuden vil han læse over den nærværende Europælske Stats=Forfatning, og den nyere Historie og Jord=Beskrivelse. Christ. Gotth. Sepdlitz, Professor i Philosophien, og Bi skovens Academiske Vicarius, vil Klokken 4 bevise den christelige Religions Sandhed efter Nøsset. Privat vil han lære Klokken 5 den naturlige Theologie efter Guldberg, og Klokken 6 Moralen. Herm. Treschow, Professor i Theologien, vil offentlig om Onsdag og Løverdag Klokken 2 critisk forklare Jacobi Brev. I de private Forelæsninger Mandag, Tirsdag, Torsdag og Fredag Klokken 9 foretage Evangelisternes Harmonie, og Kiøkken 4 give en Jndledning i det NyeTestammentes Bøger. Christ. Frid. Wadskiær, Professor i Veltalenheden og Digter=Kunsten, vil offentlig Klokken 3 læse over Cellarii, Romersk. Antiqviteter. Privat deels over Heinecci fundamenta stilt, deels over Ernesti Initia hetorica, og derhos give Anviisning til Øvelse i den Latinske og Danske Viltalenhed. Om Nytten og Nødvendigheden af frisk Luft. Man skulde ved alle Leyligheder indprænte Menneskene, at Luften er endda meget nødvendigere for dem, end Vandet for Fiskene. Saasnart Luften bliver ureen, saa snart lider og naturligviis vor Sundhed; men den bliver ikke hastigere fordervet ved noget, end naar mange Personer ere indsperrede i et lidet Kammer, hvorudi der ingen frisk Luft kommer. Endog i store Værelser, hvor der samles en stor Mængde Folk, finder dette Sted. Uagtet denne afgjorte Sandhed, maae mandog med Forundring see, at næsten alle vore Moder og Skikke, synes at gaae der paa ud, hvorledes vi paa den letteste Maade kan indbyrdes forgive hverandre. Vi smager ingen Tidsfordriv og ingen Fornøyelser af Livet, naar der ikke kommer saadan en Mængde Menneskeer sammen, at den ene er pakket ovenpaa den anden, skulde det endog falde os nok saa meget besværligt. Den rigeste, emfindtligste og kielneste Deel af det menneskelige Kiøn forkorter paa saadan Maade saa modtvillig sit Liv, at man skulde troe, det skeede med Flid, og at man ikke fandt det Umagen værdt, at vedligeholde samme. Det Onde, naar man er nødt til, at trekke ureen Luft i sig, eller kan ikke klæde sig varm nok ved fugtigt og koldt Veyr, bortrykker mange tusinde Menneskeer, som ved deres Lykkes Omstændigheder havde kundet nyde alle Livets Beqvemmeligheder. Fattige, og ogsaa ofte rige Folks Uagtsomhed gaaer saa vidt i dette Stykke, at naar de kun ingen Kulde har at udstaae, saa bliver de gandske følesløse ved den usynlige Gift, som de uformerkt trekker i sig. Rige og Fattige bliver altsaa i eens Vildfarelse, og døer bort, uden at man bliver opmerksom paa Aarsagen til deres Død. Vilde Menneskene give meere Agt paa det, som Erfarenhed og sund Fornuft befaler dem, saa skulde de snart merke, at alle smertelige Fornemmelser af Hede og Kulde, naar de vedvarer længe, ere i Stand til at berøve os Livet. Men intet er verre, end en Luft, som er fordervet og uden Bevægelse; dens Liv som indaander den, vakler ikkun endnu svagt frem og tilbage, ligesom Luen af et Lys, der er færdigt at gaae ud. Enhver veed, at vi har den berømte Doctor Hales at takkefor hans Ventilator ; han har først aabnet Øynene paa os og viist, hvad for en Mængde Menneskeer til Lands og Vands derved kan holdes i Live. Alt hvad der er sandt om denne fortreffelige Merbode, ihenseende til Skibe, Hospitaler, store offentlige Fængsler, og deslige, kan ligeledes gotgiøres om Comoedie Huse, Assembleer, store Auctions og Dom=Sole, samt store Herrers Forgemakker. Ja endog den store Mængde Menneskeer i Kirkerne er skadelig for Sundheden, naar Loftet og Hvelvingen ikke er meget høyt, i sær paa de Steder, hvor den fordervelige Sædvane endnu vedligeholdes, at begrave de Døde derudi, Faa Mennesker formoder den Fare, som de udsetter sin for paa saadanne Steder. Hvor høyligen bør man altsaa see derhen, at man immer forskaffet Værelserne frisk Luft nok. Man skulde ikke troe, hvor meget en eller et Par Fingre breed Aabning i den øverste Vindues Ramme renser Luften, uden i mindste Maade at giøre nogen Skade. I et stort Hospi al eller Arbeydshuusskulde dette vel ikke være nok, men i et Caffeehuus eller paa en Auctions Sal, er det ofte tilstrekkeligt nok. Jngen Vinduer, ere hertil fordeelagtigere indrettede, end de, hvor man ved en Vegt kan skyde saavel den nederste som øverste Ramme op og lade dem falde ned, og det var derfor at ønske, at de bleve meere almindelig indførte. Hvad man maatte give Snedkeat give Smeden meere, vilde mangen svare, ved sieldnere ren og Penge ud paa Apotheket. Fornemmere Folk, som boer i høye og store Værelser, ere ikke saa meget underkastede disse Farer, som den ringere og talrigste Deel af Menneskene. Hvilken egen, modbydelig og qvælende Lugt slaaer ikke imod en, naar man kommer i en Haandverksmaads snædre og lave Stue, som lader et halv Dosin Svende uddunste omkring sig! Ligesaa slemt og endnu værre lugter det og Vinteren i Bøndernes Stuer, hvor ofte Fader og Moder, syn til otte Børn, et Par Karle og Piger, og desuden endda Gaardhunden og Katten, samt nogle unge, Gies eller Høns findes forsamlede, hvoraf hver maae indaande de andres Uddunstninger med, ikke engang at regne Lugten af Ost og Melkverk, lige saa lidet som Tobaksdampen, hvilken Hosbonden og Karlen ofte blæse vexelviis imod hinanden, om vel ikke ogsaa Konen, eller gamle Moder bag Kakkelovnen hielper til med sin stumpede Pide at giøre denne Trio stærkere. Hvilken Luft i saadant et Værelse, Er det vel Under, om Alting derudi antager den ulidelige, saa meget kiendelige Lugt, hvilken næsten aldrig, end ikke om Sommeren, gaaer af Bondens Klæder; og naar der bliver kier net Smør af Fløden, der falder paa den Mælk, som staaer i denne Stue, saa har det saa fæl en Smag, at det ikke kan bruges til nogen Mad, At lukke Vinduet op, derpaa er hos Bonden mangen Gang ikke at tænke, og Sandhed at sige, saa er den næste Luft, som skulde trænge ind i hans Stue, ofte ikke meget renere end den, som allerede befindes derudi, I de fleste Landsbyer ligger Giødningen lige under Stue Vinduerne, hvoraf opstiger bestandig en slem Stank, som i Længden maae være høyst skadelig for Sundheden, og frembringe lutter raadnende opdartige Febre. Hvo som er vandt til denne Lugt, fornemmer den ikke meere; men Aarsagen til farlige Sygdomme virker desuagtet ligefort, og andre, som ikke ere vandte dertil, kan best dømme om den Virkning, som denne Stank pleyer at giøre. Bliver Giødningen ogsaa endelig engang bortført, saa bliver dog endda en Sump af raaddent Vand tilovers staaende under Vindnerne, hvis Uddunstninger, i sær i Sommerens Hede, ere endnu skabeligere, end de af den blotte Giødning, og foraarsager meget ofte smitsomme Sygdomme, hvorved halve Byes bliverføde. Af alle disse anførte Aarsager bliver Luften saa fordervet, at slet ikke noget Menneske skulde blive friskt, dersom Bønderne mestendeels ikke vare af ster Legems Beskaffenhed, og tilbragte den meste Tid af Aaret paa Marken og i frie Luft. Det er imidlertid afgjort, at denne deres Sundhed skulde endnu blive stærkere og vari gere, om de hver Dag et Par Gange oplukte Vinduer og Dørre. Alle de, som besidder meere Jndsigt herom, og har Leylighed et omgaaes med Bønder, skulde giøre sig en Lov og en Fornøyelse deraf at undervise dem om noget bedre herudi, og hielpe til at udrydde deres gamle indgroede Fordomme, ved hvilke de bliver saa haardnakkent hængende: ligesom deres Herskaber og Tilsynsmænd kunde maaskee tvinge dem til, for at blive friske, at anlægge deres Stue Huuse og Giødnings=Steder bedre, hvilket vel paa nogen Maade kunde skee ved Forordninger. Da alt dette er af saa unægtelig Nytte ved Privat=Vaaninger, saa kan man let forestille sig, hvor uomgiængelig fornøden den friske Luft maae være i store Hospitaler eller Arbeyds=Huse, hvor ofte mange hundrede, og endda dertil syge liggende Personer, blander deres Uddunstninger med hinanden. Desuagtet forefinder man endnu faa saadanne Huse, hvor man betiener sig af den fortreffelige Opfindelse, at bruge Ventilator. Den modbydelige Lugt slaaer imod en, naar man gaaer ind i saadanne Huse, og naar man giver noget Agt paa den indvortes Jndretning, saa mærker, man med Forundring, at alle Vinduer ere faste, ja vel endog saaledes indrettede, at de aldrig kan lukkes op. Naturligviis hersker altsaa Sygdom og Døden meer i disse Huse, end nogen andensteds, og det priselige Øyemeed, som man har foresat sig ved saadanne Anstalters Stiftelse, der ere saa nyttige for det almindelige Væsen, bliver den meste Tid ikkun meget svagt og ufuldkomment opnaaet Efterretning. hvoraf den Vienske Zinober=Fernis bliver gjort. Det er tilforladeligt, at denne Fernis bevarer alt det Træe, som enten er udsat for Vind og Veyr eller maae staae i Vand, fra Forraadnelse, saa at det holder sig no engang saa længe frisk og got, som naar det ikke er overstrøget dermed. Jn, naar denne Overstrygning bliver igientaget hvert tiende Aar, saa holder Træeverket sig endda længere. Samme Fernis kan og bruges til de Træe Bygningers Kitning, som skal males, og kan Sammenfældninger og Falsninger anstryges og udfoldes dermed, efterdi den bliver saa haard som en Steen, og lader intet Vand trænge igiennem; men det dermed anstrøgne Træe Verk kan dog alligevel males paa. Den bevarer Træebygninger, som staae imod Regnsiden, og jo oftere man over stryger dem dermed, desto tykkere legger det sig paa hinanden, saa at man kan give saadanne Bygninger en Anseelse, dermed, som at de vare gandske af Steen. Men derefter lader man dem male over med en Farve efter Behag. Naar Træeverket bliver anstrøget med Oliefarve, uden i Forveyen, at være overtrukt med denne Fernis, saa raadner det før, end naar det ikke er anstrøget, efterdi Linolien er i sig selv ædende, og Farven lader Fugtigheden trænge igiennem, som ikke saa let tørres igien. Man vil befinde dette, naar ikkun en Muus kastes i Linolie; den bliver inden kort Tid gjennemædt saa møer af Linolien, at den endog med alle Benene bliver til et Sliim. De for Vind og Veyr udsatte og med Oliefarve anstrøgne Vindues Skoder synes uden paa endnu ofte at være gandske gode og faste; men trykker man ikkun lidet med Fingeren derpaa neden til under den øverste Liste, saa ere de raadne under Farven. Men blive de i Forveyen et Par Gange overst ogne med den saa kaldede Zinober=Fernis, og derefter først malede og an strøgne med Oliefarve, saa udholde de bestandig. Saa vidt et Stykke Træe kommer under Vandet, raadner det ikke, men oven for Vandet, og naar Vandet snart stiger og snart falder, raadner det. Dette seer man paa Broer, og Bolverkspæle. Blive disse i Forveyen, førend de blive nedrammede, overstrøgne med denne Fernis, saa vidt som de komme til at staae i Vandet, og dette igientages et Par Gange, saa kan samme derved holde sig nok engang saa længe. Men jeg veed ikke, hvorfor man har kaldet denne Fernis Zinober=Fernis, da der dog ikke tages nogen Zing ber dertil, med mindre det maatte være, fordi der bliver tilsat en rød Farve, som giør Anstrøget rødt. Men for ikke at opholde Læseren længere med denne Fernisses Egenskaber, saa vil jeg til Nytte for Publicum bekiendtgiøre, hvorledes samme forfærdiges og tillaves. Man tager lige Deele af Colophonium og Tiere, men ikke saadan som vælder op af Jorden, thi denne duer ikke, efterdi den opæder Træer, er corrøsivisk, og meere en Asp. halt, end en Tiere; men det maae være den Tiere, som er gjort af Fyrre= og Gran Træe. Proportionen deraf er to Pund Colophonium og ligesaa megen Tiere, hvilket fordobbles, eftersom man vil bestryge meget eller lidet Træe, dermed. Dette bliver smeltet i en Jerngryde paa Gløder, og rørt i hinanden. Til at røre med bruger man en tynde kort Birkekost. Det vedbræ der meget let, og antænden sig, naar det ikke omrøres; derfor maae denne Smeltning heller skee i frie Luft end i Huus, og ifald det skulde begynde at brænde, maae der strax kastes et tykt vaadt Klæde over Gryden. Men det fatter ikke saa let Jld, naar man bestandig omrører det, og ikke lader det koge over. Naar det altsammen er smeltet, saa rører man saa meget Bruun, rødt derudi, at det bliver tykt deraf og faaer et CorpusBruunrødt er ikke dyrt og heller ikke Tiere eller Colophonium. Man overstryger Træeverket dermed, medens Fer nissen er varm, med en tyk Børste=Pensel, saa hastigt som man kan, og naar det er tørt, som skeer strax, saa stryger man det nok engang over, ifald Farven ikke skulde have dekket got, efterdi Træets Overflade maae allevegne være dekket til. Vil Fernissen under Arbeydet blive kold, saa setter man den paa Giøder igien, eller man kaster en JernKugle eller Steen derudi, som er gjort heed. Ved An strygningen bliver det ofte omtørt, efterdi Farven ellers falder til Bunds. Derefter kan man lade male Træeverket, Stakitter, Vindueskoder og Døre med Oliefarve, efter Behag. Ubehøvlet Træe tager bedre imod denne Fernis, end naar det er høvlet glat. At tage Brunsvigsk Grønt i Stedet for Bruunrødt, gaaer ikke an, fordi Fernissen skulde betage Farven sin Smukhed, og det vilde desuden være for kostbart. Men man kan lade denne Fernis overmale med Brunswigsk Grønt, som er bedre end med Spanskgrønt; thi Spansk grønt forsvinder inden faa Aar, da derimod Brunswigsk Grønt bliver bestandigt, Til Slutning maae jeg endnu anmerke, at denne Vienske Fernis er just den, som bruges til Masttræers og Seylstængers Anstrygning, dog uden Tilsetning af Bruunrødt. Om at forvare Kiød saa det kan holde sig om Sommeren, naar man har Mangel paa gode Kieldere. Man legger Kalve Køllen eller Lamme=Stegen i et dybt Leerkar, og slaaer saa megen aflødet Melk derpaa, at den staaer, over Kiødet. Naar det er meget varmt i Luften, maae man slaae hver Dag frisk Mælk derpaa, men ved kiøligt Veyr ikkun hver tredie Dag, saa kan det ikke allene holde sig got i 14 Dage, men bliver og særdeles velsmagende. Dyresteg, Oxekiød og deslige, naar saadant Kiød er friske, kan man og indsvøbe i et hvidt Klæde, legge det ned i en Kiste, og fylde Sand derover, saa holder det sig got i tre Uger. og live ret mørt ved Tillavningen. Kisten kan settes hen i et tørt, luftigt og kligt Kammer. Middel til let og uden Møye og Bekostning at besette en Park med Fiske. Sidst i April eller først i Maji tager man Roden af et Pile=Træe, men den maae have mange smaa Rødder, reen ser samme fra al vedhængende Jord og fæster den paa en Stang i en Park, som er vel forsynet med Fiske. Fiskene forsamler sig strax ved Roden og legger deres Æg i samme, som da og bliver hængende derudi, Efter nogle Dages Forløb tager man Stangen og Roden op igien, og giør Roden atter fast i den Park, som man vil besette, omtrent 3 Tommer under Vandets Overflade. Man skal da i mindre end 14 Dage merke en rigelig Mængde af ung Pugel. Middel at fordrive Krampe. Man legger et under Fyrstaal om Natten Fødderne, som er befunden probat. Naar dette ikke vil hielpe, bruger man, naar man gaaer til Sengs, 30 Draaber af Essentia Dulcis.