Extraordinaire Relationer, 1736-12-01
Den ved bemeldte Tractats 4de Articul lydende Clausul var af følgende Indhold, nemlig: "Alle de Stæder, Landskaber og Herskaber som Kongen af Frankerige haver indtaget saavel værende Krigen ved Magt, som for Krigen under Navn af Union og Reunion, eller fandtes paa den af Franske Minister producerede Liste over de Stæder, de ved Reunionen vilde tilegne sig, skulde gives Keiseren, Riget, dets Stater og Lemmer tilbage, og at de afsagde Domme og Beslutninger, som af Cammerne til Metz og Besantzon og af Raadet til Brissac i dets Henseende ere udgangne, skulde giøres til intet, og alting sættes i den Stand, hvori de vare førend de bleve reglerede og Reductionen begyndtes, uden at mand derefter skulde derudi vorde foruroliget."Der mand paa Kongressen til Nyswig i Aaret 1697, læste Tractaten, for at undertegne den, lagde den Keyserlige og Frantzøske Ministre efterfølgende Clausul til oftbemældte 4de Articul: "Med denne Vilkaar alligevel, at den Catholske Religion i bemældte Stæder skal forblive i den samme Tilstand, som den nu er udi; hvilket er nu det mand tvivler om. Herimod protesterede de Evangeliske Rigs-Stænders Ministrer, foregivende: at saadan Tillag var imod den Westphaliske Tractat, som burde være som en Grund til den Rysvikske. Og som denne Clausul stridede imod deres medhavende Instruxer, forføyede de sig hiem igien uden at undertegne Tractaten, saa at den ey blev underskrevet paa de Protestantiskes Side, uden af den Würtembergske Ministre, Grævens af Wetterau, og Frankfurter-Stads Deputerede. I de Aaringer Aar 1796. ger 1698 og 1699 giorde mand Forslag paa Rigs-Dagen til Regensborg at giøre den omtvistende Clausul til intet; og besluttede den gandske Forsamling, at mand skulde udnævne 6 Commissarier af hver Religion for at eftergrandske denne Sag, og tilligemed kiende derudi. Mens denne Rigs Dagens Slutning blev ikke i Værk sat, fordi de Protestantiske Stæder paastode, at mand skulde dømme lige efter den Westphalske Tractats Jndhold, hvori de Roman Catholske vegrede sig at samtykke. Anno 1702 blev denne Sag, efter at de Franske havde brudt Freden og den Rysvikske Tractat, forebragt paa Rigs-Dagen, hvor den mødte de samme Vanskeligheder som tilforn, hvorfore den siden blev forestillet til Haag 1709 og henviist til den almindelige Fred. Der nu Kongressen til Utrecht havde samlet sig Anno 1713, begiærede det Engelske Hof udi sine Freds-Propositioner af Frankerige, at Clausulen af den 4de Articul i den Rysvikske Tractat maatte afskaffes, og at Deres Allerchristeligste Majestæt ikke vilde forhindre, at mand behandlede Religions-Sagen i Riget paa samme Fod som den Westphaliske Fred tilsiger, hvorpaa det Franske Hof svarede: At Deres Allerchristeligste Majestæt af høyt agtende for den Engelske Crone bevilgede, at denne Sag med Riget blev afgjort, og at hand ey forlangede at betage den Westphaliske Tractat noget af sin Gyldighed i henseende til Religions Sager. I Kraft af dette Svar blev mand eenig om den 22 Articul af den Tractat, som til Utrecht den 1ste Martii 1773 blev underskrevet. Denne Articuls Indhold var saaledes, at Hans Allerchristeligste Majestæt vil af høyt agtende for det Venskab, som hand bær for Dronningen af Engelland, gierne tillade, at i den Tractat, som med Riget skal indgaaes, alt hvad Religionen betræffer udi bemældte Rige skal indrættes efter den Westphaliske Tractats Rætte Snoer, saa at det klarligen sees, at Deres Allerchristeligste Majestæt aldrig prætenderer eller har prætenderet at giøre nogen December Maaned, Aar 1736. gen Forandring udi bemældte Tractat. Disse ere da de Aarsager, hvorpaa mand grunder sin Begiæring om, at oftbenævnte Articul maa tilbagekaldes. De tilbagegivne Stæder og Jurisdictioner, som Clausulen hensigter paa, ere Chur Fyrstendommet Trier, Biskopdømmet Speyer, Pfaltz paa hin Side af Rhin-Strømmen, Hertugdommet Zweybrucken, Brisgau og Schwartzwald etc. saa at dersom denne Clausul bliver tilbagekaldet, vil den Protestantiske Religion igien blive indbragt paa alle Stæder, og komme i lige Stand som den har været der for den Krig, der førtes for den Rysvikske Tratats Slutning. Om denne Clausuls Afskaffelse har de Protestantiske Rigs-Fyrsters Ministrer Ordre at anholde paa RigsDagen. De Protestantiske Magters Gesandter i Wien har for kort Tiid overgivet hver for sig en nye Memorial til Keyseren, angaaende bemældte Clausuls Afskaffelse, og mand har bekommet Efterretning fra den Haag, at den Engelske Legations-Secretaire havde paa hans Konges Vegne foreslaget de Herrer General-Stater, at de Protestantiske Magter skulde, i stæden for de hidindtil hver for sig havde gjort Forestillinger derom, alle eenstemmig derom anholde. Med samme Berætninger forlyder og, at Hr. Trevor samme Tiid havde fore slaget, hvorledes mand ved denne Affaire best skulde opføre sig, fremdeles, at Deres Høymægtigheder samme Forslag havde biefaldet, og sendt det til deres Ministre i Wien, med Ordre eenstemmig tilligemed den Store Brittanniske og andre Protestantiske Magters Ministrer at forfatte og indgive en nye Memorial til Deres Keiserlige Majestæt, hvilken de Herrer General-Staters Resolution er vorden de i den Haag værende Kongelige Danske, Svenske og andre Protestantiske Magters Ministrer meddeelt. Udfaldet af denne vigtige Religions-Affaire berøer da saaledes paa Keiserens og de Catholske Printzers Resolution, som ey endnu er falden, og kand alt saa endnu ey nogen viss Efterretning derom til dato gives.