Corsaren, 1841-09-17
Høistærede Hr. Corsar! Lige fra den Tid af, da der i de offentlige Blade gjordes en Beregning over de Summer, som af domfældte Forfattere var erlagt til Fattigvæsenets Hovedkasse, har jeg gaaet og tænkt over Anvendelsen af disse Summer, og jeg har endelig bragt det saavidt, at jeg har udarbeidet et herhenhørende Forslag, hvilket jeg beder Dem forebringe de høie Vedkommende, eftersom det formeentlig derved snarest vil finde Bifald. Det lyder, inclusive Titel og Alt, saaledes: Forslag til den administrerende Directeur for Directionen for Fattigvæsenet, Hr. Storkors Kjærulff. Det er Den bekjendt, at Hovedstadens Fattigvæsen har været saa heldigt at blive beriget med et Beløb, der ved offentlig Autorisation er indsamlet (uden dog at denne Jndsamling har vakt "Dagens" Vrede) for Mulcter, som endeel Avisskrivere og andre deslige af Mangel paa pligtskyldig Opmærksomhed pligtskyldigst have maattet erlægge. Da denne Jndtægt imidlertid ikke vides at være indbefattet i Fattigvæsenets eller den øvrige Communeforvaltnings Budget, og Fattigvæsenet saaledes formodes, ikke for Øieblikket at have Brug for denne ved Misbrug - af Trykkefrihed - opsamlede Capital, der foruden flere Forøgelser formodentlig om kort Tid vil modtage Bidrag fra Hr. Jetsmarks velsignende og velsignede Haand, saa foreslaaes Dem herved paa det underdanigste og indstændigste at anvende Deres Jndflydelse til at bevirke, at denne Sum maatte blive capitaliseret til at udgjøre et særeget Legat under Fattigvæsenet under Navn af Trykkefrihedslegatet, hvis Renter kunde anvendes paa en af de Maader, som jeg i det Følgende ærbødigst skal tillade mig at foreslaae. J Forveien skal jeg dog, for om muligt at stemme Dem end gunstigere for Forslaget, forklare, hvorfor jeg netop henvender mig til Dem. Og dette er, fordi jeg sympathiserer med Dem, fordi De er en varm Ven af Trykkefriheden (De er nemlig dens varme Ven, Hr. Excellence, Hr. Geheimestatsminister og ligesom De Storkorsv. v. Stemann, dens var mere Ven og Hs. M. Kongen dens varmeste Ven) og saaledes maa antages at have megen Jnteresse for de Mulcter, der blive indbetalte, og den Censur, der til Gjengjæld bliver udleveret. De forskjellige Maader til Legatets Anvendelse, som jeg vilde foreslaae Dem at vælge imellem, ere: 1) At Renterne anvendes til et aarligt Udstyr for en høi Brud eller for ugifte Piger i Birkedommer Normanns Jurisdiction, eller og, hvad der maaskee vilde synes dem hensigtsmæssigere: 2) Til Forøgelse af det hemmelige Politi. 3) Hvis dette allerede er stort nok og der ellers ingen Indretninger ere af denne Natur, der trænge til Understøttelse, da til Uddeling blandt værdige og trængende Literati, saasom Udgiverne af "Folkeavisen" og "Frihedstræet", de blandt "Dagens" Medarbeidere, der ikke allerede nyde Understøttelse, samt den eller de gentile Avisudgivere, der ligge i Ansøgning om at blive Hofjunkere og savne Evne til at omgive sig med den Titelen tilkommende Glands (ikke Lampeglands) - det Sidste naturligviis under Forudsætning af, at de ere loyale Undersaatter, Sønner af en af Rangforordningens 3 første Klasser eller paa anden Maade have gjort sig fortjente af det Offentlige og erhvervet sig Krav paa dettes Understøttelse. At Legatet kom til at føre Navn af Trykkefrihedslegatet, vilde bedst betegne dets Grundlæggelse som det, der var stiflet til evig Skam og Skjændsel for dem, der - saaledes som nuværende Professor Ussing meget rigtigt docerede, før han blev Professor - ikke have brugt Trykkefriheden rigtigt, idet Legatet tillige ved sit Navn vilde minde en sildig Efterslægt om, at der dog allerede tidligere havde været Trykkefrihed i Danmark. Skulde Deres Høivelbaarenhed, som det offentlige Fattigvæsens høie Beskytter og som - vi gjentage det til Overflødighed - Trykkefrihedens varme Ven, finde nærværende Forslag værdigt til Deres smigrende bifald, saa haaber Jndsenderen derved at have qualificeret sig til, for sig og ægte Descendenter at nyde Adgang til en Seng i et af Vartouerne eller en anden Erkjendtlighed. Alt efter fattig Leilighed og den høie Directions uvillige Skjøn. Paa det indstændigste, ærbødigst Forfatteren.