Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-11-27
Uagtet herom alt i Dannemark er skrevet Noget offenlig, er det dog, efter mine Tanker, langt fra at være tilstrækkeligt, dersom Sagen, alt efter disse Jndlæg, skulde optages til Doms, men naar kun det ikke skeer, naar det bliver staaende uafgjort, om Methoden fortjener almindelig Jndførelse, indtil Erfaringen har aflagt sit gyldige Vidnesbyrd, da er der udentvivl for det Første skrevet Nok, aldenstund Hr. Pastor Harder offentlig har gjort omtrent alle de Spørgsmaal, man kan ønske besvarede af Erfaringen, og som ene den kan besvare. Jeg skulde da neppe grebet Pennen ved denne Leilighed, dersom det ikke i Skilderiet var blevet meldt, at Arterne maatte ansees for sluttede, og den Lancasterske Methode agtes for alt at have hjemlet sig Ret til almindelig Jndførelse; men da dette strider tvertimod min Overbeviisning, agter jeg det for min Pligt, som dansk Boglærd og Skribent, uopholdelig at yttre denne; thi, saalidet end min Stilling i Staten kan lade mig vente nogen Jndflydelse paa de offentlige Anliggender, maa jeg dog stræbe, ogsaa i denne Henseende, at have en frelst Samvittighed, og har, hvad jeg anmærker, sin Grund i Sandhed, da tør jeg haabe, det, for Sandhedens Skyld, vil tages i Betragtning af Danmarks landsfaderlige Øvrighed, som aldrig vil forspilde Historiens giennem Sekler nedarvede Priis: den hørde Sandheds Røst! Hvad jeg først maa anmærke, er, at Historien paa det Eftertrykkeligste advarer imod at knytte store Forhaabninger til en blot Methode, ved at vise os: de bleve altid skuffede, ja, netop mere skuffede, jo mere vidunderlig og glimrende Methodens Virkning i sin Nyhed syndes at være. Det gik heri med det ene Slags Methoder, som med det Andet, med Lære Maader som med Regierings Former, saa ofte end Menneskene deraf ventede Under-Værker, ja forkyndte dem som alt begyndte, udeblev de dog stedse, Blændværket brast som en Boble, og Grunden er let at finde, thi den ligger i hvert enkelt Menneske, som i hele Menneske Slægten, i den Omstændighed nemlig, at hvad der gjør os til Mennesker, hvad der sætter os istand til den kraftige Virksomhed, der ene udgiør vort overdyriske 5, menneskelige, altsaa ogsaa Statens og Skolens Liv, er noget Jndvortes, som hverken kan skabes, eller engang virkes paa ved nogen blot Methode, men kun ved Noget, der levende udgaaer fra noget Lignende. Man seer let, at jeg herved ingenlunde nægter en Methodes Nødvendighed, eller at en kan være bedre end en anden; thi en Methode er et Greb, og et Mis-Greb er en gal Methode, et godt Greb paa Underviisningen letter og fremmer naturligviis Meddelelsen, ligesom et godt Greb paa Stats=Roret letter og bedrer Bestyrelsen; men hvad jeg vil sige, er blot den historiske Sandhed, at Grebet ene gjorde hidtil aldrig Sagen klar, samt at hvad der hos visse Folk, og under visse Omstændigheder, var et godt Greb, blev et Mis Greb, naar det under andre Betingelser anvendtes. Heraf følger nemlig, iblandt Andet, at en Lære Maade, som paa sit Sted, og til sin Tid kan være fortræffelig, dog ligefuldt er uskikket til at giøres almindelig, eller bestemmes til en ufravigelig og uforanderlig Rette Snor ved Underviisningen. Skolen udtrykker nemlig det frieste af alle menneskelige Forhold, da Underviisningens Held ustridig beroer paa Lærerens og Lærlingens Villie, men Skolen betegner tillige en VexelVirkning, som nødvendig afhænger af Evnerne hos Lærer og Lærling, der, som man veed, ere høist forskiellige, og, at under dette Forhold enhver paatvunget Methode, hvordan den saa forResten er, maa skade, istedenfor at gavne, lamme og besvære, istedenfor at lette og befordre Underviisningen, mener jeg, er indlysende. Naar altsaa udmærkede Skole=Mænd, til en vis Tid, og hos et vist Folk, ere enige om, at en eller anden Methode er under nærværende Omstændigheder, den gavnligste, da skiønner jeg ikke rettere, end at Alt hvad der, Skolen uskadt, kan giøres til dens Jndførelse, er, at saavidt mueligt, alle nærværende, og fremfor Alt alle tilkommende Skole=Lærere giøres bekiendte med den, medens det overlades til dem selv, om de vil følge den; naar de kun bringe deres Lærlinger saavidt, som det ved Erfaringen er beviist, at de, ved hiin Methodes Anvendelse kan bringes. Er da Methoden virkelig den bedste, man kiender, da vil den af sig selv blive herskende, til man opdager en bedre, svarer den derimod ikke til sit Rye, hendøer den, som vel er, af sig selv, og staaer i intet Tilfælde i Veien for det Bedre, som altid er i Vente, om det ikke alt er tilstæde. Anvende vi nu disse, som mig synes, soleklare Sandheder paa den Lancasterske Methode, da mener jeg, det er klart, at den i det Mindste ikke blandt os kan almindelig indføres uden største Skade for Almue-Underviisningen, thi langt fra at alle vore kyndige Skole-Mænd skulde være enige om dens Fortrinlighed, har end ikke en Eneste af dem givet den offentligt Vidnesbyrd, ligesom den da endnu er saa aldeles ny iblandt os, at de Færreste have meer end en dunkel Forestilling om dens Beskaffenhed, og slet Jngen kan have Erfaring om dens Gavnlighed i Danmarks Almue-Skoler. Det siger her slet Jntet, Alt hvad man kan fortælle os om Methodens Under-Værker i fremmede Lande; thi deels maa den Basedowske og Pestaloziske Methodes Historie byde os, i saa Henseende langt heller at være vantroe end lettroende, og deels lærer Historien os noksom, at hvad der kan tækkes og slaae an i Frankerig, eller i Engeland og Nordamerica, kan være saare unvendeligt i Danmark. Hvad vi ellers ved slige Leiligheder pleiede, endogsaa alt for meget, at fæste Øie paa, var Dommene i det protestantiske Tydskland, men de gaae, saavidt jeg veed, aldeles imod den Lancasterske Methode, og skiøndt det ingenlunde afbeviser dens Fortræffelighed, byder det os dog, med langt mere omhyggelighed at prøve, og langt mere Forsigtighed udbrede en Methode, der mishager Europas største Skole=Mænd, og de Folk vi gjennem Aarhundreder have nærmest havt Troe og aandelig Udvikling tilfælles med.