Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1766-09-22
De rimeligste Beretninger ere almindeligen de falskeste. Det er let, naar man vil have en til at tale, at faae ham til at tale naturlig. Kiender man nogenledes den, hvilken man fortæller noget, og den, hvorom det fortælles, kand man letteligen faae til at troes alt hvad man fortæller. Man fortørnes ei over en Beretning, fordi der ligger en Urigtighed. Det Sande, som den indbefatter, forvolder tiest Fortrydelsen. Der ere de Mennesker, som vilde blive fortrødne, om man berettede dem, at andre havde sagt om det, som de selv sige om sig. Hr. af B. . . . siger allevegne om sig selv, at han er kand læse. Men een af hans Venner blev hans Uven, alene fordi denne havde sagt, at han var ulærd. Naar vi vil have os beretted hvad Folk sige om os; saa gaae vi selv i Møde en Kundskab, som aldrig kommer for silde. Om man end med største Ombyggelighed vilde vogte sig for at faae vide hvad Folk sige eller mene om en, saa er der dog ei gierne længe førend man faaer det at vide. Der ere de Folk, som ei staae i Uvished om hvad man taler om, skiønt ingen beretter dem det. Men disse ville dog ei, at man skal sige dem det. Claudine veed meget vel, at Folk siger hun elsker Mandfolk. Men hun kand dog ei lide Hr. D. - - fra den Tid af at han berettede, man til Hove havde talet om hendes Elskov. Hvor liden Attraa, man har til at rette sine Feil, det sees bedst af den Maade, hvorpaa man modtager Beretninger derom. Man bliver bestandig i det Forsæt ei at forandre noget i det, som giver Materie til Beretningerne. Man undskylder de Feil, hvori man finder sig meest skyldig. Tit er det nok til ei at rette en Feil, at man hører derom er bleven taled. Man har sagt til Lucie, at hun er for meget verdslig. Hun er nu mere verdslig end før. Maaskee hun kunde være bleven andægtig, hvis man ei havde berettet hende, at hun holdtes for ei at være det. Jeg begriber ei hvorfor Folk heller fremturen i Last end vedbliver i Dyd, naar man bebreider dem begge Deele. Lucie vil være verdslig, fordi man sigen hun er alt for verdslig. Maaskee hun vilde være ligesaa verdslig, ifald man bebreidede hende, at hun ei var verdslig nok. Et verdsligsinded Fruentimmer bliver til trods Verdslig, fordi man bebreider hende det. Men der findes ingen Andæg tige, som bliver andægtige i trods, naar man bebreider dem deres Andægtighed. Der ere mange Mennesker i Verden, som sige, man har berettet dem just det, som de holdt for man kunde sige om dem. De fortiente, at man, til Straf for dem, blev enig om at have sagt det, hvilket de Lade som man have berettet dem. At sige til en: Det har J sagt om mig, det er at give ham Anledning til at sige det Frygter J, at en har talet ilde om Eder, det er tiere et Beviis paa den ringe Agtelse. J bærer for Eder selv, end paa den, J bærer for ham. J frygter ei forat han har talet ilde om Eder, uden fordi J dertil har given ham Anledning. Dog er denne Regel er almindelig. Der ere de Folk, som ere i Stand til at sige alting, alene fordi de ere af en slemt Gemytte. Men man giør dem ei beskedne ved det, at man lader som man ei holder dem for at være det. Hvor berømt en end er for at lyve, saa kand han alene ved at bringe en Beret ning, miste denne Berømmelse. Løgnere troes ligesaa vel som andre, naar de fortælle noget, Alle Mennesker klage over den Ulykke, som kom mer af Fortællelser. Men enhver hører dog paa dem, som bringer dem, og undertiden selv bringer dem. Det er ligesaa vanskeligt at holde sig fra at bringe Beretninger, som det er ei at tal om sin Næste. Vi have ligesaa stor Tilbøielig hed til at tale om de Fraværende, som at lade dem tale. Man bør ei efterabe Germanici Opførsel, i det at han stod i Skiul for at høre hvad man talede om ham. Saadant Forhold var kun roesværdigt for saavidt som denne Krigs-Øver ste var forsikred om sin egen Beskedenhed og Dyd. Der ere knu saa Mennesker, jeg vilde raade at giøre det samme. Er J ikke bered til at høre tales ilde om Eder; Saa bør J ikke høre efter dem, som tale om Eder. For nogen Tid siden trak jeg et Menneske, som lystrede ved en Dør. Jeg lystrer, lagde den, fordi man taler om mig Just derfor sagde jeg, burde J et lystre Fortsættelsen følger. To Slags Mennesker blive aldrig fornøiede de som søge efter Lærdom, og de som samler Rigdom. Sig aldrig selv en ond Tidende til den, som derved kand bedrøves. Lad heller en anden bring den. Den, som vil ansees for Lærd, holdes for en Dosmer af Gud og Mennesker. Den, som gaaer den rette Vei, farer en vild. Giør et Gield, saa lever du fri Man hør mere arbeide paa at pynte Siælen end Legemet. Unyttig Tale vanærer Viisdom. At have en fuldkommen Sundhed, det er at eie et stort Liggendefæ. Den, som er uden Opdragelse, er lig et Legeme uden Siæl. Lader man sig regiere af Vrede, saa er ma ei et Menneske. Den, som eier en Kunst, kand sige, han er en stor Herre. Man maa hverken tale med eller have Omgang med Daarer; Thi de blues ikke ved nogen Ting.