Den Vest-Sjællandske Avis, 1821-12-04
Nyeste Post-Efterretninger. Der meldes fra Odessa under 3die November, at man har med den sidste Post faaet følgende paalidelige Efterretning fra St. Petersborg. Den Engelske Ambassadeur Lord Strangford, som besidder en overveiende Jndflydelse hos Porten, havde fra Constantinopel ladet overlevere til den Russiske Minister for de udenlandske Anliggender Greven af Resselrode, ved den Engelske Gesandt i St. Petersborg, en Memoire for at understøtte den Erklæring, som Reis. Effend havde oversendt til denne Stad. Keiseren gav derpaa befaling til at med deele det Londonske Hof, det Russiske Ultimatum og lod derved erklære, at det var Hans Majestæts inderligste Ønske: at det maatte lykkes Lord Strangford ved hans overordenlige Jndflydelse at formaae Porten til at antage de Russiske Betingelser. Keiser Alexander sætter ved sin Maadehold det sidste Segl paa sin Fredskiærlighed og Grækerne ville være lykkelige, naar de kunne erholde den lovlige Tilstand, som Keiserens Fordringer have til Formaal, (man maae imidlertid bemærke, at dette ikke er noget nyt; men at det allerede er passeret for en rum Tid siden. Man seer, at den Russiske Regiering gaaer frem med det største Maadehold og den kan ogsaa giøre det; thi det Tyrkiske Riges Undergang er betideret, hvad enten Porten, ikke vil antage de Russiske Fordringer og lader det komme til Krig, eller den antager dem og tilstaaer sine christelige Undersaattere en sikker borgerlig Forfatning, da de saa ville snart ved deres stigende Velstand og ved den Mand, som besiæler dem, kaste det Tyrkiske Rige overende allerne eller Forbindelse. Den Russiske Underhandlings Armee ved Pruth giør allerede den Græske Jnsurrection den største Tieneste blot ved sin Stilling. De mæglende Magters eneste Haab gik ud paa, at Opstanden skulde blive qvalt imedens Underhandlingerne stode paa og derved Sagen bragt til Ende; men der ere nu indtrufne saadanne Omstændigheder, at dette er ikke at tænke paa. Hvad der staaer skrevet i Forsynets Bog formaae Mennesker ikke at standse, og i denne staae formodentlig langt videre og vigtigere Følger skrevne af disse Begivenheder, end vi for Øieblikket kunne betænke.)Man kan begribe i hvilken Forlegenhed Porten maae være under disse Omstændigheder; da den seer sin Undergang for Øinene, hvad enten den antager de Russiske Propositioner eller ikke. Denne Forlegenhed er nu steget til det høieste ved de Efterretninger, som den har modtaget fra Armenien. Porten vidste nemlig for nogle Maaneder siden, at Perserne rustede sig betydelig paa de Armeniske Grændser; men det lykkedes den at skiuledisse foruroeligende Efterretninger for ikke at give Grækerne Mod til nye Jnsurrection, (deraf kommer det, at man saalænge har havt Rygtet om denne Kig i de Franske Blade, men den 19de October fik Divanet den sikkre Efterretning, at Thronarvingen den Persiske Schachs Søn, var faldet ind ved Kars i Armenien med 100,000 Mand og var trængt frem til Hovedstaden Erzerum, som allerede er bleven besat af Perserne; dette giorde en overordenlig Sensation i Divanet, eftersom Perserne kunne nu uhindret rykke ind i Natolien, da den største Deel af de disponible Tropper vare bragte over Bosphorus og paa Marschen til Donau. Den Persiske Schachs Søn er en afsagt Fiende af Tyrkerne, og den samme som tilforn tilligemed General Permoloff tilveiebragte den gode Forstaaelse imellem Persien og Rusland, nemlig den oplyste og talentfulde Abbas Mirza, som er en saa stor Elsker af den Europæiske Cultur og har disciplineret sin Armee paa Enropæisk Maade ved Hielp af Franske og Engelske Officerer; Vel, at det Europæiske Tyrkie maatte falde i Alexanders og det Asiatiske i Abbas Hænder saa vare de herlige Lande, som Porten mishandler, blevne fordeelte imellem to gode Genier.)Man kan giøre Regning paa, hedder det fra Wien, at de Armeniske Christne, Grækernes Troesforvandte, ikke ville giøre nogen Modstand, og har derfore det Tyrkiske Rige nogensinde været i en farlig Stilling, saa er det nu. Breve fra diplomatiske Personer i Constantinopel tilstaae det; men udtrykker tillige det Haab, at nu maae den Ottomanniske Stolthed høies, og at Sultanen ved alle disse Hiøbsposter nu villig vil antage alle Ruslands Betingelser, saa at Freden kan vedligeholdes i Curopa. Men, sige andre, maaskee dette er een af de uforuseete Carastropher, som er indledet af Guds Haand for hurtigt at bevirke Rigernes Undergang imod de svage Dødeliges Villie. Efterretningen giør en overordentlig O. sigt i Wien; man indseer nu hvilken Leilighed der tilbyder sig for Rusland til i en Haandevending og uden Besværlighed at kaste Ottomannernes Magt overende. Man vil vide, at Tyrkerne skulle være blevne slagne inden Erzerum blev indtaget af Perserne. En anden Persist Armee rykker frem mod Bagdad og har slaget Tyrkerne (nemlig under Prinsen Mahomed Ali Mirza, ogsaa en tapper Mand, men en raae Kriger). - Man skulde troe, hedder det i de nyeste Efterretninger fra Wien, at Sultanens Stolthed maatte være bleven bøiet ved saamange Vanheld, men han vedbliver i sit Sindelag og udviser en Fasthed som gaaer over til Egensindighed. (For Grækerne vil Persernes Angreb være af den største Fordeel; da de Asiatiske Tropper nu nødvendig maae sendes tilbage til Asien). Der skalde desuden herske 2 Partier i Divanet, nemlig Capudan Paschas, som ønsker Krig og hvortil Sultanen er hengiven og Storvezirens og Reis Effendis, som stemmer for Freden. Porten stoler paa at England og Østerrig vil antage sig dens Sag. Tilstanden i Constantinopel er mørk og giærende; Handelen er standset; ingen Penge indkomme; Paschaerne sige de bruge alle Penge selv til Udrustninger og erklære. at de ikke kunne undvære nogen. Desuden leve de i indbyrdes Strid med hinanden. De sidste Kornladninger som vare ankomne til Constantinopel og som tilhørte Russiske Kiøbmænd, ere ikke blevne betalte, 4 Millioner Piastere staae endnu i Restance. (En nye Anledning til Misforstaaelse med Rusland.) Sultanen har ladet de Græske Kiøbmænd, fratage deres Handelspatenter, saa at de nu mangle al Beskyttelse, dog holdes den indvortes Rolighed i Constantinopel nogenlunde vedlige; men selv i Wien begynder man at tvivle paa dens Varighed.