Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-07-14
Etatsraad Neergaard erklærede sig imod Adressen, deels fordi saadanne Adresser i constitutionelle Lande enten ere blevne en betydningsløs Form eller en blot Styrkeprøve for Partierne, som han fandt afdeles upassende for vore Forhold, af hvilke Grunde der heller ingen Adresse blev indgiven 1838, men isærdeleshed fordi Tiden denne Gang er saa kapt tilmaalt, at Forsamlingen ikke burde spilde den paa et saa lidet vigtigt Document. Jeg maa - sluttede han - saa meget mere fraraade Jndgivelse af en Adresse, som Forsamlingen har sin gode Petitionsret, der er det eneste legale Middel, ved Hjælp af hvilket man kan henvende Kongens Opmærksomhed paa de Ønsker og Begjæringer, man kunde have til Regjeringen i Anledning af det Røre, som heller ikke jeg negter finder Sted i Folket. Kammerherre, Generalrigscommissair Abrahamson stemmede for Adressen og yttrede bl. Andet: J Særdeleshed maa man vel betænke, at mere end Halvdelen af Forsamlingen befinder sig i det samme Tilfælde som jeg, idet de første Gang have den Ære her at tage Sæde, og saaledes maa føle en desto stærkere Trang til at udtrykke for Kongen de Følelser, der besjæle dem. Men efter min subjective Overbeviisning gives der for Øieblikket endog en speciel Anledning til at indgaae med en Takadresse, nemlig i det meget vigtige Hovedpunkt i den os meddeelte allernaadigste Bekjendtgjørelse, i hvilket Hs. Maj. opfordrer Forsamlingen til at yttre sig angaaende Hensigtsmæssigheden af at indføre stænderske Comiteer, der kunne afgive Betænkning over Anliggender, der angaae den hele Stat. Jeg tilstaaer, at hvilken Mening man end maatte have om Hensigtsmæssigheden af denne Foranstaltning, saa har dog den paa Udvikling af Stænderinstitutionen rettede Aand, der udtaler sig i denne Opfordring, Krav paa en speciel Tak. Professor David maatte forundre sig over, at dette Forslag havde funden saa megen Modstand, og over at en Forsamling, hvis Kald det er at give Kongen den tilforladeligste Kundskab om, hvad der rører sig i Folket, ikke skulde ville udtale sig om den Bevægelse, som efter hans Mening virkelig finder Sted, og om dens Aarsager. Han kunde ikke vide, hvorfor man i hele Discussionen var gaaet ud fra den Forudsætning, at visse skarpe Synsmaader i Adressen skulde træde frem i skarpe Udtryk. Etatsraad Bang talte mod Forslaget, og meente, at der først maatte stemmes paa, om en Adresse skulde indgives, og dernæst, om det skulde være en blot Takadresse. Dog frafaldt han senere denne Fordring efter en Erklæring af Proponenten. Den Kgl. Commissarius talte mod Forslaget, og paastod at have Ret til at overvære Discussionen over Adressen, dersom der skulde fremføres Noget, som havde Liighed med en Petition, og at ville gjøre denne Ret gjældende. Præsidenten, Prof. Clausen, erklærede, at dersom Adressen ikke turde indeholde andet end Tak, da vilde den Comitee, derskulde udarbeide den, blive alt for indskrænket; thi Ønsker og Forhaabninger slutte sig naturligt til Taksigelsen. Heller ikke meente han, at Stænder anordningen hjemler Commissarius den af ham paastaaede Ret til at overvære Forhandlingerne over Adressen. Foruden de nævnte havde ogsaa Maale, Duntzfeldt, Drewsen og Olivarius talt for Jndgivelsen af en Adresse; Castenschjold, Schulin, Kammerherre Moltke, Buchvald, Mynster og Scavenius imod samme. Angaaende en ret mærkelig personlig Strid, som forefaldt under denne Discussion henvise vi til efterstaaende Uddrag af Fædrelandet." Da Præsidenten derefter stillede det Spørgsmaal under Afstemning: Skal der nedsættes en Comitee til at udde arbeide en Adresse efter Vicepræsidentens Forslag, blev dette Spørgsmaal med 38 Stemmer imod 29 besvaret benegtende. Den kgl. Commissarius forelagde endelig i dette og det følgende (tredie) Møde Forsamlingen syv forskjellige Lovudkast, der tilligemed Motiverne have været meddeelte i Collegialtidenden, hvortil han derfor henviste, idet han indskrænkede sig til at give en kort Fremstilling af Anledningen til ethvert af disse Udkast og sammes Hovedindhold.