Berlingske Tidende, 1804-01-06
AVERTISSEMENTS. "Tirsdagen den 10de Januarii 1804 afgaaer den Kongl. Expresse til Norge. Passagerer, Prætiosa, Pakker, Penge og Bancosedler anmeldes og modtages Dagen forhen fra Kl. 1 til 5 Eftermiddag paa Kiøbenhavns norske Postcontoir. Til Publikum. (forlangt indrykket.) Foranlediget ved Benævnelsen af mit Navn, saavel i Hr. Jversens Fyenske Avis No. 156, som forhen i No. 10 i Hr. Wer sels saakaldte nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, grundet i mit Forhold imod min forhenværende Debitor Amsel Wallich, af den jødiske Nation, og Hr. Grosserer Peschiers noksom udbasunede Mægling, finder jeg mig beføjet at bekiendtgiøre følgende. Min Fordring paa Amsel Wallich, der senere foranledigede hans Arrest, reiste sig fra en Vextrobligation, stor 800 Rdlr., som Wallich ikke indirecte, men directe havde, under 29 Maji 1795, udstædt til min Formand i Ægteskabet, afg. preussisk Lieutenant Pierre Prince de Clotti. Førend dennes Død anmeldte Wallich sit Boe, som Fallit, og saaledes henlaae denne Vexelobligation, tilligemed Wallichs Boe, i den skiønneste Roe af Verden, indtil jeg ægtede de Clottyes Enke, min nu værende Kone; hvad var altsaa mere tilgiveligt, end at jeg, som hendes nu blevne Mand, og i Følge heraf hendes nærmeste Værge, paa enhver Maade, saaog i Henseende til denne Vexelobligation, søgte at gjøre hendes Ret gieldende? Hvad var rimeligere, end at jeg, imod Slutningen af Aaret 1802, da Sagen syntes at blive langvarig, antog mig en Lovkyndig, for at faae en Ende paa Tingen, førend Oldingen drog Heden? Hvad var endelig billigere, end at jeg, efter sendog at have nedstemt min Fordring til 400 Rdlr., da den med Renter og Omkostninger allerede beløb sig til over 1000 Rdlr., søgte paa enhver tilladelig Maade af tvinge ham til, i det mindste at betale noget, saameget mere som jeg troede at have mine gode Grunde for, at Wallich ved kunde, men ikke vilde betale. - Endelig gik Delingen, af det lidet Wallich havde indgivet i Skiftererten til Beste for fine Creditorer, for sig, hvorved mig, isteden for 1000 Rdlr., blev til kiendt 13 Rdlr. 3 Mk. Fortrydelig over denne uhyre Afkortning, foranstaltede jeg ham den 11 August f. A. arresteret i Stadens civile Arresthuus, hvorfra han, efter egen Ansøgning, fa Dage efter blev forflyttet til det saakaldede Blaaetaarn, hvor han forblev, indtil der for hans Frigivelse mig blev tilstillet 230 Rdlr., siger og skriver To Hundrede og Tredive Rigsdaler dansk Courant, efter Rygtet, fra Hr. Grosserer Peschier, men hvorom dog intet bestemt kan erklæres; denne Sum har jeg for Wallichs ofsladelse imodtaget, men mere ikke. - Enhver indseer altsaalet, at jeg, de 13 Rdlr. iberegnet, jeg modtog af Skiftet, ikke engang har faaet Renterne, meget mindre de paa en saa lovlig Maade, efter Vexelobligation, tilgodehavende 800 Rdlr. Langt fra at ville fordømme Hr. Grosserer Peschier Handling - om han ellers er Befrieren - dens Værd - troe, jeg dog, uden Fornærmelse for Velgiøreren, at kunde paastaae, at have ligesaa stor, om ikke den største Deel i Wallichs Løsladelse; thi havde jeg været saa haard og uføelsom, som samme har villet givet det ærede og høistærede Publikum et Vink om at jeg skulde være, havde seg nok neppe eftergivet Wallich 847 Rd. ikke at regne Sagens Omkostninger; Wallich var da endnu Gieldsarrestant, Pr. Jversen havde da svaret Bekiendtgiørelser, af en Nyehed, som aldrig kan faae det mindste interessante for det fyenske Publikum, for hvilket han dog nærmest skriver, og Hr. Wersel sin Lovtale over Hr. Peschier til en anden Gang. En Raad maae jeg ellers ved denne Leilighed give Hr. Wersel, at naar han i sit saakaldte Skilderie vil berette de Nyeheder, han da ikke maae lade sig gribe i saa beviisligge Usandheder, som de, det Stykke i hans Fr. 3 indeholder, hvor han første Gang melder om denne heri omhandlede Gields Sag; thi ellers kunde man let falde paa at tænke, at alle hans Nyeheder fortælles paa en Maade, gandske forskiellig fra den, paa hvilken de egent ligen ere passerede, og dette vilde dog nok neppe tiene til Anbefaling i hans Blade. (?) - Det skal iøvrigt meget glæde mig om jeg ved Fortællingen af denne Gieldssags sande Sammenhæng, at den er sand, det troster jeg mig til at bevise, er, for Publikums Domstol, bleven friefunden fra al Mistanke, enten for nedrig Vindesyge eller for udøielig Haarhed imod mit Medmenneske; thi aldrig kan mine Samtidiges Dom være mig ligegyldig, saameget mindre, som Erhvervelsen af mit og minet Udkomme, ikke beroer paa at være, men og for at ansees for at være en Mand, hvis største Fortieneste bestaaer i et godt Navn og en ustraffelig Vandel. Kiøbenhavn den 2 Januarii 1804. Underdanigst og ærbødigst. H. C. Schilling, Borger og Commissionair.