Berlingske Tidende, 1762-06-11
Da man atter aftraaddde de med Undersaatternes Blod ved Kysterne af den Caspiske Søe indtagne Pravintser, blev i Tractaterne af 1732 og 1735 til Erstatning intet meere betinget for Rusland, end at alle Russiske Kiøbmænd skulde der drive toldfrie Handel, og paa de Steder ey være Landets Love i nogen Maadet undergivne. En saa fri og saa dyrt kjøbt Handel hører billigen det heele Rige til, og hvor stor Skade end Røverierne og Ødeleggelserne i hine Lande have foraarsaget, saa er dog denne Green af Handelen stedse bleven anseelig, og mange 1000 have derved fundet deres Brød. Jewreinowernes Fader, som mistede derved paa eengang 180000 Rubler, opgav dog ikke sin Handel didhen, i det faste Haab, at han sammesteds atter skulde oprette sin Skade. Gemytsbeskaffenheden hos den sidste Schack, som var dannet til store Foretagender, foraarsagede vel i Begyndelsen nogle hindringer i denne Handel. Men da heele Persien geraadede i Forvirrelse og en saadan Tilstand, at det ikke kunde komme i sin forrige Stand igien, omendskiønt ogsaa 3 saadanne Schacker, som Nadyr var, opstod efter hinanden, hvilket dog meget sielden skeer, hvortil det endnu ikke har ringeste Anseelse: saa findes ikke meere den ringste Farlighed, som forhen bragt denne Handel i Aftagelse; men man har meget meere Midler, ey alene til at udvide denne Handel ved Hielp af Astracan, at befolke Kislar, Zarizin og andre ved Astra can liggende Steder, saavel med adskillige Persianiske Handværker, som og at drage Capitalister selv didhen; Men i dets Sted, har man gjort det, som var tvertimod. Denne gamle og allerede udbreddede Handel har man indsluttet inden trangere Grændser, og overgivet til et Compagnie, om man saa kan kalde det, ret ligesom man skulde opsøge en nye, ubetiendt, og med megen Fare, Møye og større Bekostninger sammenføyet Handel over nore Hav i en nye Verden. En Mængde Kiøbmænd, som dreve Handel paa de Steder, og vel udgjorde et virkeligt og nyttigt Handels-Selskab uden at bære Navn deraf, ere blevne berøvede denne Nærings Vey, og man har forlehnet den til en ubekiendt og fremmed. Astracan, som heraf har sin Næring, og skulde altid, som den anseeligste Grændse Stad, til Rigets Ære og for at holde de omliggende Folkeslag i Ærbødighed, altid befinde sig i god Stand, forfalder naturlig vus, og de formuende Fremmede, som der have sat sig ned, ville reyse bort derfra; thi omendskiønt det er blevet denne Stad befalet, at indskyde 50000 Rubler i Compagniet, saa er det dog let at indsee, at en saa anseelig Stad behøver større Handel til sin Underholdning: end den som drives med en saadan summa. Vi befale desaarder ere underrettede paa samme Fod, som føre inten andet, med saa strax at ophæve saavel dette, som alle øvrige Compagnier, Almindelighed. Adskillige i Egnen af Astracan liggende Stæder, sig, end at en alene drager alt det til sig, som tilhører alle i skulle tilstaaes 30 Aars Privilegier af følgende Jndhold: At saafremt en fremmed, være sig af hvilken Nation det end maatte være, vil nedsette sig der, da skal han være frie for alle Afgifter, og have Tilladelse til at anlegge alle Slags Fabriqver og ler i sin Næring at dependere af nogen. Til dette PrivilegieManufacturer, uden derom at søge nye Friheds=Privilegier, et Forsattelse kan man uddrage meget nyttigt af det Oxenburgiske Privilegio. (Fortsættelsen følger.)