Viborger Samler, 1842-06-16
Udenlandske Efterretninger. Storbritannien og Jrland. Det var den 7de Juni, at Lord Afbley, bekjendt af sine Bestræbelser til Fordeel for de fattige, i Fabrikerne arbeidende og langt over deres Kræfter beskjæftigede Børn, atter bragte paa Bane i Underhuset den tildeels barbariske Maade, paa hvilken Arbeidet drives i de britiske Kulminer. Lorden fordrede en nøiagtig Undersøgelse af de dette Arbeide vedkommende Forhold, og erholdt ogsaa Tilladelse til at indbringe en Bill for at sætte en Grændse imod det om sig gribende Onde, derhos erklærede han, at det var hans Plan ganske at udelukke Qvindekjønnet fra alt Ardeide i Minerne, og alle Mandspersoner, der endnu ikke havde fyldt deres 21de Aar. Han paaberaabte sig en Beretning fra den i Augustmaaned 1840, ifølge hans Andragende, nedsatte Commission. Den Elendighed, der skildres i denne Beretning, den barbariske Behandling, Arbeiderne maae taale, og den sørgelige moralske Tilstand, hvori de ere nedsunkne, er næsten utrolig. Allerede i den spæde Alder fra 5 a 8 Aar, ja i nogle Districter i en endnu yngre Alder, slæbes Børnene ned i Kulminerne for der at vænnes til det strenge Arbeide; kun Jrland gjør i denne Henseende en roesværdig Undtagelse; thi paa denne Øe begynder Arbeidet først fra det 13de a 18de Aar. J hine Miner gjøres ingen Forskjel paa Kjønnet; Drenge og Piger arbeide tildeels nogne; Mandfolk og Fruentimmer arbeide overalt i Forening i disse underjordiske Huler, og det er meget naturligt at Moraliteten derved lide saa meget, at i de til Kuldistricterne grændsende Egnet Ægteskab med Børn af Kularbeidere i Regelen ansee som afskyeligt. Og hertil kommer da endnu, at Arbeidet i Minerne ei alene hører til det farligste, men endog til det meest usunde, da der i Minerne ganske mangler paa fri Luft og paa Mulighed af fri Legemsbevægelse; i en Alder af 40 Aar ere Kularbeiderne udlevede, ere kraftesløse som 80 aarige Oldinge, og sjelden er det at træffpaa Folk, der ere 60 Aar gamle. Den Behandling, da ulykkelige Offre maae udstaae, grændser til det Utrolige Smaa Børn, Drenge saavelsom Piger, pidskes ubarm hiertigen; deres Legemer ere bedækkede med mange aabne Saar, og Mishandlingen har ofte en pludselig Død til Følge. Overconstablen i Oldham har i sit Udsagn for Commissionen yttret, at Folkene i Omegnen talte med samme Ligegyldighed om en Kulgravers Død som om en efter Politiets Befaling dræbt gal Hund. At under saadanne Forhold aldeles ingen Underviisning finder Sted, er begribeligt, og Uvidenheden skal i hiint Helvede ogsaa være overordentlig stor. Denne paa begrundede Kjendsgierninger støttede Skildring gjorde et overordentlig dybt Jndtryk paa Huset. For Maule, Understatssecretair fordet Jndre under Melbournes Ministerium, understøttede Lordens Andragende. Vel yttrede Lambton, at Commissionsberetningen var i flere Henseender overdreven, men erklærede sig imidlertid for Udelukkelsen af Qvindekjønnet ved Minearbeidet; kun bad han Lorden om ikke at drive de legislative Reformer altfor vidt, og at erindre at en Arbeiders eneste Capital var hans Arbeide, og at man desaarsag meget maatte vogte sig for altformeget at indskrænke Leiligheden for Denne til at gjøre denne Capital frugtbringende. Lord Egerton bemærkede tillige, at naar Børn ikke i en tidlig Alder værnedes til Minearbeidet, vilde de længere hen være udygtige dertil, og formeente at en Alder af 12 Aar vilde være den sildigste Termin for disse Arbeider. Jndenrigsministeren Sir James Graham forbeholdt sig det Videre med Hensyn til Bestemmelsen af Alderen, men var iøvrigt enig med Lord Afhley, hvem han lovede sin Bistand. Efterat Hume, Stuart, Wortley og flere Medlemmer havde talt for Andragendet, erholdt Lord Afhley den attraaede Tilladelse. Dronningens Brev til Ærkebiskoppen af Canterbury om at indsamle milde Gaver til de betrængte Manufactur districter afbenytter Toryjournalen the Times til et heftigt Angreb imod den nye engelske Fattiglov, formodentligen ikke uden politiske Bihensyn, da Journalens Hoved eier, Walter, atter interesserer sig for det ledige Parlementssæde for Nottingham, hvor han faldt igjennem ved det sidste Hovedvalg. Journalen lægger denne Lovs umenneskelige Ophavsmænd (Whigpartiet) og deres Opretholdere (de nuværende Ministre paa Hjertet, at i ældre Tider havde Fabricanterne og Grundherrerne været forpligtede til at ernære deres Arbeidere, hvis Sved havde hjulpet dem til deres Mammon, naar de vare blevne utjenstdygtige og brødløse, saaledes havde den engelske ældre og fornuftige Lovgivning været, og dengang havde man ei havt Behov at tage sin Tilflugt til Tiggerbreve; nu derimod havde man med Malthusisk Statsviisdom udklækket en Mechanisme, der tillader de rige Classer af lade deres Trældyr – naar de ikke længere kunne dragt Nytte af dem – omkomme af Sult i hundredeviis og paabyrde det store Publicums Goddædighed, hvad det paalaae dem at gjøre. Tillige betegner the Times de A som en Enormitet, at der i den anglicanske Kirke Templer endog skal indsamles Gaver for de Fattige i Paisley skotske Presbyterianere, The Globe, der som et Whigorgan naturligviis ikke angriber Fattigloven, kalder dog hiint Opraab til Privatgoddædighed et høist utilstrækkeligt Middel, om endog den indsamlede Sums Beløb vilde udgjøre 150,000 Lstl., og formener at Sir Robert Peel om føie Tid vil fremtræde for Parlementet med et Andragende om at votere en bestemt Sum af Statscassen til Bedste for den nødlidende Befolkning. Og hvorfor ikke et saadant Goddædighedsværk er ikke mindre en pia causa end et Votum for Kirke- og Skole bygninger.