Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-08-23
No. 90. Den 23 Augustii, 1805. Udgivet og forlagt af J. Werfel. Kampen imellem Kjerligheden og Fornuften. (J en Skrivelse fra en ung Pige.) Min Herre! Jeg er en Pige paa atten Aar, og altsaa i en Alder, hvor det er Tid at givte sig. Papa har ogsaa fuldt og fast besluttet, at det nu skal skee, og der er aldeles ingen Tvivl om, at jo hans Ønske med det første vil blive opfyldt. Men jeg har hidtil befundet mig i en slem Forfatning; jeg havde to Friere at vælge imellem den ene besidder Kjerlighed, uden Penge, og den anden Penge, uden Kjerlighed. Min Fader er en rig Mand, og rige Folk have, som De selv veed, sjelden Følelse for andet end Penge. Han paastaaer, at jeg skal ægte Frieren med Penge, uden Kjerlighed; thi han siger som saa Kjerlighed kan man faae nok af i vore Dage, men Pengene ere vare. Papaa er ligeledes, som de fleste rige Folk, meget sær og paastaaelig, og han vil saa godt som tvinge mig med Magt til at vælge den rige Mand. Men jeg maa forklare mig noget tydeligere for Dem, og fortælle Dem min hele Kjerlighedshistorie. - Seer De, den fattige Frier er et ungt Menneske paa 22 Aar. Fattig er han, det er sandt, thi han har kun fire hundrede Rigsdaler aarlig i faste Jndkomster, og det høieste, han kan vente i Arv efter hans Tante, er 14,000 Rdlr., – men ellers er han et de ligt og eiegodt Menneske. Han seer ud som een af Cavaliererne i Modejournalen, kun ikke saa stivt og naragtig. Han har et Par Øine, som alle Fruentimmerhjerter maa stryge for - og hvad der er mere end Alt, han kan danse som en Engel. Jeg er egentlig bleven bekjendt med ham i Klubben, hvor han engagerede mig næsten til hver Dans. Jeg har nu allerede kjendt ham i tre Aar, og det var i Fjor, da Kjerstrup lod opgaae en Luftmachine, at vi trykte Seglet paa vor Kjerlighed. De husker nok, det var den Dag saa koldt, og man maatte bie saa længe, førend Machinen gik i Veiret, paa Hjemveien gik min Kjereste derfor ind med mig til een af Restaurateurerne, for at styrke mig med en Portion Jis. Her fik vi da et aparte Dame værelse, hvor vi i største Magelighed kunde under fire Øine overveie, hvorledes man skulde overtale Papa til at give sit Jaord, hvorledes vi, naar han vægrede sig derfor, skulde tage Flugten, hvorledes vi skulde indrette vor Huusholdning, kort sagt, vi gjorde her et Udkast til vor tilkommende Ægtestand, der skulde være en uafbrudt Kjæde af Fryd og Gammen. Alting var nu afgjort imellem os, og vi brændte begge af Længsel efter det Øieblik, hvor Præsten vilde sige til os: "Værer frugtbare og formerer eder liDer forløb saaledes fem Maaneder, og i disse nøde vi, hvad Mennesket, efter Romanskriveres Paastand, kun nyder eengang i sit Liv, oprigtig Kjerligheds himmelske Følelse. Men Papa mærkede snart Uraad. Han forbød mig udtrykkelig, at tale det allermindste med min Kjereste, og paalagde mig endog, ikke at hilse ham, naar han mødte mig paa Gaden eller saae mig i Klubben. Jeg var færdig at gaae i Graven af bare Græmmelse, og det Dag for Dag med større Føie. En Aften, da min Kjereste, efter Sædvane, spadserede med mig i Løngangen, kom Papa hen til mig og sagde i en barsk Toner Lise, du skal strax følge hjem med mig! Jen befaler det." Jeg maatte adlyde hans befaling, men hvad jeg følte lader sig neppe tænke, mindre beskrive. Fra nu af forfulgte Papa os som vor Skygge. Hvor vi gik, hvor vi stode, fulgte han efter os. En Tidlang havde vi om Aftenen Fred for ham i Gadeporten, men det varede ikke længe, og vor Gaardskarl fik Ordre at holde Vagt der til Kl. 1 om Natten, og nu var denne Udvei ogsaa spærret. Gaardskarlen var Ubestikkeligheden selv, og han vaagede paa sin Post som Englen med det dragne, rystende Sværd ved Veien til Livsenstræ; man kunde maaskee snarere have trykt Englen en Daler i Haanden end vor Mads. Endelig lod Papa mig kalde op til sig paa Comptoiret. "Hør, Lise!" sagde han "jeg veed du er en fornuftig Pige. Du vil ikke volde dine Forældre Græmmelse, Vil du vel 2. - Nei, det veed Gud i Himmelen, at jeg ikke vil!" - Vær altsaa rimelig, min Datter, og lad den Nar, den Prakker " fare! Jeg veed meget vel, han har vidst at sætte dig Blaar for Øinene. Men betænk, du styrter dig selv i Ulykke! Betænk, hvad er et Menneske med fire hundrede Rigsdalers Jndkomster i vore Dage? Det er jo ikke engang tilstrækkeligt til Knappenaale. Hvad vil Følgen blive? Ringeagtelse, Usselhed, Elendighed og den hele Hær af Ulykker, som hjemsøger den Fattige. Jeg har udseet en anden Mand for dig. Den rige & har et godt Øie til dig. Han kan ernære dig paa en anstændig Maade. Han vil udbrede ny Glands over vor Familie. Papa!" sagde jeg: "jeg forlader aldrig den unge *** Du forlader ham aldrig begyndte nu Papa: "Tøs, det tør du driste dig til at sige mig lige i Øinene? Du skal forlade ham - du skal!" - Denne min Faders Trusel satte mig ganske i Forvirring, og jeg forlod Comptoiret som i et Slags Bedøvelse. - Fra den Tid af var der aabnet et grændseløst Svælg imellem mig og min Kjereste, og der forløb hele Uger, uden at vi fik hinanden engang at see. - Jmidlertid havde den rige Frier, uden Kjerlighed, indfundet sig. Han er omtrent 56 Aar gammel, men iøvrigt endnu ganske sund og rørig. Hans Haar have vel allerede for længe siden forladt ham, men for at bøde paa dette Tab og, for, som han selv forsikkrer, at behage mig, har han ladet sig gjøre en deellig castaniebruun, kruset Titusparyk. Baade Papa og Mama mage det altid saaledes, at vi kunne være i Eenrum, og Papa især er altid saa geskjæftig ved en saadan Leilighed, saa det Halve er nok. J Førstningen kunde jeg ikke udstaae denne Frier, men da han nylig forærede mig et Ostindisk Shawl, som havde kostet 130 Rdlr., saa forekom det mig, som Kjerligheden saa lumsk begyndte at rumle i mit Jnderste. Min Faders Udtryk: Lise, du er en fornuftig Pige, de fæle Tanker om alle de Ulykker, der hjemsøge den Fattige, de søde Forestillinger om at blive en rig Mands Ægtefælle, at kunne nyde Livets Behageligheder, at kunne være med i alle Klubber og paa alle Baller, Alt dette bevægede min Fornuft til at begynde en Tvekamp med Kjerligheden; Fornuften seirede, og Kjerligheden, fik en hæslig Blessure. Denne Tvekamp begyndte med en Strid, som varede over en halv Time. For at give Dem et Begreb derom vil jeg anføre her noget deraf saa godt som jeg kan huske det. Kjerligheden. Men Jomfru Lisel Betænk, det er mig, der giør alle levende Væsener lykkelig! Jeg omskaber den usleste Hytte til Lyksalighedens Bolig, og smykker den Fattiges Jsse med Roser. Fornuften. Bryd dig ikke om den forføriske Kjerligheds favre Ord, og lyd den koldsindige Fornufts usminkede Raad Amors Vexler honoreres hverken af Modehandlere, eller Hyrekudske, Skrædere eller Skomagere, Klub værter eller Tracteurer. Kjerligheden. Hvad ere al Verdens Modehandlere, Hyrekudske, Skrædere, Skomagere, Klubværter og Tracteurer mod den himmelske Lyst, som to elskende Hjerter føle? Fornuften. Hvorlænge føle de den? Saalænge Hvedebrødsdagene vare? Hvorlænge vare disse? Saalænge Pungen ikke er tom. Lise, Vælg den rige Frier, uden Kjerlighed! Saaledes disputerede Fornuften og Kjerligheden, og jeg maa tilstaae, at jeg fandt Fornuftens Raisonnement langt fornuftigere end Kjerlighedens. Jeg har nu kjendt saa mange, som blot lode sig lede af Kjerligheden, ikke af Fornuften, og de bleve næsten alle ulykkelige. Der er nu min Cousine, hun var færdig at døe af bare Kjerlighed; Faderen vilde ikke give sit Samtykke, men hun løb med sin fattige Elsker ud paa Amager, hvor de lode sig vie. Hvad var Følgen, Fattigdom og Elendighed. Hunkommer aldrig paa noget Bal meere, ikke engang hendes nærmeste Paarørende skjøtte om, at have nogen Omgang med den fattige Skrivermadame, som de kalde hende. Hun maa bestandig sidde hjemme og passe paa Rollingerne og har ikke engang været mere end eengang paa Hoftheatermasqueraden. Al denne Elendighed kan hun takke sin blinde Kjerlighed for, Mit Sødskendebarn Rosette derimod var klogere. Hun ægtede den gamle Enkemand med de tykke Been og de mange Penge, og lever nu glad og fornøiet. Rigtig nok er hun kun 17 Aar gammel og hendes Mand noget over de tredsindstyve; men hun faaer ogsaa saa megen Stads saa det Halve er nok, og alle unge Mandfolk gjøre endog mere af hende nu end før, og sværme omkring hende som Bier. Den Gamle er saa tam som et Lam, og hun kan i alle Tilfælde faae ham til at danse efter sin Pibe. En ung Pige, som ægter en saadan gammel Knark, florerer i egentlig Forstand, ligesom en Vinterlevkøy, to Gange. Naar jeg overveier alt dette, saa kan jeg ikke indsee, hvorfor jeg ikke skal ægte den rige Frier, især da Papaa og Mama ønske det, og Skrivten selv siger, du skal ære din Fader og Moder! Deres forbundne Lise 1 Opfordring.