Almuevennen, 1844-12-18
Af det Anførte er det nu klart, at det ved en tydelig Lovbestemmelse er paalagt Præsterne at befordre sig selv til Brudevielser, hvori en Cancelli bemærkning ikke kan gjøre Forandring, og at dette overholdes overalt i Landet; at ved Barnedaab, intet Lovbud har paalagt Vedkommende at befordre Præsten, som derimod ligeledes i dette Tilfælde befordrer sig selv overalt i Landet; at ved Jordpaakastelse Cancelliskrivelse af 28 Octbr. 1823 paalægger Præsten at befordre sig selv til vedkommende Sted, og dette, siger den roeskildske Comitee, bliver uvægerligen fulgt saavidt os bekjendt er. Det er ligeledes klart af Stændernes Forhandlinger, at hverken Menighederne eller Geistligheden ønsker nogen Forandring i dette bestaaende Forhold, Sognepræsten i Allersløv Provst Teilmann vil derimod egenmægtigen forandre, det hvilket fremgaaer af følgende Beretning. Da vi havde meddeelt den ommeldte Oplysning i Nr. 33, gjorde Hed. Jørgen Pedersen Sognets samtlige Huusmænd bekjendt med den, og den fornøiede dem naturligviis meget. Den 18de Octbr. kom Huusmand Christen Hemmesen til Præsten for at bestille sin Steddatters Vielse hos ham, til den 25de f. M., og efterat Præsten havde indrømmet ham at det kunde skee, befalede han ham at møde med Vogn den bestemte Dag Kl. 11. Manden svarede ham strax, at han havde hørt Præsten skulde befordre sig selv, og paa Præstens gjentagne Sporgsmaal og hvem der havde sagt det, svarede han, at det var sagt af Jørgen Pedersen og mange Andre. Præsten yttrede nu, at han ikke befordrede sig selv førend han saae "Sort paa Hvidte for det, og dersom der ikke til den bestemte Tid kom Vogn fra Huusmanden mødte han slet ikke i Kirken. Da Manden, maatte gaae med den Beskeed, mødte han tilfældigviis Jørgen Pedersen som ogsaa vilde tale med Præsten, og fortalte ham Sagen, og han forte den atter paa Bane hos Hs. Høiærværdighed. Denne lod ham høre at han var Formand for den indgivne Klage, og spurgte om de fik nogen Resolution. (Dette Spørgsmaal var naturligviis kun Spot, da han vel vidste at de intet Svar havde faaet.) J.P. spurgte igjen, om han ikke havde seet at Almuevennen, havde bekjendtgjort, at Præsterne efter Frong. af 30 April 1824 § 17 skulde befordre sig selv ved Brudevielser. Nu hentede Præsten en Bog hvoraf han forelæste ham Lovstedet, tilligemed Cancelliets bemærkning om den mærkværdige Feiltagelse, hvortil Huusmanden svarede, at det var ham velbekjendt at Cancelliet har skrevet saaledes, men Cancelliet kan ikke forandre en kgl. Forordning, og saa længe der ingen ny Lov er givet gjælder den som den lyder, og derfor benægter vi at befordre Dem. "Duer klog, svarede Præsten; "men jeg retter mig efter Cancelliet, og vil Du forsvare Sagen saa kan Du for jeg kommer ikke uden der kommer Vognefter mig." Den 1ste Decbr. ønskede Jørgen, Pedersen at faae et Barn døbt, og da Præsten sagde at han paa Grund af en Vacance-Tuur ikke kunde føie ham heri, bad han om at det maatte skee den 30te Novbr., men i saa Fald forlangte Præsten Fri befordring, og det vilde Manden ikke indlade sig paa, hvorpaa Præsten raabte, at det kunde være til Søndag, og derpaa løb fra ham. J første Øieblik blev J. P. glad, da han troede det var den Søndag som han selv helst ønskede at Daaben skulde skee, men for dog at være sikker bad han Præstens Datter, som just kom ind, at spørge hendes Fader om den rette Mening af hans Udraab, da hun havde røgtet dette Ærinde, kom Hs. Høiærværdighed med megen Støi og i stærk Fart atter løbende, og raabte, at han engang havde sagt, at det ikke skeete den første Søndag, og J. P. var vel ikke dum eller gal.