Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1836-04-26
Følgende er et Uddrag af Hr. Conferentsraad Ørsteds fædrelandssindede Tale hvormed han aabnede Stænderforsamlingen i Viborg, den 11te dennes. Begyndelsesordene ere disse: Hæderværdige Medborgere. Kongens og Fædrelandets troe Mænd. Ligesom Alle her ere forsamlede i eet Ærinde, saaledes feiler jeg vist ikke, naar jeg forudsættet, at de og Alle ere forsamlede tient Sind, i fælleds Erkjendelse, fælleds Følelser og fælleds Forsætter, Jnstitutionens Betydning, siger han videre, kan ikke være dem mindre klar, end Forviisningen om, at Kongen sørgede bedst for sit Folk, ved ikke at give mere end han gav. Alene ved at holde fast ved den af hans Forfædre nedarvede Magt, kunde Folket uden Fare indrømmes en Frihed i dets Valg og Virkekreds, som vilde have været høist betænkelig, hvis Kongens souveraine Myndighed var i mindste Maade bleven svækket. Han haaber, at Jyllands udvalgte Mænd ville paaskjønne den dem vist Tillid, at de ville erkjende de omfattende Pligter og det Ansvar der paa hviler dem, og at denne Erkjendelse vil oplives af de varmeste Følelser." Taleren gaaer dernæst over til at omtalBehandlingen af Sagerne af to fra hinanden afsondrede Raad om hvilken Indretnings Gavnlighed Meningerne have været saa deelte. Men han anseer det gavnligere, at vigtige og forviklede Sager underkastes gjentagen Prøvelse af Mænd, afsondrede i flere Samfund, end om disse Mænd havde være samlede idet Raad, hvorfra eensidige og overilede Betragtninger lettere vilde udgaae. Af samme Grundgaae de bedstorganiserede Statsforfatnings Sager om Landets vigtigste Anliggender gjennem 2de Kamre, og skjøndt den hos os trufne Indretning ingenlunde ligner hiin, have de dog begge det tilfælleds, at de høre til saadanne Sagers gjentagne Overveielsaf tvende forskjellige Samfund. Med Hensyn til at de raadgivende Stænder først bleve sammenkaldte for Øerne, føler Taleren sig forvisset om, at ingen fornuftig Jndvaaner af Jylland vil finde dette anstødeligt. Da det vilde være skadelig for Jnstitutionens Virksomhed, om begge Forsamlinger havde været indkaldte til samme Tid, maatte Begyndelsen skee med et Sted, og var det da naturligst at den skeete med den noget talrigere Forsamling, ligesom og Hovedstadens Nærhed lettede de Oplysningers Tilveiebringelse, som nu ogsaa komme den nærværende Forsamling tilgode. Det er imidlertid ikke sagt, at den Følge, hvori de to forskjellige Forsamlinger denne Gang ere sammenkaldte, stedse vil blive den samme. Det kan iøvrigt være ulige Mening underkastet, enten det skulde være Fortrin at have det første eller at have det sidste Ord. Men det Rette er, at ingen af Delene er et væsentligt Fortrin Og den Mening vil gielde meest, som Kongen, efterat have hørt begge de braadgivende Forsamlingers Betænkning, i sin Viisdom anseer, meest stemmende med Retfærdighed og Landets Vele Taleren bemærker dernæst, at de samme Lovforslag, som have været den første Forsamling forelagte, ogsaa ere den nærværende bekjendte, paa 2 nær, som ligeledes om kort Tid ville blive den forelagte, og efterat have udtalt sin Forviisning om, at denne Forsamling lige saa lidet vil lade sig forlede af en forfængelig Lyst til at omgjøre hvad der er gjort, som til en for Jnstitutionen lige saa skadelig Eftersnakken, og efterat have fremhævet den roeskildske Stænderforsamlings Fortjenester saavel ved en indsigtsfuld Bedømmelse af de kongelige Lovforslag, som ved den velberegnede Moderation, hvormed den har anbefalet andre Propositioner til allerhøieste Overveielse, gaaer Commissarius over til at berøre sit eget Forhold til Forsamlinger og slutter endeligen sin Tale med disse Ord: Naar om maaskee ikke lang Tid den Dom vil udtale sig, at mine Medborgere have overvurderet den Andeel, som de maatte tillægge mig i denne Hæder, og at det kun er trolig Opfyldelse af min ædle Konges Villie og prigtig uforbeholden Tillid til en velsindet og oplyst Folk, hvorved neg have medvirket Noget til det lykkelige Udfald, saa vil det ei være andet end at bekræftden Dom, som er min egen, og man levner mig dog den Roes, hvorpaa jeg sætter størst Priis, og som er den eneste som jeg tør vente at holde vedlige undet første Møde den 12te dennes foredrog den kongl. Commissair, følgende Udkast: 1) til en Anordning, sigtende til at betrygge Kunstnerne mod Eftergjørelse af deres Kunstværker, (Comittee: Grev Sponneck, Tobaksfabriqueur Funder, Justitsraad Nygaard); 2) til en Placat ang. Diætpenge og Befordring for Sættedommere. (Committee: Assessor With, Procurator Petersen, Stiftamtmand, Rosenøru, 3) til en ny Anordning om den Selveierbønder hjemlede Testationsfrihed. (Committee, Gaardmand Ole Kirk, Møller Wulff, Grev Sponneck, Justitsraad Fielstrup, Assessor With, Møller, Knudstrup og Procurator Petersen.