Politivennen, 1808-01-01
Forslag til en god Brændselforsynelse af Kjøbenhavn i Krigstider. Hvis det engelske Overfald ikke var indtruffet, vilde Kbhvn i Vinter, som ellers i Almindelighed, været forsynet med det fornødne Brænde. Nu derimod blev Tilførselen af denne, som af andre Nødvendighedsvarer, fra Søsiden afskaaren. Magistraten har gjort alt muligt, ved at aabne, længe før den bestemte Tid, det havende Brændeforraad, til en efter Tiderne taalelig Pris. Men da deres Tal, som ønske og behøve Brænde, synes langt større, end at Forraadet dertil kan strække, og tillige for at forekomme den Tilstimlen, med deraf flydende Følger, som forhen i endel Dage viste sig ved Oplaget, har den, efter højeste Befaling, taget det Middel, ved Lodtrækning at lade Lykken afgjøre, hvo af de sig mældende kan faae eller ikke. Neppe i nogen anden Anledning fik Udgiveren af dette Blad saamange Bidrag af Klager. Men uaget man har bebrejdet ham sin Tavshed, imod de ved Oplaget foregangne Ting, maae han dog aabenhjertig tilstaae, at han vilde vedblevet denne saalænge, han ikke vidste noget godt Middel at opgive, hvorved Retfærdighed og alles Tilfredsstillelse kunde enes, og intet af de tilsendte Bidrag indeholdt Anvisning dertil. Man vilde, at alle kunde faae hvad de ønskede, at alle kunde faae det strax, og alle i saadan Mængde, som de behøvede. Skjøndt en Lodtrækning, hvis ellers de indsendte Navne af Begjærende er rigtig (hvorpaa vei ikke kunde skaffes fuld Bevislighed, men dog Sandsynlighed, naar hver Æskning havde vedkommende Rødemesters Paategning, at slig Person virkelig fandtes i hans Kvarter paa opgivne Sted) fyldestgjør Retfærdighedens Krav, tilfredsstiller den dog ikke Behovets. Jsær lider den, der til Drivt af Næringsvej behøver 10, 20 til 50 Gange saameget Brændsel, som en anden, der blot til Arnebrugog Stuevarme ønsker Brænde. For disse støder den nye Omstændighed, til, at Private, der kunde sælge Brænde, ville indeholde dermed, saalænge Udsalget af Oplaget har Sted, i Forventning af overdreven Betaling, (der er endog af en Brændehandler fordret 8 Rd. for 1/2 Favn Brænde, med tilføjet Yttring, at den kun overlodes i Betragtning af den af Køberen forestilte store Trang) naar Oplaget er tømmet. Regjeringen har gjort saameget for Kbhvns Forsynelse, at man tør haabe slige Blodsueres Haab, og Higen efter en Fordel, som de aldrig anede Mulighed af, da de gjorde deres Jndkøb, men dog ikke undsee sig ved at gribe, naar Fjenden ved den skændigste Fremfærd skaber den, vorde til Skamme, og dette kan let ierksættes. Dersom der af Kongens Skove sælges Staden, til 5 Rd. Favnen paa Stedet, saameget Brænde, som Staden for et Aar forbruger, og de imellem Skovene og Staden liggende Amter paalægges, at indføre det, Favnen for 5 Rd. da har baade Kongen en tagelig Betaling, Bonden en god Betaling, og Staden Sikkerhed, ikke at komme i Mangel af denne Fornødenhedsvare. Da disse Mængder af Brænde ikke alt strax, men efterhaanden, behøvedes indførte, saa synes det heller slet ikke haardt, at paalægde Bønderne den som Pligt, helst for saadan Betaling. Vil man tænke, at de kgl.Skove derved vilde lide formeget, da kan dette maaske være sandt tænkt i det Tilfælde, at slig stærk Skovning derfra i mange paafølgende Aar skulde foretages, eller hvis man ej tillige betænker, at overordentlige Tider taale overordentlig Handlemaade. Men en saadan Salg af Kongens Skove vil ikke heller blive nødvendigt i flere, maaskee ikke engang i eet helt Aar. Thi ikke allene vil idetmindste endel Brænde kunne ankomme adaare tilsøes, men private Ejere af Skove ville vist ikke staae tilbage med at tilbyde Brænde til ovenmældte Pris, og paa Opfordring af Amtmænd og Præster, vil det ikke mangle paa Bønder og andre, der for 5 Rd. Favnen ville indføre dette Brænde, endog fra dobbelt saa langt afliggende Steder, som de kgl.Skove. Det er forekommet dem, der kjende vore Torve, at Torvningen af Tørv i disse Tider er betydelig mindre, end den plejer at være. Og vist er det, at Tørvebønderne faae deres Tørv højt betalte. Skulde det være sandt, at Bønderne virkelig spare med at torve deres Tørv, for at holde den i saa høj Pris, da vover Udgiveren, skjøndt han ikke er nogen Ynder af noget lovbefalet Maximum, i dette undtagne Tilfælde, der er saa saare stygt, at foreslaae: at Priserne paa Tørv, i de ti sidstforløbne Aar eftersøgtes og deraf uddrages en Middelpris for hver af Vintermaanederne, og at det da ved Anordning befaledes og bekjendtgjordes, at Bøndernes Tørv indtil videre skulde sælges, saaledes som hin Middelpris viste for hver Maaned, med fastsat Straf, for den Bonde, der tog mere, eller den Borger, der overbød den. At endog adskillige i disse Tider gaae langt ud af Porterne, for at møde Tørven, før den kommer til Torvs, synes at tale for hin Tanke om vore Bønder, og for det derimod Foreslagne. Sjælland ejer adskillige betydelige Tørvforraad, hvoraf jeg blot vil nævne den store Skulde det ikke ved saakaldede Aamose. vakre Embedsmænds Jver og Opmuntring være muligt, at faae Lodhavere i denne til at føje en Anstalt, til at forædle disse Tørv i Miler, da deres længere Førsel saaledes gav mindre Bekostning, end ved den større Fylde i raa Tilstand, og man derved maaskee kunde erholde et, i endel Verksteder, istedet for de med Afsavn truende Stenkul, brugeligt Brændsel. Man veed, at Smedene i Jylland paa adskillige Steder komme meget godt tilrette med Tørvekul i deres Esse.