Viborger Samler, 1846-07-02
Jfølge den anerkjendte danske Høihedsret indkaldte Gouverneur Carstensen begge til Christiansborg for at tilveiebringe Enighed. Begge mødte den 25de Novbr. 1844, men først anholdt Hovdingerne i Byen Ussu om Tilladelse til ifølge gammel Vedtægt at mægle de Stridende imellem. Dette tillod Gouverneuren. Men Ussu=Negeren vilde først have Betaling af Ussu-Akim, hvilket denne nægtede, hvorfor de mishandlede ham. Nu flygtede han efterat hans Folk havde skudt paa den forsamlede Mængde, hvorved 3 Mennesker bleve dræbte. Derpaa forfulgte Ussu=Negerne ham, skjøde ham med flere af hans Ledsagere og fangede 46 Aqvapimaer, som paa Gouverneurens Forlangende udleveredes og af ham frigaves. Men Ussuerne havde beholdt Ussu=Akims 2de fangne Sønner. Disse myrdedes Natten til den 26de Novbr. efter Adums Tilskyndelse. Dette erfarede Gouverneuren og lod Morderen Sabah=Akim, der havde tjent som Tolk, gribe og paalagde Byen, der ei havde villet udlevere ham, som deelagtig i Mordet, 200 Rd. g. C. Nu viste nogle Tilhængere af Morderen Tilbøielighed til at dræbe Gouverneuren, men denne dæmpede Urolighederne og lod en Deel af Byen, der stødte op til Fortet, til Advarsel sløife. J et Forhør forklarede Sabah Akim, at han var tilskyndet til Mordet af Adum, og at Mordet blev besluttet i en Forsamling af Byens Hovedsmænd. Nu holdtes baade Adum og Sabah Akimarresterede i Fortet. Da Sagen igjennem General-Toldkammer og Commerce-Collegiet var bleven Hs. Majestæt foredraget, blev der med Hensyn til Nødvendigheden af at indvirke afskrækkende paa Negerne, under 3die Juni f. A. udfærdiget 2de Reskripter til Gouverneuren. Det ene paalægger ham strax efter Orlogsbriggen Ørnens" Ankomst at nedsætte en Commission bestaaende af Skibets Chef som Præses, Embedsmænd i de guineiske Besiddelser som Assessorer, og een af disse som Actuarius, som efter almindelig Ret og Landets Sæder og Kultur tilstand skulde dømme Arrestanterne. Det andet overdrager Gouverneuren at stadfæste eller formilde Dommen og lade den exeqvere. Ogsaa tilkjendegaves, at Hs. Majestæt i alle Tilfælde ikke vilde have nogen Dødsstraf exeqveret, men kun Frihedsstraf eller Deportation, hvilken sidste skulde lides enten paa de vestindiske Øer eller her i Danmark. Under 23de October f. A. nedsattes Commissionen. Under samme oplystes nu at Sabah Akim havde fanget de 2de nævnte Børn og i den nævnte Forsamling forespurgt, hvad der skulde gjøres med dem. Adum forlangte deres Drab, fordi deres Forældre eller Bornene selv ved legemlig Overlast personlig havde krænket ham. Forsamlingen besluttede Drabet og Sabah Akim skar Halsen, over paa Børnene, der holdtes af nogle Drenge, der derefter oversmurte Byens Tromme med Blodet. Drengene have ikke været at udfinde, thi det var fuldkomment mørkt, da Gjerningen udøvedes. Sabah Akim er overbeviist om at have udført Mordet og Adum om at have tilskyndet dertil. Commissionen idømte Dødsstraf, da Negerne selv anerkjendte denne Straf for Mord. Sabah Akim har vel indskudt sig under Forsamlingens Beslutning, men har selv erkjendt, at baade han og Commissionen har handlet uretfærdigt, ogsaa var han strax villig tilat udføre Mordet. Den Fetisch, der tilbedes af Ussu Bye, forbyder udtrykkeligt Menneskeoffringer. Heller ikke gjælder hans Undskyldning om Negernes Skik at dræbe deres Krigsfanger, thi denne Skik er efter Gouverneurens Forlangende opgivet, hvorimod den Omstændighed, at saadant dog tidligere har været Skik, i Forbindelse med hans ringe Uddannelse har bevæget Commissionen til kun at idømme simpel Fængselstraf. Adums Bevægelse til at tilskynde til Mordet har ene været Hævntørst, den han efter egen Forklaring endog vilde tilfredsstille paa Adskillige, naar de kun vare Slægtninge af den oprindelige Fornærmer. Børnene vare heller ikke hans Fanger, og derfor taler den foranførte tidligere Skik hos Negerne at dræbe Krigsfanger slet ikke til hans Undskyldning. Ogsaa han idømtes Livsstraf. Sabay Akim er 50 Aar gammel, Adummellem 50 og 60. Jngen af dem ere for straffede og deres Uddannelse staaer paa et meget lavt Standpunkt, dog høre de blandt de mere oplyste Negere. Gouverneuren formildede Straffen derhen, at Fangerne skulde føres til Vestindien til Foranstaltning af det videre Fornødne. Nu afgaves de til Orlogsbriggen og Gouverneuren kundgjorde Udfaldet for de forsamlede Høvdinger fra Ussu til Advarsel for Fremtiden. Da Briggen kom til Vestindien, fandtes det ikke hensigtsmæssigt at de dømte bleve der, de førtes da til Kjøbenhavn og indsattes i Tugthuset.