Berlingske Tidende, 1830-10-22
Den preussiske Statstidende No. 286 indeholder følgende Artikel fra Paris af 7de October: "Den franske Revolution i 1830 maatte i August og September Maaneder udholde sine Efterveer, der hos de Uindviede eller dem, der dømmer Nutidens Begivenheder efter Synspunkterne for Begivenhedernes Udvikling i Aaret 1789, maatte opvække Bekymring eller Glæde efter hver Enkelt politiske Anskuelser. Nu kan man nære det visse Haab, at Al hvad der kunde opvække Bekymring, i det mindste for det nærmeste Tidspunkt, er forsvundet, og at Regjeringen, til Glæde for enhver Legalitetens Ven, væsentligen har vundet i Fasthed. Vel vilde det være den groveste Vildfarelse, at benægte, at Carl Rdes Dynastie endnu har mange Tilhængere; men da dette Partie ikke holder sig skjult og i Antal er det svagere, saa see dets Modstandere deri ingen Gjenstand for Frygt. Det modstale, der, om man tillod det, at vælge sig en Benævnelse, vilde kalde sig det republikanske, er vist nok talrigere, men det har intet Styttepunkt, i Nationen, hverken hos de meere oplyste, eller hos de uddannede Folkeklasser. Den yderste venstre Side i de Deputeredes Kammer, som i de sidste Uger har udmærket sig ved lidenskabelige Udfald paa Ministrene, ved prang Anklage og ved at forsvare Folkeurolighederne, har derved røbet en saa stor Mangel paa Talent, at den, dersom den saaledes vedbliver, efterhaanden aldeles maa tabe sin Jndflydelse. Paris Jndvaanere have, ved at forlange Klubbernes Lukning, lydeligen tilkjendegivet hvad de ville og med hvilket Partie i Kammeret de harmonere. Frankrige er det venstre Centrum og de forestaaende Valg ville tilføre det en stor Mængde Deputerede, medens den yderste venstre Side kun vil erholde meget faa Partisaner. Det er nu øiensynligt, at det Partie, som ønsker Uroelighedernes Vedbliven, uden at vide til hvilken Ende, gjør sig skyldigt i et stort Misgreb, og ingen Nytte, har draget af de sidste 10 Aars Historie. Jmidlertid ere dog de Bebreidelse, der gjøres Ministeriet, ikke aldeles ugrundede, Sammensat af Mænd, deels med udmærkede Talenter, deels af prøvet Redelighed, er det dog meere skabt for en Periode, hvori frie Jnstitutioner kunne udvikles, end for de overvældende Omstændigheder i en historisk Crisis, som, uagtet den mueligste Regelmæssighed, dog har en revolutionær Tendents. Dhrr. Broglie, Guizot og Mols kunne betragtes som Ministeriets Sjæl, medens Hr. Dupont (de 1 Eure) med ringere Talenter forener kraftig Virksomhed. Frankrige saaledes yttre endog de Moderate sig - bør regjeres med Phantasie; dets Frihed og Hæder bør daglig erholde Næring, men Orden bør ikke lide derunder. Denne Opgave er altsaa den vanskeligste og maaskee er det nuværende Ministerium ikke dens Opløsning voxent. Men opretholdt ved den Centrum, hvori det staaer, ved de gode Følelser, som besjæle det ved dets afgjorte Talent for Opfattelsen af Jdeer, og ved Dhrr. Broglios og Guizets Skarpsindighed og Klarhed, er dets rolige Vedvaren et Held for Frankrige og en Borgen for Europa. Den vise Rolighed, som det hidtil har lagttaget i Henseende til de Belgiske Anliggender, kan anføres som det bedste Vidnesbyrd herom. Skulde en Krig bryde ud, saa kunde Ministeriet ikke bestaae; Statsroeret vilde komme i Mænds Hænder, som vidste, ufortøvet at frembringe den Bevægelse, der saa blev nødvendig: men netop dette synes overhovedet at være en Grund imod Krigen, - Det, som for Øjeblikket tildrager sig meest Opmærksomhed, en Processen imod de afsatte Ministre. Regjeringen er bekymret over, at de ikke have kunnet undgaae at fængsles, og den er i Urgelighed over Følgerne. Pairskammeret synes at have fast besluttet, ikke at dømme Ministrene til Døden, men indskrænkede af Straffelovgivningen ved de Deputeredes Kammers Forkastelse af Villemains Amendement, og da det saaledes kun har Valget mellem Dødsstraffen og simpelt Fængsel, frygter det, ved at vælge det sidste Alternativ, at fremvirke en Opstand blandt Folket og give Pairsværdighedens Arvelighed, som først skal afgjøres i Aaret 1831, Naadestødet. Paa den anden Side nære Pairerne Frygt for, ved selv at afsige Dødsdommen og overlade Benaadningen til Kongen, at berøve denne hans Popularitet. - Saa ledes henstaaer Sagen, hvis endelige Afgjørelse ængster det helPairie.