Berlingske Tidende, 1767-03-09
Gens, den 7de Januari. Cantons 3drichs og Berns befuldmægtigede Ministere, som her, i Samsund med den Franske Minister, have arbeydet paa at bilegge vore Uroligheder, have offentlig erklæret, at de havde Ordre at begive sig fra denne Stad til Solothurn, for der, tilligemed sidstbemeldte Minister, at arbeyde paa at bestemme den rette Meening af de Artikler i Mæglings Reglementet af 1738, hvorover man er uenige. Tillige have de erklæret, at, uden nogen Fornærmelse imod Republikens Sonverainitet og Jndependance, tage deres Cantons alle Republikens Stænder, i sær Magistraten, under deres Beskyttelse og Forsvar. Den 27de Januari. Omtrent paa samme Tid, da den Franske befuldmægtigede Minister, Ridder Beauteville, havde Borgerskabets Deputerede for sig, og, iblant andet, til Slutning sagde dem, at de ikke skulle troe det Rygte, at Mæglerne holdte en anden Plan i Bereedskab, for, om den først meddeelte blev forkastet, at sætte den i sammes Sted, (see Tidenden No. 3) havde ogsaa de Znrichske og Bernske Ministere dem for sig, og tiltalede dem saaledes: "Messieurs! Den skadelige Misforstaaelse, som har tumlet Eders Republik siden 1763, har sin Oprindelse af adskillige paa hinanden fulgte Forestillinger over det høye Raads Beslutninger, hvilket, da det ikke har fundet Forestillingerne grundede, har forkastet, dem. J paastode at de ikke havde denne Ret til at forkaste; og alle de iblant Eder, som have skrevet i denne Materie, have stræbt at bestride denne Magt, og at bevise de Farligheder som den medførte. Det almindelige Raad har taget samme Partie, og adskillige gange forkastet visse Magistratspersoner, som i Aarene 1765 og 1766 ere vorden foretagne; et Forhold, som er aabenbare stridende imod den 2den Art. af Mæglings Reglementet af 1738, og offentlig misbilliget ved Erklæringen af 25de Julii sidstleden. Disse Forkastelser bevægede det høye Raad til at indskyde sig under de vedkommende Regieringers Garantie, hvilke Eders States gamle og troe Bundsforvandt, ved Mæglingen af 1738 havde fastsat for hver af de adskillige Ordener sine Rettigheder; et Arbeyde, som syntes at skulle ævindelig bevare denne Republik ved Roe og Fredelighed, og hvilket, som saadant, var bleven antaget i det almindelige Raad, og paa det allerhøytideligste garanteret af Hans Allerchristel. Majest. og af de 2 Republiker Zürich og Bern. Disse 3 Potentater, drevne af det alleroprigste Venskab for alle Ordener af Eders Stat, og altid holdende over deres Forbindelser, have ikke forhalet at opfylde dem ved denne Leylighed, men hver hidsendet sine Ministere. – Reglementet af 1738 vil at Mindelighed gaaer for Garantiens Udøvelse: Det er for at hielpe Eder til mindeligt Forliig, at vi i nogle Maaneder have utrettelig arbeydet paa et Forliigs-Forslag. – Efterat have med alleromhyggeligste Agtsomhed overveiet alle fra begge Sider paa ankede Poster og paaberaabte Grunde, have vi arbeydet med venligste Omsorg, reneste Upartiskhed, og med al den Nidkiærhed, som troe Bundsforvandte kunne have for denne Stats og enhver af dens Lemmers Velgaaende. – Da vores Forslag er vorden lagt hver vore Herrer for Øyen, have samme høytidelig bifaldet det, og befundet det tienligt til at oprette Fred og Rolighed iblant Eder. Under saadan høy og agtbar Anseelse er det vorden forelagt det høye Raad, og ved Trykken kundgjort, paa det at ingen Lem af Staten skulle være uvidende om dets Jndhold; og saadant er det, at det, i Følge Eders Grund Love, skal inden faa Dage forelegges det almindelige Raad, for der af samme at vorde antaget eller forkastet. Vi troe at skulle forsømme en af vores nærværende Ministerial-Pligter, dersom vi ikke til al vores Møye og til al vores Omsorg endnu lagte denne, ganske indstændig at anbefale Eder samme Forslag. - De iblant Eder, som, fri fra Fordomme, og Mistillid, undersøge dette Forslag, skal virkelig deri finde alle de Fordeele forenede, som dets Jndgang forklarer Eder. Jblant andet den Ret til at forkaste eller nægte, som har forekommet Eder saa farlig udi det lille Raads Hænder, legges derved i et talrigt Collegii Hænder, som sammensættes af alle Ordener i Staten, som er bygget paa den allerfuldkommenste Upartiskheds Grund, og bundet ved en høytidelig Eed. Saaledes, mine Herrer, skal da i Fremtiden, ved ulige Forstaaelse som kunne forefalde over mørke Steder i Eders Love, og i Tilfælde af Jndgreb eller Overtrædelse af nogen Eders Paabudde, Eders Forestillingers Skjæbne ikke kommes an paa det høye Raads Svar, men paa en sat Dommer, som er taget af Republikens eget Skiød, hvis Jndependance befindes ved dette Middel uryggelig og stedsevarende stadfæstet. Vores Anlæg, ved paa nye at bestemme hvad Magt enhver af de adskillige Ordener i Staten tilegnes, ved at forklare nogle Artikler af bemeldte Reglement, hvis Jndhold syntes at være tvetydig eller ubestemt, giør Ende paa af Uovereenstemmelse som har reyst sig deels af Eders adskillige Forestillinger, deels af andre fra Eders Side fremførte Ankemaale. Og alt tilsammen maa oprette og stedse bevare Fred og Samdrægtighed iblant Eder, som de der ere adskillelige fra Eders Rolighed og fra Republikens Saa mange i og alle dens Jndvaaneres Sikkerhed. dette Forslag forenede Fordeele for Eder alle, have bevæget det høye Raad af de 25 og af de 200 til at bifalde det fast eensstemmig, og med livagtigste Taknemmeligheds Betegnelse, og det uagtet adskillige Opofringer som vi deri fordrede af dem, skulle vi da ikke formode os lige hierteligt Bifald fra Eders Side, Jkke desmindre erfare vi, at visse Personer, som uden Tvivl forføres af deres Lidenskaber, og af Hensigter, som meget ilde kunne bestaae med Eders Fadernelands sande Fordeel, beflitte sig paa at opvække Mistanke hos Eder til et Vark, som er forfattet af den aller reeneste Nidkiærhed; paa at vanskabe det ved urigtige Fortolkninger, ved falske og efter Haaret trakte Følger, og ved at beskylde det for Hensigter, som ere tvert imodsatte vores Redelighed og Uvartiskhed. Man bedrager Eder med falske Beretninger, naar man vil giøre Eder vise, "at dette Forslag er kuns et Forsøg til Forliig; og at, om J forkaste det, skal umiddelbar paafølge et andet, som skal være Eder langt fordeelagtigere." Er det mueligt at J kunne fæste Tro til deslige Foregivender, paa en Tid, da alle vi 5 Ministere have i vores sidste Erklæring af 23de Nov. høytidelig forsikret Eder det som er tvert imod – Ney Messieurs, vorder dette Forslag forkastet, og derved al Frugt af vores mindelige Mægling tilintetgjort, bekomme J vist intet andet. Vore Monark og Herrer ville da selv paakiende, Eders Tvist, som gaaer ud paa det rette Begreb af Artiklerne i deres Reglement af 1758, ved saadan Kiendelse forklare og stadfæste sammes Jndhold, ogsaa forsvare det, i Kraft af de hellige Forbindelser, som de have indgaaet som ganske Europæ Aasyn. – Det er meget formasteligt, end- og skændeligt, at man tør udsprede iblant Eder, at vore 2 Republiker aldrig lade det komme dertil. Det er et strafbart, Anfald paa den Respect som dem vedbør, at ville sætte deres Troværdighed i denne Post udi Tvivl. Man vil sige os, at man endog tør paastaae, at de 3 Regieringer ere ikke competente til saadan en Kiendelse at afsige, den man vil meene at være underkastet det almindelige Raads Stadfæstelse, forinden den blev af nogen Kraft: Atter en Sætning, som er ligesaa formastelig og salsk som den forrige, og lige fornærmelig imod alle 2 Magters Værdig Aabner Øynene imod disse Forblindelser; satter hed. Mistillid til deres Ophavsmænd, som forledes, nogle af Hovmod, andre af Sværmerie; hører Eders Magistrates, Eders værdige Præsters, alle Eders Fædres og Brødres, samt saa mange andre Eders kjære Medborgeres Røst, som aldrig have villet tage Deel i Eders Forestillinger. Lader den Tillid falde tilbage paa alle disse, hvilken J aldrig burte have forsaget dem. Friheden, Eders States Jndependance, Eders Loves Handthævelse, ligge dem i det mindste ligesaa meget som Eder paa Hiertet. De have ikke førend efter den allerforsigtigste Undersøgning bifaldet vores Forslag. Gaaer i deres Fodspoer: Ved saa gode Veyledere skulle J ikke fare vild. – Men for alting hører vores Røst: Som Ministere fra 2 Republiker, der ere fastelig forbundne med Eders, hvis sande Velfærd vore Herrer lade sig være saa angelegen; som oprigtige Venner af Eder alle, attraae vi ikkuns Eders Beste og Lyksalighed: Vi kalde Gud til Vidne, herpaa, Lader Eders Forhold for Eftertiden afvende det Onde, som vil overhænge Eders Fæderneland, saafremt skadelige Raadgivere og deres Raad beholde Overhaand. J bør høyt at skattere en stor Konges Bevaagenhed, hvis høylovlige Forgængere ved deres mægtige Beskyttelse have grundfæstet Eders Frihed; saa og vore Republikers, som Eders gamle og troe Bundsforvandte. Seer da til at J giøre Eder værdige til sammes Vedvarende, ved at bifalde det billige og tienlige Forslag, som de forelegge Eder. Det gielder om at vælge iblant 2de hinanden haardt modstaaende Partier: Det eene stadfæster Eders Lyksalighed, det andet truer Eder med de ubehageligste Følger. Vælge Jdet første, da have J Freden, og al Usamdrægtighed skal flye fra Eders Muure, derimod indbyrdes Fortrolighed, og med den Rolighed og Fredelighed, oplives igien: Disse ere virkelig de eneste Fordeele, som J seylede, thi Hoved Kilden til Eders Misforstaaelser var Eders egen Velstand selv. Gud skal da velsigne Eders Land, Eders Personer, Eders Jndgang og Udgang. Lyksalige Genser, Hvor skulle J ikke da efterdags vorde et Exempel for ganske Europa, ligesom J hidindtil have været det ved Eders storerende Handel, og Eders vel søgte Regiering. – Her see J vore Raad og Ønsker Messieurs; Gid de maatte vorde fulgte og bønhøre. – Vi slutte med at sige Eder endnu en gang, at vi ønske os ingen anden Belønning for vores lange og fortrædelige Arbeyde, end Eders Republikes Velfærd og enhver dens Lemmers Lyk alighed.