Aalborgs Stifts Adresseavis, 1819-05-01
Jblandt Forbrydelser her i Danmark synes den, at brænde Gaarde og Huse af, at være bleven saa at sige endemisk. Hyppigen læste man, nu i en, nu i en anden Provincialavis ynkelige Efterretninger om indtrufne Jldsvaader, hvorved gierne en eller anden godgiørende Mand (ofte af den Art, som ved enhver Leilighed, hvor fromme Jndsamlinger finde Sted, gaae omkring med Hatter eller Tallerkner; dog uden selv at komme Noget i den) udbasunede de ulykkelige Brandlidtes svære Tab og opmuntrede det ædeltænkende (desværre alt for ofte i Utide paa den Maade ædeltænkende) Danske Folk til ved rundelig Understøttelse at hielpe dem igien paa Benene. Men neppe skulde man feile, om man antog, at hvor tre saadanne Jldebrandstilfælde i denne Tid finde Sted, hidrørte i det mindste de to fra Besiddernes forknyttede Omstændigheder, som de paa Brandforsikkringens Bekostning og stundom tillige ved Brandtiggeri søgte at bringe paa Fode. Slige Nedrige ere Aarsag til, at den hielpsomme, godgiørende Danskes Hierte omsider vil hærdes af Mistro imod de virkeligen uskyldigt Brandlidte. Af og til fik vel den straffende Nemesis fat paa nogle af disse Forbrydere, men Forbrydelser af den Natur kunne dog kuns sielden bringes for Dagen, og de fleste Jldspeculantere fik Medynk og Understøttelse istedetfor Straf. Af en Høiesteretsdom af 12te Marts sees at en saadan Speculationsildebrand er bleven oplyst, og at Besidderen af den afbrændte Gaard, Jens Pedersen i Tidsvilde paa Frederiksborg Amt, tilligemed hans Hustrue og en Huusmand Jens Jørgensen, som egentlig iværksatte Branden, er dømte til at have forgiort deres Halse og at steiles, samt den Ene med den Anden at betale Skaden med 13125 Rbd.; desuden at have forbrudt hver 40 Lod Sølv, og deres Boeslodder til Kongen m. v. Jmidlertid har Hans Majestæt efter Sagens Omstændigheder og saavel Høiesterets som Cancelliets Jndstillinger allernaadigst formildet Dommen, saaledes, at begge Forbryderne cag stryges og hensættes til Arbeide i Kiøbenhavns Fæstning paa Livstid under sikker Bevogtning, og Forbrydersken, hensættes til Arbeide i Kiøbenhavns Tugthuus paa Kongens Naade. - Mærkeligt er det, at Branden allerede fandt Sted Natten imellem den 27de og 28de Juni 1816. og at der ved Brandforhøret ikke fandtes tilstrækkelig Oplysning imod Vedkommende til at fortsætte Undersøgelserne, men at Politiet senere kom paa Spor efter Omstændigheder, som kastede ny Mistanke paa dem, i hvis Følge ogsaa nye Undersøgelser begyndtes den 16de Juli 1818, hvorefter de Skyldige bleve domfældte. Heraf seer man et nyt Exempel paa den gamle Erfaringssandhed, at ihvorvel en Forbrydelse lange kan holdes skiult, vorder den dog tidt omsider opdaget, naar de Skyldige mindst tænke derpaa. - Det bør i øvrigt bemærkes, at det er just dette Tilfælde, som har nærmest bevirket den i No. 53 anmeldte allerhøieste Placat om Anvendelse af D. L. 6 - 19 - 1 paa dem, der af svigagtig Aarsag sætte Jld paa eget Huus. Bemeldte Lovsted er af følgende Jndhold: "Sætter Mand Jld i anden Mands Huus, eller Skov, med Villie, da er det Mordbrand, og vorder han tagen derved, have forgjort sin Hals, og enten brændes, eller steilles, og Skaden gieldes igjen af hans Gods, og fyrretyve Lod Sølv til den, der Skaden fik, og til Kongen ligesaa, og til Husbonden hans Boeslod.