Adresseavis for Børn, 1780-01-26
Den fattige Martin kom engang sildigere tilbage fra Skoven end sædvanlig, nedbøiet af det Bundt Brænde, han har paa sin Ryg, sagde han bekymret ved sig selv "Nu er vist nok min gode Kone bedrøvet og sidder og græder fordi jeg bliver saa længe borte, og Fritz min Søn vel ligesaa. Det gode Barn Moderens udtrykte Billede. Dersom Gud staaer ham bie, vil det blive en from og god Dreng, Men naar de nu seer mig, hvor vil de glæde sig, hvor vil de omfavne mig. Nu kom Martin hiem til sin Hytte, og sin der sin Kone siddende paa Sengen heldende sit Hoved paa sin Arm, grædende og sukkende, og Fritz knælende for hende, trykkende og kyssende hendes Haand, som hun trak tilbage. Nu Børn, græder ikke meere, sagde Martin, her er jeg, see hvilket deligt Brænde, J tier stille, og du Fritz, omfavner mig ikke "Jntet Kys belønner i Dag min Flid, er det ret"hør nu hvorledes det er gaaet mig. Det var " endnu tidlig da jeg havde mit Bundt Brænde paa Ryggen, og var paa Veien til at gaae hiem, da en gammel gammel Mand fra næste Landsbye kom mig i Møde, møisommelig slæbede hansig frem. J synes allerede at være træt gode Mand, sagde jeg til ham. - Ach Gud, saa sukkede han, – dette Suk gik mig til Hierte, og jeg tog Øxen og fældede ham noget Brænde og bandt paa hans Ryg, venlig takkede han mig og trykte min Haand, saa vilde jeg skyndet mig hiem men jeg havde ondt ved at komme frem for Sneen. Nu, Grete, hvad, Du sukker endnu Kan du da ikke tilgive det, saa elsker du mig ikke mere. Det havde jeg dog ikke tænkt i Ulykkelige Fader, sagde hun, og tog Manden ved Haanden, jeg skulle elske dig? Jeg, som har født dig, saadan en ond Søn Fritz, ond? – Nei Moer, Hiertet er got paa ham, det veed jeg, vel er han Barn og for Børn. vild, men naar han bliver stoer, saa bliver han baade viis og god. " Saa bliver han grusom, Faer, "Nei det vil jeg forsikre han ikke giør, Hvad siger du Fritz, du tier, kom hid og sig mig hvad du har gjort, du skuler det maae være meget slemt. Ja Fader, meget slemt, dog skammer han sig, det er endnu godt Hvad har han da gjort 2. Gjerne vilde jeg fortie dig det; thi du vil vist ogsaa blive bedrovet. "Siig det kuns." Nu jeg skal da fortælle dig det? Jeg aab" nede Døren imellem for at see efter dig, hvor du blev af, da fløi en lille Fugl ind til os, og flagrede omkring i Stuen og syntes forkommen af Kuld, saa tog jeg den i min Barm og varmede den med mine Hænder. Men saa kom den lille Lovise " du veed, hun var faldet over Gierdet, og havde revet sin Arm, og viste mig med Taarene i Øinene, Armen som blødte endnu, hun vilde søge "Raad hos dig, men da du ikke var hiemme, saa forbandt jeg hendes saarede Arm, saa godt som jeg kunde, og tog af den Balsom i den brune "Potte, var det af den rette, "a var det saa, nu videre Jmidlertid listede Fritz sig hen i en Krog og snappede Fuglen, som jeg saa længe havde sat fra mig, og jeg kan neppe sige det, og plukkede alle Fierene af den. Gjorde Fritz; Ja af det hele lille Legeme, undtagen af Vingerne, og da han saa var færdig dermed, saa aabnede han Døren og satte den uden for Huset. Du troer aldrig, hvor dette stakkels Dyr flagrede, peeb og klynkede, og dette gik mig saa meget til Hierte, Mand. Han bliver et Skarn, tænk kun naar han bliver større, O, hvor det krænker mig, det havde du dog aldrig gjort i din Barndom, jeg har saa tidt sagt: Fritz bliver lige saa god som hans Fader, men ach hvor har jeg taget Feil, og Gud - - Vær rolig Grete, græd ikke, der lever en Gud, som elsker frømme Forældres Redelighed; bliver han et Skarn, saa vil Gud tage ham fra os. - Kom hid min Søn, hver hvad for en Sorg. Avis Sorg du har gjort dine stakkels Forældre. – De græder, ja, vi græder og Kom leg din Haand paa mit Hierte. Hidtil var dette din Bolig; thi jeg elskede dig – men nu ikke mere. – Nei skulde jeg elske saadan en - - dog, jeg kan ikke bande dig min Søn. Grete, kom, og lad os " samle det arme Dyrs afplukkede Fiære. Her vil vi henge dem op under Bielken, og hver Gang, vi vil holde formeget af ham, saa vil vi see til"Fiærene, og sige: Saadant et haart Hierte maae vi ikke elske. Tænker du min Søn, – smukt bliv siddende paa mit Skiød, tænker du at blot Kulden førte den arme Fugl ind i vor Stue Nei, Gud selv gav ham i vor Haand, for at redde ham; thi han sørger saa vel for Dyrene som Menneskene, - og du har i dets Sted saaledes plyndret ham. - Hvad, om jeg lod dig nøgen afklæde, og lagde dig uden for Døren og lod dig ligge der og fryse den hele Nat igiennem, du havde fortient det. Men saa var jeg jo lige saa grum som du, og leed meere derved end du kom, græd nu ikke meere. Vær smuk stille; thi endnu elsker mit Hierte i Dig en Søn, men haver din onde Gierning. - Ach Søn, Jeg haabede at finde i dig, min og din Moders Alderdoms Trøst, og du vil forkorte vores Liv. "Ach, min Fader, min Moder, Ach tilgiv mig. Jeg skal aldrig meere være saa ond og bedrøve jer, jeg vil herefter beflitte mig paa at være et godt Barn, det kan J forlade der paa. Forældres Hierte er læt at bevæge. Fritz blev tilgivet, og Fritz blev et godt Barn. Han blev dydig, og et Mønster for gode Børn. En Gang saae han, med et bedrøvet Ansigt op til Loftet hvor Fiærene hængde. Moderen blev det vaer, rørte, tog en Stige og sagde: "Trin op min Søn, og tag nu disse Fiære ned, de giør dig kun bedrøvet, hver Gang du seer dem. Gaar og kast dem paa Jlden, din Fader vil ikke blive vred, gaae du kun, hvem vil see dem mere. Nei Moder, svarede Fritz, lad dem kun henge. Vor Herre giver vel ogsaa mig engang Børn. Saa vil jeg med Taarene i Øinene vise dem samme, og sige: See, engang var jeg et stort Skarn; og at jeg blev skikkelig, det har jeg Gud og mine fromme Forældre at takke." for Børn.