Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1825-03-01
Jkke for at bestride de saakaldte gudelige Forsamlingers Værd i Almindelighed, naar de ere ledede paa den ved Fr. 13 Jan. 1741 foreskrevne Maade, eller indlade sig videre paa de af den fanatiske Kierteminde-Sects Tilhængere, holdte Forsamlinger; men blot med Hensyn til, at Hr. Pastor Grundtvig i fine Betragtninger over gudelige Forsamlinger, i Skilderiet No. 12. og 13, ved at berøre en efter Overøvrighedens Ordre anlagt Justitssag, synes at kalde Ellinge Sogns Præst og Rettens Fremgangsmaades Lovlighed i Tvivl, i det han henskyder sammes Bedømmelse under de høiere Retter (Sagen. svæved da for Lands-Overretten), troer Man det ikke upassende at oplyse Pastor Grundtvig og det Offentlige om: at den omhandlede Sag nu under 7de Februari er paakiendt i den Kongl. LandsOver- samt Hof= og Stadsret, og at Domsconclusionen er saaledes lydende: Thikiendes for Ret: Tiltalte fuspenderet Sognefoged Niels Andersen og Hustro Anne Sørensdatter bør for Actors videre Tiltale i denne Sag fra at være. For øvrigt bør Underretsdommen vad Magt at stande, dog saaledes, at Mule ten for de Tiltalte, Huusmændene. Johannes Jensen, Søren Ottesen, og Ungkarl Rasmus Ottesen bestemmes til ti Rbdlr. Sølv. for hver, og for Tiltalte forhenværende Substitut Jørgen Nielsen Holm til tyve Rbdlr. Sølv. Det Jdømte at udredes inden 8 Uger efter denne Doms lovlige Forkyndelse, og det Øvrige at efterkommes under Adfærd efter Loven. Under Rettens Segl og Justitiariunderskrivt. (L. S.) Falde."(Meddeelt.) For dem, som enten af Pastor Monrads Beretning *) foran hans Liigtale, over den myrdede Gaardmand Engelbrecht Andersen, af Mehrn, eller andetsteds fra have erholdt nogen Kundskab om Morderen Peder Michelsen, der blev henrettet ved Præstøe den 27 Januarii sidstleden, vil det neppe være uden førgelig Jnteresse, at erfare lidet om hans allersidste Dage. Paa hans haarde Hjerte formaaede Religionen hverken at frembringe sand Anger eller Beroligelse. Jmidlertid manglede han ingenlunde religiøse Kundskaber; han kunde en Mængde af Bibelsprog og gamle Palmer udenad. - Livet elskede han overmaade, og han kunde aldrig tilgive sig selv, at han havde gaaet til Bekiendelse. For at leve, anstillede han sig stundom afsindig, og angav ny Forbrydelse; dog søgte han og ved Selvmord at unddrage sig Døden paa Skafottet. Hans Sind var altid i Denne Beretning a. faaes hos Hr. Capitain og Bogtrykker Seidelin, store Kjøbmagergaden Nr. 65, for 1 Mark. skrækkeligt Oprør, han talte idelig med sig selv, og af hans mørke, skumle Øie flammede Fortvivlelse. Under den alvorligste Samtale fremkom paa hans Ansigt et afskyeligt Smil eller Grin, hvorved man skulde troe han vilde haane den, han talte med, men hiint Smik skal dog have været ham naturligt, og dette i Almindelighed ikke hans Hensigt. Han troede idelig at see eller høre sin myrdede Svigersøn, og den Tanke syntes ham skrækkelig, at han engang skulde møde denne hisset. Da hans endelige Dom faldt, søgte han at sulte sig ihiel, og anstillede sig som død. Henrettelsesdagen nærmede sig, og han erindrede intet imod, at modtage det hellige Sakramente, men da Præsten havde oplæst Jndstiftelsens Ord og vilde række ham Brødet, tog han selv dette, sønderbrød det, og yttrede sig derom og om Vinen paa en ugudelig Maade. Han yttrede det Ønske, at iføres noget Reent til Henrettelsesdagen; men da denne frembrød var han saa trodsig, at man med Magt maatte føre ham paa den Vogn, der skulde bringe ham til Retterpladsen. Han kom did, og Synet af Blokken, Graven og Pælen, der skulde modtage hans Hoved, gjorde et vildt, rasende Jndtryk paa ham; han vilde paa ingen Maade forlade Vognen. Han forlangte, at hans Kone og Børn skulde komme, og Andre, som han troede havde Indflydelse paa hans Bekjendelse. "De", sagde han: "ere Skyld i min Ulykke. Med Magt maatte han tages af Vognen. Sin Dom hørte han spyttende og haanende, og spurgte tilsidst: "Har Kongen ogsaa underskrevet det?" Religionens sidste Trøst hørte han stum, og, som det syntes, uden Opmærksomhed. Nu kastede han sig paa Knæe, opramsede et Par Psalmevers, men lod sig under den hæftigste Modstand trykke mod den Blok, hvor han endte sit elendige Liv. Jeg har afholdt mig fra hvert Raisonnement. Menneskegrandskeren tænke selv over Mennesket!