Jyllandsposten, 1841-01-26
Ved det kongl. danske Cancellies Skrivelse til mig af 10de October f. A., blev jeg anmodet om at afholde et Syn over bemeldte Kirke, samt at afgive min Mening om flere Punkter ved Bygningsarbeidet f. Ex. om der i Taarnet kunde anbringes tvende Klokker, om Dosseringen ved Kirken m.m., og, efterat have afholdt det forlangte Syn, har jeg indsendt min detaillerede Beretning og Betænkning til Collegiet, som jeg ifølge ovenmeldte Skrivelse alene kunde antage at skylde saadant. Jeg troer derved at have opfyldt min Pligt, og har Grund til at kalde mit Foretagende lovligt, saalænge ikke Collegiet, fordi jeg ikke havde efterkommet eller overtraadt dets Ordre, maatte finde det Modsatte, og der kan altsaa ikke være Tale om et lovligt Syn i den Betydning, i hvilken det forstaaes om et efter Retten Udnævnelse under Jagttagelse af Lovens Former om Varsler og Afhjemling afholdt Syn, hvortil vistnok maatte udfordres tvende Synsmænd. At desuagtet Kirkeinspectionen var indbudet til at overvære Synet, grundede sig aldeles ikke paa nogen Foranstaltning fra min Side, ligesaalidet som at Borgerrepræsentanterne ei vare indbudne dertil, da jeg ansaae Saadant for mig uvedkommende, saavelsom hvilke Documenter Tilsyns føreren Premier=Lieutenant v. Schepelern fandt det passende eller rigtigt at bekjendtgjøre for de Tilstedeværende; at man ønskede Resultatet af Synsforretningen oplæst, kunde jeg ikke have noget imod. Naar der i det anonyme Jnserat ankes over dette Resultat, hvilket man søger at fordreie og tillægge en anden Mening, end den, der ved en rolig og upartisk Overveielse kan udfindes, da har jeg i samme Resultat yttret min subjective Mening, støttet paa de Kundskaber og den Erfaring, jeg turde troe mig i Besiddelse af, og ikke fældet nogen objectiv Dom, anderledes troer jeg ikke, at Skjøns mænd ere istand til at yttre den, og dette er Meningen af neppe utvivlsomme Ord, at Bygningsarbeidet (herunder er naturligviis meent saavel Materialierne som Arbeidets Udførelse) bør ansees for forsvarligt og godt, eller at jeg har tilstrækkelig Grund til at ansee det for forsvarligt og godt. Forsaavidt der ankes over, at der til Kirken ei er anvendt det Slags Materialier, som findes anført i Overslaget, maa jeg bemærke, at dette er affattet i Kjøbenhavn og beregnet efter de her i Almindelighed brugte Materialier, men deraf følger ei, at Materialierne skulde være forkastelige, fordi de et vare hentede fra Kjøbenhavn, naar de ellers vare forsvarlige, og min Yttring: at man ei i Skagen kunde vente den Udførelse af Bygningsarbeidet som andetsteds, vil neppe bringe Nogen i Forundring, naar jeg (dersom jeg har betjent mig af Ordet andetsteds) erklærer, at jeg derved nærmest har havt Hovedstaden for Øie, og ved Arbeidet har formeentlig meent Haandværksarbeidet, thi det er vist indlysende, at man i Skagen ei kan have saa duelige Arbeidere og indsigtsfulde Ledere for disse som i Hovedstaden. At flere Dele af Bygningen ere ufuldendte, har jeg i min Beretning ikke undladt at bemærke, og mit ovenfor af Anonymen sønderlemmede Resultat kan naturligviis kun have Hensyn til det Arbeide, som var saavidt fremmet, at jeg derom kunde fælde nogen Dom. Til de Forsøg, man har gjort for at give mit Forhold Anstrøg af Partisk hed ved at anføre et Rygte om, at Hr. v. Schepelern i mig fandt en Bekjendt, jeg under mit Ophold i Skagen logerede i samme Huus, som han, og at jeg har havt megen Conference med ham, vil jeg kun føie, at jeg kan forsikkre, at jeg aldrig har seet eller kjendt Premier=Lieutenant v. Schepelern tidligere, at jeg blev anviist det omtalte Logi af Byens Øvrighed, og at min Conference gik ud paa at erholde de fornødne Oplysninger, hvilke nærmest vare at erholde hos Tilsyns føreren, og vist aldrig nægtes den, der skal afholde en Synsforretning. At jeg til denne kun har brugt 2 Timer, vil Enhver vist ansee tilstrækkeligt med Hensyn til de Oplysninger, jeg iforveien har indsamlet, og Bygningens ubetydelige Omfang. Dette er hvad jeg finder fornødent at fremkomme med, hvortil jeg maa føie den Erklæring, at, da det staaer Enhver, som maatte være misfornøiet med mit Forhold i den her omhandlede Sag, frit for at paaanke dette hos rette Vedkommende, anseer jeg det derfor upassende oftere at tage offentligen til Gjenmæle paa de Angreb, man fremdeles maatte finde for godt, at fremkomme med. Kjøbenhavn, den 11te Januar 1841. Thielemann.