Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1843-03-14
Man læser: "Eenstemmigen vedtog Amtsraadet, at den ei var Anledning til i foranførte Henseende at tillægge Amtsforvalterne nogen Godtgjørelse, da det maatte ansees at være en dem efter Embeds Medfør paaliggende Forpligtelse, at bestyre bemeldte Regnskabsvæsen, ved hvilket det ei heller skjønnedes, at der i den senere Tid var paalagt, dem, noget forøget Arbeide . . . Ogsaa jeg antager, at Amtsforvalterne ikke kan tilstaaes Godtgjørelse, men det, at de hidtil efter Embeds Mødhør har ført Regnskabet, vilde dog ikke begrunde Forpligtelse dertil for Fremtiden, dersom med Amtsraadets Jndførelse Amtets offentlige Oeconom havde ophørt at være Gjenstand for Regjeringens Omsorg, og en af Regjeringen ucontroleret Bestyrelse deraf var henlagt til bemeldte Raad; men just deri, at det ikke er skeet, at nu Amtsraadet, ligesaalidet som for Amtmanden, kan anvise den mindste Sum, uden den i Anordningerne er hjemlet, at Regnskabet nu ligesom for, aflægges til det kongelige Rentekammer og der revideres, saa at Regnskabsførerens Stilling i ingen Henseende er forandret, ligger Grunden til at Amtsforvalteren maa fremdeles uden særskilt Godgjørelse fore Regnskabet. Naar dernæst Amtsraadet tilføier: det er vitterligt, at ingen Embedsmænd ere saa rigeligen aflagte, i Forhold til deres Arbeide, som netop Amtsforvalterne, saa finder jeg meget at udsætte paa dette Tillæg: Først er Bemærkningen overflødig, thi er Amtsforvalteren ei bleven et privat Jnstituts Betjent, saa kan ei af Amtet fordres Erstatning, om han end var nok saa slet lønnet af Staten, og vil Amtsraadet dog at det skal passere for at være en Grund, saa erkjender det derved Rigtigheden af det Princip, hvorefter 1832, da Regjeringen fandt, at Amtmændene havde for ringe Gage, Tillæg blev tilstaaet dem, ikke af Statskassen, men af Amtsfondet, en Mening, som Amtsraadet neppe vil vedkjende sig. Altsaa staaer bemærkningen som en aldeles isoleret Sætning, hvis Jndhold jeg nu vil tillade mig at drøfte noget nøiere. Har Raadet ved Ordet vitterligt, villet udtrykke, at det var Noget Alle bekjendt, saa tillader jeg mig at benegte det, og det er mig meget lettere at føre Beviis for min Mening, end Amtsraaderne for deres; men er det kun egen Overbeviisning de har villet meddele Rentekammeret og Publicum, saa at ved vitterligt"Ordet os er glemt, da vilde man gjøre dem stor Uret, ved at troe, at de af Kjendskab til et Par Amtsforvalteres Jndtægter vilde udtale som noget dem fuldelig bekjendt, at netop Amtsforvalterne ere rigeligt aflagte, thi naturligviis har de søgt Oplysning om Rigets samtlige Amtsforvalteres Jndtægter og derpaa begrundet deres Dom. Men jeg maa da meget beklage dem, at de ei har øst af sanddrue Kilder, thi de fleste Amtsforvaltere paa Øerne og nogle i Jylland have, naar Contoirhold fradrages, langt fra rigeligt, men kun knapt Udkomme. Endvidere erklæres det vitterligt, at netop Amtsforvalternes Løn er rigelig i Forhold til Arbeidet. Man vilde vistnok meget miskjende Amtsraadet, naar man troede, at det havde udtalt sig saa bestemt, uden at have først søgt nøie Oplysning netop om Amtsforvalternes Arbeide for hver særskilt Autoritet, de Regler for Regnskabsførelse, de have at iagttage og ikke maae fravige, Sammenhobningen af Arbeide til visse Tider, de aflæggende Regnskabers Beskaffenhed o. s. v.;men naar de derefter ansee Arbeidet for alt for ringe til Jndtægten, saa fristes jeg vil at yttre, at de atter her ere blevne vildledte. Anmelderen, som over 27 har været Amtsforvalter, vil nødig passere for meget langsom Arbeider, og har dog, med Undtagelse af en enkelt Tid paa Aaret, havt fuldt op at bestille med sit Embedes Bestyrelse fra tidlige Morgenstund til til dige Aften. Endelig indskrænker Amtsraadet sig, ikke til at erklære, at Amtsforvalterne i Danmark ere rigeligt aflagte, og at Lønnen er større end dem for Arbeidet tilkommer, men erklærer det vilterrligt at ingen Embedsmænd ere saa rigeligt aflagte som netop Amtsforvalteren. Man maa ansee sig berettiget til at antage, at de Herrer nøie kjender samtlige Embedsmænds Forretninger og Disses Detail og først med en saadan, vistnok møisommelig vundet, Kundskab har declareret det som vitterlig Sandhed, at mindst Arbeide for Lønnen udfører netop Amtsforvalterne. Men jeg troer ikke at gjøre mig skyldig i Jndiscretion ved at yttre som min Mening, at faa Embedsmænd have mere Arbeide og ingen større Risico, til hvilket, vel og, ved Lønnens Bestemmelse, skulde tages Hensyn. Saaledes kommer jeg til det Resultat, at Thisted, Amtsraad i Et og Alt har været uheldig ved Affattelsen af hiin Erklæring, og da Sagen angaaer en Embedsklasse, hvortil jeg regner det for en Ære for mig at henhøre, saa har jeg fundet mig opfordret til ikke at ville tilbageholde min Mening herom. Hjørring, den 3die Marts 1843. Brink-Seidelin.