Norske Intelligenssedler, 1772-10-21
Nordske Jntelligenz-Sedler No. 43. Onsdagen den 21. October 1772. Herr von Nord Vesten Min Herre! At Deres Tænkemaade og Haab udmærker een større Skiønsomhed, end den som kan kaldes almindelig, derom vidner No. 39. af disse Blade; men større Eloge maa De ikke vendte; de vil man gaae forbi om De tillader det, indtil det er afgjort, om Patriotiske bemøielser kan tilvejebringe Landet Lyksalighed; skeer det, da er det Ære og Glæde nok hos een Patriot, at nyde de søde Følelser, hvilke saa gode Gierninger medfører. De skal, haaber jeg, min Herre, imidlertid aldrig blive bedragen, naar De kalder mig Patriot, og hvorfor skulle de - alle de alvorlige Bevægelser, som opstige i min Siæl, kan ved Siden af denne Haand forsikre Dem om, at Forestillelse af Døden selv er aldrig forekommen mig saa empfindlig og bitter, som de mange billeder af den, hvilke Hunger, og Mangel daglig forestille mig, og hvilken igiennem de mange Elændige, ja Spæde og Umyndiges Hylen og Raab, ligesom i een Nøds og Døds Basune fra alle Landets Dele, bliver bekræftet; Disse, med den almindelige Ruin, er det, min Herre, som sandelig ofte er nær ved at deele mit Hierte. Min Herre! De troe, at Fædres Følelser, Mandom, Dyd og Duelighed endnu vil opstaae og findes i Nordmændene; men troe De, at dette vil skee, uden en foregaaende Luttring. Ak, hvilken kostbar Luttring, min Herre, er Hunger og Død, eller Blod. Gid det da allerne blive Forræderes Blod, hvoraf en maadelig Skibsladning ikke er værd et Qvintin reedeligt og patriotisk. Naar een Trediedeel af Landets Jndbyggere er crepered af Hunger og Blodsot, da vil de øvrige vogne op i og med Forskrækkelse. Disse ulyksalige og forfærdelige Hendelser, min Herre, er det mit patriotiske Hierte ønsker at kunde forebygge, ved at oplyse og godtgiøre, at Jnteressen er tilfællig, men ikke stridig; samt at anvise Nation til at udfinde og at opnaae for alle Vigtigheder og Angelegenheder een frie og aaben Adgang til Thronen uden den allermindste Hinder; Sce, min Herre, derpaa gaar alle mine smaa og ufuldkomne Bestræbelser allerne ud, og ellers for ævig Tiid et ulyksalig Norge. Apropos, min Herre! De har Studia, og vi handler her om Bagateller, sig mig: Hvor har billighed sin Residence og Sæde, Jeg finder ikke, at hun er givet Sted iblandt de ophøiede Gudinder, og at finde hende paa Jordkuglen, skal vel blive besværlig; jeg behøver i een Sag hans Decission. Jeg drømte een Nat, at tvende Brødre vare i Arbeide, Sveed, Næring og Fortæring med hinanden forbunden og associereed, men at den ældste Broder, som forestoed Huusholdningen, fortærede baade sin egen og den associerede Broders Fortieneste; det kom omsider til den Yderlighed og Mangel, at en af dem skulle døe af Hunger, og mig syntes det faldt i den Broders Lod, hvis Arbeide altid havde oversteget hans Fortæring: herover blev jeg bedrøved, og lovede paa min egen Bekostning, at ville bringe den fornærmede Broders Sag ind for billigheds Domstoel, hvor han kunde haabe en retfærdigere Dom, saafremt den der ikke kom ind alt for sildig; J dette gode Forsæt vognede jeg op, og fandt en Sag, lig denne, aftegned og oplyst i een trykt Afhandling over Rigernes Handel, med dens Ballance, udgiven i Sorøe 1772, og skrevet af een var Dansk Mand formedelst den billighed Han i denne Sag tilstaar, og følger i Beregningen med Norge; Denne kostbare Piece har forekommet mig i Bekostning og Møje, men hvad den mangler, skal jeg søge Lejlighed at oplyse. Endnu maa jeg sige Dem een Ting, min Herre, Mig er det forsikret som een Sandhed der kan bevises, at Norsk Sølv er her i Hovedstaden for faae Dage siden bleven solgt ungefær til halv Priis, og at Betalingen skeede med Papiir, der er Kiøbenhavnske Banco=Sedler; Hvad dømmer De om denne Priis min Herre (jeg gaaer forbi de ældgamle Norske Fædre) og hvad synes De om Yderligheden af vores Forfatning, Maatte ikke Steen-Hierter (som een skrev) ynkes derover, at Mangel paa fornuftige og fornødne Indretninger, skal drive de Trængende til saa haarde Vilkaar, De vil svare mig, jeg slutter mig det til Hvorfore bruges ikke Norsk Papiir, kunde det ikke være eller giøres ligesaa gyldigt, er den Kongelige Myndighed fra den Tiid den Kiøbenhavnske Banqve blev opretted, vel i nogen Deel indskrænket; Norge blev, da det skeede, jo ikke adspurgt, om een Banqve i Kiøbenhavn var med eller imod dets Jnteresse, endskiønt samme Banqve aldrig har haft Jndflydelse end ikke paa den Danske almindelige Handel; Vil da den Kiøbenhavnske Banqves Jnteressentere prætendere, at Kongen skal tilspørge Dem, om een Banqve i Norge kan bevilges eller ikke, hvor det gielder Landets almindelige Handel, og et gandske Riges Vel eller Vee, ja tusinde og tusinde Menneskers Liv eller Død, efterdi alle disse Ting dependere af Penge Circulation, og alle andre Udveje til Penge, til Handel og Rørelse uden for een Banqve, ere umulige. Jeg maa, min Herre, taalmodig anhøre disse Erindringer, men troe mig, at Skylden er ikke min Naar Norge faaer een directe og frie Adgang til Thronen, da vil det ikke blive vanskelig at oplyse: 1) at 30 a 40 tusinde Rixdaler, hvilke den Kiøbenhavnske Banqve som Jnteresse for sine billetter nu Aarlig drager af Norge, ikke bør komme i Qvæstion, hvor der handles om en Nations Velfærd: 2) at det bliver ufornøden, at den Kiøbenhavnske Banqve skal eller vil indløse den Norske Banqves Sedler, efterdi for det 3) de Norske Metaller og Producter, der i visse Maader har maaskee soutinered den Kiøbenhavnske Banqves Credit, ere altid tilstrækkelige til at holde een Banqve i Norge udi Reputation under een paalidelig og tilbørlig Direction. De vil ikke, min Herre! (deres Redelighed og Jndsigt forbyder Dem det) erindre, at her, eller maaskee af andre i noget andet Blad er sagt og paastaaed for meget i Henseende til Norge, endskiønt nogle, der endnu ikke har afastet al Partiskhed, maatte dømme saaledes; men er derudi nogen ond Gierning, eller er det en Forbrydelse, at aabne og greede, eller at lægge een Sag for Dagen, der er saa vigtig, at den kan rædde et gandske Rige fra Ulykke, da gad jeg vide hvad som var godt, eller hvad der var en virkelig Fortieneste, Een Landsmand har nylig paastaaed, at det var ej Tiid længer at spilsigte med Staatens Velfærd. Jeg tænker endnu meere, min Herre, i Norges Sag, men dette Blad kan ikke overlevere Dem alt, derfor vil jeg endnu tiene Dem med et, naar jeg først har seet deres Tanker over dette, ja om det end ikke skeede. Af Vindene, min Herre, har imidlertid den, som bær Navn med Dem, den største Force; Den derimod, som nævnes med mit Navn, er svag og lummer, endskiønt liflig og oplivende; Skulle denne Tilstaaelse, min Herre, ikke kunde overtale Dem til at optage en formaaende Pen, deres Fædreneland til Fordeel, derved ville De tilforladelig forbinde deres Brødre, Nordmænderne, og iblant dem i Særdeleshed Deres meget hengivne von Westen.