Aalborg Stiftstidende, 1840-02-22
Efter jeg med dyb Bedrøvelse havde hørt min gode gamle Konges Død, sukket over al den Behandling og Pragt med hans jordiske Levninger og ret saa hjertelig jeg kunde bedst, holdt hans Ligtale, begyndte Mutter og jeg igjen at tale om Kjøbenhavns=Reisen. J rystes vel af Nysgierrighed, mine gode Venner, efter at vide hvad der efter fulde 30 Aars Forløb bringer mig til, at forlade min Hjord og mine Jorder, mit Huus og mine gamle Klæder, og engang endnu styrte mig ind i Eders Myretue, men J maae vide, jeg skridter af med Tidernel jeg læser, - Bladene!! Det giver Jmpuls, som det nu kaldes. Jal jeg har saagar i Vinter læst noget af en fransk Roman; men skjøndt jeg kunde faae alle Balzaes, og P. de Kocks Skrifter fra Frokenerne paa Herregaarden, der faaer dem af de tilreisende Lieutenanter, saa stal jeg ikke have meer af den Smaus; men for igjen at komme til Reisen, saa besluttedes omsider, den skulde gaae for sig første Fuldmaane. Men, Af Ja, hvor allerede Udrustningen dertil giver en Forstyrrelse og Bekostning for en stakkels Landsbypræst. (Jeg veed ikke hvor mine Hr. Confrattere kunne ligge saa meget paa Landeveiene som de gjør.) Jeg maatte have min Livkjole og mine sorte Beenklæder vendte, og Frakke syet af det nye hjemmegjorte Klæde. Mutter hentede Kræpflor, Syjomfru og mange rare Sager fra Kjøbstaden. Ja, der laae et Huus fra tidligste Morgen til sildigste Aften, saa jeg i mit stille Sind satte en lille Trumf paa, at det var den Gang, men det stulde aldrig skee mere. Vi som da afsted og uden mærkelige Begivenheder naaede vi store Belt; men her maatte jeg bemærke at Neptun er en halstarrig, Knægt, der slet ikke er gaaet frem med Tiderne; ingen billig Befordring, ingen nedsatte Priser - jeg maatte for at gaae med Dampskibet til min store Misfornøielse betale det samme, som om jeg - jeg selv ikke var en Eenhed, men en Doublet af en Præst og havde to Koner - det er utilbørligt - jeg stal bede min Ven Prøveprocuratoren, at klage derover i Bladene." Da vi kom til Corfor, udbrod Mutter: hvor her er bart og stygt og hvor det er en daarlig Bylt - Ja vel! men der er dog noget aparte ved den, husk paa Birckner, Baggesen, Kong Salomon og Jørgen Hattemager og nu Adressen, og jeg har læst i Bladene, her er et Forskjønnelses-Selskab; hvad vil det hjælpe, afbrød Mutter, det er Borgermesteren imod." Aal ikke andet - Borgermesterne er ikke saa furchterliche nu som fordum, gjør de dem altforrebelste og misbruger Magten, saa faaer de Tvangstrøie paa - jeg mener Borgerrepræsentanterne. Mutter loe -men jeg er kommen fra Texten, seer jeg, det var ingen Reisebeskrivelse, men Aarsagerne til min Reise, jeg vilde gjøre Eder rede for. For det første længtes jeg saa meget efter at see Johannesgruppen, Frelseren og hans Apostle, item vor herlige Thorvaldsen. For det andet vilde jeg endnu engang jeg Regentsen, det Kammer, jeg laae paa Anno 92, det Vidue, hvor jeg stod paa Udlig efter den kjønne Pige skraas overfor, der nu er min gamle Mutter, og saaledes flere Liebhaberier, som vel er for vidtløftige at opregne; men den egenlige nødvendige Aarsag er, at jeg har en Søsterdatter - hun giftede sig for nogle Aar siden med en Kammerskriver - han skrev og søgte Forfremmelse, sogte og skrev indtil han skrev sig i Graven. Nu fik hun vel for sine 5 Borns Skyld 25 Rbd. af Postkassen, 25 Rbd. Gratiale og en Friplads i en Skole til Martin. Mutter sender hende troligt hvert Aar Gryn og Meel, Flesk og Smør og Æg i en Otting, men hun er dog saa yderst fattig, den arme Siæl! For Børnenes Lærdoms Skyld vil hun ikke forlade Byen, men maa give 60 Rbd. aarlig foren daarlig Sidesal i St. Gjertrudstræde, hvor Jordemoderen, der boer underneden, hele Natten render ud og ind og smækker med Dorene, og Manden, der boer ovenpaa, hele Dagen lærer fra sig paa Fløite og Violin for 6 s. Timen. Nu vilde jeg see at finde nogle Hjelpemidler for hende herinde, see at skaffe hende en god lille Bopæl i Skindergaden Nr. 8. Men Mutter, som er en Opponent af første Skuffe, indvender immer: "Directionen har jo ikke svaret enten den vil have lutter Enker eller ei. Men jeg, som altid har god Tro og godt Haab - jeg formaner hende: Taalmodighed, Martine, Taalmodighed, det er gamle fornemme Herrer, de gaae langsomt af ny Vei, men kjender jeg ellers Kongen ret, saa siger han nok til dem : Hor Børn! J seer hvor rart det gaaer min Kone med Asylerne for Ungdommen (Det Gud i Himlen velsigne hende for baade her og hisset, sige vi alle). Nu vil jeg ogsaa have lavet der et Slags Afyl for Alderdommen - og hvad troer Du ved det giør Kongen, at han fritager en eneste Gaard i Kjøbenhavn for Skatter, om han lod den Skillingspenge staae i den uden Rente - det gjor ham slet ikke meere end naar Du har lavet Dit største Fad fuldt af Pølser, at Du da altid sender vor fattige Skolelærer et Par paa en Tallerken."(Fortsættes.)