JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-11
En Rigsbaron. Det klædte smukt, Jeg giør mig kun til Latter. Den Gamle strøg sit Knebelsbart, Og gned sig bag sit Øre. Hr. Søn, J kiender Verdens Løs Omtrent som da J laae i Svøb, Det kan jeg noksom høre. Følg en erfaren Gubbes Raad Før J beslutter andet. Pak fuld af Æg min Kurvevogn; Spænd Fire for, kiør saa fra Sogn Til Sogn omkring i Landet. Og paa hvert Sted, hvor Konen, J. Ved Logren eller Bieffen, Seer Manden kujonere, lægDer taus paa Tærskelen et Æg, Og Fem lad være Effen. Men træffer J en Hædersmand, Som veed sin Brog at bære; Som styrer Konen med Forstand, Ei underkues vil og kan, En Hest J ham forære." Det Forslag syntes Gutten omHan spændte for sin Kærre, Og traved lystig Landet om, Spendeerte Æg i hvor han kom, Men ei en Hest, desværre! Og da nu, paa det Sidste nær, Hans Æg de vare borte, Og Haabet sank i sidste Blund, Da holdt en aarle Morgenstund, Han for en Greves Porte. Og gram i Hu han ringed, som Han skulde vækket Døde. Let kom det Trappen ned, og see, Huusfruen treen i Neglige Ham ziirligen imode. Og sagde mildt: Tys, eyst. Hvad har Min Herre at befale Tilgiv, min Naadigste – kun faae Et Ord Hr. Greven sagt - og saa Mig atter anbefale.""Jeg beder ydmygst Hr. Baron, Endnu jeg troer han sover; Saa sagte skal jeg lytte til, Men vække ham før selv han vil, For ingen Priis jeg vover. Som Giæst og Ridder midlertid Velkommen her paa Slottet; Tys, stille, stille, be er jeg blot – Og ind de gik, mens først saa smaat Han til sit Fiirspand skotted. Snart Greven kom. Det var en Mand, Det maatte man ham lade. Han vinked, Kone, Stole her, Stop Piberne, og Herren der Behager Chocolade. Og flux paa Gulvet Stole stod, Paa Bordet fulde Kopper. Hvorpaa vor Ridder ligefrem Bad at han maatte skjænke dem Den Bedste af hans Hopper. Og selv han sprang i Gaarden ned, Til Skudem frem at føre.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-11
J Vinduet vort Ægtepar Alt Arm i Arm tilstede var, For bedste Valg at giøre. "Den Brune Glut, den vilde til Vort Spænd ei passe ilde.""Hvad, tog Grevinden ivrigt paa - Hiin prægtigskiønne Abildgraa Du overspringe vilde Den Brune duer i mit Spand.""Det er Dit gamle Lune: Den Abildgraa, tag den Du, hør, Det er nu saa min Livkoleur Og ei den dumme Drune."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-11
Den Abildgraa, min Hr. Baron Jeg faaer min Snut vel føie." Som tordentruffet blev vor Mand, Og flux for Vognen spændte han, Med Taarer i sit Øie. Og skille med sit sidste Æg Til Tærskelen han vakler: Farvel, Hr. Greve, Heste er For Mænd i Huset; Æg for Jer Og mig og slige Stakler!" Og atter til sin Venneviv Han Veien monne tage. Hver Dag en huuslig Storm optrak - Baronen bare tang og drak, Og fandt sig i sin Plage. (Romanzen und Balladen der Deutschen.)J. H. Lund.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-11
Kjøbenhavns Børs d. 10 December. Cours. Hamb. 2 M. 28, a vista 208. London 2 M. - Rbd. Spec. 298 - Specier solgtes til 17 Rbmk. 12 1/2 s. a 17 Rbmk. 13 s. Oblig. 81. Norske Rigsbanks. 17 3/4. Svenske Sedler 65 1/2 a 66 s. - Disconto 6 PC.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-11
Trykfeil. J forrige Numer, 1ste Side, 2den Pille, Liin. 8, istedetfor, Helten læs: Helden. Kjøbenhavn. Trykt hos J. H. Höecke.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Sextende Aargang. No. 100. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 14 December 1819. Den hedenfarne Aand til Liget. Dis Liget staaer i kolden Stue, omkring det Slægtninger og Ven, end eengang ønske de at skue det blege Aasyns Træk igjen. De tause sig om Kisten liste, mens Taarer trille uden Tal, thi Alt om føien Tid de miste, imorgen Liget jordes skal. Og, som de samlede tilbage gaae, som og samlede de kom, ei for et Hviles Blund at smaae, men for at sørge Natten om, en Skygge, venlig og fortrolig, mod Kisten skrider sagte frem: den vil end see sin gamle Bolig, for Gravens Dyb adskiller dem. Dig har jeg aflagt som et Klæde, mit Legem, Dig har jeg forladt, End fatter neppe jeg den Glæde, hvori jeg friere er sat. Et andet Væsen, end i Livet, jeg føler mig saa ny, saa klar. Det Klædebon, mig hist blev givet, er bedre, end det gamle var.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
J Dødens lykkelige Slummet jeg did umærket kaldet blev, men vaagnede, saa fri for Kummer som ingen Tunge det beskrev. Jeg frygter ene for at bære igjen den Byrde, jeg har lagt. Til som en Engel tryg at være, "har alfor kort jeg Frihed smagt." Dn har imod min Ville draget mig med til lav og jordisk Tan tidt har jeg liidt, hvor Du har klaget, mens Du var Den, der ene vandt "Dog saaes jeg med Sorg Dig lægge, dog jeg med Tak Dig mindes vil. "Jndskrænkede vi vare begge, og uden Dig var jeg ei til. Du har i Fryd mig ofte tryllet, saa ærligt som en ædel Ven, naar med det Blik, nu Nat har hyllet, jeg stirrede i Vaaren hen, naar aarle Lærkens Sang jeg hørte, og Æblets Sødme smagte mig naar Han, jeg fra en Afgrund førte, tryg ved mit Haandslag priste sig." Forladt af mig blev Du tilbage. thi synk kun i den stille Grav, Hist, i et Land, foruden Mage, Gud Alt langt skjønnere mig gav. "Kun et formindsker, bryder Freden, der ellers qvæger frie Barm; "Dem, som jeg efterlod herneden "fortærer Længsels dybe Harm. "Jeg hører dem hist inde græde, selv Natten nægter dem da Ro"Hvis de den vundne Friheds Glæde blot kjendte, smilede de fro. Ak, kunde jeg min Lykke male, de trolde vel en sanddru Haand! "Dog neil de hørte ei min Tale, de frygte en forklaret Aand." Ved Døren, som til Livet fører, vil jeg nu stille mig og staae; naar der de Kjæres Trin jeg hører, skal jeg til dem saa sagte gaae.Jeg beder for dem, naar de matte i Døden lukke brustne Blik; at bede for de Efterladte er de Forklarede en Skik."K. L. Kannegierer. John Barthold, seulpsit. pingit. Nattevandreren. Storm, i Kamp med Tordnens Byge. svøber Luft og Jord i Sky Lyn i Lyn langs Agren fyge; Maane, Stjerner, Alle flye. Ak, og slukt af faldne Grene, døde nys min Lygtes Skin, Jntet Lys for mine Trin, Veien vildsom, jeg alene! Ei de skrække, skjøndt de true Lynets Blink, Orkaners Brud, ei de skrække dog den Due, som mit Hjerte sender ud. Haabets Due, skjøndt de brage, stiger mod Guds Himmel glad; og et Trøstens Olieblad. bringer den mig snart tilbage. Svigter og i Livets Trængsel. saa vor Banes sidste Ven, inderlig, som høi, vor Længsel, stunde kun til Himlen hen! Aldrig Uskyld os forlade! Duen da, der bringer Ro kommer, naar vi mindst det troe, altid hjem med Olieblade. John Barthold. Biographie, uddraget af Nordbye Sogns Embedsbog, kaldet liber daticus.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Magister Jens Olufsen Bensen, født i Aaret 1657 i Dungberg Sogn udi Fiends Herred i Viborg Stift, hvor hans Fader var Præst, freqventerede i 4 Aar Roeskilde Skole, blev derfra dimitteret til Universitetet i Kjøbenhavn i Aaret 1676. J Ribe var han Conrector fra 1688 til 1698 d. 2 August, da han blev kaldet til Sognepræst for Nordbye Menighed. Hans Kiærestes Navn var Helena Kirstine, en Præstedatter fra Sielland; med hende avlede han en Datter, som siden blev gift med Hr. Jacob Tage, Sognepræst for en ubenævnt Menighed i Fyen; hun blev kun Moder til een Datter, hvis Fødsel kostede hendes Liv, Magister Bensen tog denne sin Datterdatter til sig, giftede hende med sin Successor Hr. Taulou.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Ved Magister Bensens Ankomst var Menigheden i en slet Tilstand, aabenbare Synder og Laster øvedes uden Skam eller Undseelse. Den største Deel levede hen i Vankundighed, faa kunde læse i en Bog, og færre lagde Vind paa sand Gudfrygtighed. Magister Bensen antog sig sit Embede med Alvorlighed, straffede med Nidkierhed de i Svang gaaende Synder og Laster, især viiste han sig utrættelig i Ungdommens Underviisning, anførte dem til Læsning, Bøn og Sang, saa at han med Tiden fik Menigheden omstøbt i en bedre Form. Denne troe Hyrdes Navn er her i stor Velsignelse. J Aaret 1724 antog han Hr. Jørgen Biørn Taulou til Capellan og Successor, men han tog meget Feil i dette Vall, thi Hr. Taulou var just ikke oplagt til Præstembedet. Gud forleente den gamle flittige Mag. Bensen Kræfter til selv at forrette sit Embede til hans Død, saa at Hr. Taulou forrettede kun saare lidet af Embedet, medens Bensen levede. Nogle Aar før hans Død blev han Enkemand, han var herudi heel taalmodig, og vedblev derefter, ligesom forhen, at forrette sit Embede med al Jver og Troskab. Endelig forløste Gud ham fra det Aag, han havde baaret af sin Ungdom i 10 Aars Skole- og 37 Aars Præste-Embede, ved hans Død, den 2den Januari 1735, i en velsignet Alder af 78 Aar.Af hans Skrivter findes trykte: I. Discours om Stædernes Forandring med Tiderne, nu til Forværring, nu til Forbedring, i Anledning af den uden Riber Byes Nørreport forandrede Kongelige Ladegaard til en Kongelig Stiftamtmands Residentze, og sammes Jndvielse i Aaret 1726, d. 6te Junii. Trykt i Kjøbh. 1729. 2. Oratio sacra jubilæogamica, det er en gudelig Tale, holden i Huset d. 4de Februari 1728 ved tvende gamle Ægtefolk i Nordbye, Sogn, Hans Hansen og Karen Andersdatter, efterat de havde levet sammen 63 Aar, hvorved ere anførte Exempler fra andre Steder, paa dem, som have levet langt længere sammen i Ægteskab, nemlig 66, 61, 62, 76, 80, 89, 93, ja 100 Aar. Kbh. 1728. 3. Den vildfarende og Guds Ord modstridende Lærdom, at hedningene blive salige uden Christi Kundskab og Omvendelse til ham. Af Guds Ord og d. H. Skrift med vores rene Evangeliske Læreres Vidnesbyrd gjendrevet.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Kbhavn., trykt hos Høffner 1729.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
4. Liigprædiken over Kong Frederich den Fierde, holden i Nørbye Kirke d. 12 Decbr. 1730. Kbh. 1732. Tænk derpaa Kjøbenhavn, i Anledning af Jldebranden d. 20 October 1728. Trykt i Kiøbh. 1730. 6. Desertatio philologica de Etymologia. Hofn. 1679.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Magister Bensen havde og i sit Embede mange Fortrædeligheder, især med en vis Person, ved Navn Jacob Blohm, der ei var saa ganske rigtig i Hovedet. Den første Aarsag til Misforstaaelse imellem Magister Bensen og ham skal have været denne: at da Magister Bensen paa hellig tre Kongers Dag prædikede om Stjernen, der veiledede de Vise til Bethlehem, traadte J. Blohm under Prædiken ud af sin Stol, og sagde med høi Røst, at dersom Menigheden vilde gaae hjem med ham, vilde han give dem bedre Underretning om denne Stjerne. Magister Bensen blev over saadan Bloms Tale heel altereret, og fandt sig tilmed i sit Embede meget fornærmet. Hertil kom og en Dispyte med samme Mand om hans Forhold i Skriftestolen, thi Blohm vilde ingen Skriftebøn læse, eller gjøre nogen Bekjendelse for Præsten, hvilket Mag. Bensen paastod, at Blohm burde gjøre. Sligt og andet mere Bloms urimelige Forhold, gav Mag. Bensen Aarsag til at klage over Blohm hos Kongen. Kongelige Ordre kom derpaa til Stiftamtmanden og Biskoppen, at de skulle undersøge denne Sag. Mag. Bensen og Blohm bleve indkaldte, men den Sidste exciperede mod Retten, foregivende at han var en Keiser og Apostel, og blev Sagen derfra henviist. Endelig, siden J. Blohm ellers i andre Maader levede rolig og stille, og førte et skikkeligt og gudfrygtigt Levnet, fandt Magister Bensen tjenligst at give efter og bære over med hans Skrøbeligheder, der ikke kom af nogen Ondskab, men af en forvirret Hjerne. Blohm døde d. 13 Marti 1754, 82 Aar gammel. Han blev indtil hans sidste Tid bestandig i Tanke om det Keiserdom, han meente han skulle faae i Zytland. H. C. Clausen, Præst paa Fanøe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Om Agerdyrkning og Landvæsen. Af Pastor Wedel i Everdrup. Ved en god Agerdyrkning ere Grøfter saare nødvendige for at aflede Vandet og Fugtigheden, men naar de skulle være 6, 7, ja 10 Qvarteer, dybe, maa de være brede for oven og tage megen Jord bort, som man i det mindste kan regne for3 Alens Brede og desuden 1 Alen og meer paa hver Side, hvor man ei kan komme nærmere med Ploven. Man har derfor benyttet sig af bedækte Grøfter, disse begyndte jeg først paa 1785, med at lægge Tjørne i Bunden og Græstørv ovenpaa og saa siden Jord, efter hvad de engelske Oeconomer den Tid havde skrevet. Men kun faa Aar kunne saadanne bedækte Grøfter være varige, da Græstørven tvinges af den ovenpaa fyldte Jord og nedtvinger Tjørnene, saa Vand trækket ganske standser, og Hensigten opnaaes ikke Siden har de nyere Skrifter, og deriblandt Thaer, anpriist bedækte Grøfter, anlagde af Steen. Forskjellige ere Forfatterne af disse Skrifter i deres Yttringer, og man fristes til at smile, naar man seer saa skjønne Projecter paa Papiret, der aldrig kunne udøves i Praxi. Thaer stemmer meest overeens med det Sande og Anvendelige ved disse Grøfter. Men dog før jeg kjendte hans Beskrivelse, havde jeg anlagt flere saadanne Grøfter her paa Marken. Her var en dyb Grøft paa 3 Alen, der skulde lede Vandet fra en Mose. Den havde 5 Alens Brede for oven, og dog skred sammen hver Vinter, saa man idelig om Foraaret maatte oprense Vandløbet, foruden at man 1 Alen fra hver Side af Grøften ikke kunde komme til at pløie. Nu lagdes den bedækte Grøft saaledes: J den gravede Grøft sattes paa begge Sider en Rad Kampesteen, 1 1/2 Qvarteer fra hinanden, og ovenpaa lægges flade eller runde større Steen, som saaledes hele Veien bedække Steenrenden. Siden lægges Leer eller Jord paa og Grøften fyldes ganske, saa man sikkert kan pløie over samme, om endog Fyldingen er 23 Alen Jord. Men den Jagttagelse er fornøden, at man ved Vandets Jndløb i Steenrenden sætter en Blikplade med Huller af en lille Erts Størrelse, da derved forekommes, at ingen Mudder, Sand eller Slam kan stoppe denne lange Rende. Og om meget Snavs skulle tilflyde og opdæmme sig uden for Blikpladen, der bør være indfattet i en Ramme, da kan man med en Spade eller Skovl rense op for Vandløbet. Rigtig nok forruster saadan en Blik plade om nogle Aar, men da bør i Tide sørges for en nye; thi bliver Steenrenden stoppet af Sand, Leer o. s. v., som Vandet fører med sig, saa er det stor Bekostning at opgrave og omlægge det Hele. En Kobberplade er vel noget dyrere, men kan og vedvare uden at forruste i Snese ja flere Aar. Hele Pladen kan være 10 Tommer, i Fiirkant, og Rammen omkring samme maa slutte meget tæt ved Vandets Jndløb.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Hvor der just egentlig ikke er noget Vandløb, men kun sure, fugtige Agre, der kan man grave en Grøft efter Nivellationen, omtrent 1 Alen dyb, og fylde samme med store Flintesteen, eller kantede Kampesteen, hulter til bulter, lægge et Lag Ertehalm ovenpaa, og da fylde saa megen Jord ovenpaa, at man kan pløie, uden med Lang jernet at naae ned til Halmen. Saadanne Grøfter ere snart anbragte, hvor man har Stene, og de gjøre vigtige Gavnligheder for Ageren.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
J de Egne, hvor der hverken ere Stene eller Tjørne, og saadanne Grøfter dog ere nødvendige, kan man behielpe sig med Brædder. Jeg ansætter en Tylt Vragbrædder til 3 Rbd., deraf faaer man en Vandrende paa 22 Alen; man behøver kun at pinde dem sammen med Træenagler, og naar der fyldes Jord ovenpaa, kan de holde i mange Aar, ja halve Sekler, især om det er FyrBøgebrædder vare de bedste, men en Tylt til 5 1/2 Alen ville med Saugskjærerløn være dyrere end de sædvanlige Vragbrædder, da for saadan en reen Bøgestamme betales meget af Rokkedreiere og Træskoemænd.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
J afvigte Sommer og Efteraar have mange i Sjælland prøvet hvad det er at mangle Vand, eftersom næsten alle Brønde vare udtørrede; ogsaa Mangel paa Brød sporedes, da Vindmøllerne stode stille formedelst luunt Veir og Vandmøllernes store Hjul vare ganske tørre. Man kunde, for en Tid, i Kjøbstæderne ikke faae Brød at kjøbe, især Landsbyfolk, thi det er ganske naturligt, at Bagerne først burde forsyne Byens Jndvaanere. Men til et andet Aar er Vandmangelen for en Deel afhjulpen; thi i den forløbne Sommer bleve mange Gadekjær og Kilder oprensede. Ogsaa Mølle trangen kunde for en Deel forebygges.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
J de hannoverske, holsteenske og jydske Egne ere mange Hestemøller; men saadanne Møller maa være godt indrettede, og Mechanismen saaledes, at to Heste magelig kunne trække Hjulet. Jeg har seet flere saadanne Møller, i hvilke vare rhinske Steene og Alting fortræffeligt. Sandt er det, her i Landet vilde det koste betydeligt at indrette en saadan Mølle, især for enkelt Mand; men naar en heel Bye eller 7 til 8 Mænd forenedes om at bygge et Brædehuus efter Hjulets Størrelse, da kunde det nok betale sig, stedse at bruge samme til egen Malning; thi, det forstaaer sig, der maatte aldeles ikke males for andre. En Tærskemaskine, af den Slags, som fabriceres paa Frederiksværk, kan meget godt forenes med en saadan Mølle, og en stor Selveiergaard var i flere Henseender saare vel tjent med en slig Jndretning, f. Ex. til Hakkelseskjæring, Kalkslagning, Kier ning o. s. v.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Det store Hjul ved en Hestemølle maa naturligviis være af Træ og forfærdiges af en kyndig Mester, som veed den tilbørlige Størrelse og Construction af alle Hjulets Dele, men Drevet troe de fleste Sagkyndige bør være af støbt, tildeels smedet Jern, hvilket faaes meget godt paa Frederiksværk eller fra de svenske Støberier. Stenenes Størrelse er forskjellig: 4, 6, 6 Spand, og maa endelig anbringes med stærke Stolper og Stivere forneden, at al muelig Rystelse og Vaklen kan forebygges, thi ellers bedærves Qværnen meget snart og Hensigten med Kornets Malning opnaaes ikke. J Førstningen bør Eiere af saa dant Værk erhverve sig nogen Kundskab hos en velvillig Møller og Behandlingsmaaden med Heste, Hamle, Hjul, Qværn, Skrue, Letterne o.s. v.; thi ved en liden Forseelse kan det Hele ofte bringes i Ulave og Værket maa standse, indtil en kyndig Mand indseer Feilene og retter samme.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Man finder mange Steder smaae Veirmøller anbragte, endog oven paa Husene; men er der Vindstille for de store Møller, saa de maa hvile uvirksomme, saa er der endog meget mere for de smaae. Nogle sige dog: "Det er saa godt at have en Veirmølle selv, saa kan man jo male, naar der er Vind, og saaledes spare Toldkornet." Sandt nok, men skal saadan en lille Mølle bygges oven paa Huset, maa Stolper, Stivere og Tverbielker, være meget stærke, at Rystelse ikke skal beskadige Husets Skillerum og Udvægge, ja Vinduer og Dørre. Skal den bygges udenfor Gaarden, som en lille Stubmølle, af en kyndig Mand, vil den vel koste meer end 1000 Rbdlr., hvor simpel den end er. Beregner man nu Renterne og den aarlige Reparation, samt en forstandig Karl til at male, og man synes at alt dette er mindre end Toldkornet, saa bygge Enhver, som har Lyst og Ævne, og som tillige har vigtige Aarsager, hvorfor han selv vil lade sit Korn male hjemme. J de to sidste Decennier er ellers en mechanisk Mølleindretning bleven bekiendt i de nordiske Lande. Det er nemlig et stort Hjul, der sættes i Bevægelse ved en Hest, som bestandig træder derpaa. Man kan see en lignende Jndretning hos Hr. Commerceraad og Kgl. Mechanikus Marstrand, i Kjøbenhavn, hvor Hjulet bruges til at sætte de Maskiner i Bevægelse, som bruges til Deigens Æltning til Rugbrød. Til dette Arbeide udfordres imidlertid en god stærk Hest, ja vel endog to Heste, til at skifte med, hvilke maa pleies godt, thi der udfordres Kræfter til saaledes idelig at trine. Ved en Hestemølle af simpel Bygning kan et Par middelmaadige, endog gamle, Bæster, anvendes, naar de kun foeres tilbørligen. Der er skrevet saare meget om brændesparende Kakkelovne; men Alt, hvad der er for konstlet, det bruger Almuen aldeles ikke. En simpel Jndretning ved enhver Bilæggerovn kan frembringes i ethvert Bondehuus, uden stor Bekostning. Man sætter en Rist nede i Ovnen, omtrent 3 Qvarteer, høi; oven paa denne lægges runde Kampesteen lige til det Øverste af Ovnen, hvorefter Dækpladen paalægges. Disse Kampesteen holde Varmen flere Timer, naar der er fyret med Brænde eller Tørv, og Hullet i Skorstenen er forsynet med en Jerndør, i hvis øverste Kant er et lidet Trækhul, hvilket ogsaa kan tillukkes naar Gløderne ere udbrændte. Kampesteenene maa være noget større end en knyttet Næve; men førend de lægges paa Risten i Kakkelovnen maa de først udbrændes i en Bagerovn, hvor de kaste de Skaller fra sig, de ville, og kunne siden i Kakkelovnen taale enhver Hede, uden videre at afskalles. Risten kan vel opmures af en Snes Flensborger Steen; men en saadan er ikke saa varig som en Jernrist, og begynde først de runde Markstene at falde ned maa hele Kakkelovnen omsættes. Aargammelt tørt Brænde er dobbelt drøit, men saare sjelden anvender Almuen denne sande og rigtige Sætning, og at tørre det grønne Brænde først paa Ovnen, er saare usundt; men, der tørres jo af Almuens vaade Klæder, Strømper, Skjorter, Børnetøi o.s. v., og der troes aldeles ikke, at det er skadeligt for Helbreden. Mere om Ordene Mølle, Qværn o. fl.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
Den ærede Forfatter af Bemærkningerne i sidste No., har upaatvivlelig Ret i at Ordet Qværn, Qvarn, Qvorn) er ældre i det islandske, oldnorske og svenske end Mølle (Mylna), men det er sikkerlig før kommet ind i det Danske end de tvende førstnævnte Sprog, mellem hvilke der og i Oldtiden har været en dialektisk Forskjel. Og saa er jeg enig med ham i Oprindelsen til Ordet Meel, og det følger jo allerede af min første Anmærkning, ligesom det og udførligen kan sees af min Jævnførelse af beslægtede i Ordbogen til den Arnæmagnæanske Kommissions store Udgave af den ældre Eddas 2den Deel S. 719 *). Artiklen Mala, D. maale, Moth. malun, Old brittisk malu, Pers. maliden o. s., hvoraf Ordets betydelige Ælde indsees. Navnet paa Thors Hammer Mölner (Tordenen) kommer og vist nok af Verbum mölva (miølv) knuse, sønderknuse men derimod er jeg ingenlunde enig i at udlede Ordet Malstrøm af hint mythiske Ord, især da Malstrømmens Hvirvel virkelig ligner en Qværns Omdreien meget naturlig, hvorimod det falder meget tvungent at sammenligne den med en Hammer. Det isl. Ord Maltid, Dansk Maaltid, Tydsk Mahl, Mahlzeit o. s. v., kommer ingenlunde af det isl. Malt, Madpose, især for Reisende (maaskee og undertiden Mad. Reisekost),*) Jevnfør Rettelsen af en indløben Trykfeil ved Bindets Slutning. men af isl. Mai (bestemt Tid) og beslægtede Ord i Angels. o. fl. Sprog, hvorom jeg henviser til den nysnævnte Ordbog S. 718 o. s., samt Haldorsens isl. Lexicon 2 D. S. 54. Om Ordet Qværn (Overn, Qvorn, Engl. Overn, Agls. Cveorn, Cvearn), har jeg handlet i den eddiske Ordbog S. 752. Dets ældste bekjendte Søsterord er vel det Moth. Qvairnus. Jeg har gjættet at dets Rod er Jsl. og Dansk og Tydsk Korn (Moth. Kaurno, i de kankasiske Asers eller Osceters Sprog Kor o. s. v.). Finn Magnusen. Forslag.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-12-14
(Jndsendt.) Da der mueligen i Fremtiden kunde blive Mangel paa nye Theaterstykker, der egnede sig til Mishagsyttring, saa tager man sig ærbødigst den Frihed at foreslaae følgende Gamle, der, uagtet de hidtil betragtedes som Yndlingsstykker, efter Jndsenderens Smag, fortjente at bandlyses fra en af Vestalinder bevogtet Skueplads. Emilia Galotti. Umoralsk. En Fader myrde sit eget Pigebarn. O, Rædsel, Dyveke. Usædelig. En Frille, og ovenikjøbet en Æblekierlings Datter, skildres som en Susanne. O, Spee, Balders Død. Unordisk - alt for fransk – i done, Guld daasen. En Daase fuld af Kieltringer, naar man undtager en Ærtekjelling af en Fader, en Sippenip af en Datter og en Vindbeutel af en Fortrolig Den forladte Datter. En ung Pige i Mandfolkeklæder, og en Rufferske i sit Bordel. Figaros Giftermaal. Et Non plus ultra af Leflerie og Coquetterie. Don Juan ryggesløs i høieste Grad. - Jndsenderen kjender intet bedre Middel til at forekomme, at saadanne umoralske Stykker skulle drabeligen saare den, især i vore Dage, saa fine Sædeligheds- og Anstændigheds Følelse, end at de, naar de endeligen skulle opføres, aldeles omarbeides, saaledes maatte f. Ex. Drabsscenen i Emilia Galotti udelades, Dyveke forandres til en mere moralsk Characteer, Balder gjøres mere nordisk, Gulddaasen fyldes med flere skikkelige Folk, den forladte Datter ikke udklædes som Mandfolk og Rufferscenen udelades, Figaro renses for alle sine Slibrigheder, Don Juan forvandles fra den Ugudelige til et sædeligt Menneske. Novator.