Berlingske Tidende, 1819-05-31
Fortsættelse af den Konstel. Svenske Forordning af 3die Febr. d. A.S. L. Alle Forbrydelser mod denne Forordning, Bolo derunder indbefattet, saavel som den Paatale, der finder Sted ifølge fierde Artikel angaaende ustemplede indenlandske Fabrikvarer, skulle være underkastede Søfoldsretten til lovlig Undersøgelse, Randsagning og Paadømmelse, med mindre Sagen med Hensyn til den paagiældende Person skulde henhøre under Hof=Rettens Afgiørelse. Bliver Forbrydelsen opdaget paa et andet Sted, end i eller ved en Stapelstad, hvor Søroldsret findes, bør Paatalen i saa Tilfælde anstilles ved nærmeste Raadstue, eller Greneseskoldret, efter Beliggenheder, af det Sted, hvor Forbrydelsen har tildraget sig. J Voldssager, være Hofretten Overdomsol, hvorhen Underrettens Dom, naar Sagen angaaer Liv og Ære, i erhvert Tilfælde bør indsendes til nærmere Paakiendelse; men i alle øvrige Sager, hvad enten de angaae Toldbetientes Feil og Forbrydelser i Tienesten, Smugleri, Toldsvig eller andre med denne Forordning fridende Foretagelser, har den Misfornøiede Ret til ved Commerce Collegiet at føre Anke over underrettens Behandling. Bo der nogen til Bedækning eller Haandrækning ved Eftersøen af indsmuglet eller rigtig fortoldes Gods, ved Beslags Foranstaltning eller ved confiskerede VerersTransport fra et Sted til et andet beordret Mintair overfaldet med Hug og Slag eller der anderledes giøres ham Ufred, maa vil det Told-Ret, som bør dømme i Confisk. tion ssagen, have Ret til at unde søge alle Omstændigheder ved den dobbelte Forbrydelse; men dog saaledes, at det, som antaaer Vold paa Militaire, blive overladt til vedkommende Krigsret, som det paaligger, efter at yderligere Undersøgelse i forødent Feld er foranstaltet, derover at dømme efter Loven og Sagens Beskaffenhed. I Voldssager, hvori Underretten har dømt, paaligger det de Misfornøiede, at indgive sine Besværinger over Rettens Dem til Overrettens Paadømmelse ved den vedkommende Hoffet inden Hældten af den Tid, som i den almindelige Landslov er fastsat for Sagers Forfølgelse fra Raadstue=Retterne. Men i alle øvrige Sal ger maa Besværing indgives til Commercel Colleziet i Stockholm, Steckholms Lehn, Apland, Sødermanland, Westermanland, Na rike og Sestrikland inden Kl. 12 den femtende Dag ; i Kobberbiergs Lehn, Ølergothland, Helsingeland, Heriedelen, Medelpad og Jngermanland paa den tre og tyvende Dag ; i Jønkspines, Wexe, Calmers, Carlstods, Mariestads, Vennersborg, samt Gothen bergs og Bastes Lehn, Halland, Skaane og Bleking, Wester og Nonbottenp a den tredivte Dag ; samt fra Gemand paa den som- og forlydende Dag, den ei medregnet, da Dommer fældet Er den Klagende dømt til Bøder, skiønt ei sængslet, men paa feil sted, skal han ved Besværingen vidføie et af tvende vederhestig, Mænd udsædt Forløftningsberv, hvori de een for begge og befor een borge for de Bøder, han er samt, eller ogsaa han skal skaf behørigt Beviis for, at saadanne Bøder ere af ham nedlagte i Rente riet. Kan Borgen stilles, bør den forud anlyndiges for Underretten i Byen, som har at prøve dens Vederheftighed, og meddele Beviisdertor. Paa Landet maa vedkommende Kronens Betiente aller og saa Præsten eller den der i hans Sted er i det Sogn, hvor Forløfte nings Mændene ere boesatte, bevidner dette, eller i anden Maade, ansees, for at være vederheftige for det de Borge. Er den Sag fældte saa fattig, at han ei paa ovenmeldte Maade kan enten deponere Bøderne eller stille Borgen, skal han angaaende sin Fattigdom begiære Domstolens eller Dommerens Vidnesbyrd, eller, om det ei kan skee, vidlægge Vidnesbyrd derom ved sin Besværing af vedkommende Kronbetientere eller Præsten i Sognet, hvor den Sag fældte boer og har sin Hjemstavn. Den Sagfældte, som saa unde forfølger sin Paaanke, skal des uden enten selv eller ved Ombud for Overretten, dersom Paaanken sættes ud til Forklaring, udtage denne, og meddele sin Vederpart imod Beviis, hvilket inden tre Gange saa lang Tid, som fra hver Sted findes bestemt for Besværingens Jndgivelse, fra den Dag; da Beslutningen og Forklarings Rødvendighed udfaldt, bør indgives til Overretten. Forsømme den Klagende noget af hvad saaledes er forestreven, skal han ansees for at have mistet Ret til Paaanke, og hans Besværing saaledes et komme til Undersøgelse, men Underlettens om ham faldne Dem skal sættes i Udøvelse, som den det har vundet Lovskraft. Et den Dag, hvorfor den Skydige er dømt, af den Natue, at den ei med Bøder kan afgiøres, saa at han derfor sætte i Fængsel, skal i Tilfælde han begiærer Udskrift at Sagens Behandlin, og Dommen, men Dommeren et faaer Leilighed, eller af anden Aarsag er kan udlevere den til ham, inden han afleveres til Fængsler, bemeldte Udskrift af Sagen og Dommen sendes af Dom ren til Vor Befalingshavende i Lehnet saa tidlig, at den Sagfældte kan, inden Paaanknings-Tiven gaaer til Ende, faa Afskrift deraf, samt indgive sin Besværing til bemeldte befalingsmand, som ufortøvet skal oversende dem til ve kommende Lerret, er siden gaaer frem paa den Maade, det Kongelige Brev af 7de Januari 1805 derom videre foror ner og bestemmer; og bør Vor befalingsmand paasee, at den Fængslede ei savner fornøden Hjælp ved Vesværingens Forfattelse. I øvrigt paaligger det Underretten i alle saadanne Jntitssager, udi hvilke den Angren, bliver dømt til Ansvar, enten han saa des angaaende giver Misfornøielse inkiende eller ikke, snares muligt efter Dommens Forkyndelse at underrette ham om at, hvad han i enhver Henseende bør lagttage, om han muligen deri vil føre Forandring ; og antegne saadant, ham til Efterrettelse, paa selve Dommen(Slutningen følger.)