Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-12-11
(Jndsendt.) Saa erkiendt end den Sandhed er, at Helbred fortiener at regnes iblandt de høieste Goder i Livet, saa lidet bliver dog i Almindelighed Lægens Arbeide, ved hvilket dette Gode vedligeholdes, eller ofte gienvindes naar det er tabt, af de fleste Mennesker paaskiønnet og passende belønnet; ja man har endog vant sig til at ansee for absolute Pligt for Lægen, uvægerligen at komme enhver, der søger ham, til Hielp, uden at man tillige falder paa den Tanke, at man er skyldig at betale ham hans Møie, og uden at man erindrer, at der ere Læger ansatte for de egentlig Fattige. Hvorofte hører man ikke Folk, som enten aldrig, eller ikkun yderst uskiønsomt, betale deres Læge, dog at klage over, at denne ikkun giør de allernødvendigste Visiter, hvorved de endog skade ham hos andre; hvor utilladelig misbruge ikke mange hans Tid, ved at forlange hans Nærværelse, uden Nødvendighed, paa usædvanlige Tider af Dagen, eller om Aftenen sildig, ja endog om Natten, da dog en kort skriftlig eller mundtlig Underretning om Sygdommen vilde have været tilstrækkelig til at sætte ham istand til enten at give passende Raad, eller for at han deraf kunde skiønne, om hans Nærværelse var nødvendig eller ei, hvor mange, der meget godt kunne betale, søge Raad hos ham hiemme, uden at det falder dem ind, at fordi han ikke umager sig til dem, ere de dog pligtige at betale, eller naar de giøre det, betænke, hvad de dog selv ved alle andre Leiligheder føle, at man maae betale alting 30 a 40 Gange høiere end tilforn, men byde ikkun 3 a 4 Gange saa meget som forhen. Enhver giør sig Umage for at skaffe til veie, om det endog skal skee ved Laan, Betaling til Klæder, Skoe o. s. v., fordi, siger man, "jeg maa jo have disse Ting; men naar det gielder om at betale Lægen, saa glemmer man, "at man maa jo have Helbreden, og at altsaa Lægen bør betales anstændigt og passende til Tiderne, ligesaavel som Skræderen og Skoemageren. Hvad kan vel være Aarsagen til saadan Handlemaade, Jeg troer, at den maa søges deels hos Publikum, i det urigtige Begreb, som mange giøre sig om Lægens Pengefortieneste, i Mangelen, af at kiende Besværlighederne, som denne har at overvinde, inden han erholder Duelighed i sin Konst, og som dennes Udøvelse bringer med sig, og endelig deri, at de fleste ikke forstaae rigtigen at vurdere Lægens Arbeide; deels hos Lægerne selv, i den Tilbageholdenhed fra selv at fordre Betaling, som er Mode hos os, fremfor i Engelland og andre Lande. Det synes derfor ikke upassende, at giøre saavel Publikum som Lægerne opmærksomme paa disse Aarsager. At mange Bække smaae, giøre en stor Aae" er et gammelt og rigtigt Ordsprog, som Publikum synes at hylde, ved at bedømme Lægernes Penge fortieneste; man slutter, at naar en Læge har mange Syge at besørge maae jo hans Fortieneste, endskiøndt ringe, eller dog kun maadelig, hos hver enkelt Syg, dog i det Hele sammenlagt vorde stor. Men lad dette endog gielde om enkelte af Kiøbenhavns Læger, saa er denne Slutning dog ikke anvendelig paa Mængden i og udenfor Kiøbenhavn, naar man betænker, at Antallet af duelige Læger for nærværende Tid er langt større end tilforn, og at altsaa Mængden af Syge maae blive ringere for enhver enkelt Læge, nu fremfor i ældre Tider. Hvor meget beroer ikke desuden udbredt Praxis paa andre Omstændigheder end blot Duelighed allene; hvor usikkert sluttes fra Mængden af Visiter, som Lægen maae giøre, til hans Jndtægter derved, da saa mange af dem blive, enten ved Venskabsforhold eller de Syges Uformuenhed, ubetalte; hvor faa Læger have vel, endog i bedre Tider, erhvervet sig, ved Praxis allene, et endog maadeligt Overskud over et anstændigt Livs daglige Fornødenheder, end sige nogen klækkelig Formue Man betænke ogsaa, at Lægens faste Løn, om han tillige er Kongelig Embedmand, paa faa Undtagelser nær, er fra ældre Tider af fastsat meget ringe, formodentlig fordi der gjordes Regning paa, at en anstændig og passende Betaling af de Syge skulde erstatte ham det der manglede, for at han kunde vorde lige i Jndkomster med andre Embedsmænd, thi ellers er det uforklarligt, at f. Ex en Stifts-Physicus i Almindelighed kun har 200 Rdlr., og en Districts-Chirurg 150 Rdlr. i fast Løn, som vel nu ere gaaede over til Rigsbankpenge, Sølv=Værdie, men desuagtet forblive i samme ringe Forhold til andre Embedsmænds Lønninger. Den længere Tid, som Lægen behøver til at uddanne sig, de mange flere Udgivter, som Læge konstens Studering udfordrer, fremfor andre Videnskabers, burde vist nok ogsaa komme i Betragtning, naar Spørgsmaalet er om, hvad Fordring han siden efter med Rette kan giøre for den længere Tid og større Omkosminger, som han har maattet anvende. Theologen og Juristen giøre sig sædvanlig færdige til Embeds Examen paa 2 a 3 Aar, og de flittige, som trænge dertil, kunne dog finde Leilighed til, ved Jnformationer at fortiene til Hielp for deres Underholdning i den Tid de stuere. Dette er næsten umueligt for Læge videnskabens Dyrkere, saa af dem ere istand til paa 8 Aar at blive færdige, og for at kunne blive det, kan ingen Tid blive tilovers for dem til paa anden Maade at erhverve sig det Fornødne; de nødvendige Bøger, Jnstrumenter o. s. v. udfordre ogsaa større Udgivter, og naar de endog meest udmærket have overstaaet deres Embeds=Examen, udfordres endnu en rum Tid for den rettænkende unge Læge til at erholde, ved andres Veiledning, den fornødne Øvelser, at anvende sine erhvervede Kundskaber; og hvor mange Besværligheder har han ikke siden paa sin practiske Bane, Fare ved at omgaaes smitsomme Syge, Forretninger som lige meget angribe Sielens og Legemets Kræfter, Vandringer eller Reiser i ublidt Veirlig og Nat deeltagende Bekymring for sine Syges Skjebne; Mangel paa Tid til uforstyrret at nyde sin Families og Venners Omgang, da endog hans sparsomme Fritimer, for en stor Deel, maa anvendes til fortsat Studering, o. s. v. Alt dette oversees af Publicum i Almindelighed, af Mangel paa Kundskab herom, non siger vel: "Jeg vil at min Læge skal være min Ven, saa være man det da igien, og vise det i Gierningen.