Corsaren, 1843-02-03
De Europa-trætte. Europa. Europas Blod. "Welch einen trilben Anblick gewahren uns jene Menschen, die Europas Winter ahnend, wie Zugvogel in ein warmeres Land überziehen". Der gives Mænd, som siges at være Europa-trætte. Dette Europa, Jordens Hjerte, det Punct, hvor Civilisationens store Pulsslag slaae, ere disse Mænd, civiliserede Mænd, trætte af! Tag Europa bort fra de øvrige Verdensdele, og de ville falde sammen som livløse Dele, i hver af deres Aarer er det Europas Liv, der banker. Tag Europa bort, og de ville slaae for Vinden som et Spindelvæv, der er forladt af dets Eierinde. Ja, Europa sidder imellem de iøvrige Verdensdele som den aldrig, slumrende, begjærlige Edderkop i sit Væv. Den kan ikke undvære Vævet - det er sandt, det forskaffer den dens Næring; men den kan dog bygge sig et nyt, naar det gamle er ødelagt, af sine egne Jndvolde bygger den sig et nyt Herskersæde, medens Vævet er et Jntet, et Støv, i naar den forlader det. Dette Europa ere hine Mænd, stærke, ildfulde Mænd, trætte af. Dette Europa, som i sig indeslutter det Herligste, Skjønneste, Helligste, Menneskene kjende, det Europa, i hvis Værker Guddommen har værdiget at afspeile sig, det Europa, der eierNydelser for hver en Sands og kjender den fineste Tilberedelse af hver en Nydelse - dette Europa i al dets Majestæt og Pragt ere disse, Mænd, der selv have alle Sandser og Evnertil at nyde, trætte af. Og hvorfor ere de trætte af det, hvorfor i sammensnøres Hjertet af Længsel efter en anden Verdensdeel? Byder denne dem Skatte, som overgaae Europas? Ei, denne forunderlige Herskerinde henter jo netop de gyldne Midler til sit Herredømme fra de Verdener, den beherEller stiger da Massen af de Onde, sker. af Forbrydere, der forgifte Livet, dem over Hovedet, og ville de søge andetsteds hen for at undgaae denne Plage? – Ei, hvo veed ikke, at Europa i denne Henseende har Renovationsmidler, ligesaa godt som enhver betydelig Stad i en anden Henseende har sine, og at den har sine Oplagssteder for Udførselen netop i de andre Verdensdeele? – Er da Livet usikkert ved vilde Dyr eller deslige? Ei, der gives intetsteds tammere Dyr end i Europa. Nu hvad er det da, der trykker disse Mænd, der gjor dem saa triste, der matter deres Øine og gjør Hjertet sygt? - Det er netop Hjertet; det er dette varme Hjerte, der ved hvert Skridt føler sig omfattet ligesom af en klam Haand, fordi - det ikke møder andre Hjerter. De sige, disse Mænd, at Hjerterne ere uddøde i Europa, at de af Ælde ere skrumpede ind til en tør Masse, at Blodet, der i tidligeret Tider flød saa rødt og saa varmt og saa kjækt, er blevet seigt af Alderdom, at det flyder tykt og sagte, dets inderste Liv dødt. De sige Ord, der omtrent lyde som: at Europa, Bedrifternes, Frihedens Jordbund, har været saa længe bearbeidet og har frembragt saa længe, at det nu ligger som en udpiint Ager, der bærer lange Straae, men i Straaet golde Kjerner. De sige, at Religionen, dette saftfulde, løvrige Træ, i hvis Skygge Folkene skulde opslaae deres Pauluner og boe i Fred, er bleven en trosket Stamme, hvis Rod staaer i de golde Hjerter, medens Philosophien søger at indpode i nye grønne Skud oppe mellem Grenene. - De sige, at Ridderskabet, denne Blomst, som udsprang af de ædleste Safter, og som gav Livet Duft, er visnet hen, men at man har kunstig eftergjort disse Blomster og hængt dem udenpaa Mænd for at gjøre disse duftende, og at endda mange af disse, kunstige Blomster" hænge paa urette Sted. - De sige, at Heltedommen, der i Farens Stund sprang frem af Fædrelandets Skjød ligesom Gudinden af Zeus's Hoved, iført Hjelm og Rustning, nu indprygles Fædrelandets Sønner gjennem Ryggen, og at den endda ikke altid trænger rigtig ind. - De sige, at Livet, Livet med al dets Gemytlighed i og Poest, omgives af Fordommenes Snørliv eller som Chineserindernes Fodder af Jernskoene, i hvilke det organiske Væv døer: det existerer, men som en Mumie. - De sige, at Friheden - nei, om den sige de Jntet, de sukke kun. Frihed? Hvad skorter da den? Der gives intet Tyranni i Europa. Der er ingen Hersker, som for sin Fornøielse opbygger Pyramider af Menneskehoveder, ingen, der gaaer med sin Sabel igjennem Gaderne og slaaer Hovedet af dem, der ere saa uheldige at skele; ingen Hersker opspiser i eet Maaltid 6 Millioner Rbdlr. nei, nei! dertil er Civilisationen for stor. Men, Herregud, sige dertil Nogle, fordi vi ikke netop arbeide i Bolt og Jern, derfor ere vi endnu ikke frie. Og naar man nu som Svar paa alle deres Ord viser dem Havet bedækket af Skibe, der i ubekymrede gaae med eller mod Vindene, seende stolt ned paa Naturkræfter, der afmægtig brydes i paa dem; eller ildsprudende Vogne, der med Gigantkræfter drage Landene nærmere til hinanden; eller det mægtige Tallerør, hvorigjennem i Nationerne tale til og forstaae hinanden - saa. ryste de Hovedet og sige: Ak, det er den matte, klamme Guldtørst, der udsender hine; hvad hjælper det, at disse drage sammen, sammensmelte kunne de dog ikke; det er matte, klangeløse Ord, dette udsender, og i ethvert Tilfælde ere Hjerterne matte, og Jntet klinger igjenfra dem. Og saa vende de Blikket mod de fjerne Lande, hvor den jomfruelige Jord ligger ubevidst om de Kræfter, der røre sig i dens Skjød, og hvor den unge Menneskeslægt opvorer uden Amme og uden Svob, med forunderlig klare Blik og forunderlig sunde Hjerter. "Klamme Hjerter", "udtørrede Hjerter" og "ingen Varme, - er det virkelig saa? Du solbeskinnede, milde Europa, rige Arving af Grækeres og Romeres Aand og Hjerteblod, har Du forødt Dit Arvegods, er Menneskeslægtens Blod, det Du modtog saa frisk, er det ligesom Vaccinen, der efter længere Tids velsignelsesrig Virken taber sin Kraft og maa ombyttes med ny? Nei, nei! Vel har Aarhundreder igjennem en fjendske Skjæbne afmeiet de ædleste Mænds Hoveder, der ragede op over Mængden som Bannere og vedligeholdt dens Kraft og Liv; vel har Aarhundreder igjennem Europa lidt af Feberrystelser, under hvilke det ædleste Blod er blevet aftappet: J Frankrig Montmorencylers Blod paa Tyrannernes Skafotter ; senere den store blodige Gjerning, hvorunder Baillyeer faldt og Vergniaudler og en Danton, en Kjæmpe, som Verden skal være Aarhundreder om igjen at frembringe; senere de Tapprestes og Ædlestes Blodpaa Valpladsene for en Hæder, hvormed Spidsborgerne hjemme sad og høkrede -; i England de stolteste Slægter, de høimodigste Mænd under Øxen, saa at af de følgende Slægter fødtes den engelske Politik; - i Spanien Philip den 2dens gustne Mistænksomhed, hvorunder det rødeste Blod visnede hen; senere Riegos Blod; allersenest Borgerkrigen, Espartero - ; i Holland, Egmonter under Øxen- ; i Jtalien intet Skafot, men Baal og Gift og senere de østerrigske Fængsler, ; endelig i Danmark Griffenfeldt hensmuldret paa Munkholm, Brandt paa Skafottet - det er kun lidet; men den fattige Enke i Templet, der gav en Halvstilling, gav ligesaa meget som den Rige, der lagde meget Guld. Vel er det saa - og vi kunde endnu nævne saa meget Ædelt, der gik tilgrunde under Religions-Forfølgelser og alt det Barbari, Europa har opfostret - vel er det da ikke at undres over, om Europas Blod er blevet depraveret, om det flyder seigt og koldt, efter at dets rene1ste Bouquet er bortfløiet. Men - see ud over Europa, og det lyser i dog hist og her som Kornmod i Natten, det bobler, som om det hist og her hemmelig koger. Maaskee det koger Mænd. Og, selv om disse Tegn ikke vare . vide jo, at der maa være Varme. Menneskenes Hjerteblod har nu engang af Guddommen faaet en Varmegrad af 282, som Lægerne sige, og den Varme er der endnu. Med fulde 28* Varme elsker Ynglingen sin Brud, med fulde 28* koger Hadet imellem To og To, selv den, der med matte og klamme Hænder tæller sit Guld, har de fulde 28* i Hjertet. Og, naar denne Varme vender sig til Fædrelandet, til Menneskeheden naar man skjænker disse de fulde 280, elsker Friheden, hader Undertrykkeren af fulde 280 - - har Europa Undertrykkere? Vi kunne ikke svare herpaa; men vi pege paa de 28* Varme i Hjerterne og sige et Par Ordsom staae i Schillers, "die Verschwörung Fiesco's". "Wenn diese Flammen ins Vater. land schlagen, dann mogen die Doria feste stehen."