Viborger Samler, 1797-04-24
(Jndsendt.) Jupiter havde anstillet en almindelig Forsamling af Guderne. Han tilkiendegav dem, at han iblandt alle Dyr elskede Menneskene høiest, og derfor var findet, at giøre dem alle lykkelige. Biefaldet var almindeligt og det blev Apollo overdraget, at besørge dette; han sendte altsaa syv Muser ud, og beholdt ikkun to tilbage hos sig for ej at være uden al Selskab; af disse syv Muser havde enhver en Kiste paa Ryggen, hvorudi Midlerne til menneskelig Lyksalighed befandtes. Den første har Forstand, den anden Død, den tredie Sundhed, den fierde langt Liv, den femte sandselig Fornøielse, den flette Ære, og den sidste havde sin Kiste fyldt med Guld. De ginge tillige ned fra deres Bierg, og begav sig i en Bye, hvor man just holdt Marked. Enhver ansaae dem for Tyrolerinder, og der indfandt sig en Mængde Kjøbere hos dem. J Særdeleshed var Antallet af unge Mandspersoner meget stor, der omgav dem; hvorfore de besluttede at udraabe deres Vahre, den første skrig: Kiøber Forstand mine Herrer, Forstand, jeg seer eder det af, at J have din fornøden; Kiøber Forstand, saa behøve J ej at kjøbe noget af mine Søstre. Thi naar J have Forstand, saa finder det øvrige sig af sig selv. Kiøbet Forstand, en rare Vahret! Der begyndtes iblant Tilskuerne en almindelig Latter. Dette maae være en lystig Pige, sagde de, det er kuns Skade, at hun ikke længere er ung, Da hun nu saae, at ingen vilde afkiøbs hende noget, gik hun igiennem Gaderne, og skeerg paa nye: Hvo kiøber Forstand, Enhver saae ud af Vinduerne, og begyndte at let. Da nu dette ei heller vilde hielpe, besluttede hun at gaae i Huusene, og begav sig i et meget anseeligt Huus, hvor hun nedsatte sin Kiste, efterdi Forstanden begyndte at blive hende tung. Til at Ulykke trettedes Konen i Huuset, just med sin Mand, og havde pryglet alle TienesteforkeneDa hun saae Musen, spurgte hun med Vrede, hvad vil J Menneske, Madam sagde hun, jeg vil fornemme, om De behage at kiøbe Forstand, kiøb De i Tide, saa har De den i Nøden, maaskee jeg kommer ikke saa hastig igien i Deres Huus, mine Vahre ville klæde Dem vel; thi De har saa meget elskværdigt hos sig, at jeg maa tilstaae, Dem fattes intet, uden Forstand. Gaae J Pokker i Vold, skreg Konen, vil J giøre mig til Nar? intet mindre Madam svarede Musen, jeg vil befrie Dem fra Naragtighed; thi jeg sælger Forstand. Herpaa greb Konen efter sin Tøffel, og vilde vist med samme have synderslaget den gode Muses Fornuftkiste, dersom hun ei paa det iligste havde begivet sig ud af Huuset. Noppe var hun ude af Huuset, før en Accisebetienter kom løbende efter hende, og raabte: Taske, hvad har du i din Kisteren maa give Accise deraf. Det er Forstand, min Herre, til Tieneste. Forstand, svarede Karlen, Forstand, hvad er det for Tøi, jeg har dog handlet, for jeg fik min Tieneste, den jeg uden at rose mig, allerede paa tredivte Aar forestaaer, og jeg kand ei erindre mig, at dette Slags Vahre nogensinde er kommen til Byen. Jeg vil altsaa forsegle eders Kiste, indtil jeg har har erkyndiget mig, om eders Vahre henhøre til de forbudne. Accisebetienten løb hen, og kundgjorte Øvrigheden, det; hvilken fældede den Dom, at Tyrolerinden strax skulde igienskaffes ud af Byen. Thi for deres Part havde de Forstand nok og for Borgerne var saadant intet nyttigt, det var over deres Stand, og ingenlunde raadeligt, at man lod for slige Vahre Pengene slæbes af Landet. Musen blev altsaa jaget ud af Byen, og befalet aldrig at komme igien. (meere sviger.)