Berlingske Tidende, 1836-02-22
At Slutningen af Paragraphen gives det Tillæg samt tillige de tvende Andre af Byens Jndvaanere, der skulle tiltræde bemeldte Commission." At det fremdeles bestemmes, at de Borgere, der skulle have Sæde i de ved allerhøieste Resolution af 4de April 1798 befalede Havnecommissioner og i de i Forordningen af 15de November 1816 anordnede Jndqvarteringscommissioner, for Fremtiden, skulle udnævnes af Borgerrepræsentanterne, og at i det Mindste den Ene bør vælges blandt Repræsentanterne selv. Og endeligen, at Enaf Repræsentanterne, som dertil udnævnes af de øvrige, bør have Sæde i den Commission, der ifølge Forordningen af 11te Mai 1804 skal bestyre Borgervæbningsfondet, og at den Borger af Haandværksklassen, som efter bemeldte Forordning skal have Sæde i Commissionen, for Fremtiden ligeledes udnævnes af Repræsentanterne, og at, naar Ansøgningen indgives om Fritagelse for den borgerlige militære Værnepligt, Magistraten og Repræsentanterne bør træde sammen med den ovenmeldte Commission, og i Forening med denne gjennem Amtet gjøre den fornødne Jndstilling til Cancelliet. ad § 21. Det kan vistnok ei andet end ansees særdeles hensigtssvarende, at det Budget, der aarligen skal forfattes af Magistraten og de eligerede Borgere, for Fremtiden, kommer til at indeholde ikke blot de Udgifter, som henhøre til det almindelige Communalvæsen, men ogsaa dem, der henhøre under de specielle Administrationsgrene. Da imidlertid disse, i Særdeleshed Fattigvæsenet og Skolevæsenet, ikkun tildeels, forsaavidt nemlig Ressourcerne til Udredelsen af Udgifterne, der udfordres til Bestyrelsen, angaaer, kunne ansees, som aldeles communale, hvorimod Jnstitutionerne selv bør underlægges særskilte Bestyrelser, der maae staae under de af Regjeringen paa Statens Vegne ansatte Overbestyrelser, saa følger deraf, at der med Hensyn til disse ei kan gives den ordinære locale Communalbestyrelse den Myndighed til at tage endelige Beslutninger, som kan indrømmes samme i andre Communalanliggender. Det er derfor vistnok ogsaa rigtigt, at naar Magistraten og Repræsentanterne maatte finde Anledning til at paastaae den af den særskilte Administration forlangte Sum nedsat, og de ei indbyrdes kunne blive enige, da den Autoritet, som har Overbestyrelsen af Fattigvæsenet og Skolevæsenet, bestemmer, hvad derskal udredes, hvisaarsag det synes at ligge nærmest i Tingenes Orden, at Sagen andra ges for vedkommende Directioner istedet blot for Amtmanden, der desuden jo ogsaa er Medlem af bemeldte Direction. At Vedkommende, der ei finde Anledning til at acquiescere ved Directionens Beslutning, bør have Recurs til Cancelliet, synes at være en Selvfølge. Hvad her er anført med Hensyn til Fattig- og Skolevæsenet, er vist nok ogsaa aldeles anvendeligt paa de andre særskilte Bestyrelsesgrene. Forsamlingen formener derfor med Hensyn til den 2den Deel af § 21, at den Redactionsforandring burde skee, at det i Stedet, for Sætningen: "andrages Sagen for Amtmanden, der hvad Fattige og Skolevæsenet, angaaer, efter Conference med sin Meddirecteur, bestemmer, hvad der skal udredes, sættes omtrent følgende: andrages Sagen for den Overøvrighed, hvem den særegne Bestyrelsesgreen er underlagt nemlig Directionen for Fattige eller Skolevæsenet, og den har da at bestemme, hvad der skal udredes. At Budgettet, naar det er forfattet, indseendes til Amtmanden, er fremdeles en naturlig Følge af den Adgang, bemeldte Embedsmand bør have til at blive bekjendt med Communens Oconomi, for at kunne iagttage det Fornødne med Hensyn til det Tilsyn, han efter sin Stilling skulde have Forsaavidt derimod Slutningen af denne Paragraph giver Amtmanden en ganske almindelig Myndighed til at anordne Berigtigelsen af Overslaget over de Udgifter, der vedkomme de reent communale Anliggender, saa er dette efter Forsamlingens Skjøn en Bestemmelse, som i Gierningen for en stor Deel tilintetgjør Communalbestyrelsens Uafhængighed. Heri indeholdes en saa gjennemgribende Undtagelse fra Udkastets egen Hovedregel, at Amtmanden alene skal have Tilsynet, at Undtagelsen i Virkeligheden, om man ei feiler, bliver til Regel, og Regelen til Undtagelse, thi det er klart, at den omhandlede Bestemmelse hverken gaaer ud paa meere eller mindre, end at en enkelt Embedsmand efter sit Tykke anordner Byens Udgiftsvæsen, og Magistrat og Repræsentanter reduceres alene til at gjøre deres Jndstilling til ham, for at han kan afgive sin Resolution paa samme.