Aarhuus Stifts-Tidende, 1828-08-19
Kometen 1832. Vil den støde an paa Jorden, Er et saadant Sammenstød muligt, Og hvilke ville Følgerne blive, om Kometen blot kommer Jorden meget nær Skal en Komet kunne støde sammen med Jorden, da maa den gjennemskjære vor Eliptika i eet Punct, det vil sige: den maa i eet Punct berøre den Vei, ad hvilken Jorden vandrer omkring Solen. Regner man nu Jordens Gjennemsnit for 1719 geographiske Mile, da kan man vedde 1718 mod een, at Kometen ikke vil træffe os. Jmidlertid er det derfor ikke umuligt. Nogle Kometer ere virkelig komne andre Himmellegemer nær, f. Ex. den af 1773 vor Jord. En Anden kan komme endnu nærmere. Er den lille, mindre end Jorden, da vorde vi de Seirende, og nøde Fredsforstyrreren, ved den Stærkeres Ret, til at følge os som Drabant; med andre Ord: vi faae da to Maaner. Dog vilde denne Seier ingen Fordeel bringe os. Alle Natursyner, som man antager skylde Maanens tiltrækkende Kraft deres Oprindelse, ville vorde dobbelt stærke, heftigere Vinde, hyppige re og frygteligere Torden, rivende Strømme, Tiltagelsen af Ebbe og Flod, jevnligen ville Oversvømmelser finde Sted, Dæmninger og Broer bortskylles; maaskee blev endog Aaret længere, da en større Masse vel behøvede længere Tid til Banen. Værre bliver Udfaldet af Kampen, om Komme ten er større end Jorden. Den vil da fortrænge den af Banen, og, formedelst sin stærkere Attraction, slæbe den med sig gjennem det nendelige Rum; videre og fjernere ville vi see Solen unddrage sig os, dens Lys og Varme ville vi savne, og kun Stjernernes matte Skin oplyse de lange Aar - ja, vi ville ingen Aar, ingen Aarstider mere have, al Vegetation ville ophøre, kun Havet yde os Næring - og Menneskene ville omkomme af Kulde og Savn. Naaede Jorden endelig et andet Planetsystem, oplivedes de saa Overblevne paa den ved den ny Sols Straaler, da drev Kometen dem maaskee for nær til denne, og de brændende Solstraaler vilde fortære hvad Kulden havde levnet. Kan den end ikke tvinge os til at følge sig, vil Kometen dog kunne foraarsage store Forstyrrelser. Ere begge Verdenslegemer ikke i Ligevægt med Hensyn til Electriciteten, vil en frygtelig Detonation (Knald) finde Sted ved begge Armosphærers Sammenstød, alle ildsprudende Bjerge ville tvinges til de voldsomste Udbrud; den hele Vandmasse, følgende Komme tens tusindgange stærkere Tiltrækkelseskraft, eller maaskee fortyndet ved dens høiere Temperatur, vil som Dunster drage fra Jorden til Kometen, og vor Jord som Skelet fremrulle i det vandtomme Rum. Træffer Kometen sammen med Jorden, vil Stødet forandre dens Axel og Æqvator, og Vandet, ifølge Centrifugalkraften, styrte til den nu Æqvator. Vee derfor de Lande, som Kometen træffer! Eller, om ogsaa kun et Land, een Bye med dens Jndvaanere faaer denne Skjebne, vil ikke dog Aarhundreders Arbeider paa een Dag undergaae. Maaskee udholder Jorden slet ikke Stødet Kanden ikke springe i Stykker, der komme til at vandre deres egne Baner som nye Planeter omkring Solen Alle Astronomer holde jo Juno, Ceres, Pallas og Vesta for Stykker af en Planet, der engang har havt sin Plads mellem Mars og Jorden. Dog, værer ubekymrede, Lad os rolig gaae Aaret 1832 imøde. Vel siges der, at Kometen vil gaae temmelig nær forbi Jordens Bane, nemlig i en Frastand af omtrent 7000 Mile, men flere berømte Astronomer forsikkre derhos, at den alligevel vil være 8 Millioner Mile borte fra selve Jorden, og at den uden Skade torde komme 10 Gange nærmere, thi i Aaret 1790 kom en Komet Jorden paa 750,000 Mile nær. Lalande anslaaer, at der først, naar en Kommet nærmer sig paa 13000 franske Mile, vilde foranlediges mærkelige Omvæltninger paa Jorden. Peder Laurizen Bigum. Den barske Vind, som Grannen ryster, Ved Norges Kyster, I Dalen vister mild og rolig Om Dødens Bolig. Paa tause Grav, hvor Bigum hviler, Kjærminden smiller - Brat svandt i Mulm, med Livets Kjerte, Et ærligt Hjerte. Thalias Søn, en Ven i Nøden Var han til Døden. Det Land, hvis Folk han aldrig glemte, Hans Been ei gjemte.