Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-11-06
Nykjøbing den 6te Novbr. Fra Nakskov, modtoge vi for ikke længe siden en Beretning om, at det for Dhrr. Puggaard & Comp."s Regning byggede Barkskib Johannes Hage var løbet af Stabelen den 23de f. M. (see d. Bl. N. 131). Meddeleren lovede os tillige, naar Beretningen var meddeelt i Stiftstidenden, med omgaaende Post at tilstille os den af Hr. Pastor Bindesbøll ved denne Leilighed holdte Tale. Uagtet den ærede Meddeler ikke har holdt dette os bestemt givne Løvte, ansee vi os dog ikke for vort Vedkommende løste fra den Forpligtelse mod Publicum, vi indirecte have paataget os ved at optage i Beretningen Løvtet og Talens Meddelelse, og det er os derfor kjært, at vi nu see os istand til ved Hjælp af Fædrelandet, hvori Talen findes in extenso, at kunne betale vor Gjæld ved at afskrive Nedenstaaende: "Endskjøndt Bygmesterens Værk saavidt er fuldendt, at det kan forlade Pladsen, hvor det blev til, saa mangler det dog sine fornemste Prydelser, de kneisende Master og flyvende Seil. Man synes endnu at kunne see paa det, at det hører Landjorden til; det maa som Ormen i Støvet med Magt skyde sig frem det korte Stykke, dets Vandring gaaer over det Tørre. Men naaer det først Havets vaade Veie, ville Vingerne snarlig voxe ud, der skulle fore det som Fuglen vidt udover fjerne Have. - Dog førend Vingekraft, bliver det forlehnet, og det forlader Fædrelandets Kyst, medens det end staaer roligt, hjemligt iblandt os, ville vi befæste til det et Navn, som det ingensinde maa lade falde, hvorpaa det skal kjendes paa den fremmede Strand mellem Skove af Master, og som skal hilses med Glæde af hver Dansk, hvis Blik det der maatte møde. Johannes Hage er et Navn, som skjøndt hjemme baaret her blandt os paa de mindre Øer, paa Tusinde af Blade med Berømmelse er baaret saavidt omkring som Sprogets Grændser naae. – Johannes Hage, saaledes loder Navnet, som fra nu af skal pryde dette Skibs Speil. – Saalænge det stod som hidtil, landfast, naglet til Stedet, med gjennende Stiver og Støtter til alle Sider. – hvor høi en Plads det end indtog over alle sine Ligemænd – det passede sig ikke at paasætte Navnet, og der maatte, hvis det skeete, drages et Dække derover. Thi den, som fra først af har Navnet, og for stedse har bestemt, hvad vi skulle tænke os derved, lod sig ikke gjøre fast til nogen Ting der var nødt til at staae ubevægeligt stille; det var kun for en Tid, og som til Overgang han fandt sig i at lade sin Tilværelse og Virksomhed afpæle i hvad man kalder en fast Stilling i Staten og Samfundet. - Men det koster kun et Vink, da bortfalder de sidste Støtter, som gjøre Modstand; der behoves kun et Par Slag, som til Mindelse, da begynder det af sig selv at skride frem hvad hidtil stod ubevægeligt stille. Naar den da er begyndt, den stolte Gang mod Havet, hvis sidste Maa- og Ende intet Øie kan forudsee, naar Jngen behøver at skyde til, og Jngen tør byde: "stands eller vend tilbage, lad da Navnet Johannes Hage følge med da har det en Plads, Eieren værdig, lad da Dækket drages tilside, at vi kunne see det skride bort, som Solen, naar den sænker sig mod Havet. Medens Bølgerne bruse og den ukjendte Kjøl, som første Gang dukket sig i Søen, skal vort Hurra dobbelt frit bruse omkring den vigende Bagstavn, thi vi kjende Navnet, den bærer, i vor Jubel over det skjønne Syn, som føres vort Øie forbi, blander sig tillige en Hyldest for den ædle fribaarne Aand, hvis Tanker vare mægtigt paa Gled fremad, medens de, som omgave ham, dannede en Kreds af bifaldydende Tilskuere. – Saa skynd Dig, Johannes Hage, og til til Havet, Tag paa Dig de kneisende Master og flyvende Seil! Vil Du bære de rig Prydelser værdigt Din Navne, da vil Du ingensinde blive truffet blandt dem, som dorsk og mageligt ligge i Havn, ei heller blandt dem, som, naar Uveir truer, frygtsomme søge Skjul i Smuthullerne, men holde den høie Sø, og frit byde Brystet frem til aaben Kamp mod Bølger og Storme." Saa simple og fordringsløse end disse smukke Ord ere, – tilføier Fædrelandet – saa ville de dog være stærke til at vække et kjært Minde, til veemodigt Savn af et uerstattet Tab, til taknemmelig Glæde over et velsignelsesrigt Liv. Der er Jhukommelse blandt Menneskene! Den Vished er rig paa Trøst og rig paa Advarsel.