Den Vest-Sjællandske Avis, 1842-10-10
Slutningsmøde den 21de September, Eftermiddag. Den kgl. Commissarius holdt en Tale, af hvilken vort indskrænkede Rum kun tillader os at optage følgende Brudstykke: "Enhver af de raadgivende Forsamlinger, i hvis Virksomhed jeg har havt den Ære at tage Deel, har havt Noget, der fremkaldte særegne Betragtninger. Maaskee har netop den Forsamling, som nu og en ganske føie Tid vil være opløst, mere, end nogen af de foregaaende, havt sit særegne Præg. Det vil sikkert være en Jagttagelse, som har paatrængt sig enhver af os, at de Jnteresser, hvorved de forskjellige Klasser i Samfundet skille sig fra hinanden, denne Gang ere traadte frem mod hinanden med større Skarphed end i nogen af de tidligere Forsamlinger. Dette har vistnok stundom virket en Forstemning, som maaskee end ikke i dette Øieblik ganske har tabt sig. Saafremt jeg nu kunde troe, at det var en dybtgaaende og varig Tvedragt imellem de forskjellige Deele af Borgersamfundet, der laae til Grund for hine Kampe, dersom jeg kunde tænke mig at den Jndretning, der er bestemt til, ved gjensidig Overveielse af hvad der kan fremme Landets Velfærd, at forene Konge og Folk og alle Klasser i dette i en fælles Erkjendelse og eendrægtig Samvirken, skulde blive et Middel til at nære og befæste en usalig Splid, saa kunde Jntet være længere fra mig, end at ville forbittre disse Afskedens Øieblikke ved en saa uhyggelig Erindring. Men jeg holder mig tvertimod overbeviist om, at de flere, i Sagens egen Natur og Udviklingens Gang begrundede, vel og andetstedsfra nærede, stridige Forestillinger og vigtige indbyrdes. Retsforhold, der her ere traadte frem i en levende Kamp, efterhaanden ville finde deres Udsoning ved det Udbytte, som er kommet frem af disse Kampe Vort Fædreland lider vel mindre end andre Stater, hvori de materielle Kræfters Udvikling har taget et større Opsving, af de Onder, som fremkaldes ved de ulige Kaar og den Jndvirkning, disse have paa Stemningerne. Men fri kan det dog ikke være for saadanne Onder, og naturligt er det, at de, som den mindre Lod af Lykkens Gaver tilfaldt, ere tilbøielige til at søge Skylden i Samfundets Anordning, i den Brug, som de, imod hvem Lykken har været gavmildere, gjøre af deres Overlegenhed, og i den utilfredsstillende Beskyttelse, som Lovene yde mod saadanne Misbrug. J Særdeleshed vækkes denne Tanke let, naar Lovgivningen i andre Forhold, som kunde synes lignende, har skredet ind til Bedste for en Klasse, der staaer nærmest over dem, som nu anraabe og en saadan Jndskriden. Heller ikke kan man undre sig over, at ogsaa Mange, der selv staae udenfor hine Forhold af Deeltagelse i deres mindre heldige Broders Kaar, finde sig kaldede til at tale Ordet for de Reformer de borgerlige Forhold hvorved de mene, at hines Kaar skulde formildes. Men just naar disse, den ringere Klasses Talsmænd, tra de frem med al den Kraft, som en levende Følelse og rige Aandsgaver kunne lægge i Talen, naar der ogsaa møder en kraftig Modstand, saavel af dem, paa hvis Bekostning hine Reformer skulde sættes i Værk, som af Andre, der ingen personlig Jnteresse have derunder, og som man ikke har Grund til at negte en sand og inderlig Deeltagelse i hiin Klasses Vel, men som en rolig Overveielse har bragt til at være de foreslaaede Forholdsregler imod, naar det ved denne Kamp lægges for Dagen, at de Forholdsregler, der, betragtede blot i deres Umiddelbarhed, vilde være hiin Klasse til Gavn, i deres middelbare Følger vilde blive til dens Fordærvelse, naar dette endog i større eller ringere Grad erkjendes af dem, der ere traadte frem som denne Klasses varmeste Talsmænd, – saa vil selv den store Folkemasse ikke være utilgængelig for Sandhedens Erkjendelse." Efter ham talede Præsidenten og Vicepræsidenten. Derpaa reiste den kgl. Commissarius, sig og erklærede i Kongens Navn Provindsialstændernes nærværende Forsamling for hævet. Forsamlingen udbrød derefter: "Længe leve Kongen!" hvorpaa den adskilte sig.