Berlingske Tidende, 1833-03-02
The Times indeholder følgende bemærkninger om de Foreenede Nordamerikanske Stater: "Saalænge man behøvede betydelige Toldindtægter til at bestride Statens aarlige Udgifter, og til Afbetaling paa Statsgielden, havde ingen af den Nordamerikanske Unions Stater Ret til at modsætte sig Toldafgifterne, som indkrævedes til Unionens fælleds Vel. I de Stater, som forhen vare Colonier, der fra Moderlandet forsynes med Fabrik varer, og hvor Jordbunden er den rigeste Velstandskilde, maa Udførselen fornemmelig bestaae i raa Produkter, og Jndførselen i Manufakturvarer. Af raae Produkter kunde ingen tilstrækkelig Jndførselstold hæves, om det end forresten var politisk rigtig at kræve Told af denne Handelsgreen, thi Jndførselen deraf har stedse været ubetydelig, og man har aldrig tænkt paa at lægge en Skat paa indenlandske Fabrikater, eller overhovedet at hæve directe Skatter, thi begge Deele vilde være Amerikanerne utaaleligt. Men da Krigsomkostningerne og Statsgielden, som var en Følge af Krigen, vare betalte, og det saaledes blev mueligt, at lette Nationens Byrder, saa havde de Stater, som frembringe de vigtigste Udførselsartikler, og maatte lide størst Tab ved Reciprocitetssystemmet mod Udlandet, Ret til at fordre en øjeblikkelig Nedsættelse af Tarisen. Men det var netop paa samme Tid, da Maforiteten af de østlige og nordlige Staters Repræsentanter fik i Sinde, ved Told paa fremmede Fabrikater, at danne et Slags Beskyttelsessystem for visse Grene af den indenlandske Jndustrie og, ved en almindelig Contribution, at udvirke locale Forbedringer. Da blev Allarm i de sydlige Provindser, og disse begyndte, med større eller mindre Heftighed og Klogskab, den haardnakkede Modstand mod Toldsystemmet, som dog kun i Sydcarolina udartede til en Rebellion. Forresten synes de derværende Rullificatorer med deres krigerske Projecter, kun at finde liden Sympathie blandt Naboerne, og paa den anden Side vil Contralregjeringen ugjerne drage Sværdet, da den kun er lidet forberedt paa virkelige Fjendtligheder. De forenede Staters hele regulaire Armee bestaaer, efter Detailler, i Hr. Stuarts nyelig udkomne fortræffelige Værk, kun af 600 Mand, og Krigsmaterialet er vistnok i en ligesaa utilstrækkelig Tilstand. Desuden er Præsidenten, General Jackson, af Jnteresse selv en Rullificator, og da han i sin Adresse har yttret, sig mod Prohiditivsystemmet, saa vil han uden Tvivl først forsøge, alle forsonende Midler, før han skrider til Udførelsen af den Invassion, hvormed han har truet. Overhovedet beviser det truende Sprog, som begge Partier benytte sig af, her aldeles intet, thi Amerikanerne holde ofte høittravende, pralende Ord for nødvendige, naar de ville lægge deres Uafhængighedsfølelse og Frihedsskjerlighed for Dagen. Men lad Anti=Unionisterne sige hvad de ville, de kunne dog ikke miskjende det Velgiørende ved Unionen, og letsindigen ville opgive den. Deres forderative Constitution gjør dem til en Nation af frie Borgere, istedetfor at de ellers vilde danne en Masse af usammenhængende, over et vidtudstrakt Territorium, adspredte Samfund, og, ligesom de af dem fortrængte Vilde, ofte vilde komme i Krig indbyrdes, angaaende Grændsebestemmelserne. Unionen betrygger dem indvortes Rolighed og fremmede Landes Agtelse, den forskaffer dem en forenet Sømagt, som med meget ubetydelige Bekostninger beskytter deres Hande paa ethvert Hav og i ethvert Land paa Jordkloden, medens den paa samme Tid indgyder enhver civiliseret Regjering Agtelse for hver Amerikansk Borgers Rettigheder. Man tænke sig Unionen opløst, dette Statssamfund adskilt i sine enkelte Dele, de 22 Staters glimrende Stjernehimmel udslettet af deres Flag man tænke sig, at vi høre tale om Caroliner, Virginer, Philladelphier, eller New=Yorkere, istedetfor om "Forenede Nordamerikanere!" hvo vilde da i Europa mere ændse Washingtons og Franklins Landsmænd, Lord Greys nedenanførte Bill er uden Modsigelse bleven læst anden Gang, og i Dag gaaet igjennem Committeen med ude tydelige Forandringer. J Overmorgen vil den formodentlig blive læst tredie Gang, og passere. Jmidlertid er den allerede i Gaar kommen til Discussion i Underhuset, uden at være indbragt, og Ministrene til Trods, ved den utaalmodige O'Connells Jndflydelse, som i Anledning af en Subsidiecommittee, holdt en heftig Tale om dens Uretfærdighed og Farlighed med Hensyn til Følgerne deraf, og med stormende Veltalenhed opfordrede Huset til at forkaste den. Discussionen blev meget almindelig, men havde ingen videre Følger, da det ikke kom til nogen Motion.