Viborger Samler, 1814-08-06
Viborg. Det fortreffeligste Sommerveir vedbliver. Man har siden Julii Maaned begyndte, ofte havt stærk Tordenveir her, der dog ikke har været ledsaged med synderlig Lyn, men med trykkende Varme og Regn. Lynglimtene ere derimod, især om Aftenen, seete ganske maleriske ved Porisonten, imens Maanen og Stjernerne her have prydet den blaa Himmel. Græsset er i Aar middelmaadigt og paa skarpe Steder næsten borte. For et Borgerlæs Baarhøe (thi her gives næsten ingen Enge) vi man endog forlange 300 Rd. d. C. Men der er og avlet paa mange Steder her til Byen knu Tredieparten imod inor. Rugen er derimod atter paa de sidste 12 Dage stærk belagt med Rust endskjøndt der ingen Berberisser, er. Taaden, som man ellers giver Skylden, har ikke veret hyppig i Aar, nogle Aftener i Juni saae man den, og da er vel og den Tid, da Rugen, netop fordi den da blomstrer, er svagest og meest udsat for Paavirkning af Luften og hvad den sættet i Bevægelse. Rusten, naar den kommer under et med Regn og især Blæst blandet Veirligt, formindsker vel Kjerneantallet; da mange døe bort; men Rugen kan desuagtet dog blive temmelig god, naar Soel heden ei brænder for stærkt paa Arene; men Straaet bliver fastløst, taber sin Vextevne og fortørres, saa at Kreaturene nødig æde det. Naar Høet, som i Aar, tillige er lidet, vil det være Landmanden til meget Tab om Vinteren. Der burde derfor faaes i Fælledkjære og fugtige Jordstykker Havre, Vikker og Blandkorn og paa tørre Steder Spørgel, Gedeklever o. fl. for at forøge Forringen; thi neppe vil vel Rustsygen forlade os, i det mindste er den endog stærk paa den for Mikkelsdag saaede Rug paa Høilandet. Hvor Jorden er muldet og lerig, var det derfor bedst snart at indføre Hvedesæden, eller prøve paa at saae gammel Rug. I Havren er mange Steder Brandax og Byggen guules stærk. Bygget er i Aar den bedste tegnende Sæd. Havren kort paa Straaet. (Udgiveren.) Følgende curieuse Regning fra en Nød= og Hielpedoktor, fortjener at læses - Men for ikke at fornærme Skribenten, udelukkes Navnene. Virkelig er imidlertid et saadant Dokument udstædt. Pro Memorial. 1799 den 18 Decbr. blev jeg fremkaldet af Stedets Øvrighed her paa Øen for at antage mig de svage strandede Engelske Folk, formedelst da ingen Chirurgus er herpaa Øen, da jeg som en villig Mand betjener Landets Beboere ved hastig paakommende ulykkelige Tilfælde, Arme og Beenbrud m.v. som ved Guds Forsyn er gaaet lykkelig for mig, hvorfore kan vises Attest om forlanges, da det er vor Christelig Religions Pligt at elske Gud over alle Ting og vor Næste at staae die i ald Livsfare, da jeg ved de 6 Patienter har gjort min nøieste Betragtning hvad Gud ved Naturen har mig inddeelt, saavel ved Dag som Nat at overveie hvad deres Sundhed og Helbred, kunde være dem høist nyttig. 1) Da en Matros blev opbaaret til Peder Jrtsi Herret i Bret Sogn, som ansaaes saa godt som livløs og angreben af Kuld og Frost, hvilke sine Lemmer nemlig i Fødder og Been var ganske iisfrossen stive, hvilken ved min egen Observation og Guds Forsyn bekom Liv igjen, men da Koldfyren havde taget Overhaand hos ham, saa at baade Tæerne og Hælene gik væk, hvilket nu er lægt uden en liden Deel af Hælene, saa haabes Bedring Dag fra Dag, og kan nu gaae ved Krykker til videre Forbedring. 2) En engelsk Passeseer navnlig Henrich, som og var angreben af Koldbrand, hvilken brugtes Medicamenter til, men forgiæves, thi Kulden indspændte Hjertet og Hjernen til Alteration, saa han døde den 30te Januar. 3) En Matros af samme Skib navnlig Jan Marsen med Koldbrand antendt, som gik saaledes godt af, at han ikke mistet nogle af sine Lemmer og blev gandske godt Restitueret af denne Svaghed til den 3die Febr. 1800. 4) Den 19de Decbr. 1799 blev jeg anmodet til densengelske Capt. navnlig William Lst: strandet her paa Den tilligemed sin Styrmand og Tømmermand, som af Koldbrand var angreben alle 3. Til hvilke brugtes adskillige Redningsmidler for at frelse og redde deres Liv og det ved nøie Jagttagelse baade Dag og Nat, men da hans Hjerte og Hjerne blev hardt anspendt af Kulden, nemlig Captainen, døde han den 3die Dag. 5) Styrmanden ventede dog Haab om, formedelst Taalmodighed i hans Svaghed, til hvilken brugtes forsigtig Overlæg med Medicamenter, men forgjæves, i Henseende Kulden anspendte Hjertet og Hjernen saaledes til Alteration til den 29 Decbr. og da saaes sine Fødder, som de vilde gaae af, og da døde han. 6) Tømmermanden fra samme Skib, som endnu lever til Dato og med ald muligste Opvartning saavel ved Dag og Nat er omgaaest ved mig, som haver havt et vaaget Øie med dem alle, tilligemed deres Pleie og Diæt og Medicamenternes Brug og Opvartning, men da denne Person haver mist sin høire Fod som gik af ved forsigtig Omgang at blive den qvit, formedelst Koldbrand, venstre Fods Tæer gik af i inderste Leder, hvilke Deele er nu saaledes lægt, som foreviist er ved Stedets Birkedommer S. T. Hr. Ber- og Commissionairer S. T. Hr. Fyrrer og Capitain Hr. Lys og haaber en god Forbedring, kan nu alt begynde at gaae ved Krøkker. Til hvilke Patienter, som er fraskildt hverandre ved en lang Vei som ikke har kundet lade sig føre til hinanden formedelst Skrøbelighed og Svaghed, hvorfore jeg har havt 1 Miil at gaae hver Dag 2de Gange til bemeldte Patienter. Denne min Regning som herved følger, er jeg ydmygst udbedende Hr. Commissionairen Velædle Hr. Hr. maatte mig udbetales hvad jeg nu til Dato har fortjent. *** den 27de April 1800. Net.