Berlingske Tidende, 1829-03-13
London, den 21de Februar. Med Hensyn til den af den katholske Forening hævede Rente, sagde Hertugen af Wellington (see Artikken London f. N.), at den er bleven brugt paa en med Lov og Orden og Landets Constitution uovereensstemmende Maade. En Deel af Renten er bleven brugt til at lede Valgene, og her udbeder jeg mig Tilladelse til at henlede mine ædle Venners Opmærksomhed, og især Herrens paa Uldsækken, til den ved Husets Fremgangsmaade bevist Kjendsgierning, at en romerske katholsk og hvad end mere er, at Associationens Jndflydelse kan spores i Parlamentet. Foruden denne Deel af Pengene, der er brugt til at forskaffe sig Stemmer ved Valgene, ere forskjellige Summer blevet anvendte for at forskaffe sig en Control over Domstolene i Jrland. Jeg inddrømmer af Hjertet, at enhver Mand har Ret til, ja hvad end mere er, jeg indrømmer, at det er enhver Mands Pligt, at have en aarvaagent Øie og en stadig Control med Retfærdighedens og Lo vennes Haandhævelse i Landet; men denne Rettighed og Pligt kan hverken tilbørligen eller passeligen udøves af en selvvalgt og selv beskikket Forbindelse, som raader over store Summer, og anvendes dem til at opvække Processer, til at forsvare nogle og forfølge andre, til at indsnige sine Afsilerede iblandt de Edsvorne ved Synsforretningen (coroners Juries) og til at bestikke og faae Indflydelse over Inquirenterne i criminelle Sager, naar Retten søger Oplysning. Det er aabenbart at en saadan Fremgangsmaade maa lede til Retfærdighedens Forvanskning i selve dens Kilde. - - Jeg giør i nogle Dieblikke Fordring paa deres Opmærksomhed, for at vise hvad der hidindtil er skeet for at opnaae det samme Øiemeed med Hensyn til denne og andre Forbindelser. Jeg troer, at den har existeret i Jrland siden 1787 en Forening, som dengang hedte den katholske Committee. Dens Betydning er vistnok stegen meget siden den Tid, og til forskjellige Tider ere der, deels i Kraft af de bestaaende Love, deels paa Grund af særegne Parlementsacter, blevet gjort forskjellige Forsøg paa at forebygge det, hvad vi nu kalde den katholske Forenings Møder. Saavel i 1794 som i 1824 var det ikke de førstes Retslærdes Mening, at Forbindelsen var ulovlig, hverken i sin Form eller Oprindelse. Dens Tilværelse var ikke destomindre Regjeringen høist ubehagelig, og i 1825 gik en Lov til dens Ophævelse igjennem i Parlementet. Denne Act var, saavidt jeg veed, udkastet af nogle af de dueligste Mænd og lærdeste Jurister, som i mange Aar have siddet i Huset, og min ædle Ven, som nu sidder paa Tverbænken, saa dengang paa Uldsækken. Den viste sig imidlertid heel utilstrækkelig for det tilsigtede Øiemed, og det synes mig som Lægmand, ubegribeligt, at den skulde kunne opnaae sit Øiemed. Den tillod, at Associationen maatte holde fjorten Møder, og der vare sex Gjenstande, over hvilke den turde discutere foruden i de fjorten Møder; disse vare: Gudstjenesten, Opdragelsen, Videnskabelighed, Jndustrie, Handel og Agerdyrkning. Et Nøde, for at afhandle disse Gjenstande, turde til enhver Tid holdes uden at overtræde Loven. Jeg vildevære høiligen at dadle, hvis jeg vilde bebreide Regjeringens Medlemmer, at de aldrig have sat Loven af 1825 fuldkommen i Kraft. Skylden var ikke deres, men den maa søges i de Omstændigheder, som et deelt Ministerium nødvendigen medførte Jeg vil ikke udvikle de Forslag, som vi have gjort sigtende til dette Øiemeds Opnaaelse, men jeg vil kun med Hensyn til de foreslaaede Forholdsregler sige, at de ingenlunde ere sædvanlige Forholdsregler, der til alle Tider skulle gaae og gielde. Tvertimod tilstaaer jeg, at det er usædvanlige, overordentlige Forholdsregler, til hvis Udførelse overordentlige Midler have været foreslaaede, og jeg har al Grund til at haabe, at de aldrig mere vilde blive anvendelige. De foreslaaes ingenlunde som Præjudicater (precedents), der bør følges, men som Præjudicater, der bør undgaaes, og jeg haaber, at de kun ville blive anvendt under disse ganske særegne Omstændigheder, som nu fremkaldet dem.