Aalborg Stiftstidende, 1837-03-30
Det er vel bekjendt, at menig Mand her i Landet ofte har sin Formue i kgl. Obligationer af alle Arter og Erfaringen viser, at det ei mindre har været Tilfældet med den velhavende Bonde end med Kjøbstæd, boeren. Naar man blot seer hen til den umiddelbare, Frugt af Capitalen, have disse vore Medborgere havt, en rigtig Takt for hvad der var dem fordeelagtigste De have i længere Tid Aar for Aar oppebaaret dens fulde Rente af de kgl. Obligationer, som de have indkjøbt for en ringere Sum end den, hvorpaa de lyde. Men i den sidste Tid synes denne Tillid til Statspapirer at være svækket. De kgl. Obligationer faldt is forrige Uge mærkelig i Priis, og de have endnu ikke, hævet dem fra dette Fald, ligesom uden Tvivl fremdeles Flere af Middelstanden i Hovedstaden og maaske endnu Flere i Provindserne ville byde deres kgl. Obligationer tilfals. Det vil da skee, at slige Obligationer for en lav Priis blive opkjøbte af enkelte Pengemænd, der speculere paa igjen at sælge dem til den høiere Priis, som de forudsee at ville indtræde. naar det Ugrundede i de Sælgendes Mistillid er blevet klar ved Begivenhedernes naturlige Gang. Jeg holder det for sikkert, at de kgl. Obligationer ikke blot igjen ville stige til den Priis, som de i flere Aar have havt, nemlig Øl til 92 Rbd. for hvert 100 Rbd., men at de rimeligviis i Løbet af et Par Aar endog ville stige endnu høiere ved en ny hensigtsmæssig Anordning af Statshuusholdningen; og jeg har derfor følt mig opfordret til, her i Folkebladet kor og fattelig at udvikle Grundene for denne min Overbeviisning. Jeg haaber at kunne gavne flere af hin Medborgere, idet jeg fraraader dem at afhænde deres kgl. Obligationer for den lave Priis af 87 til 89 Rbd. for 100 Rbd., eller vel endnu ringere; hvorved de ventelig ville tabe en betydelig Deel af den just i disse Stænder oftest ved ærlig Flid og rosværdig Sparsommelighed erhvervede Formue. Dersom vort Fædreneland truedes med nogen udhvortes eller indvortes Ufred, da kunde vel den forsigtige Mand have nogen Grund til at frygte for de kal Obligationer, men i mange Aar har der ei været saaliden Anledning til at frygte for, at Danmark skulde blive indviklet i nogen Krig, og for indvortes Ufred have vi endnu mindre at frygte. Den forommeldte Mistillid til de kgl. Obligationer har sin Grund i andre Forestillinger, om hvilke det er let forklarligt, at de kunne faae Indgang hos dem, som ei have en dybere Jndsigt i Statens Væsen og hvad dens Vel Øieblikket fordrer med Hensyn til Statsgjælden. "Selv den menige Mand indseer tydeligen, at det er nodvendigt for vor Stat, at dens Udgift maa noget forringes eller dens Jndtægt noget forøges, og han tænker da, at det vel kunde skee, at man søgte at formindske Udgiften ved betydeligt at nedsætte Renten af de kgl. Obligationer, eller at forøge Jndtægten ved at lægge en høi Skat paa disse, hvilket i det Væsentlige bliver det samme. Naar han fremdeles hører tale om, at der arbeides paa en ny Plan for Statshuusholdningen, saa venter han, at de til Raadslagning herom kaldte eller selv optrædende Mænd vel kunde foreslaae hiin Skat paa kgl. Obligationer, og at den da snart kunde blive paalagt, saa at det er raadeligst, jo før jo hellere, at sælge Obligationerne, inden Skatten kommer. Endeligen har under Kongens halvhundredeaarige Regjering den strænge Opfyldelse selv af det Yderste, som Statens Creditorer, kunne fordre, knyttet Tilliden til de kgl. Obligationer til Kongens Person, og den blotte Tanke om hans Bortgang ryster nu allerede Creditten for dem. Men disse Forestillinger ere urigtige. Det er for det Første vel sandt, at Statens Forfatning nødvendig kræver, at dens Udgift formindskes eller Jndtægten noget forøges, men der er Grund til at vente, at det Fornødne kan skaffes ved Udgiftens Forringelse og ved den Forøgelse af Told og anden saakaldet indtrecte Skat, hvorom Folkemængdens og Vel standens Tilvæxt giver os grundet Haab, alt naaman tillige fornuftigen anvender Statens Formue: Det vil da ei komme dertil, at nogen ny Skat behøver at paalægges, hvilket altid er et Onde. Men skulde endog en ny Skat paalægges, saa er det ei rimeligt, at den vil blive lagt paa de kgl. Obligationer. Vel vilde det, som jeg andensteds har sagt, ei være ubilligt, at der af disses Rente som af al Rente af Capitaler, der ere udlaante paa Pant, afgaves en forholdsmæssig liden Deel, f. Ex. 15, til Statens Fornødenheder, thi al Jndtægt burde, naar det lod sig gjøre, liggelig beskattes, Jndtægten af Capitaler, ligesom Jndtægten af Jorder og Bygninger. Men en slig Skat har dog mange store Misligheder i Følge med sig. Et Paalæg paa Panteobligationer, bliver navnlig let en Byrde for Debitorerne og ei for Creditorerne; og en Skat paa de kgl. Obligationer alene vilde et retfærdigen kunne bestaae med det Statscreditorerne givne Løfte om fuld Betaling. Den Jndvending, at de kgl. Obligationer bleve altfor begunstigede ved Rigsbankforordningen, gjælder nu slet intet, thi forsaavidt de tilhørte Private, ere de for største Deelen siden den Tid komne i andre Hænder, og betalte efter deres nærværende Værdi; ligesom en Adskillelse mellem dem, der have havt deres Obligationer lige fra 1818, og dem, som have kjøbt dem senere, er umulig. Endelig eies en meget betydelig Deel Obligationer af offentlige Jnstituter, som ei kunde undvære den Jndtægt, de tabte: ved en Skat paa Obligationerne, som Staten da igjen maatte komme til Hjælp, og hvorved altsaa det, der, var indvunden ved Skatten af dem, igjen blev tabt. Men sæt nu endog, at Kongen skulde finde det nødvendigt at paabyde en Skat paa Renten af alle Obligationer, saa maa det vel mærkes, at det aldrig, kan tænkes, at Kongen skulde i Skat tage en Deel af de kgl. Obligationers Capital, thi under de nærværende Forhold at tage en betydelig Deel af denne Formue reent bort, og med det samme at bryde det Ord, som er givet Statens Creditorer, det vilde være en aabenbar Uretfærdighed, og hverken vor nærværende Konge eller hans Efterfølger vil nogensinde gjøre Uret. Der kan altsaa i alt Fald alene blive Tale om en Skat, bestaaende af en liden Deel af Renten. Dertil kommer, hvad der maaske endnu er vigtigere, at forinden der overhovedet kunde blive Tale om at paalægge nyelSkatter af hvilkensomhelst Art, vilde der upaatvivleligen blive truffen en saa sikker, hver Mand bekjendtgjort Anordning af de financielle Forhold, at Tilliden til Statens Kraft herved i den Grad vilde voxe, at der ei kan være nogen fornuftig Tvivl om, at de kongelige Obliganationer, om de end maatte give lidt mindre Rente, saasom 3 1/2 Procent i Stedet for 4 Procent aarligen, dog vilde holdes over deres nærværende Priis, f. Ex. omtrent paa 1 Procent. Det er nemlig klart, at den, som giver 94 Rbd. for en Obligation paa 109 Rbd. med 3 1/2 Procent Rente, dog erholde fulde 4 Procent af de penge, han anvendte til Obligationens Jndkjøb, og hvor man anseer sig ganske sikker paa en Rente af i Procent, gives der jo i dette Øieblik endog meere end 100 Rbd. for en Obligation paa 100 Rbd., f.Ex. 103 Rbd. for en Bankobligation paa 100 Rbd. Men naar en saadan Skat altsaa ei vilde nedtrykke Obligationerne under deres hidtil havte Priis, selv om en blev paalagt - hvilket jeg, som bemærket, anseer for meget usandsynligt -, er det da ei taabeligt at sælge dem for en ringere Priis af Frygt for denne Skat? Jngen har dernæst mindste Grund til at frygte for, at Enkeltes Tilraaden af en Skat paa kgl. Obligationer skulde kunne fremkalde en overilet Beslutning herom. For det Modsatte borger Regjeringens Betænksomhed i saa vigtige Anliggender, saavelsom Kongens Bud, at Stænderforsamlingernes Raad først skal indhentes. Og her kommer jeg til den sær vigtige Grund for at have Tillid til de kgl. Obligationer, der ligger deri, at den roeskildske Stænderforsamling har nudtalt, at stræng Overholdelse af Forpligtelserne til Statens Creditorer ikke er mindre gavnlig for Staten end stemmende med dansk Ærlighed, og at ingen af de øvrige Stænderforsamlinger have givet mindste Vink til, at en anden Fremgangsmaade kunde bestaae, med Fædrenelandets Vel. Hvorledes vil man da kunne troe, at nogetsomhelst Foretagende, der vilde berøve de kgl. Obligationers Eiere en betydelig Deel af deres Formue, og som, om den endog fik Navn af en Skat, dog i Gierningen vilde være en deelviis, Statsbankerot, skulde finde Sted, saalænge Landet; hvilket i Sandhed er Tilfældet - har Evne til at fyldestgiøre sine Forpligtelser, Endelig har Kongens Sygdom vel opvakt Sorg, og Bekymring, men Enhver bør betænke, at de rigtige og retfærdige Regjeringsgrundsætninger, som vor Konge har hyldet, beholde deres fulde Vægt, naar Gud engang kalder ham bort, og at de derfor ikke ville blive forladte af hans Efterfølger.