Jyllandsposten, 1840-09-15
Den nye LandcommunalanordninEn af de store Mangler i Statsbestyrelsen, hvorunder Landalmuen i Danmark saalænge har sukket, var den, uden hensigtssvarende Landcommunallov at være undergiven Autoriteternes Villie. Ligesaa vist som det er, at Landets vigtigste Næringsstand er den agerdyrkende, bestaaende af Godseiere, Landmænd og Bønder, idet de reparterende Skatter og Byrder for største Delen falde paa Hartkornet, ligesaa vist er det i vort herlige, kornrige Land af største Vigtighed og Betydenhed, at den udbredte og virksomme Landboklasse – som ret egentlig er Statens Grundpille, idet det Heles Vel i Danmark i finantsiel Henseende udelukkende beroer paa Kornproductionens større eller mindre Held – i sin Communes Anliggender indtager en saadan Plads, som er den værdig og som formaaer at danne den til selv virksom Deeltagelse i de Sager, hvorpaa Districternes sande Gavn og Opkomst hovedvæsentlig beroer. Det er bekjendt i hvilke Ledebaand Landboerne i Danmark stedse er bleven ført, hvor det gjeldte Communernes Anliggender, idet denne aldeles var udelukket fra enhver somhelst Deeltagelse i egne Sager, med Undtagelse af Fattig- og Skolevæsenet. Den var for en stor Deel kun et Redskab i Andres Hænder, idet den blot havde at adlyde indløbne Ordre fra Amtet, Amtstuen, Herreds fogderiet, Veikorpset, Sessionsvæsenet o. m. Fl. og saaledes hensat i en endnu langt større Umyndighedsstand, end tidligere Kjøbstædborgerne. Vilde Godseieren, Landmanden eller Bonden i sit District derfor i en eller anden Retning gjennemføre dette eller hiint, da var det kun paa Erklæringer og Erklæringers Erklæringer af Autoriteterne, at Udfaldet var beroende, hvilket især dervar dobbelt beklageligt, hvor de Vedkommende skulde erklære sig over Gjenstande, som ikke sjeldent for disse vare høist vanskelige at afgive Mening om, idet den fornødne Lokal-Kundskab manglede, ei at tale om at den Masse af Forretninger, hvormed Amtmændene ere overlæssede, som oftest nægtede dem den behøvende Tiltil at drøfte, overveie og afgjøre de Communalsager, hvorom selve Districtets Beboere ved deres Betænkninger kunde lægge Grundvolden, men om hvis Stemmer, der aldeles ei spurgtes. Som bekjendt var Grev Holstein den, som ved de roeskildske Stænder i Aaret 1835 fremkom med et Forslag om Oprettelsen af et Amts-Communalraad, uden at han dog - mærkeligt nok – kunde faae Forsamlingen til at stemme for nogen Petitions Jndgivelse om denne Gjenstand, da det stedse heed, at der fra Regjeringens Side var bebudet et Udkast til en Communalanordning for Landet, hvorfor det ikke blev anseet passende for Stænderne, at indgaae til Majestæten i denne Anledning Man saae saaledes aldeles ikke denne vigtige Sag discuteret ved vore Stænderforsamlinger, hvoraf man vel ogsaa for en stor Deel kan forklare sig det utilfredsstillende Resultat, som nu viser sig ved den ny Communalan, ordning, der i Hovedpunkterne er saa lidet svarende til de Forventninger, man gjorde sig, idet man allermindst havde ventet i Forstanderskabet, at see Øvrighedspersonerne præsidere som Formænd, hvorved Districterne saaledes ere afskaarne Ret til, ud af deres egen Midte at vælge disse - en Omstændighed der meget vil hæmme den communale Virksomhed og, ifølge de bestaaende Forhold, lamme den gavnrige Jndflydelse, man var saa tilbøielig til at love sig af den endelig udkomne Landcommunal-Lovgivning, som man saa længselsfuld havde imødeseet og hvortil Landets Trang var saa dybt følt. At dette ogsaa har været Grev Holsteins Mening, sees af hans Forslag, hvori det blandt Andet hedder: "Dette gaaer ud paa at sætte ved Siden af Amtmanden et Communalraad, som med ham skulde bestyre, hvad Amtmanden hidtil for det meste bestyrede ene; og man kunde vel ansee det for overflødigt, at anføre flere Motiver, hvorfor denne Proposition fremsættes, da den almindelige Stemme, ikke blor i Danmark, men ogsaa i Preussen og de fleste tydske Lande, saavelsom i Norge og selv i Sverrig har udtalt det, hvor gavnligt det vilde være for Statens borgerlige og oeconomiske Udvikling, om Communerne fik mere Jndflydelse paa Bestyrelsen af deres Communal-Anliggender, end Centralisations=Systemet, som i en Række af Aar blev herskende i de fleste Lande, vil indrømme. Er saaledes Fremkaldelsen af et høiere Borgerliv, af en mere levende Deeltagelse i Alt, hvad der kan gavne Samfundet, eller dog en større Deel deraf, Hensigten, saa maa Communalraadet være valgt af Communen og ikkun fungere en vis Tid og efter nogle Aars Forløb afløses af andre Medlemmer; saafremt ikke en mere end sædvanlig Tillid igjen skulde foranledige disses Valg af det fratrædende Medlem.