Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-06-11
(Fortsættelse.) Salget af Louisiana til de nordamericanske Fristater var formodentlig en Finantsoperation af den første Consul, for at kunne bruge de derved indkomne Penge til at bestride de uhyre Omkostninger, den forberedede Landgang paa Engelland udkrævede, endskjøndt det ikke kan nægtes, at Nordamerica kunde drage langt større Nytte af hiint vigtige Land, end Frankrig, der ikkun kunde benytte sig deraf som Colonie. En anden Grund for dette Salg synes ogsaa at være den: at Buonaparte befrygtede, at Nordamerica, i Tilfælde af en Krig, vilde forene sig nøiere med Engelland, og han troede altsaa paa denne Maade at kunne skille Engelland ved en Bundsforvandt, og skabe sig en Ven af en Fiende. Spanien følte sig derimod meget krænket, deels ved den Jlsomhed, deels ved den Hemmelighedsfuldhed, Underhandlingerne bleve drevne med. Den spanske Gesandt ved Congressen, i Washington gjorde, som man siger, den Forestilling, at Louisiana endnu aldeles ikke tilhørte Frankrig, da dette i Tractaten i St. Jldefonsohvorved hiint Land blev afstaaet, havde forpligtet sig til at udvirke, "at Kongen af Etrurien skulde blive erkjendt af alle Hoffer, men at dette hidtil ikke var skeet." Spaniens fiendtlige Sindelav syntes endelig at være bleven aabenlyst derved, at en fransk Armee, under General Augereau, forsamlede sig paa de spanske Grændser ved Bayonne, og at Kongen af Spanien lod stærkt recrutere. Det spanske Hof henvendte sig derpaa til den russiske Gesandt, Markoff, i Paris, der fik Sagen saavidt bilagt, at den første Consul tillod, at Spanien, istedet for at yde den tractatmæssige Hielp af Mandskab og Skibe, kunde betale maanedlige Subsidier i Penge. En Convention blev desangaaende sluttet d. 30 Oct., men dens Jndhold er ikke bekjendt, endskjøndt det hedte, at de maanedlige Subsidier bestemtes til 4 Mill. Fr., foruden en overordentlig Sum af 30 Millioner. Spanien undskyldte sig med for Engelland, at det blot var skeet, for at vinde Tid, og paa indirecte Veie forsikkrede man det engelske Ministerium, at man, saasnart der gaves Leilighed, vilde søge at gjøre sig fri fordenne Forpligtelse; der er heller ingen Tvivl om, at denne Forsikkring var ærlig meent. Jmidlertid betalte Spanien allerede i Jan. 1804 1 1/2 Mill. til Frankrig, medens Engelland tilstod det Neutralitet, og lod de americanske Skatte komme uforhindrede til de spanske Havne. Engelland indsaae formodentlig allerede den Gang, at Spaniens Venskab var det lige saa vigtigt som dets Fiendskab farligt; Buonaparte derimod følte alt for vel, at hans Jnteresse var Hoffet i Madrid aldeles fremmed, og at det kun som en Vasal af ham eller ved et Medlem af hans Familie, kunde bringes til at danse som en Marionet ved hans Politiks hemmelige Traade. - Portugals Prindsregent erklærede vel den strængeste Neutralitet, men det nyttede kun lidet, Allerede den Gang gjeldte, hvad Buonaparte adskillige Aar derefter offentlig erklærede om alle Magter, i Henseende til de sydlige Stater, at de enten maatte være Frankrigs Venner eller Fiender. Baade i officielle og halvofficielle franske Blade klagede man nu over, at en engelsk Caper er indløben med en fransk Prise i Algarvien, og landsat der Mandskabet; at en engelsk Fregat var indløben med en fransk Prise i Lissabons Havn; at en fransk Capitain paa en Brig ustraffet var bleven angreben af Portugisere, at franske Krigsfanger fra et engelsk Skib vare blevne arresterede i Belem og paa den franske Gesandts (General Lasnes) Forlangende, ikke frigivne. Nu hedte det, at en Regjering, som ingen Villie havde i den Forfatning, den havde sat sig, ikke kunde være neutral, om den ogsaa vilde. Man paalagde Portugal, at lukke sine Havne for Engellænderne, da i modsat Fald en fransk Armee skulde igjennem Spanien rykke ind i Landet og besætte alle dets Havne. J sin Forlegenhed vendte den portugisiske Regjering sig til Rusland, med hvilket det allerede 1799 havde sluttet en Defensivalliance. Jmidlertid rykkede ingen franske Tropper ind i Portugal, og det beholdt et Slags Neutralitet, der, efter de Forhold, det stod i til Frankrig, næsten var et Spottenavn, imod at betale 16 Mill. Fr. Saaledes var ikke blot Krigen, men ogsaa Neutraliteten, en rig Jndtægskilde for den første Consul Den franske Regjering havde nu en Armee af flere end 100,000 Mand i Hannover, Jtalien, Helvetien og Holland, der ikke kostede det ringeste og levede paa Andres Bekostning. Og Udgivterne til den øvrige Deel af Hæren i Frankrig, og især de truende og pralende Rustninger paa Kysten, maatte Venner og Fiender, Hannover, Hamborg, Holland, Jtalien, Spanien, Portugal og Schweiz bestride. Saaledes kunde den franske Consul, ved at undertrykke og udpine andre svagere Stater, tilveiebringe en frygtelig Magt, og uden Skaansel bleve alle Hielpekilder fra disse afhængige Nabo lande, der tilsammen inbefattede henved 18,000 Mile og 40 Mill. Mennesker, voldsomt indledede i de franske Canaler. Man kan uden Overdrivelse anslaae den hele franske Armee i Slutningen af Aaret 1803 til 400,000 Mand, hvoraf henved 200000 M. stode ved Kysterne af Bayonne indtil Brest og fra Brest til Ostende. J sin Enekamp mod Engelland kunde Frankrig nu bruge denne hele uhyre Stridskraft mod dette. Det var især den engelske Handel, der skulde knækkes, alle Havne skulde, saavidt som mueligt, lukkes for den Hvert Product fra det engelske Gebet eller fra de engelske Fabriker blev paa det strængeste forbuden at indføres baade i Frankrig, Holland, den italienske Republik og Genua. *) Den første Consuls Hovedplan var, i det mindste tilsyneladende, at gjøre en Landgang paa Engelland. Allerede i Slutningen af Aaret havde man 1000 fladbundede Fartøier færdige, fra alle Egne i Frankrig marscherede Tropper til Canalen, og franske Blade kaldte nu denne Hær Engellands Armee. Buonaparte selv, hedte det, havde erklæret sig for dens Overgeneral. Man nævnte ogsaa de Personer, Generalstaben skulde bestaae af. Buonaparte afreiste den 24de fra Paris til de nordlige Departementer, opholdt sig især i Bologne, og kom først den 11 Aug. tilbage til St. Cloud. Førend hans Afreise havde Ministeren Portalis omsendt en Anviisning, med hvilket Ceremoniel den første Consul skulde i Stæderne modtages af Geistligheden. Medens Reisen stod paa var Moniteuren opfyldt med de holdte Taler og yttrede Æresbeviisninger. Blandt de mange, der ved denne Leilighed gjorde sig latterlige, var især Præfecten i Calais. Han sagde: For at betrygge Frankrigs Lykke og Hæder, for at tilbagegive alle Folkeslægter Handelens og Havets Frihed, for at befæste Freden paa Jorden, skabte Gud Buonaparte, og hvilede, Man vedblev at bygge Baade og sætte Tropper i Bevægelse. Ministeren Chaptel opfordrede Stæderne og Departementerne til at bygge Skibe, og forsikkrede, at Regjeringen vilde med Fornøielse modtage alt lige fra Linieskib til det letteste Trans Medens Buonaparte saaledes vilde skandse den engelske Handel ved at udelukke engelske Fabricater fra det faste Land, var netop den franske Luxus, stegen til en forhen ukjendt Høide. Damernes Yppighed i den Henseende overgaaer al Beskrivelse.