Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1772-03-13
Moden og Religionen. (See No. 10.) Undertiden har der været som en hidsig Feber i Religionen, der, ligesom andre hidsige Sygdomme, har endog udbrudt, hos mange i et Religions Raserie, men derpaa er igien fulgt saa stor en Frost og Kuld i Religionen, at man knap har kundet mærke Liv i den. Herved er mærkeligt, at saadan Religions Sygdomme ere fængende, lettelig udbreder sig, kan snart tage Overhaand og bliver som almindelig Mode. Det var at ønske, at Sundhed og Sandhed i Religionen maatte have samme Virkning og Lykke. Her kan spørges: Hvordan det da staaer med Moden og Religionen i vor Tiid, Man maa tilstaae, at alvorlig Iver i Religionen er meget rar nu, dog kunde muligen gives Exempel, derpaa, og der vilde kanskee findes flere, om det kom til Prøve, Der findes og nogle oprigtige Christne og sande Religions Elskere hist og her, men det skal knap kunde giøres beviisligt at sand Christendom er i Mode, eller findes hos Modens Mennesker. Skal man ellers dømme efter Mængden, saa bliver det vanskeligt at bestemme. Enten Moden bør kaldes vore Tiders Religion, eller man skal sige: at Religionen i vore Tider retter sig efter Moden, vist nok er det, at Moden er af samme Vigtighed nu som Religionens Grund=Regler var i de ældste Tider. At handle mod Religionens Bud, agtes ikke for nogen Sag af Betydenhed; men at afsondre sig fra Moden, eller handle imod den, agtes for den største Urimelighed Om en fornem Dame eller Jomfrue vilde for 10 Aar siden have baaret en Top af en og en halv Qvart. Høyde, da det ikke var Mode, eller nu vilde gaae med plat Hoved, da Toppen er i Mode, hvor absurt, hvor latterligt, hvilket særsindet Creatur, hvilken Modens Kiætter, Og om nogen nu vilde øve Christendom efter de Regier, som Christus og en Paulus har gjort, og efter det Model, som de første Christne har givet, hvilken egensindig! skinhellig Pictist! Hernhuter, Qvæker Kiætter a. der er ligesaa altfættersk, at leve efter Evangelium, som at bruge nu de store vide Fiskebeens Skiørte eller de høyskyggede Hatte, og hvo skytter om at giøre sig til Nar ved nogen af Deelene? Heraf skulde vel synes i det mindste, at Religionen ikke er Mode nu men mon man derfor kan just sige, at Moden er imod Religionen, Vel synes begges Grundlove at være hinanden imod Det første og sidste Bud i Modens Lov er denne: Man skal være lig andre, man skal giøre alting med, man maa ikke være særfindet eller afsondre sig, men leve som andre. Derimod er det første og sidste Bud i Christendommens Lov gaaer ud fra dem og fraskiller eder, afsondrer eder fra Verdens fordervede Mennesker og forfængelige Væsen, skikker eder ikke lige efter denne Verden, hvo som vil være Verdens Ven, bliver Guds Fiende; men hvor stridige disse Love end synes, hvo veed dog, om ikke en fiin Forstand og et vittigt Hoved kunde i vore oplyste Tider, opfinde et Middel at forene dem med hinanden, Jmidlertid agtes det for roesværdigt, at lyde Modens Lov, og for en Skam, at lyde Religionens; og indtil anderledes bevises, tør man vel paastaae, at Modenter i Steden for Religionen. og at Moden nu har samme Fortrin og Magt over Religonen, som Religionen havde over Moden i de første Tider. Altsaa kunde vel ingen være af den Meening, at det har ad med en Demonstrotorisk Vished kunde bevises, at Moden er vore Tiders Religion; men jeg kan ikke antage den Mening for fuldkommen rigtig; thi der er virkelig endnu saadanne Ting tilbage hos os og i Brug, som har sin Oprindelse fra den gamle Christelige Religion. Hermed meener jeg ikke de Bud og Regler, som Christus har givet i hans Bierg Prædiken og øvrige Taler, eller som findes i Apostlernes Skrifter, thi deres Efterlevelse er for længe siden gaaet af Moden, at endog de Ældste Folk i vore Tider ikke kan erindre sig det; men der er nogle andre Ting bleven til overs, saasom at døbes, at gaae i Kirken om Søndagen og høre et Stykke af den christelige Lærdom, at gaae til Alters paa visse Tider, og læse Bønner. I disse tre sidste Ting i sær bestaaer vor Tids christelige Religion, thi hvad Daaben angaaer, da skeer den kun eengang i et Menneskes Liv, og det endda i den spæde Barndom, derfor holde nogle det for Uret, at Børn skal ved Daaben enrolleres ligesom under Christendommens Standart paa en Tid, da de veed intet deraf, og ey kan give deres Minde dertil; ligeledes holde de det for ubilligt at Børn siden skal ligesom tvinges til Confirmation, men paastaaer, at den naturlige Ret og Frihed udfordrer, at man burde overlade det til deres eget frie Val, enten de heeldst vilde være Christne eller Hedninge.