Almuevennen, 1843-06-28
Aristokratisme. (Folkevennen Nr. 66, 1840).Der gives visse Folk, som man kalder Aristokrater. Herved forstaaes nogle snæverhjertede Personer, som bilde sig ind, at de ere fortrinligere end de fleste Andre, som alene bekymre sig om deres eget Jeg og ere døve for det almindelige Raab om Forandringer og Forbedringer, saasnart disse blot paa nogen Maade komme i Collision med deres Jnteresse. Dette Slags Personer findes isærdeleshed blandt de Fornemmere. Her hersker endnu den usle Fordom som man til Ære for Menneskeheden maa haabe snart at ville blive udryddet at Fødselen giver nogle Mennesker et Fortrin fremfor andre; ret som om Nogen af den Grund havde en Fortjeneste, hvoraf han kunde rose sig. Her seer man endnu Mangfoldige skue ned paa deres Medborgere med stolt Ringeagt, idet de ansee sig selv for Kjernen af Nationen, de Andre for et Slags Slaver, der maae lystre eller ogsaa tvinges; de tage hiin velbekjendte tydske Prase til Mønster: "Das Publicum muss Prügel haben." Saadanne Aristokrater have aldrig gavnet det Land, hvori de ere komne til nogen Jndflydelse; thi ved alle Leiligheder have de ikkun havt deres egen og deres Collegaers Fordeel for Die, og om det Almindelige, om hele Staten vilde komme til at lide ved deres Handlemaade, om Folket i høieste Grad vilde blive forurettet ved deres Færd, dertil tage de ligesaalidt Hensyn, som de tænke paa, hvilke Følger deres Foranstaltninger tidlig eller til dig nødvendigviis maae medføre. – Aristokraternes Skalten og Valten i vort Fædreland er noksom bekjendt, og det er ikke vor Agt her at opregne de mangfoldige Ulykker, de have bragt over Land og Rige. Hvorlidet den aristokratiske Adel i Danmark brød sig om den offentlige Nød, hvor lidet det anfægtede den, at Konge og Folk stode i Fare for at komme under Fjendens Aag, er bekjendt nok, og at denne Adelens Tænkemaade var Grunden til Enevoldsmagtens Jndførelse der i Landet, veed Enhver, der har læst vort Fædrelands Historie. At de adelige Aristokrater af alle Kræfter søgte at modsætte sig Enevoldsmagtens Jndførelse er heller ikke skjult for Nogen, ligesaa lidt som af hvad Grund de gjorde det. De gjorde det sandelig ikke, ford de af Omhu for Landets Vel vilde forebygge, at der i Tidens Løb skulde komme en Regent, der paa Grund af sin enevældige Magt maaskee kunde faae i Sinde at forurette Undersaatterne; – de gjorde det ikke, fordi de indsaae, at alle Kræfter i Landet bedre vilde kunne udvikles, at Handel og Jndustri bedre kan trives der, hvor Folket tages paa Raad med om dets Anliggender end hvor det er dødt og magtesløst, – Nei, de gjorde det af en ganske anden Grund, der er langt simplere og almindeligere: det vilde være til Skade for dem selv. Naar Kongen fik Enevoldsmagten, forudsaae de, at deres Privilegier efterhaanden vilde blive dem betagne: de vilde saaledes miste deres Frihed for at betale Skatter lige med de andre Undersaatter; de vilde ikke længere have den saakaldte Hals og Haand over deres Bønder; de vilde da, naar de forbrød sig, blive dømte ligesaa strengt som deres uadelige Medborgere, istedetfor at de hidtil slap med Bøder, endog naar de begik Mord; de vilde da ikke længere have Lov til paa egen Haand- og uden kongelig Approbation at vælge Dommere blandt deres egne Kreature, der i paakommende Tilfælde maatte dømme som de vilde for at beholde disse Herligheder med mange flere, som de dengang lidt efter lidt ved Kongens Svaghed vare komne i Besiddelse af, var det at de satte sig imod Enevoldsmagten. Det var i Aaret 1660. Men ogsaa i vor Tid viser sig Aristokraternes Færd paa en ikke mindre utvetydig Maade, skjøndt rigtignok i en forandret Retning under forandrede Forhold. Nu er det nemlig Folkets Magt de forskrækkes over. Nu frygte de for, at Folket eller den af Folket valgte Stænderforsamling skal, naar den faaer afgjørende Myndighed, berøve dem de faa Privilegier, Enevoldsmagten endnu har levnet dem. Derfor forsvare de nu denne saa godt de kunne, og ere her atter ivrige Forfægtere af det Bestaaende; thi deres egen Fordeel byder det; det almene Vel gjelder Jntet hos dem. vil Nogen see et Beviis paa, hvad vi her have anført, da ville vi bede ham at kaste et Blik paa de flere høiadelige og fornemme Aristokrater i de sidst afholdte Stænderforsamlinger i Roeskilde og han behøver da ikke lang Tid til at overbevise sig om, at de dannede Fleertallet af de conservative Deputerede, der saa godt som ved enhver Sag af politisk Jnteresse stemte imod al Forandring, og dannede et daarligt Echo efter Commissarii paa Embedsvegne udtalte vægtfuldere Ord. Vi ville imidlertid haabe, at deres Virken kun endmere vil anspore de folkelige Deputerede til at optræde med Diervhed og Udholdenhed mod slige snæverhjertede Herrer.