Ribe Stifts Adresseaviser, 1844-03-08
Af Fædrelandets Anmældelse af Jacob Aalls Skrivt meddele vi fremdeles følgende Uddrag, som vi antage vil have Jnteresse for en stor Deel af vor Læsere. J Fremstillingen af Slaget d. 2. April 1801 slutter Forfatteren sig i det Væsentlige til de bekjendte Beskrivelser af dette Slag, og Anmælderen skal derfor kun opholde sig ved et Par enkelte Punkter. Det har ofte været betvivlet, hvad ellers et almindelig udbredt Sagn fortæller, næmlig at Steen bille, da han under Slaget begav sig i Land til Kronprindsen, har gjort denne det Forslag at begive sig ud med sin Eskadre og angribe Nelsons Skibe, der befandt sig i en fortvivlet Stilling paa Grund under Trekroners Batteri, og som, hvis dette var skeet neppe havde undgaaet Ødelæggelsen. Steen Bille udsatte sig vel derved selv for den Fare at overvældes af Parkers nordfor krydsende Afdeling, dog nærede han Haab om at slaae sig igjennem og naae Kiels Havn. Man har tvivlet derom, men Forfatteren oplyser efter Meddelelse af en Nordmand, som endnu lever i en høi Stilling, og som var Kronprindsen nær, da bille gjorde dette Tilbud at Sagnet har havt Ret, og at al Tvivl maa nu være hævet om denne interessante Kjendsgierning Men naar Forfatteren efter samme Kilde tilføier, at det var Ankomsten af Courerer fra Petersborg med Efterretning om Keiser Pauls Mord, der gjorde Udslaget til, at Billes Tilbud forkastedes og Underhandlinger indleddedes efter Modtagelsen af den engelske Parlamentair, da er heri en Urigtighed. Denne Eterretning ankom d. 8 April, og gjorde Udslaget til at Vaabenstilstanden den følgende Dag afsluttedes. Forfatteren fremstiller derefter det i sine Følger for Staten saa fordærvelige politiske System, som Kronprindsen fulgte i Landets indre og ydre Styrelse de følgende Aar til Katastrophen 1807. Det første store Feilgreb var Hærens Overflyttelse til Holsten hvor den siden 1803 holdtes paa Krigsfod, og hvor Kronprindsen selv siden dette Aar tog sit stadige Ophold. Hensigten var at opstille et Værn paa Grændsen mod et muligt Jndbrud af de krigførende Magters Hære. Medens denne Armee, der var et aldeles utilstrækkeligt Værn mod Napoleons kolossale Magt, med umaadelige Bekostninger holdtes rustet i Holsten i flere Aar, lodes ethvert andet Punkt af Riget, navnlig Siælland og hele Norge, blottet for Forsvar. J tydske og franske Regeringsblade læstes dengang haanlige bemærkninger og disse unyttige Rustninger. Napoleon selv yttrede til det Sendebud, som Kronprindsen sendte til ham, for at berette Tabet af Flaaden og Kjøbenhavns Ødelæggelse: "Hvis J havde havt Eders Tropper i Sjælland i Stedet for i Holsten, saa havde J reddet Eders Flaade – og hvad vilde J vel udrette med 20 eller 30000 Mand imod min Armee." Jkke blot Hærens Samlingsted, ogsaa dens overdrevne Størrelse giver grundet Anledning til Anke. Den danskenorske Stat havde under denne selvvalgte Krigstilstand en Hær af 70,000 Md. paa Benene, hvilket Tal, naar det fordeles paa den daværende Befolkning af 2 1/2 Mill. Mennesker, udgjør en forholdsviis ligesaa stor Hær, som Frankrig havde under Revolutionens krampagtige Kamp, for at forsvare Landets Selvstændighed, mod næsten hele Europas Magt. Fremdeles havde Danmark en herlig Flaade af 36 Linieskibe og Fregatter foruden en stor Mængde mindre Krigskibe, rigt forsynede Arsenaler og dygtige Officerer; men Danmark kunde ikke bemande denne Flaade uden at lamme al Handel i begge Riger. Hæren og Flaaden kostede i disse Aaringer Staten aarligen henved 8 1/2 Mill. Rbd. Og det sørgeligste ved den hele Sag er, at netop denne Kraftspilde fremkaldte de Farer, som man derved vilde afværge, idet Frygten for Danmarks Magt fremledte den Krig, der endte med Landets Ødelæggelse og Norges Tab. - England havde i Slutningen af 1806 og Begyndelsen af 1807 udrustet en Flaade og Hær, hvis Bestemmelse var at gaae til Østersøen for at bringe Preussen og Rusland Undsætning i deres fortvivlede Kamp mod Napoleon. Udrustningerne bleve for sildig færdige for at opfylde dette Øiemed, og Englands Forbundsfæller bleve bittert skuffede. Denne Flaade (23 Linieskibe, 31 mindre Krigskibe og 500 Transportskibe) fik nu en Bestemmelse, som holdtes saa hemmelig, at selv den engelske Gesandt i Kbhv., Garlike, forblev aldeles uvidende derom og vedblev at forsikkre den danske Regering om Englands fredelige Hensigter, hvorfor ogsaa denne redelige Mand, efter at Planen endelig blev aabenbar, misfornøiet forlod sin Post. Regeringen blev imidlertid baade privat og officielt advaret og paamindet om den truende Fare; men dens Tillid til Englands redelige Hensigter var urokkelig. Den danske Konsul i London, Wolff blev allerede d. 2. Juni ved et anonymt Brev underrettet om Englands Hensigt; den franske Legation i Kbhvn, underrettede Regeringen derom, efter Napoleons befaling, men forgjeves, Kronprindsen og hele hans Omgivelse vare slagne med Blindhed.