Viborger Samler, 1807-10-05
Paris den 20de Septbr. Monitøren af Gaarsdato siger "Kiøbenhavn er i Englændernes Hænder; den har kapituleret 21 Dage efter deres Landgang paa Siælland, Europa vil med Forundring høre, at denne Plads er faldet dem i Hænderne inden Lobegravene vare aabnede og blot ved den Skræk Bombardementet afstedkom Det er sandt, at dets første Virkninger vare skrækkelige; endeel af Staden blev et Rov for Luerne, en Deel Fruentimmer og Børn bleve dræbte og den danske General troede han burde undertegne Kapitulationen. Alt foranlediger til at troe: at Kongen af Danmark ikke vil ratificere Kapitulationen. Kronprindsen har tilkjendegivet sin høieste Mishag over, at Generalen har indvilliget saadanne Ting, der laae uden for hans Fuldmagt. Han har alt afslaaet, at modtage den engelske Agent Jackson, som kom til Kiel, og erklæret, at ville blive i Krig med England og med væbnet Haand igien tage det tilbage, som ved Overraskelse eller Forræderi er taget fra HamMan bemærker i den 7de Artikel, at Englænderne tale om Samdrægtighed og Harmoni mellem begge Stater. Altsaa kunne de endnu formode, at de Danske elske dem, Ja! de have heller ikke gjort dem andet Ondt, end - uden Grund, uden Paaskud, uden Krigserklæring, og saagaar imens de londonske Ministre opførte sig udvortes meget venskabelige mod Danmarks Minister - at de borttoge deres Skibe og Søe=Tøihuus, stak deres Huse i Brand og udbredde Skræk og Død i deres fredelige Familiers Skiød. - Dersom de Danske ikke - efter en saadan Beskjæmmelse - for en uforsynlig Krig mod Englænderne; dersom ikke den samme Følelse af Had og Hevn besieler dem alle, fra Oldtegentil Barnet, fra Admiralen til Skibsdrengen; saa er det ude med den danske Nation og den har da ophørt at være til; thi at taale den Beskæmmelse paa deres Uafhængighed, vil være mageløs i Historien. Det menneskelige Sprog har intet Udtryk for at skildre et saadant Foretagende. Danmark havde det tilfælleds med den største Deel af Fastlandet, at være mistroisk mod Frankrig og derimod fæste Liid til hiint oprigtige (!) Londonske Kabinets Løvter og Forsikringer. Vist nok, havde Englænderne ikke havt den Lykke, ifald den danske Armee, da de kom, havde været paa Siælland isteden for paa Fastlandet. J øvrigt har det engelske Ministerium ikke saa stor Aarsag til, at ønske sig til Lykke med denne Fangst; thi det besynderligste ved dette Foretagende er, at det virkelig geraader England til Skade, og hvad end Udfaldet bliver, vil Historien dog ikke aflade at fremstille det som et daarligt og afskyeligt Foretagende; Thi, hvad var Øjemedet deraf: At hindre Franskmændene fra at bemestre sig den danske Flaade; men, kunne de det, og den laae indsluttet paa en bortliggende Øe? og, harde de endog taget den, vare de Franske da i Stand, til, at bevæbne den og føre den til de franske Havne, Ville man forøge den engelske Flaade med 15 eller 20 Stykker Træ fra Kiøbenhavns Arsenal? men, England har jo ingen Mangel paa Skibe. Haabede man, at bemægtige sig Sundet og blive Herrer deraf, som af Kanalen ved Gibraltar, men, den engelske General har jo forbundet sig til at rømme Sjælland og angriber ikke Øen Fyen Frygtede man, at Frankrig ville forene sig med Danmark, for at skader England, saa var dette Middel til at hindre det, ikke klogt valgt; thi, enten gave de Danske efter for Englands Trudsler og da gjorde Frankrig, sig til Mester af Holsteen, Jylland, Fyen, af Tønningens og Kiels Havne, kort af de trefierdedele at Kongeriget Danmark, eller de reiste sig med Uvillie mod saa beskæmmende et Forlangende, som man kunde vente af Kronprindsens ædle Karakteer og Nationens Mod, og da tvang man man dem at gribe til Vaaben mod denne Afskyelighed og gjøre fælleds Sag med Frankrig. J begge Tilfælde skaffede altsaa dette ny Angreb England nye Fjender; det kunne da kun tilraades af ubesindige Politikere eller af Englands hemmelige Fjender; og dette er et trøstende Beviis for Menneskeheden paa, at en uretfærdig Sag aldrig bringer Nytte." England kunne intet optænke skadeligere for sin Jnteresse, intet der nærmere var skikket til at optringe hele Europa imod sig, end denne skiændige Uretfærdighed. Troer det, ved een af Svaghed - maaskee af Uklogskab ved Magt aftvunget Capitulation, at redde sig af en farlig Stilling? England har for bestandig tabt Danmark og alle Nationers Agtelse; det kand hverken benytte sig af de tagne Skibe, heller ikke beholde Siælland. Den Aarstid nærmer sig, da Ost og Vestindien, Jrland og England selv kan angribes, imens den største Deel af dets Magt fryser inde i Østersøen. Enten blive Englænderne i Sjælland, og, de blive i denne Vinter forjagede derfra, i hvor stor end deres Armee er, eller de rømme den efter det givne Løvte, og da lukkes Sundet for dem; thi Troløshed og Forræderi lykkes kuns eengang.