Københavns Adresseavis, 1763-03-04
en Borger af middelmaadig Formue havde en mandvoxen Daatter, hos hvilken vel adskillige Friere indfandt sig, men han kunde ey give hende nogen Medgift, naar han skulde gifte hende fra sig. Af den Aarsag faldt han paa det Jndfald, at han først spurgte Daatteren, om hun vilde tage den til hendes Mand, som han vilde foreslaae hende. Da hun herudi viste hendes Lydighed som et Barn, bad han 5 Personer af dem, hvilke efter hans Tanker, elskede hans Daatter, til Middags=Maaltid i et Gieste=Huus, og under Maaltidet, da de kom i Tale om hans Daatter, gjorde han dem følgende Forslag: J elske min Daatter allesammen, og J kand dog ikke alle gifte Eder med hende. Jngen iblandt Eder er saa rig, at han kand tage en fattig Pige, og inden min Død har hun ikke noget at vente. Men der er dog ingen iblandt Eder, som jeg jo gad havt til min Sviger=Søn, og jeg vil vise Eder den er neste billige Vey, hvorved jeg kand erlange dette. Enhver af Eder legge 1500 Rdlr. tilsammen, som udgiør 7500 Rdlr., jeg vil ogsaa legge 1500 Rdlr. dertil. Tager derpaa Tærninger, og hvo som kaster de fleste Øyne, den vil jeg, som den Lykkeligste, give min Daatter med denne Summa, i Steden for en Medgift, med den Forsikring, at han efter min Død skal arve alt hvad jeg efterlader. Dette Forslag befaldt dem, og de lovede, at indfinde sig igien tilsammen om Aftenen, da imidlertid enhver var betænkt paa, at tilveiebringe sine Penge. Enhver var til den fastsatte Tid tilstede, og, da herpaa blev kastet med Tærningerne om Bruden, faldt Lykken paa en Bogholder hos en riig Kiøbmand, hvilken i nogle Aar havde været Enkemand, og lod hans Handel mestendeels komme an paa ham. Denne blev overmaade glad, og gik strax hiem til sin Herre, for at fortælle ham den hele Sammenhæng, som i Begyndelsen ønskte ham Lykke hertil, men da Herren nærmere eftertænkte den Berømmelse Bogholderen lagde paa den Elskværdighed, som fandtes hos hans Kiereste, og gik den følgende Dag hen at see hende, blev han selv forliebt i hende, og foreslog sin Bogholer, at afstaae hende til ham, da han derimod maatte beholde de 7500 Rdl. for sin Bruds Afstaaelse. Men da denne ingen Lyst havde til at bevise sin Herre en saadan Velvillighed, blev han derover gandske vred, at et Menneske, der havde ham for alting af takke, kunde nægte ham noget, og spurgte ham, hvor han havde faaet de Penge, som han havde sat paa Spil om Jomfruen, Dette Spørsmaal gjorde han med Flid til ham, fordi han vel vidste, at samme ikke kunde have andre Penge, end de som hørte ham til. Men Bogholderen, merkte ikke, hvorpaa det var anseet, og tilstod, at han havde taget Pengene af Cassen, med det Forsæt, om han end- og havde tabt dem, da at sige det til ham, og lade sig samme afkorte i sin Løn. Dog hermed var Herren endnu mindre tilfreds, men han forklagede ham for Retten, og forlangte, at, hvad han havde vundet i Spil, hørte ham til, fordi han havde brugt hans Penge dertil, og følgelig maatte Jomfruen tillige med de 7500 Rdlr. tilkiendes ham. Kiøbmanden har og, til hans Hensigts Befordring, ligeledes tilbuden sig, at give enhver af disse fire, som havde kastet Lod, igien deres 1500 Rdlr. Dommerne havde funden denne Sag saa deelicat, at de ikke kunde blive enige om, hvad for en Dom de heri skulde fælde.