Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-10-16
J Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn No. 79 finder jeg mit Forslag om Nødvendigheden af Skoleunderviisningen i vore Almueskoler, med Hensyn paa de Undervisendes tilkommende Bestemmelse som Agerdyrker, som Haandværksmænd og som Landeværnsmænd, underkastet en Kritik, der ikke synes at være billig. Endskjøndt det altid har været min Skik, aldrig at svare paa ubillige Kritiker, saa maa jeg dog denne Gang gjøre en Undtagelse, fordi Sagen, der omhandles, er af største Vigtighed, og vil, naar den engang bliver iværksat, vorde af uberegnelig Fordeel for mit Fædreneland, og skaane den opvoxende Slægt for mange bittre Følelser. At det engang vil skee, derom tvivler jeg slet ikke; thi engang maa dog Munkeansynet af Skolevæsenet forsvinde og de lysere Jdeer træde frem. Først maa jeg bemærke, at omendskjøndt den ærede Forfatter aldeles erklæret sig imod mit Forslag, saa tilstaaer han dog strax at det ikke kan nægtes, at jo mit Forslag, iværksat, kunde have sine gavnlige Følger. Kun mener den ærede Forfatter, at, hvorledes det skulde iværksættes, kan neppe begribes. Jeg formener, at den Ting meget let lader sig begribe. Der vil nok findes Gjenstande for Underviisningen i Skolerne, der kan taale Jndskrænkning uden Skade og i hvis Sted disse saa høist gavnlige og nødvendige Videnskaber kunne træde. Skulde det behøves, saa skal jeg gjerne erklære mig derover, og bevise, hvad jeg her siger. Fra denne Side et min Plan da lige saa let at udføre, som den er fattelig for den sunde Menneskeforstand. Jkkun maa jeg bemærke, at Forf. nok misforstaaer mig, naar han mener, at jeg vilde, at ethvert Haandværk skulde læres i Skolen. Men det er ingenlunde min Mening. Kun de almindelige Grundsætninger, Læresætninger, de mekaniske, physiske, kemiske, i populært Foredrag, som ligge til Grund for alle Haandværker; det er kun disse, jeg har villet have lært i Skolerne, men ingenlunde Haandværkerne selv. Fra Skolens Side er der altsaa intet i Veien. Men en anden Tvivl har den ærede Forfatter, naar han siger: "Desuden – kan det vel fordres af Seminarister, der i tre Aar faae Dannelse paa et Seminarium, at de skulle have de fornødne Jndsigter i de Videnskaber, som de ved Examenerne skulle aflægge Prøve i, og tillige besidde Kundskaber til at foredrage det Theoretiske om Agerdyrkningen, de mange Slags Haandværker, samt forstaae og udføre de militaire Øvelser, Hvilke overordentlige Væsener maatte ikke disse Mennesker være?" Jeg skal ikke nægte, at heri kan ligge nogen Tvivl. Dog, man tillade mig nogle Spørgsmaale, og Sagen vil let opklares. Kan ikke Tiden paa Seminarierne udvides, naar man kun vil bruge Bøndersønner eller Børn af den mindst cultiverede Almue, Ville man derimod tage Studerende dertil, da er allerede tre Aar for meget til at lære, hvad der i denne Henseende behøvedes. Landsbyskolelærerne ere nu ikke saa slet aflagde som før. Jeg formener, og jeg har en temmelig udstrakt Erfaring, at der gives ikke faa Skolelærer-Embeder, baade paa Landet og i Kjøbstæderne, der ere meget bedre end ligesaa mange af vore Præstekald baade paa Landet og 1 Kjøbstaden. Fra den Side er der da heller intet i Veien, ja selv med mange af vore allerede dannede Seminarister, især fra de Seminarier, hvor man har vant sig til en friere Udsigt end de, som blot Sogn og Bye begrændse, vil der heller ikke være noget i Veien; thi har de en fattelig og kort Lærebog i disse Videnskaber, affattet efter Lærlingernes Tarv, da vil det ikke blive vanskeligt at lære selv og lære andre. Villien dertil kan en Kongelig befaling give dem, og desuden have de jo den samme Vei aaben som andre Embedsmænd. at spørge sig for hos de Kyndigere; udvide deres Kundskaber ved Læsning og Jagttagelser. Det var saa langt fra at jeg, som den ærede Forfatter, vilde ansee dem for overordentlige Væsener, naar de kunde foredrage dette, at jeg endnu vilde ansee deres Kundskabsmark for snever og deres Udsigter temmelig begrændsede. Thi at de skulde kunne reapse maale sig med den egentlige Lærde i disse Fag, eller med den, der havde Principerne videnskabeligt inde, var nu ikke at tænke paa. Men det behøvedes da heller ikke. Nei, et overordentligt Væsen i Videnskaberne, det er sandelig noget ganske andet end en Seminarist, der kan foredrage de første almindelige Grunde af de mekaniske, mathematiske og chemiske Videnskaber for Skolebørn. Her er altsaa kun lidet og med Tiden slet intet i Veien, naar Underviisning heri først vorder givet ved Seminarier, og en mere cultiveret Stand antages til Lærlinger. Jeg kunde nu gjerne tie fra denne Side, dersom ikke den ærede Forf. havde fremsat den Mening, at, naar Barnets Forstand var dannet af Skolelæreren, da vilde (kunde) det hos sin Fader, der er Bonde, fatte det Nødvendige til sit Kal langt bedre, end ved i Skolen at høre nogle halv urigtige Sætninger om Agerdyrkningen. Et saadant Princip havde jeg ikke ventet af den ærede Forf. Skal Bonden endnu være sin Søns Veileder i Agerdyrkningen, saa troer jeg, at man kun behøver at kaste et Blik paa vore Marker, og høre vore Bønder tale, før man seer, at den ene Blinde leder den anden. Det Princip, den æred Forf. hylder, er da det, man hører hos enhver Bonde: "Som jeg giør, saa gjorde min Fader, og saa skal og min Søn gjøre!" Nei, saa bliver det evigt det samme med vor Agerdyrkning.