Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1779-04-09
Den græske og armeniske Kirke havde i denne Uge (den 12 April ) sin Dimmeluge. De Ceremonier, som ufeilbarligen udgjøre det meste af de Christnes Gudstieneste her paa Stedet, viste sig alle disse Dage meere, end nogen anden Tiid, nu nemlig, da Tiden udkrævede, at de skulde være i deres største Andagt. De gaae alle mestendeels derpaa ud, og ere af Alderdommen indrettede, livagtigen at forestille alt det, som Historien beretter om Christi Lidelse, Opstandelsee, og hans mærkværdige Gierninger. Skiærtorsdag helligholdtes Afmindelsen af Fodtvættelsen i begge Forsamlinger. Langfredag blev Begravelsen forestillet aldeles efter Bogstaven. Paaskedag forestiltes personligen hvorledes det gik til da Christus opstod; dog forestiltes ikke Frelserens Person af noget Menneske, men den var malet paa en Tavle med en Fane i Haanden, som blev haaren af Præster. Grækerne holde ogsaa Processioner, men driste sig ikke til at gaae videre end omkring Kirken, da i den Sted Catholikerne gaae frit den heele franske Gade igiennem fra Capucinernes til Jesuiternes Kloster. De have, som Undersaattere af ebropæiske Magter, den Friehed; men Grækerne, som den tyrkiske Kælsers egne Undersaattere, tillades det ikke. Jeg saae Fodtvættelsen forrettes Kl. 11 om Formiddagen af den græske biskop i deres største Kirke St. Photini; hvilket gi til paa følgende Maade. Efterat Messen var holden, som skeede i Sacristiet, hvor Præsterne og biskoppen al ene holdte Nadveren, komme 12 Præster ud af Sacristiet, klædede i Messehagler, og havde paa Hovedet sine præstelige Hu ver, overhyldede med Flor, som er de græske Præsters Hoved Dragt. Disse indtoge deres Steder paa et opbyggede Theater, 3 Trapper høit, bygget i en Fiirkant, hvor de satte sig paa tvende Bænke, 6 paa hver Side. biskopen, kom en liden Stund derefter, klæd i sin fulde Prydelse, med to om ikke tre Chorkaaber paa, med vedhængende smaae Bielder, med Bispe=Huven af forgyldt Sølv, og rigeligen med Steene beprydet, med sin biskopstav i Haanden, ledsaget af 4 Præster. Han steeg op paa Theatret, og indtog sin Stol bagerst, saa at han havde sine Abbeder frem for sig paa begge Sider. I det samme streg en gammel Mand; som havde været biskop andensteds, men var bleven afsat af Tyrkerne, op paa Prækestolen, som var midt imod Theeatret, klæd i Chorkaabe, ledsaget af 4 Præster, og havde med sig Evangelisternes Skrifter paa litteral Græsk, skrevne i Folio, indbundne i et prægtigt Sølvbind. Saa snart han var gaaet af sin biskopelige Stol, viste nogle fornemme Grækere mig den Høflighed, at de lode mig indtage den samme, hvorfra ieg kunde vel see alle Ceremonierne. Naar man vil forestille sig biskopen, som vor Herre Christus, og de 12 Præster som hans Apostler, og læse Beretningen omdenne Act hos Evangelisterne: saa kan man let begribe, hvorledes det gik til. Historien om Fodtvættelsen af Christo var det Stykke, som blev messet af Præsten paa Prækestolen, og saa fort, som han sagde hvad Frelseren har gjort, gjorde den anden det efter. Judas maatte endogsaa være med, for at fylde Antallet af de 12 hellige Mænd; men hans Person vilde ikke nogen Præst gjerne aabenbarligen paatage sig, med mindre han fik Umagen vel betalt. Derfor maatte den af de Geistlige, som paatager sig at være Judas en liden Stund, betales med 15 Piaster. Det var en taalelig Sag, dersom det gik over med at hede Judas i Kirken, saa længe han lader Fødderne tøe; men han kommer gjerne til at beholde Navnet saa længe han lever. Peder gjorde sin høflige Vægrelse, da den Deel af Texten blev forelæst, som ham angik; derfor vare der er fleere end 11, som bleve toede. biskopen tog sine Chorkaaber paa sig igien, og sluttede med en Velsignelse, efterat han selv havde toet, tørret og kysset deres Fødder, som vare hans ringeste Medbrødre, og de derimod havde havt den Ære, at kysse hans biskopelige Hoved, eller rettere Huven; hvormed Acten blev sluttet. Under heele Acten brændte mange store og smaae Voxlys i heele Kirken, og en uendelig Mængde af Lamper. biskopen selv havde tre smaae Voxlys i Haanden, som vare satte korsvis, og hver Præst havde sit. Forsamlingen sang chorviis sine Hymner, men med sin græske Melodie, hvilken vel er den ynkeligste, som man nogen finde kan høre. Bulder og Allarm, som endog gik til Ørsigeners Uddeelelse, manglede der ikke paa, medens dette paastod. I en græsk Kirke har Folket ikke Leilighed til at sove, som vel i visse andre Religioners Kirker pleier at skee, eftersom de maa staae, og være i en bestandig Bevægelse med at korsee og bukke sig; men de falde i dets Sted til en anden Yderlighed, at være for meget vaagne. Jeg saae Grækernes Altergang, da jeg gik ud af Kirken. Viede Præster ere de eneste, som med egen Haand imodtage Brødet og Vinen, som gives dem af biskopen. Dette skeede, som før er sagt, før Fodtvættelsen. Brødet var af Hvede, tykt og haardt, i smaae Kager af et halv Qvarters Diammeter, og, som ieg kunde synes, af det Slags, som enropæiske Skibs=Capitainer lade bage i Smyrna til Skibs brød, hvilket ellers aldrig bruges af Folket i Landet. Kagen blev af biskopen brudt i mindre Stykker. De toges af Præsterne, som stode rundt omkring Alteret, hvilke bede en Bid deraf, og toge derpaa Vinen, som ogsaa biskopen gav dem. Folket communiceredes af en Præst efter Fodtvættelses Acten. Han stod i et lidet Capel, ved Siden af Sacristiet, og aabnede en Luge, igiennem hvilken han uddeelte Sacrammentet. Han havde Brød og Viin sammenblandet i en Sølvkalk, hvoraf han gav en Theeskee fuld til hver og en, som kom frem, hvilket skeede i det samme, som Folket stormede allermeest ud af Kirken, og havde just sin Vei der forbi, hvor det forrettedes; hvilket ikke syntes at være den beste Indretning ved et saa vigtigt Værk. Skriftemaalet var forud bleven forrettet, og skeer her, som i den latinske Kirke med hver for sig, (confessio auricularis. - Den græske Kirke paalegger Børn, saa snart de kunne tale, at lade sig skrifte, og giver dem ogsaa Nadveren. Armenierne forrettede samme Act om Eftermiddagen; men den havde ikke nær den Anseelse, som Grækernes. Den skeede fremfor Alteret i Kirken, af en af de fornemste Præster, eftersom de ei have nogen biskop her boende, men holde sig i den Henseende under andre Forsamlingers Biskoper, som nu og da reise hid. Der holdes først en Messe Præsten var klæd i Chorkaabe og Ceremonie=Huve af Sølv; han satte sig ned paa et Tapet, og foran for ham stod en Lendestoel, hvori en efter den anden af dem, som skulde toes, satte sig. De første, som bleve toede, vare 12 Præster, og siden gik Ydmygheden endnu videre, end hos Grækerne, eftersom heele Forsamlingen her havde samme Friehed, uden Forskiel imellem den rigeste Kiøbmand, og den sletteste Staldkarl, af hvilke tvende Slags denne Forsamling, snart at sige, bestaaer. Præsterne toede og tørrede Fødderne, og smurte dem med Smør, som sagdes at være kjernet af den første Melk af en ung Koe. De, som vare blevne torde og smurte, kyste Præstens Hoved, gik fornøiede bort, og lode Rum for en anden; hvilket de sagde at kunne vare langt ud paa Natten. Paa begge Sider af Præsten var en Hob Folk, Unge og Gamle, som sang næsten i samme kla gelige Melodie, som Grækerne, men i det armeniske Sprog, som og bruges ved deres Gudstieneste, og er litteral Armenisk, som er ligesaa forskielligt fra det, som almindeligen tales, som det literal Græske fra det, som bruges i daglig Tale. Orden og Skik toges her mindre i Agt, end hos de forrige. Hvo der først kom til, begyndte at synge, og ved alt, som skulde giøres med Præsternes Af= og Paaklædelse, Lysenes Antændelse, m. m. mærktes at den ene sprang i Kors om den anden. Her vare ikke saa mange Lys i Proportion af Kirken, som er stor, skiøn og prægtig, og hvorimod Grækernes ingenlunde kommer. Det smukke Kiøn viser sig aldrig aabenbarligen ved de østerlandske Christnes Gudstieneste, eller blander sig i Hob med Mandfolkene; men befinde sig altid tilstede i Kirken, hvor de have Pladser, for, sig selv alene, hvorved der er bygget et SprinkelVærk af Træe, saa at de kan see, hvad der forrettes, men de kan ikke sees igien. Frelserens Begravelses Act blev begaaet af Grækerne den 13 om Eftermiddagen. Evæ Døttre have i Kraft af Evangelisternes Historie forbeholdet sig, ene at forrette denne Ceremonie, som ogsaa er billigt, eftersom Naturen haver dannet dem beqvemmest til det, som herved fordres, nemlig at græde. Hvor mange de vare, som fyldestgiøre deres Skyldighed, er jeg ikke i Stand til at berette, eftersom ieg ikke skiøttede og at gaae derind. Skraalet kunde høres langt borte, og der var intet behageligt at see, eftersom de vare forhyllede. Hvor meget det kom af Hiertet, veed jeg ikke; jeg skulde troe, at dette, som alt andet, var gjort Høitiden til Ære. (Resten følger.)