Den Vest-Sjællandske Avis, 1839-03-25
Belgien. En sørgelig Hændelse i Repræsentant kamret har opholdt Discussionens Udfald. Repræsentanten fra Courtrai, Bekaert, var netop i Begreb med at holde en Tale for Tractaten, og udtrykkede sin dybe Smerte over, at han maatte skille sig fra Brødrene i Limburg og Luxemburg, da Slaget pludseligt rørte ham. Hans Colleger trængte sig om ham og har ham indi Conferentssalen. En Læge ydede hurtig Hjælp; dog var Redning umulig. Hele Kamret var dybt rystet over denne Scene, og Præsidenten forkyndte at Mødet var udsat til den følgende Dag, den 15de Marts. En Deputeret raabte, da han saae Bekaert at falde, de uværdige Ord: "det er Himlens Straf. Derimod bemærker et Blad, at det snarere er en Følge af de Plagerier, hvormed man har forfulgt den Ulykkelige, for at bevæge ham til at gaae over paa Modstands=Partiet. Hr. de Merodes Forslag, at følge den Afdøde i høitideligt Optog, blev antaSenatet var indkaldt til den 19de Marts, ge. hvilket kan ansees som et halvt officielt Beviis paa, at man var vis paa Tilendebringelsen af Debatterne i Repræsentantkamret til den Tid, og dette er ogsaa skeet den 17de Marts, da Kamret forlangte, at Discussionen sluttedes, hvilket endeligt blev antaget efter en heftig Debatte med 91 Stemmer imod 36. Derpaa blev Hr. Pirsons Amendement, om at opsætte Afstemningen, forkastet med en Fleerhed af 2/3 af Stemmernes Antal. Endeligt besluttede Kamret, at man nu skulde raadslaae om de alt opstillede Amendements, og at ingen flere maatte fremsættes. Af de senere Talere i Kamret har Jngen gjort det Jndtryk, som Hr. Gendebien, som er imod Fordraget. Gendebien, en Patriot som ingen Anden, Hoved for et mægtigt Partie, Anfører for den parlamentariske Opposition, tidligere Medlem af den provisoriske Regjering, en af alle Partier agtet Charakteer, har i sin sidste Tale gjort sit politiske Testament. Hvad enten man deler hans politiske Meninger eller ikke, maa man beunder den dybe Følelse og brændende Fædrelandskjærlighed, som afpræger sig i Slutningen af hans Tale, der ligesom er Heltens Svanesang. "Er det mig ikke forundt," sagde han, "a redde mine Luxemburgske Brødre, saa vil jeg deele de res Lod, jeg fordømmer mig selv til Forviisning; og denne Forviisning skulle ogsaa mine 7 Børn dele, og naar de engang anraabe Luxemburgernes Gjestevenskab og udbede sig en Plads ved deres Arne, haa der jeg, at Luxemburgerne ville modtage dem som Brødre, række dem Haanden og sige: Det er Børnene af ham, som har opoffret Alt, for at sikkre vor Uafhængighed." Greben af den smertelige Følelse Magt og af sine egne Ords Kraft, tang Taleren Taarer overstrømmede hans Ansigt og qvalte hans Ord. Hr. de Renesse, ligeledes rørt til Taarer traadte hen til ham og trykkede hans Haand. Hr. Gendebien forlod Salen, bedækkende sit Aasyn med et Tørklæde. – Den 17de Marts, den Dag, da Debatterne endte, talte Hr. Lebeau for den (i Tiden Feighed liggende Nødvendighed at underkaste sig Conferentsens Beslutninger. Tribunen var saa omringet af Tilhørere, Bevægelsen saa stor, ligeledes de militaire Forsigtighedsregler saa eftertrykkelige, som nogensinde i denne Session. Hr. Lebean var Udenrigsminister 1831 og 1832, og foreslog først Antagelsen af de 18 og de 24 Artikler. J sit veltalende Foredrag henviste han især paa Fordelen af at knytt venskabelige og commercielle Forbindelser med Holland. – Derpaa gav Krigsministeren Fredens Venner beroligende Oplysninger og Rustningerne og Gen. Skryneckis Ansættelse; og herefter fulgte Debatternes Slutning. - Den Efterretning, som Belgiske Tidender indeholdt, at en Proclamation af Kong Storhertugen, som Kongen af Holland kaldes, udbredtes i det Luxemburgske, modsiges nu i et Luxemburgsk Blad, der siger, at siden 1831 er intet Actstykke af denne Slags udstedt af deres Souverain.