Jyske Efterretninger, 1783-12-12
Fra Holum Stift i Jisland den 21. Septembr. Efterat Sommeren 1782., som den allerkoldeste, saa at det endog midt om Sommeren frøs inde i Husene, havde sat Folket i yderste Betryk, formedelst Mangel af Foder til Kreaturerne, og den grønlandske Driv=Jis havde forhindret paa de fleeste Steder Fiskeriet, i sær udi Thingøe-Syssel, og holdet de Danske Handelskibe fra bestemte Lossepladser, paakom os her i Nordlandet en meget stræng Vinter, hvorfor en anseelig Deel af Kreaturerne maatte crepere, formedelst Mangel af Foder; ja mange maatte slagte om Vinteren sine Køer, Faar, end- og Heste til Livets Ophold. En heel Hoben Folk maatte forlade sine Boepæle, og søge til andre Herreder, og mange Gaarde, i sær udi Thingøe=Syssel, bleve derfor i Foraaret øde, dog døde ikke ret mange Folk af Hunger alene, men nogle Huusvilde, af den Elendighed, om høi Vinter Dage udi største Frost og Snee, ved at vanke fra et Sted til et andet, sultne og halv nogne, have tilsat deels Livet, deels Sundheden. Den 6. April var det første Gang at det haarde Veirligt blev forandret til noget mildere, og efterhaanden fik de Kreaturer, som ikke vare paa Stald, noget Græs paa Markerne. Den Grønlandske Driv=Jis besøgte os igien i Maji, og holdt ved en temmelig lang Tid at forhindre Fiskeriet, og ved sin ubehagelige Nærværelse at betage Jorden den Grøde, og Kreaturerne den Fyldighed og Nytte, som Foraars milde Luft eller havde tilført: dog forlod Jsen os i Julii Maaned. Men en større Uheld har rammet dette Stift, saavel som de fleeste Steder i Landet; nemlig: tykke, svovelagtige Damper, saavel fra de ildsprudende cembr. Steder paa Sønderlandet, som fra Nord hvoraf rimelig sluttes, at der enten maae være Jld oppe i Grønland, eller et Steds i Havet Norden for Jsland. Disse Damper have saaledes opfyldt Luften, fra omtrent 15. Junii til Datum, at om hei Dag har man ikke kundet see Solen, undertiden og som oftest har den seet ud mørkerød. Disse svovelagtige Dampe have ført med sig forbrændt Materie, og foraarsaget, at Græsset paa Marker og Tune, som stod i Blomster, forviisnede, og blev usmageligt for Kreaturerne; Markerne bleve hvide og nogle bruunrøde; Kreaturerne løbe fra et Sted til andet forsultue, og gave kun liden Afgrøde, og den med Svovel bemængede Taage hindrede Folk, at gaae ud paa Fiskerie, og forvoldte, at det lidet Høe, man afmeiede, kunde ikke retskaffen behandles. Nu i Slagtetiden ere Faar Køer og Stude saa elendige at man med sin største Skade, formedelst Mangel af Foder, nødes til at nedslagte dem, eller for en ringe Priis at drive dem til Handelstæderne, for at betale sin Gield og faae noget Kornvahre til Livets Ophold. Med et Ord: Landets i Almindelighed, og dette Stifts i Særdeleshed Elendighed, synes at være stegen til det høieste, og truer Landet, vist nok en anseelig Deel deraf, med Undergang, hvis ikke det allerhøieste Forsyn hastig afværger eller formilder dets ynkværdige Tilstand. Vel ere der saa, allermindst Embedsmænd, som have nu, frem for forrige Tider, Credit i Handelen, men Herren har opvakt en Deel ædelmodige Velgiørere i Christiansand og Kiøbenhavn iblandt hvilke er den meget berømmelige Biskop sal. Harboe), som have ved frivillige Gave understøttet de allerfattigste Guds Ords Tienere; men Nøden er større end den kunde afhielpes af nogle faa, og give Gud, at andre Stifter i Danmark og Norge ville følge dette priisværdige Exempel, hvor med de Geistlige i Christiansands Stift udi nogle Aar have foregaaet andre, Siden næstafvigte September er ingen Kongelig Betient død her i Stiftet. Det er ellers mærkværdigt, at et afde Danske Handelskibe, og vel det første har paa Øefiords Havn overvinteret, og laae sikkert for den Grønlandske Driv=Jis inden for den i Historien bekiendte Øddøre.