Aarhuus Stifts-Tidende, 1842-05-13
Af Privatbreve. Endog selve Kanalerne (die Fleeten) havde staaet i lys Lue, idet de fra Pakhusene udkastede brændbare Varer, Olie, Talg, Tjære, Sprit a. dannede et Jld hav over Vandfladen. Bolværkerne brændte tilligemed de Pæle, ud paa hvilke Pakhusene vare byggede, saa at disse Pakhuse styrtede ned i Vandet. Den ærværdige St. Petri Kirke (hvis Taarn var, ligesom Nicolais, over 400 Fod høit, staaer nu som en Ruin, men endnu kneiser dens Mure frem af de omgivende Ruiner som et mægtigt og høitideligt Minde om Hamborgs Fortid. – Under Branden havde Senatet i Hamborg overgivet den danske Overpræsident i Altona, Grev Blücher-Altona, Commandoen i Staden, for at opretholde Ordenen. Baade han og Statholderen i Hertugdømmerne, Prindsen af Augustenborg, havde været personlig tilstede i Hamborg Under Branden havde mange af Stadens første og rigeste Familier været leirede paa Volden. Fruentimmerne løbe som Vanvittige omkring paa Gaderne. Den, som ikke har seet al denne Jammer, kan ikke gjøre sig noget Begreb derom. Der seer i dette Øieblik saaledes ud i Hamborg, at selv det meest følesløse Menneske maa fælde Taarer derover. Der stod om Fredagen 6 Krudtfade opstillede udenfor St. Petri Kirke, for at sprænge Taarnet i Luften, saasnart der sammesteds faldt en Funke Jld. Neuer Wall var et heelt Jldhav. Fortvivlelsen var stor, man sprængte endogsaa hele Gader. Og al denne grændseløse Elendighed skal, som der nu forsikkres, være opkommet hos en Cigarfabrikant Cohn fra Ringkjøbing i Jylland. Smertelig tung er den store Ulykke, der i de sidste Officielle Bekjendtgjørelser: Dage har rammet os. Men have vi med forenede Kræfter, med redelig Villie og med fast Tillid til den Almægtiges Viisdom og Godhed udholdt hine sørgelige Dage, saa ville vi heller ikke nu savne disse Støttepuncter. Naar hverken vore egne Kræfter eller den Hjælp, vore Nabobyer saa beredvilligt ydede os, have kunne udrive en stor Deel af Staden fra den rædsomme Brand, saa har dog Ulykkens Storhed ogsaa frembudt talrige Exempler paa mandigt Mod og opoffrende Hengivenhed. J en tro Vedvaren af et saa skjønt Sindelag og en saa fast Sammenvirken ligger, saa vidt det staaer til os, vort Held for Nutid og Fremtid; hertil opfordrer et høiviist Raad sine Medborgere, i fuld Forviisning om, strax at møde Tillid og redelig Villie. Givet i vor Raadsforsamling. Hamborg, den 6te Mai 1842. Rygterne om Forsøg paa at antænde Jld i de ufortærede Dele af Staden have ved de Undersøgelser, som ifølge de talrige Arrestationer have fundet Sted, hidindtil ikke erholdt Bekræftelse. Derimod ere desværre ikke faa Personer, paa hvilke Mistanken var falden, ved deres Paagribelse blevne mishandlede og, hvad der er Tilfældet med Enkelte, endog dødeligt saarede, og denne haarde Skjæbne har endog truffet saadanne Medborgere og Fremmede, navnligen Englændere, som ved den til Jldens Standsning nødvendige Sprængning af Bygningerne have vovet deres Liv til Stadens Frelse. Jdet Raadet derfor hermed forbinder en inderlig og alvorlig Opfordring til, ikke at gjøre denne Ulykkens Tid ogsaa til Utaknemlighedens og Forfølgelsens Tid, ved at lade sig henrive til Mishandling endog af Saadanne, som kunne gjøre Fordring paa vor inderligste Taknemlighed, erklæres tillige, at De, som alligevel tillade sig slige Mishandlinger, ville blive behandlede med alvorlig Strænghed. Givet i vor Raadsforsamling. Hamborg, den 7de Mai 1842. Venner, Medborgere, Ved den Almægtiges Hjælp og den anstrængende Virksomhed og jernstærke Udholdenhed, Stadens Borgere og øvrige Jndvaanere tilligemed vore velvillige Venner og Naboer have lagt for Dagen, er den uhyre Jldebrand, som fortærede en saa stor og skjøn Deel af vor Fædrenestad, nu endelig standset, og med Grund kunne vi haabe, at der nu ikke mere er nogen Fare forhaanden. Lader os da fremdeles med urokket Mod, fast Tro og forenede Kræfter broderligt slutte os til hverandre, Vort kjære, skjønne Hamborg er ikke gaaet tilgrunde, og ved utrættelig Virksomhed ville vi, om endog kun efterhaanden, i Maaneder og Aar, atter see det opbygget, som det frygtelige Element i Timer og Dage har ødelagt. Gud med Os! Givet i vor Raadsforsamling. Hamborg, den 8de Mai 1842. Eftermiddag Kl. 3.