Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1780-09-29
Jmidlertid skede det ved andre Justitutet ikke egentlig betreffende Tilfælde, at det i Efteraaret 1771 hældede ganske til sin Undergang. Det var i October samme Aar, at Hr. G. C. R. Wurmb lod mig vide, at han endelig maatte opgive Justitutet. Endnu havde jeg slet ingen Tanke om nogen Muelighed til at vedligeholde det. Meget mer syntes den just sammegang begyndende Dyretid at legge en uovervindelig Forhindring i Veyen for et Justituts Fornyelse, ved hvilket Udgivten i dets hidindtil havte Gang endnu bestandig havde oversteget Jndtægten. Men Hr. Magister Ebeling havde meer Mod end jeg Han gjorde mig saadan Beregning, at jeg for Fremtiden, indsaae Besvarelser og Jndskrækninger, som jeg umuelig hidindtil havde kundet see at være muelige. Just paa denne Tid ankom to unge Personer, en fra Polen, og en anden med sin Fader langt inde af Tydskland. Den Tanke, at lade disse reyse tilbage igien med Feyltagelse af deres Hensigt, men endnu meere, den Forudsigt, at det Gode, som vi hidindtil havde tilveyebragt og virket paa ti unge Personer, alle Fremmede, der elskede mig ligesaa høyt, som jeg elskede dem, skulde sees at være spildt, naar jeg overloddem til den Ørkesløshed og Forførelse, som lurede paa dem i saa stor en Stad, eller og til den Fare, at foretage en vidtløftig Tilbagereyse til deres Hiem, bragte mig til en Beslutning, der næsten var ligesaa meget, som at giøre det Umuelige mueligt, og alting blev nu i otte Dage saaledes udført, at det blev ganske bragt i sin forrige Orden igien, og Opsigt og Underviisning og Flid med Eleverne kom i sin gamle Gang igien. Den gang gik nu vist nok mine Tanker ikke videre frem eller længer, end at holde Jnstituttet vedlige Vintereren over med de tolv forhaanden værende Eleveer, og hen paa Som meren at inddrage det i den bedste Orden, som Omstændighederne tillode. Dette var saa meget rimeligere, da fem af de forhaanden værenden Elleveer havde saa nær opfyldt deres Hensigter, at deres Opholdstid i Justitutet var udløben med Sommerens Begyndelse. Men endogsaa denne Tanke er falden bort paa en for mig behagelig Maade. Jeg har derpaa og derefter paa en ikke ganske forventet Maade erfaret saavel det Hamborgske som Udenlandske Publici tiltagende Tillid. Da de forbemeldte fem Eleveer vare virkelig udgangne fra Justitutet, saa blev deres Tal dobbelt besat, og jeg har da alt for megen Grund, at ansee samme som en Sag, der kan og skal vedvare i lang Tid. Paa det at ogsaa Tilfælde, der om kort eller lang Tid kan treffe os som Mennesker, ikke saa let skulle blive skadelig for samme, saa er Hr. Magister Ebeling og jeg just nu betænkte paa saadanne Foranstaltninger, som ogsaa i saadanne Tilfælde kunne forsikre Justituttet sin Varighed, om hvilke Publikum til sin Tid skal meddeles en Efterretning. Jmidlertid vil maaskee mangen en ønske, at dette Justi tut maatte ophøre at være et blot Privat Foretagende. Dette Ønske er allerede blevet offentlig yttret, i sær i de Gottinske Lærde Tidender af 1771 med megen Berømmelse over Justitutet selv. Jeg ønsker det selv, og jeg ophører at ansee det for en umuelig Sag, at det engang kan komme dertil, at Staten, som giver mig min Hovedforretning og en Deel af min Forsørgelse, skal antage samme. Det kan ikke være dem ligegyldigt, meget mindre ubehagelig, at see saa mange Sønner af de bedste Huse i det handlende Europa at trekkes derved til Hamborg, om hver af hvilke nogle faa undtagne, jeg kan bevise, at de i Fremtiden ikke skulde have seet Hamborg anderledes, end maaskee ved en Jgiennemreise. Men nu har de saaledes opholdt sig hos os, og ved en for det hele Antal betydelig Bekostning forskaffet Staten en Begyndelse af de Fordeele, som manmøysommelig og ofte forgieves søger at trække til sig ved kostbar Underholdning af Akademier og Gymnaster. Det har imidlertid virkelig ikke været skadeligt for vort Justiint ved dets Begyndelse, at det var et Privat Foretagende. Sagen var nye i sin Art. Enhver Plan, som blev udkastet dertil, kunde ikke blive uden Forandringer, Naar saadanne Justituter bliver anlagte under offentlig Authoritet, kan man ikke andet, end sette aftinarpaa en vis og fast Fod. Man beskikker Lærere som faste Mænd med fastsat staaende Gage, man anordnerederes Forretninger efter et Udkast, som ikke letteligen taaler Forandringer, man giør det hele Anleg ikkun til et Øyemed, og i Udsigt til en bestemt Tilvext, som Justitut skal have. Man kan uden stor Besværlighed intet legge til og intet tage fra, og naar Lærlinge gaaer ind i Justitut i saadanne Hensigter, paa hvilke man ikke havde gjort Beregning, saa kan man ikke opfylde samme, men man maae overlade det til dem selv, ved en kostbar privat Underviisning at opnaae saadanne deres Hensigter saa godt som de kan. Af alle disse Vanskeligheder har vi hindtil intet erfaret, eller om de mødte, saa kunde vi paa en Times Tid faae raadet Bod derpaa, ved Over leg og Overtalelse. Naar der er kommet eller endnu herefter kommer en Eleve til os i saadanne Hensigter, til hvis Opfyldelse endnu ikke alting er forberedet, saa ere vore Jndretninger meget saart gjorte for ham uden Bekostningernes Forhøyelse. Justitutet havde i Aaret 1769 adskillige Ele veer, for hvilke der ingen videre Anviisning blev forlangt, end at de skulde forberedes saaledes, at de med Nytte kunde tiene paa en Kiøbmands Kontoir, dog fra Drenge afDet har anseelige fremmede Handelsmænds Sønner, som Forældrene ønskede at see anførte saa vidt, at de kunde have gjennemgaaet alle Arbeyderne i de første Læreaar, til hvilke de sielden blive anviste paa deres Fædres Kontoir. En anden arbeydede sig saa vidt frem, at han gik ud af Jnstitutet i Tieneste paa et udenlandsk Kontoir for et betydeligt Gehalt. Det havde en ung Herre af Friherlig Stand, som førend han begyndte sine akademiske Studier, vilde forberede sig til en brugbar Kammeralistes Kundskaber. Og derefter kom endnu en værdig Herre af Adel til os, efterat han havde ganske tilbagelagt sine akademiske Aar, for at gaae denne selvsamme Vey, og blev hos os i halvtredie Aar. En anden af borgelig Stand, som øver sig i Bogholderie, i de levende Sprog, og hvad Justituttet ellers har at anvise ham til, besøger desuden vort Gymnasium, og modnes for Akadamlet, til hvilket han agter at reyse førstkommende Paaske tilstundende Aar. Nu indseer jeg, at det skulde have været mig ganske umueligt, at indrette den første Plan i Overeensstemmelse med saa mange forskiellige Hensigter. Endskiønt, da disse adskillige Tilfælde traf ind, ere vi dog ikke blevne satte i nogen væsentlig Forlegenhed. Jngen af dem allesammen har beklaget sig, at der ikke var bleven sørget for at han kunde opnaae sit Øyemed, eller at man havde nødt ham til at giøre Bekostninger, som Planen ikke tilkiendegav, og ligesaa lidet skal der i den følgende Tid gives nogen Anledning eller Grund til denne Klage. Jmidlertid er Justitutet endnu ikke i alle Deele af dets Udkast saa modent, som vi haabe at det kan blive. Da, vil det være Tid at spørge, hvorfor det ikke er blevet noget offentligt Justitut og at ønske, det maatte blive et saadant, og at haabe, Publikum da gjerne skulde giøre det til sin Sag. Gud give, jeg maatte opleve denne lykkelige Dag Til dette Justituts Historie hører endnu at anføre deres Antal og Fæderneland, som saaledes har besøgt samme. Der har været 59 i alt, nemlig 45 ordentlige Pensionairer, 2 voxne, der opholdt sig som frie Folk i Justitutet, og 12, som daglig har besøgt og endnu besøger Læretimerne. 21 af disse ere Udlændige, nemlig 1 Portugiser, 1 Spanier, 1 i Spanien født Tydsker, 1 Franzos, 8 Engelændere, 1 Tydsker fra Jtalien, 4 Svendske, 1 Nordmand, 1 Polak, 1 Russer, og 1 fra det Rusiske Finland. For nærværende Tid har Jnstitutet 17 Eleveer af 6 forskiellige Nationer, og af 5 forskiellige christelige Kirker. Jeg vil ikke beskrive Justituttets indvortes Indretning, hvorom hidindtil er givet Efterretning nok i de adskillige derom udkomme trykte Blade. Physisk.