Den Vest-Sjællandske Avis, 1840-07-28
(Jndsendt.) Det er aabenbart, at Redactionen for Fædrelandet har tabt det første Slag, ja, at hele det første Felttog er sluttet, at den maa være betænkt paa et klogt Tilbagetog og især paa en klogere Plan for det næste Hovedangreb. Den bildte sig ind at kunne erobre den gamle Kongelovs=Borg ved en let Storm, ved en coup de main, den var slet ikke forberedt paa nogen anden Attaque, og da derfor dens Voltigeurer styrtede hovedkulds tilbage fra den gamle Muur, saa havde den ikke et eneste maskeret Batterie, som den kunde lade spille, knap en Bombe at true lidt med i Luften. Den greb da til Trompeten; men de Tider ere forbi, da Jerichos Skjæbne gjentoges. At alligevel flere af de Jdeer, hvoraf denne Redaction har ladet sig begeistre, ere Faner, som tilsidst ville føre en velstyret Hær, Nationens sande Elite, til Seier, Hæder og Lykke, det kan neppe omtvivles; men denne nærværende Redaction kan derfor ikke tillægge sig nogen synderlig Fortjeneste deraf. Det vil i saa Fald være den almindelige Oplysnings Triumph i Danmark, den Stemnings og Dannelses og Jndsigts Seier, som f. Ex. forberedede Stændernes Jndførelse, gjorde denne mulig og virkelig, ledede Stændervalget, ledede Stænderforhandlingerne og lagde mangen Dansk Mand det ene træffende Ord paa Tungen i disse Sale. At forresten Bladene kunne tillægges nogen Fortjeneste for denne Oplysnings Udbredelse, er afgjort, men "Fædrelande." er yngre end denne Periode, og dets Redacteurers tidligere Virksomhed i et andet bekjendt Blad har unegtelig meere virket opæggende end heelysende, hvorved der iøvrigt ikke skal slaaes Vrag paa denne Opæggelses store Vigtighed til sin Tid, men alene den Anskuelse af vor hele politiske Udvikling paastaaes, at Bladene meere have været Udbredere end Frembringere af sand politisk Oplysning hos os, og at altsaa Fortjenesteen for det, som i Fremtiden kan haabes og vindes, langt meere bør tillægges hele Folkets og Regjeringens forenede Bestræbelser igjennem i Litteratur, Lovgivning, Opdragelse og almindelig Humanitets Fremme, end just nogle høirøstede og utrættelige Gjentagere af flere ligesaa ensidige som pikante Halvsandheder. Ligesom smaa Børn raabe: "Jeg vil ha. Jeg vil hal, Lad mig faae, Lad mig faae!" saaledes raabte man uden Maal og Maade paa den Nørste Constitutions Jndførelse strax og ubetinget og uden Forberedelse her i Danmark. Om man i Gierninger ønskede dette, om man virkelig var saa uendelig dum at man kunde troe det gjørligt, eller om man blobrugte denne Fordring som en politisk Demonstration, veed sagtens kun en halv Snees Studenter med Bestemthed. Hvad vi alle derimod vide, det er, at disse Liberalske (som Sibbern siger) blottede derved deres overfladiske Tænkemaade, deres hele Mangel paa en gjennemtænkt Plan, paa concret Villie og især deres store Mangel paa Ressourcer. J sex Maaneder have de nu, stedse svagere og svagere, tilsidst kun i Miner og Gebærder, uden al Lyd, slaaet paa samme Streng Den "Frisindede og Andre have ladet høre et Slags Eccho; – men en Stemme, end sige en Tale, er udtalt Tanke har man ikke fornummet i dette første Bulder eller dets gradviis svindende Støien. Foruden megen anden Ulempe forhindredes herved just Talen, den kloge, besindige Tale om Det, som vi Danske i Sandhed ville have, og hvorom vi ikke engang ville spørge, om vi maae faae det eller ikke Men hvor urimeligt var dette Norskerie, For det Første glemte man Beliggenheden. Norge ligger ad stilt fra hele Europa, beskyttet ved Nordhavet og sine steile Kyster mod Vest og Syd, og forsvaret af Bjerge og et tappert Broderfolk mod Øst. J er saadant Land har man jo Fred og Ro til at gjør og prøve hvad man vil. Danmark ligger aabent og ubeskyttet paa alle Leed, i det Høieste forsvaret af sin utilgængelige Kyst mod Vest. Norge har til Naboer kun et med det nøie forenet Broderfolk Danmark har til Naboer, politisk betragtet, baade England, Preussen og Rusland, foruden Sverrig, og kommer ved sin Beliggenhed i Østersøens Munding, i idelige Berøringer med disse tre mægtige Stater Dette ganske forskjellige Forhold er allerede tilstrækkeligt til at begrunde indflydelsesrige Hensyn som igien kunne have en afgjørende Vægt i den indre Politiks Udvikling. Norge er endelig een eneste fast sammenhængende Klippemasse, ligesom et Symbol paa Udeleligheden, hvorimod Danmark baade physisk og politisk er slaaet in. Men det kunde vel være, at en mere ensidig monarkisk Retning var det sikkreste Bindingsmiddel mellem disse mangfoldige, tildeels ganske uligeartede Deele. Læseren maa ikke tage fortrydeligt op, at man minder ham om saa simple Ting, men hiin Redactions magelige Maneer ganske at forbigaae disse første Jndledningspørgsmaals Besvarelse fordrer, at man nævner dem.