Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-09-22
Opfordring. til Fyens Stifts Beboere af alle Stænder af alle Folkeklasser. Hine September Maanedens Rædselsdage i Aaret 1807, da Fastlandets Fjender Britterne hæriede Danmark og især dens Hovedstad ved Brand, Sværd og Ødelæggelse, ville staae ævig uforglemmelige i Eftertidens Aarbøger, som minder og Engelands Fremfærd mod et Land, som, medens mange af Europas Statspillere rystedes, stod ved sin Tron herskers urokkelige Standhaftighed, klippefast; men, ikke mindre vil, saalænge Danmark er til, Mindet staae den om dansk Borgersind, erkjendt Borgerværd, og den ædle Broderkjærlighedens Følelse, der øieblikkeligen opflammede enhver mindre eller meere Formuende, hver Høi og Lav til at ofre sin Skjærv til Lindring for de Brandlidte, for de Qvæstede og deres Huustroer og Børn, for de tappre norske Brødre, og til Danmarks ranede Søeværns Gjenoprettelse. Ædle Medborgere, En nye Leilighed, værdig Nationens Opmærksomhed, frembyder sig for Eder til Veldædighed, der altid var et udmærket Hovedtræk i Dannerfolkets Karakteer. De offentlige Blade forkynde os: at danske og norske Søemænd som i deres lovlige Kald paa Bølgen bleve Fiendens Rov, sukke paa de engelske Øer, ei allene over Tabet af deres Frihed Skabningens ædelste Gode, men ere endog udsatte for Hungerens piinlige Nød, i det disse stolte følesløse Øeboere, ved dette umenneskelige Middel ville tvinge dem til at gaae i brittisk Sold, til at vorde deres Eed og deres Konge utroe, og til at fægte mod det elskte Fødeland. Men disse Ædle, deres Pligt troe, vælge hellere Hungerens langsomme Død, end indvillige et saa fornedrende Forslag. Held og Hæder med disse Kiække, der hellere ville leve med Ære i Mangel, end med Skam i Overflod, og derved vanære dem selv og Nationen, Men dette tunge Offer de ved denne deres Troeskab yde Fædrenelandskjerligheden kjøbes ogsaa dyrt. Jeg seer dem i Tankerne, disse Ulykkelige, som bleege Skygger, med huule Øjne, med indfaldne Kinder, med halv udtærede Lemmer at udstrække deres kraftløse Arme mod det elskte Moderland, hvor selv Fjenden æres som Menneske, hvor de længselfulde skue hen ud over det umaalelige Ocean, sukkende efter Gjenforeningens søde Glæder, ved elskede Huustroers, Børns, Fædres, Mødres, Venners Bryst, i hvis fortrolige Kreds, ved hvis deeltagende Barm de - ak! forhen - nøde Jordens skjønneste Fryd, dens ædelste Gode, Frihed og Tilfredshed. Hvo ere de Ufølsomme, der ikke beklage disses sørgelige Lod, der ikke ønske at kunne huusvale disse nødlidende Fangne - omangen Een iblandt os har maaskee, uden selv at vide det, blandt disse en kjær Broder, en om Ven, en kjærlig Søn, for hvilke Medlidenhedens og Pligtens Stemme bør tale højt til Hjertet - og ved broderligen at række hinanden Haanden, ved fælles Sammenskud bidrage til at gjøre dem deres tunge Kaar mindre tunge, Kunne vi da end ikke gandske afhielpe, saa kunne vi dog lindre deres Trang, og hertil sigter nærværende Opfordring. Danske Mænd og Brødre, Mistyder den ikke, denne min Opfordring. Jeg er dansk - og som dansk Undersaat er det mig en hellig Pligt - som Menneske slaaer mit Hjerte varmt for mine lidende Brødre - som Embedsmand af en Stand, der er hædret af Regjeringen og af Folket, er det mig en frydefuld Tanke, om jeg, ved at bringe vore fangne Landsmænds uforskyldte Trængsler i Erindring, kunde opmuntre den ædelmodige danske Nation til at frembære nye Offere paa Menneskekjærlighedens Alter. Viiser da, J gammel Jyllands ædle Beboere, viser ved sand, kristelig Medlidenheds Udøvelse mod slavisk behandlede Brødre i Fjendeland: at Religion og Fædrenelands og Broderkjærlighed ligemeget besiæler Eder, Erkiender og føler: at det er retfærdig Krav hine have paa fri Brødres Hielp! Selv den mindste Gave, ofret af et velvilligt Hjerte, er takt og hæderværdig. Enkens ringe Skjærv i Templets Blok var af Religionsstifteren meere anseet end de Riges anseeligere Gaver. - Kongen vil med naadigst Velbehag modtage disse nye frivillige Offere, og hans ømme Hjerte vi røres ved denne Broderkiærlighedens skjønne Yttring, glad ved at være Fader for et Folk, der i Dyd og Fædrenelandskiærlighed ikke staaer tilbage for eet eneste af Europas mange Folkeslags. Flere Fædrenelandets Venner og Kongens tro Mænd ville følge dette Exempel - og vore fangne beklagelsesværdige Brødre, hvad ville de føle ved dette rørende Beviis paa Medbrødres menneskekiærlige Sindelag! - hvor ville de med Taalmod og stille hengivenhed lide og vente, indtil engang Frelsens salige Time slaaer, hvor vil deres af Sorgen matte Øje fælde Glædestaarer, - og disse Frydens og Glædens opvakte søde Følelser vare da Eders Værk, ædle Menneskevenner, disse heede Taarer Eders Veldædigheds Løn, At virke Godt og skabe Glæder omkring sig - at aftørre Taarer og bringe Smiil paa de falmede Kinder - o dette er en Himmel paa Jorden.