Den Nord-Cimbriske Tilskuer, 1825-05-20
En Politiebetjent kaldet Sargent fremkom i London med en Klage for Magistraten over en Hest, som stial Høe. Han sagde, at Hesten kom ordentlig hver Nat til en Vognremisse, hvori dervar Høe, i St. Georgsgaden, spiste saa meget der, kunde ligge i den og galloperede derpaa bort. Han ville vædde at det hele Politie, ikke var i Stand til at gribe den, thi naar man forsøgte at komme den nær, medens den spiste, slog den op med Benene, hug ud efter dem, og dersom de ikke pakkede sig deres Vei, hed den. Han fandt derfor det var det Bedste at foredrage Sagen for Magistraten. Hertil svarede en af Magistratspersonerne: Skulle De næste Gang igjen blive fornærmet af denne tyvagtige Gjest, maae De forsøge paa at gribe ham, og bringe ham her frem for os. Nu et Beviis paa en Røver af Hundeslægten: To Damer Mistris Knight og en anden Dame anmeldte for Retten i Hatton Gaden, at de vare blevne plyndrede paa følgende Maade af en Hund. Den Første sagde at da hun og hendes Søster, Klokken 6 om Aftenen ville vende tilbage fra St. Pan cras Kirke til Battle Bringe, sprang en langhaaret. Hund, der lignede en Hyrdes eller Fæedrivers Hund, uden at nogen Person var at see, op fra Siden af Veien, greb med dens Tænder Redikulen hun holdt i sin Haand, reev den med Magt fra hende, og løb bort tvers over Veien, saa gesvindt, som den kunde, Redikulen indeholdt en Punds Note, en Souvereign, (nye Guinea) 18 Shilling i Sølv, en Sølv=Fingerbølle, et Par Sølv Briller og forskjellige andre Smaaesager. En af de tilstædeværende Politiebetjente, sagde at en Hund omtrent af samme Udseende, angreb for nogle Tid siden, en fattig Kone, i Nærheden af the veterinary college, og tog fra hende en Bundt Tøi, som indeholdt to Skjorter, nogle Lommetørklæder og nogle andre Sager, hvilke den løb bort med, og den stakkels Kone blev saa forskrækket, at det nær havde kostet hendes Liv. Der bleve forskjellige andre beskyldninger gjorte mod den samme Hund, som man troer er bleven afrettet til Tyverie, og man formoder at dens Herre ikke maae opholde sig langt borte fra Stedet. Politiebetjenterne lovede at være paa deres Post, for om muligt at gribe Røveren eller ogsaa skyde ham. Den alvorlige Moralist kunne rigtignok her finde Anledning til at anmærke, at man kunde vente sig noget saadant af Hunden, dens Forvantskab med hine natlige Røvere Ulven og Ræven, leder os til denne Mistanke, og dens Troskab mod sin Herre, har altid liig den gamle Highlænders, været anseet for at være forenet med en vis Efterladenhed i Udøvelsen af de strænge Begreber, om Eiendoms Retten. Men hvad Mistanke, der end maatte falde paa Hunden, har dog Hesten indtil denne ulykkelige og offentlige Opdagelse, ved sin Opførsel, viist en uplettet Caracteer, hvorom man endog ikke har kundet nære mindste Mistanke, ei heller kunde nogen falde paa, at den behøvede en Strikke til andet, end til at binde den til Krybben med. Den fandtes maaske hist og her en skotsk Hest (Forfatteren selv har engang eiet en af dette Slags, som al for vel forstod den Maade, at aabne en Landsbye, Stalddør og slaae paa Stokken til at Klinken gik opjal som endog var bleven saa bekjendt med den meere fuldkomne Mekanisme af en Laas til Kornkisten, at man ikke turde lade Nøglen blive siddende i den. Men da de senere gothiske Oldgrandskere, synes at ville nægte den celtiske Bjergbeboer, selv Tittel, af Menneske, kunne vi vel ogsaa nægte hans stumphalede, langhaarede, dværgagtige Arbeidsdyr, Navn af Hest. Hvordan det end gaaer, kunne disse smaae Tyverier, begaaede af en Hund eller Hest, aldrig sættes i Sammenligning med hine grove Røverier paa Gaderne, som have givet Anledning til hvad der her er skrevet. Det hænder imidlertid ofte, at vi ved at kaste et Øie i Fortidens Annaler faae vort slette Begreb om Nutiden formindsket, dette trøster hine alt for nervøse Moralister, som forarge sig over Tidsalderens tiltagende Fordærvelse. Uden imidlertid at ville afgive os med at forsvare en saa svag Sag, ville vi strax skride til Beretningen af nogle faa Facta, som ere komne til vor Kundskab og som tjene til at vise, at flere Exempler paa Misgjerninger, ikke ere aldeles uden Exempel blandt Dyrene. (Fortsættes.) Schwarzwald. Schwarzwald er en anseelig tydsk Bjergstrækning, som hører deels til Storhertugdømmet Baden, deels til Kongeriet Würtemberg. Den løber, ved Schwabens Vestside, parallel med Rhinen efter dens store Bøining ved Basel, og ofte kun nogle Mile fjernet fra den, fra Syd til Nord. Denne Bjergkjæde begrændses mod Syd af Rhinen, men mod Norden af Sletten mellem Enz og Nec kars Jndløb i Rhinen, og indbefatter i dens største Vidde en Strækning af 18 Mile. Dens Udstrækning i Brede fra Øst til Vest er ei saa betydelig. Der hvor den har størst Omfang i de sydlige Egne, kan Breden være fra sex til otte Mile, men i de lavere nordlige Egne neppe fire Mile. Paa Vestsiden udgyde de fra dem kommende Vande sig i Rhinen, og paa Østsiden tildeels i Donau, som har sit Udspring fra denne Bjergkjede, fra hvilken ogsaa Floderne Wiesen, Elz, Kinzig, Murg, Nec kar, Ragold og Enz tilligemed mange andre udspringe. Sin største Høide naaer Schwarzwald, østlig for Freiburg mellem Todnau og St. Margen, i den Egn, hvor Wiesen udspringer og det bekjendte Pas (die Hölle) Helvede findes. Bjergstrækningen selv bestaaer mere af Flader end isolede Bjerg spidser, blandt hvilke Feldberg (4610 Fod høit), Belchen (4335 Fod) og Kandel (3903) Fod ere de betydeligste. Disse Bjerge ere for Størstedelen bedækkede med Snee undtagen fra Midten af Juni, til Begyndelsen af Septbr., og selv da ere de til ei gandske frie. Schwarzwaldbjergets Skraaning mod Vesten eller mod Rhinen er steil, den mod Østen mod Donau og Neckar taber sig lidt efter lidt. Stride og brusende styrte Vandene paa hiin, Side sig igjennem snævre og brusende Svælg ud i Rhinen, for det meste i nordvestlig Retning, og danne ved deres Jndløb i Rhinen meer og mindre spidse Vinkler med denne. Blidt rislende slynge de sig derimod i mange Krumninger igjennem leskraalig Engbund mod Donau og Neckkaar. Blandt de mange Dale, som disse Floder danne er isærden af sine Naturskjønheder berømte Murgdal bekjendt for Reisende. Schwarzwalds hele Bjerg kjede er Urbjerg, dens Stamme er Granit, dens høiere Puncter bedækkede med Sandsteen, ledsaget. af saa underordnede Bjerglag og rundt omkring omgivet af Fløtsbjerge. Ved Foden af Bjerget fornemmelig ved dets vestlige Skraaning forekommer Gneis. Porphyr og Leerskifer findes paa adskillige af Schwarzwalds Høider. J Schwarzwald findes mangeslags Mineralier, som Sølv, Blye, Kobber, Jern, Kobolt, ligeledes Mineralvand; Rigdommen paa Skov især Naaleskov er betydelig. Kornavlingen er forbunden med Møie og indskrænker sig til Sommerrug, Havre og Kartofler. J Syd, paa Bjergets Skraaning mod Pforzheim, og i Nogle af Murgs, Kinzigs, Schutters og andre Dale trives ogsaa Vintersæd, Frugt, ja endog Viin. J Fordybningerne og hvor Kildevandet kan henledes: vedligeholder man fede og velvandede Græsgange.