Corsaren, 1842-07-15
Den 14de Juli, Bastillens Indtagelsesdag. Paa hellige Dage forsamler mangen Familiefader sin Familie og sig og forelæser den af Biblen det Sted, der har Hensyn til Dagens Hellighed, for at styrke sig og dem i Haab og Tro paa den himmelske Sallighed. Lader da os paa denne politisk-hellige Dag læse et Capitel af den politisk hellige Skrift for at styrke os i Haab og Tro paa den jordiske Sallighed: den hellige Frihed. Efter at Landet i en Tid af 200 Aar ingen Stænder havde seet samlede, fordi den tidligere frie Forfatning ved Hoffets List og Vold var gaaet over til en fuldkommen uindskrænket Regjering, sammenkaldte Kongen dem nu igjen, dreven af Omstændighedernes Magt, men kun som raadgivende, kun for at raadslaae med dem om Statens Brost og om dens Frelse. De Fordringer, Folkets Deputerede nu gjorde, vare langtfra at være revolutionaire, og ved at opfylde dem blot nogenlunde vilde Kongen have besvoret det truende Uveir. Men ledet af fine gamle, aristokratiske Raadgivere kundgjorde han Forsamlingen, at han, paa nogle aldeles ubetydelige Jndrømmelser nær, afslog de Folke-Deputeredes Ønsker, og truede sluttelig med, at han, hvis de ikke afstod fra disse, vilde betragte sig som den, der ene vidste, hvad der var Statens sande Vel. Umiddelbart efter denne Kundgjørelse befalede han Forsamlingen at skilles ad. De adelige og geistlige Medlemmer efterkom befalingen; men Folkets Deputerede iagttoge ubevægelige den dybeste Taushed. Kongens Overceremonimester vendte tilbage til dem for endnu engang at befale dem at skilles ad. "Min Herre", sagde han til Præsidenten, Bailly, De har hørt Kongens Befaling". Bailly svarede: "Jeg er nu i Begreb med at høre Forsamlingens befaling." - Og derpaa var det, at Mirabeau reiste sig og sagde til Hr. Overceremonimesteren hine Ord. "Sig Eders Herre, at vi ere her i Kraft af Folkets Magt, og at kun Bajonnetternes Magt skal fordrive os herfra." - Og medens Soldaterne nu trængte ind for at rydde Salen, bleve de Deputerede urokkelige paa deres Plads og afstemmede Mand for Mand over det Decret, der satte alle deres foregaaende Fordringer og Beslutninger i Kraft og, ligeoverfor Soldaterne, erklærede Enhver, der forgreb sig paa en Folkedeputeret, for fredløs og skyldig i Høiforræderi. Hermed var egentlig Revolutionen baade begyndt og endt, og de Mænd, der bragte Kongen til, paa en svigefuld Maade at anerkjende det Skete, for atter at gjøre det magtesløst, maae med ham dele Skylden for alle de Ulykker, der skete, efter at Folket havde vundet en herlig Seier over disse Baghold, og Massen derved havde lært sin Kraft at kjende. Hoffet lod Adelens og Geistlighedens Deputerede deeltage i de Folkedeputeredes Forsamlinger for ved hines Stemmefleerhed at knække dennes Stræben; men for paa samme Tid at kue Folket, der holdt med sine Repræsentanter, droges Troppemasser sammen om Paris. Signalet til Kamp gaves af Hoffet - for tidligt - ved den eneste populaire Ministers, Neckers, Afskedigelse. Da denne Efterretning tilligemed Rygtet om Troppernes Anmarsch kom til Paris, udbredte sig den høieste Forbittrelse. Alt iler til Palais Royal og bølger her imellem hinanden, bestyrtet, forbittret, ubestemt om, hvad der skal gjøres. Da springer en ung begeistret Republikaner, Camille Desmoulins, op paa en Bænk, viser sine Pistoler og raaber: "Til Vaaben, Borgere!" Et umaadeligt Raab opfylder i samme Øieblik Luften, "Til Vaaben, til Vaaben!", og i forskjellige Hobe iler man afsted for at søge disse. En af disse Hobe træffer en Afdeling Soldater. Disse styrte ind paa de Værgeløse og hugge Flere ned, paa befaling af en af Prindserne brød andre Soldater frem mod Folk, der spadserede i Tuileriernes Have, og skjød Adskillige, hvoriblandt en gammel Mand. Saaledes flød det første Blod. Paa samme Tid rykkede femten Regimenter leiede Tropper ind i Paris og leirede sig paa Marsmarken. Nu havde Bestyrtelsen ingen Grændser mere; den gik over til Raseri. Alle vaabendygtige Borgere ile til Raadhuset og fordre Vaaben. Byens Vælgere, der netop i dette Øieblik holdt en Forsamling her, vare nu Stadens eneste Autoriiet. De udleverede de Vaaben, der fandtes, andre skaffede man sig ved at opbryde Vaabensmedenes Boutiker. Dette skete Natten imellem 12te og 13de Juli. For at give Alt en lovligere Form udnævne Vælgerne den 13de om Morgenen en Communebestyrelse, til hvem Ledelsen af alle Forsvarsanstalter bliver betroet. Den udkaster ogsaa strax en Forsvarsplan, befaler Oprettelsen af en Borgermilits paa 48,000 Mand, forordner, at disse skulle bære en rød og blaa Cocarde, og at Enhver, som fandtes bevæbnet uden at have dette Tegn, skulde arresteres. Hobe af "Pøbel" droge nu igjennem Staden for at søge Vaaben; de stormede de Riges Valladser og borttoge derfra ethvert Slags Vaaben; men den lod Guldet ligge urørt, ja, arresterede endog de Faa af sin Midte, der plyndrede for sig selv. Da Vaabnene endnu ikke slog til, decreteredes Forfærdigelsen af 50,000 Pike. Jmidlertid var Hoffet ikke ledigt. Et almindeligt Angreb paa Paris blev besluttet at skulle skee Natten imellem 14de og 15de Juli, paa samme Til vilde Kongen afreise fra Versailles og give Folkets Deputerede (Nationalforsamlingen), der uafbrudt med urokkeligt Mod vedblev sine Arbeider, til Priis for fremmede Regimenter. Folket. forekom Hoffet; det drog imod Bastillen. Bastillen laa i en Ende af Varis, omtrent som Castellet ligger i Kjøbenhavn. Denne Fæstning beherskede Byen, og, saalænge den var i Soldaternes Hænder, var Staden given til Priis. Folket drog imod Bastillen. Efter at man forgjæves havde opfordret den til Overgivelse, stormer man. To modige Mænd stige, bevæbnede med Øxer, op paa Vagthusets Tag og sønderhugge Lænkerne, der holdt den første Vindebro i Veiret; Broen falder, og man styrter mod den anden Bro. Her modtages Folket med Kartætscheskud; men den franske Garde kommer det til Hjælp med Kanoner, og en forbittret Attaque begynder Da Commandanten efter nogle Timers Kamp seer, at han ikke kan holde sig, vil han sprænge sig og Fæstningen i Luften; men Besætningen tvinger ham til at overgive sig - Bastillen var tagen! Bekymrede og ængstelige vare Vælgerne forsamlede paa Raadhuset og lyttede i aandeløs Spænding efter Kanonskuddene og Kamplarmen. Da styrter en Folkeskare frem under høie Seiersraab. En fransk Gardist, bedækket med Saar, med en Laurbærkrands om den blodige Vande, bliver baaren i Triumph, paa Spidsen af sin Bajonnet holder han Bastillens Nøgler - "Leve Friheden! Bastillen er tagen!" Da indvilligede Kongen i at give en Constitution.