Aalborg Stiftstidende, 1835-12-19
Den udmærkede Oldgransker, Hr. Registrator i Geheimearchivet R. M. Petersen, har nu, i Anledning af den i en Mose ved Haraldskjer fundne mærkelige Liig, efter Opfordring, der fra Egnen modtaget følgende nærmere Oplysning, som han meddeler i Dagen: Liget var pælet ned i Jorden, saaledes at baade Hænder og Fodder vare befastede ved Trækroge, der vare tilspidsede i Enderne, og Pæl vare ligeledes lagte tværs over Liget. Jndvoldene og Kjødet vare fortærede, saa at Liget kun bestaaer af Knokler og Hud, hvilken Sidste er saa haard som Pergament og ganske sortbruun. Haaret var gaaet af, men laae ved Siden, og om det var et tykt Baand. Dragten, en stor Skindtrøie, er ligesom Liget fortbruun af Mosevandet, Mosen, hvori dette Lig fandtes, er virkelig bekjendt der paa Egnen under Navnet Gunildsmose." Efter Sagnet skal det spøge der paa Stedet, og en Pige for 40 Aar siden der være omkommen. - Hr. Registratoren ønsker dog end nu gjerne at see en offentlig Bekræftelse paa det her Meddeelte, samt at vide, hvilke Variationer der haves af hiint Sagn om den omkomne Pige. "Skulde det fundne Lig siger han maaske være hendes, Men ved Retten er den jo oplyst, at ingen der paa Egnen er savnet, og Liget var heller ikke af en ung Pige, men af en middelaldrende Qvinde. Desuden vilde vel heller Jngen, som i vore Tider dræbte en Pige, bruge alle de Omstændigheder, hugge saadanne Pæle til, iføre hende Skind og pæle hende ned i 1 1/2 Alens Dybde. Dersom dette Sagn da maa antages opstaaet ved et Slags Minde om den ældgamle Udaad, eller blot som en Bekræftelse paa Spøgeriet, saa skjønner jeg ikke rettere, end at det maa ansees for høist rimeligt, at det mumieagtige Lig er Liget af den norske Dronning Gunhild Kongemoder." Jfølge Beretningen hos Theodoricus Monachus de regibus Norveg. i Langebek Scriptor. rer. Danic. T. 5, S. 317, havde den nedrigfeige Harald Blaatand, under Tilbud af at ville ægte hen om allerede aldrende Mand, ingen ung Qvinde vilde have, lokket den norske Dronning Gunhild, Erik Bloderes Enke, ned til Danmark, men ladet hende ved Ankomsten dertil strax dræbe og nedsænke i en Mose, Min quandam paludem demergi secit). I Jomsvikingasaga" Cap. 7, fortælles omtrent det Samme om Giftermaalet; samt at hun kom seilende ned til Danmark med 3 Skibe, og, da hun kom tilland, sendte Kong Harald hende og hendes Folk en Vogn imøde. Og hun blev sat i en prægtig Vogn, hedder det: og man sagde til hende, at der hos Kongen var anrettet et kosteligt Gilde for hende. De kjorte med hende om Dagen, og om Aftenen, da det var blevet mørkt, kom de ikke til Kongens Hal, men i det Sted var der en stor Mose for dem, og de grebe da fat i Gunhild, og trak hende af Vognen, og handlede lilde med hende . . .... Strikke) . . . . . . derpaa ud i Mosen og druknede (eller nedsænkte, drektu) hende der, og saaledes lod hun sit Liv, og det Sted kaldes siden Gunhilds Mose. Derefter droge de bort, kom hjem til Kongen, og fortalte ham hvad der var skeet. Kongen sagde: Det er godt; der har hun nu den Hæder, jeg tiltænkte hende." Denne Begivenhed maa være indtruffen omtrent Aar 970. At Mosen endnu bærer Gunhilds Navn; at Almuen veed, at der spøger; at denne Mose findes just der, hvor Gunhild maa være bleven dræbt, i Nærheden af Kong Haralds Residents, og at endelig et saadant mumieagtigt, qvindeligt, midaldrende Lig er fundet just paa dette Sted, med alle Beviser paa, at det henhører til en meget fjern Tid : det, synes Hr. Registratoren, maa hæve enhver Tvivl. skjøndt det lader som et Under. Gunhild var da seilet op lige til det nærværende Skibet, hvor der dengang var Havn. Man har foregivet at ville føre hende til Jellinge, Kong Harald Sæde, men paa Veien udført hans grusomme befaling. "Hvilket Beviis, siger den ærede Forfatter, der ikke da dette Lig paa Historiens Remesis, som efter næsten 900 Aars Forløb bringer det Skjulte for Lyset. Udentvivl vil det Offentlige allerede have draget Omsorg for, at der er ydet et i ethvert Tilfælde saa mærkeligt Lig den Opmærksomhed, det fortjener; og der maa ha qve skinnet en sand Ulykkestjerne over denne Dronning og Kongemoder, hvis hun, efter et stormfuldt Liv og en saa skrækkelig Død, endnu i vore Dage skulde gives til Priis for uværdig Behandling.