Viborger Samler, 1776-12-23
Nr. SMLEREN. J Mandagen den 23 December. (Fortsættelse af No. 51.) Hilpa, Besidderinden af Dalene, hilser Schalum, Herre, til Bierget Tirzah, i det 789 Aar efter Verdens Skabelse. hvad haver jeg med Dig at giøre, OSchalum! Du berømmer HilpasSkiønhed, men er Du ikke hemmelig forelsket i hendes grønne Enge, Lokker ikke Synet af hendes feede Græsgange Dig meere end Synet af hendes Person, Mine Hjorders Brolen, og mine Faars Brægen give en yndig Gienlyd i Dine Bierge, og klinger lislig i Dine Ørne. Fierde Aargang. Uagtet Uagtet at Dine lovblomstrende Skove, og den vellugtende Damp, behager mig, der kommer ned fra Tirza Biergetop, dog er dette ikke at ligne ved mine Dale. Jeg kiender Dig, Schalum, Du er visere og lykkeligere end nogen af Menneskens Sønner. Din Bolig er under Cederne, de undersøger de forskellige Jordarter, Du kiender Stiernernes Løb og Virkninger, og ved dem mærker Aarstidernes Forandringer. Ak, kan et Fruentimmer synes angenem i saadan en Persons Øine, Forurolig mig ikke, o Schalum, Lad mig være Enke, at jeg maa bruge og fornøie mig ved mine Godser, som ere mig ved Arv tilfaldne. Tag mig ikke fangen med Dine søde Ord. Dine Træer maa voxe og formeeres, saa at Du maa lægge Skove til Skove, og Skygge til Skygge! Men sæt aldrig Forsøg paa at lokke Hilpatil at forlade sin Ensomhed, og at gjøre Din Bolig folkerig." Historien siger, at hun strax derpaa besøgte Schalum paa een af de næstliggende Høie, hvorhen han havde bedet hende til Giæst. Dette Giæstebud varede to Aar, og man siger, at det kostede Schalum 500 Stykker Vildt, 20000 Strudser og 1000 Tønder Tønder Melk. Men det smukkeste derved var de mange Slags kostbare Frugter og Rødder, hvorudi ingen paa den Tiid kunde ligne Schallum. Han beværtede hende under Løvhytterne, som han havde bygt midt i Nattergal=Skoven. Skoven var begroet med saadanne Frugter, Træer og Planter, som vare meest behagelige for de syngende Fugle; Det ganske Lands Musik havde der sit Sæde, og fra den ene Ende til den anden var en Gienlyd af den skiønneste Harmonie heele Aaret igiennem. Han fornøiede hende hver Dag med fortreffelige og henrykkende Yndigheder i disse Bierglande, og da han paa saadan Maade havde en ønskelig Leilighed til at aabne sit Hierte, saa lykkedes det ham saa vel, at hun ved hendes Afreise lovede efter 50 Aars Forløb, at ville give ham en endelig Slutning. Jkke længe efter hun var kommen tilbage til hendes Dale, blev hende gjort et nyt Forslag om Giftermaal, thi hun fik strax en Besøg af Miskpatsk, en mægtig Mand, som havde bygt en stor Stad, som han kaldte efter sit Navn. Ethvert Huus, endogsaa det mindste, var saaledes bygt, at det kunde staae i tusinde Aar, og mange i tre Menneske=Aldere, det er 3000 Aar, saa at det Antal af Steene og Træ, som blev brugt til denne Stad var saa stor, at man neppe kunde udregne det. Denne kloge Mand opførde Musik for hende, som man allerede for lang Tid siden Ff. havde. os havde opfundet, og dandsede for hende efter Trompeten. Han skiænkede hende og mange Huusgeraad af Jern og Kobber, som man nylig havde opfundet til Livets Beqvemmeligheder. Jmidlertid ærgrede Schalum sig, og tog Hilpa det meget ilde op, at hun havde ladet Miskparsk Adgang til sin Person, saa at han hverken tilskrev eller talede hende i 30 Aar. Hun skulde imidlertid ofte have betragtet Bierget, Tirza med misundelige Øine, og det formedelst hans lange Taushed. Men da Schalum saae at det blev ved det blotte Besøg alene, saa begyndte han sit Frierie paa ny. Hun kunde dog i 20 Aar ei træffe Valget imellem ham og Miskparsk, thi uagtet hendes Tilhøielighed faldt til den første, saa var dog hendes Egennyttighed for den anden. Da hendes Hierte nu saaledes var tvivlraadig, saa indfaldt følgende Hendelse, som gjorde Ende paa Sagen. En Lynild=Straale slog ned i et høit Taarn, som stod i Staden Miskpatsk, og stak det i Brand, og inden faa Dage var den forvandlet til en Askehob. Miskpatsk vilde bygge Staden igien, det maatte koste, hvad det vilde, og da han nu allerede havde afhugget alle Stammerne af hine Skove, saa maatte han vende sig til Schalum, hvis Skove nu vare meer end 200 Aar gamle. Han tilkiøbte sig disse Skove med mange Hjorder Øxne og Faar, og saa mange Marker og Græsgange, at Schallum. Schalum nu blev rigerere end Miskpatsk, og derfor ogsaa faldt tilpahs Datter saavel i Øinene, at hun ikke længere opsatte Ægteskabet. Paa den Dag han forde hende til sit Bierg bygde han en stor Pyramide af Ceder og alle Slags vellugtende Træer, hvis Høide var 300 Alen. Han zirede den med Bændler af Myrther, Lavendel og smukke Blomster, og bestrog den med Gummi, som voxede paa hans Planter. Dette var det Brændoffer, som Schalum offrede paa sine Bryllupsdage. Og Røgen deraf steeg op til Himmelen, og opfyldte det ganske Land med Lys, og en behagelig Lugt. Nyeheder.