Berlingske Tidende, 1831-09-05
Nu, da Prinds Leopold har besteget den belgiske Throne, kan det være passende Tid, at kaste et Blik paa Partierne i dette Land, hvorefter da den ny Konge og hans første Regenthandlinger desto rigtigere ville kunne bedømes. - Betragter man ikke enkelte Mennesker, men hele Masser, der under den politiske Gjæring ere af større eller mindre Betydenhed, saa maa man i Belgien adskille fire, i Henseende til deres Stræben, saare forskjellige Partier. - Det første bestaaer af de heftige Liberale, Frankriges Tilhængere, der i Begyndelsen af den Belgiske Revolution formaaede Alt, og i de første fire Uger efter Septemberdagene vilde have udvirket Belgiens Jndlemmelse i Frankrige, dersom den Franske Regjering havde været tilbøielig dertil; men Frankriges i Begyndetsen vankelmodige, siden tvetydige og omsider afgjort fjendtlige, Adfærd imod dette Partie, svækkede dets Styrke og Jndflydelse. - Det andet Partie bestaaer af de Jndustrielle, der, naar man undtager Verviers, vare bestemt fjendtligtsindede mod den Belgiske Revolution, og end meer imod en Forening med Frankrige. Af Jnteresse Huset Oranien hengivne virkede de dog aldeles Jntet for det, deels fordi de ingen Styrer og overhovedet ingen Energie havde, deels fordi Almue massen, ved hvilken de ene havde kunne vilke, nu allerede for største Delen var stemt imod Hollænderne. De ville med Glæde underkaste sig Prinds Leopold, dersom han blot kan forskaffe dem Fred og Roe, Beskyttelse for deres Handel og Afvækpaa deres Varer; i denne Stand vitter Trang til Rolighed, efter ti Maaneders ængstelig Spænding og Uroe, sig mægtigst. Menskulde Kong Leopold, som Englænderne haabe, fremme Engelsk Handel og Engelsk Jndustrie paa Belgiernes Bekostning, saa vilde ei allene Manufactur= og Fabrikejere, men ogsaa efterhaanden den store Masse, som disse underholde, længes efter Ægyptens Kjødgryder, og lægge det ny Kongedømme flere hindringer i Veien, end alle det Franske Parties store og smaae Phraser, formaae. - Det tredie, og meget betydelige, Partie er det, som med et besynderligt Udtryk kaldes det absolut theokratiske Fire Femdele af begge Flanderne - med 1500,000 Jndividuer - og den største Deel af Sydbrabant, høre til dette Partie. En theokratisk Forderativrepublik har i lang Tid været dets erklærede Formaal, til hvis Opnaaelse det var i nøje Forbund med nogle heftige Republikanere af den liberale Farve, dog ikkun med Enkelte, thi Had til Frankriges nuværende Regjering er dette Parties Særkjende. De Liberale bindrede dets fuldstændige Sejer- der uden Tvivl vilde have stillet den vist ikke sletsindede, men bigotte Katholik, Grev Merode, i Spidsen for Regjeringen, som Belgiens Konge eller Regent, - blot derved, at de ikke ogsaa angrebe Nordbrabant, hvor, ligesom i begge Flanderne og Sydbrabant, Landalmuen i den "truede katholske Religions Navn var bleven opfordret til Jnsurrection imod de kjætterske Hollændere. (Hvorvidt dette gik, skjønnes allerede af Følgende i Mastricht maatte den Hollandske Commandant lade Syv af fine Artillerister skyde ihiel, fordi de en halv Dag havde fyret paa Belgierne med løst Krudt. Alle Syv vare Katholiker.) Neppe vilde Breda og Herzogenbusch, ligesaalidet som Mastricht, være faldne i Belgiernes Hænder, men Hollænderne vilde da være blevne indesluttede i disse befæstede Byer og have maattet rømme hele Landet lige indtil Moerdyk. Ministeren, Hr. Lebeau, har selv i sin bekjendte Tale, som han holdt i Congressen, sagt, at Klogskab afholdt den provisoriske Regjering fra ogsaa af bringe Nordbrabant i Opstand. Nordbrabants Erobring vilde have skaffet Klærkepartiet fuldstændig Overvægt i Congressen, Dettes Organ var stedse Le Catholique, som siden antog Navnet Journal des Flanders, og hvis Redacteurer stode i nøje Forbindelse med den bekjendte Abbed de la Mennais i Frankrige. - Det fjerde Partie, der omsider vandt Seier over alle de øvrige, er det moderate Præstepartie, der under hele Revorlutionens Løb har viist en Sindighed, der gjør det, og navnlig dets Høvding Hr. van Gerlache, Ære. Dette Partie, hvis Hovedsæde er Lüttich, og hvis Organ er Courrier de la Meuseudmærkede sig under den Hollandske Regjering fremfor det heftigere Partie af Clerisiet i Belgien, ved en langt forstandigere, men ikke mindre fast Opposition, som urokkeligen efterstundede sit Maal. For den sidste Franske Revolution var dette Maal øjensynligt: Fjendskab mod det protestantiske Holland, og Hengivenhed for den i Frankrige herskende aristokratiske, papistiske, Klærkefaction. Nen Udfaldet af Julirevolutionen i Paris bragte snart det Belgiske langt vaersommere, snildere og moderate, Præstepartie til befindelse, og hvor rigtigen det bedømte den sidste Franske Revolutions følgerige Virksomhed, viser allerede den Omstændighed, at det ufortøvet ved sin mægtige Indflydelse udvirkede, at en fremmed Magts Gesandt i Haag søgde at indlede Underhandlinger med den hollandske Regjering. Endskjøndt disse ikke blev saa gunstigen modtagne, som man ventede, istemte de politiske Blade, der vare Partiets offentlige Organer slur en mildere Tone imod den hollandske Regjering. (Slutningen af dette Stykke følger i Morgen.)