Københavns Adresseavis, 1777-01-22
Det er bekiendt, at Landmanden lider Skade hvert Aar ved den saa kaldede Brand i Hvede, Hilse og Byg, men det er og tillige merkværdigt, at nogle Landhuusholdere, ved visse Midlers Brug forstaae, om ikke gandske at forhindre denne Brand, saa dog at formindske den, uden nogensinde at have undersøgt og indseet Aarsagen dertil. Dersom Branden blev foraarsaget, som nogle Naturkyndige har foregivet, af den sig vedhængende Meeldug, eller af visse Jnsekters Æg, som svæve i Luften, eller af Orme, altsaa af en Hændelse, saa skulde den opmerksomste Landhuusholder ikke kunne forekomme samme; men dog alligevel finder vi Agerdyrkere, hvis Hvede aldrig har Brand, ligesom jeg og selv kan anføre nogle hundrede Vidner, som alle skulle stadfæste, at der aldrig har været Brand i min Hvede, Hirse i mit Byg, end ikke engang i et eneste Ax. Jeg har i ti Aar efter hinanden ved mange Forsøg søgt at opdage saavel Aarsagen til Branden, som ogsaa Midlerne derimod. En af mine Naboer gav mig Anledning dertil. Han havde bestandig usædvanlig megen Brand i sin Hvede, derimod var der ulige mindre paa mit Gods, som grændsede tæt dertil. Da nu Agrene syntes at være hinanden gandske lige, saa søgte jeg Aarsagen til denne Forskiel i Omgangen, og merkede snart, at min Naboe, for at forekomme at Kornene og Høsten ikke skulde falde ud, lod sin Hvede ikke faae den fuldkomne Modenhed, men afmeyede den altid førend jeg. Heraf sluttede jeg vel, at Aarsagen til den megen Brand maatte ligge i Mangelen paa Kornenes behørige Modenhed; imidlertid blev der dog endnu tilovers for mig at undersøge, hvorfor jeg ligeledes i min Hvede, havde nogen Brand, da jeg troede, at jeg lod den blive fuldkommen moden. Jeg skulde blive for vidtløftig, om jeg vilde fortælle alle Forsøg jeg gjorde i den Henseende. Jeg vil altsaa ikkun kortelig sige, at jeg blev vaer at alle, endogsaa de modneste Ax, havde nogle umodne Korn ikke allene nedentil paa Axet, men endog paa den Side, som vendte imod Norden, og at det var ikke mueligt, at oppebie disse Korns Modenhed, uden Tab af de allerede fuldkommen modne Korn. For da endnu at blive vissere overbeviist, at Branden, blot kom af de umodne udsaate Korn, satte jeg 10 udsøgte fuldkommen modne og 10 umodne Korn paa selvsamme Tid i et Beed i min Have. De første kom hastigere op, end de sidste, og voxte ogsaa om Foraaret derpaa langt hastigere, og da den Tid kom, at de satte Ax, saa var der ikke et eneste Ax paa de 10 umodne Korn, som jo enten gandske, eller dog i det mindste over Halvparten vare sorte og fulde af Udtøy eller Brand, da derimod de 10 modne Korn bare de skiønneste og fuldkomneste Ar Nu var jeg altsaa meget tydelig overbeviist om Aarsagen til Branden, men endnu ikke fuldkommen om Midlerne til at forebygge den. To Veye syntes mig at være muelige til dette Øyemed. Den første, naar man ved Amag og Kunst søgte at afsondre de modne Korn fra de umodne, og den anden, naar man søgte at befrie de umodne Korn fra de mange endnu fare Vædsker, uden der ved at beskadige de første. Jeg erindrede mig at have hørt, at naar man bestænkte Hveden, førend man udsaaede den, med Vand, og bestroede den med Kalk og Aske, saa fik den ingen Brand Jeg forsøgte altsaa atter at udsøge 10 modne og ligesaamange umodne Hvedekorn og saaledes tilbereedte at ned sette dem i Haven, og gjorde det saa meget villigere, jo rimeligere det forekom mig, at Kalken og Asken som et Alcali skulde indsuge de sure Vædsker af den umodne Hoe de. Alle disse 20 Korn kom noget sildigere op, end ellers sædvanligt, og stode alle lige skiønt om Høsten, men omForaaret vare af det 10 modne Korn 10 skiønne Halm, som siden bare gode Ax; af de 10 umodne derimod fandt jeg ikkun 3 Halm, som derefter fik meget smaae Ax, og overmaade smaae og faa Korn i samme. Jeg blev altsaa overbeviist, at det Middel jeg havde brugt var et tilforladeligt Middel imod Branden, men at det tillige ødelagde mange Korn, og altsaa ikke var almindelig nyttig, men at der i det mindste i saa Fald udfordredes meget meere til Udsæd. Jeg forsøgte altsaa den første Vey, nemlig ved Rensning at skille de umodne Korn fra de modne. Jeg brugte dertil de sædvanlige Redskaber, nemlig Korn Harper og Solde, men jeg naaede ikke min Hensigt, indtil jeg endelig blev vaer, hvilken stor Feyl jeg og de fleeste Landhuus holdere begaaer ved alle Arter af Korn, som ere bestemte til Udsæd. Det er overalt Brug, strax efter Indhøstningen at tærske det til Sæd bestemte Korn, især Hveden, at kaste det aftærskede Korn med en Kasteskovl, og at tage det tungeste til Sæd, som nødvendig falder foran. Men jeg har allerede erindret, at et hvert Hvedeax har nogle umodne Korn i sig. Det er nu begribeligt, at disse umodne Korn, som endnu ere fulde af sure ugierede Vædsker, maae være tungere, end de fuldkommen modne, d. er de udgierede og uddunstede Korn. Naar vi altsaaetage de tungeste Korn til Sæd, som i Kastningen falder foran, saa udvælge vi just den umodneste Hvede; men vilde vi saae den bagvedfaldende, saa skulde vi derimod faae de mindste med Heyre og Klinte, blandede Korn. Hvad skal man nu giøre, Jeg kom efter mange Forsøg paa de Tanker, at tærske Hveden strax efter Indhøstningen, men ved Kastningen blot at rense den fra Avnerne, og for Resten udbrede den meget tyndt paa Loftet, ofte kaste den om, og efterat den i det mindste har ligget saaledes i fire Uger, kaste den igien, og tage de Korn til Sæd, som falder foran. Jeg fik derefter næsten slettingen eller dog meget liden Brand i min Hvede, ja naar jeg desuden brugte det Middel at bestrøe den med Kalk og Aske, saa har jeg slet intet Ax havt med Brand; jeg har og ikkun behøvet at saae meget tyndt, for at faae en ret anseelig Høst. Aarsagen, hvorfor der ingen Brand kommer efter denne Behandling, er altsaa blot denne: Den udmodne Hvede, som ligger tyndt udbredet paa Loftet, taber ved Gier ringen sine sure Vædsker, og bliver nødvendig derved lettere end forhen. Den bliver altsaa ved Kastningen tilbage for den modne og fyldige, og falder næsten i lige Afstand med Heyren. Just af denne Aarsag faaer de heller ingen Brand, som saae gammel Hvede. De umodne Korn har ved Gieringen mistet deres Vædsker, ere fortørrede og bleven uduelige til Vext, hvorfor og gammel Hvede maae saaes meget tykt. Hvo som tvivler om denne Sætnings Sandhed, behage ikkun med Opmerksomhed i de første Dage efter Tærskningen at betragte den nye tærskede paa Loftet i Hobe liggende Hvede; han skal da gandske vist blive vaer, at der er en bestandig Bevægelse i Kornene. Denne Bevægelse, som jeg utallige gange har betragtet, og som jeg indtil denne Tid endnu ikke har merket ved nogen anden Art af Korn, kan ikke komme af noget andet, end af de umodne og sure Vædskers Gierring. Videre forsøge man kunn, saaledes som jeg har gjort, at veye udsøgte umodne Korn strax efter Tærskningen, og fire Uger derefter saa skal Forskiellen paa Vægten give den tydeligste Overbeviisning. Selvsamme Aarsag, af hvilken Branden kommer i Hveden, finder ogsaa Sted hos alle andre Korn=Arter, men især hos Byg og Hiese, derfor skulde det bidrage, særdeles meget til en anseelig Formerelse af Korn=Avlen, om man med samme Opmerksomhed behandlede alle KornSorter. Da jeg har talet om Hvedens Bestrøening med Kalk, og Aske, som et tilforladeligt Middel, til at trække de surre Vædsker af de umodne Korn, saa paaligger det mig endnu at bevise, hvad Maade jeg betiener mig derved. Dagen for Udsaaningen lader jeg den paa forbeskrevne Maade tyndt liggende Hvede kaste, borttager den bagvedliggende, som den ringere, og udbreder den forreste tyndt. Derpaa vander den og med en sædvanlig Vand Kande, saaledes, at der paa 12 Skiepper Hvede kommer 3 Kander ferskt Vand, strax derefter sigter jeg over den vædede Hvede 4 Metzer af tør lædsket Kalk, og 8 Metzer Aske, som begge Dele i Forveien ere ret vel blandede, naar Hveden derefter er bleven ret igiennemarbeyder, lader jeg den kaste i en Hob, og saaledes ligge i 12 til 24 Timer, hvorefter den strax udsaaes; thi at lader den ligge længer, skulder ikke være raadeligt for Udkimingens Skyld. Jmidlertid kan jeg forsikkre dem, som maatte synes at dette Middel var alt for vidtløftig, at ved den blotte Kastning efter min Maade, skal man kunne forekomme, den største. Deel af Branden, og at det ikkun da er fornøden at bestrøe Hveden med Kalk og Aske, naar man ikke vil have et eneste Brandax, og i denne Fald maae det nødvendig skee endogsaa ved Hvede, som er Aar gammel. v. Münchow. Nyheder.