Viborger Samler, 1821-04-07
(Forlangt Jndrykkelse.) Endskjøndt Jndsenderen af disse Linier ikke kan være enig med Kammerraad Rod i, at der er Anledning til eller at det engang er passende i en offentlig Avis vidtløftigen at deducere en Sag af saadan Beskaffenhed som den han har bekjendtgjort i det 37 No. af Viborger Samler, byder dog den gamle Regel: "audiatur et altera pars, ham med mueligste Korthed at fremsætte følgende bemærkninger, ikke fordi de ønskes nærmere debatterede paa dette Sted men fordi de, efterat være prøvede at den retsindige Læser, ville kunne forebygge eensidig Anskuelse af Sagen, og derved enhver ufordeelagtig Dom over den, som mindst fortjener saadann. Dette være hans Undskyldning. At R. har tabt betydeligt ved sit Gaardkjøb i Aaret 1815, veed sikkert alerede førend Bekjendtgjørelsen, enhver, som Sagen interesserer; Det var de flest Kjøberes sørgelige Lod i den Periode; den ramte ogsaa med haarde Slag hans Creditor. At R. har været uheldigere end hans Creditor (hvilket i og for sig selv var det naturlige, da han vilde udvide sig, hans Creditor derimod allerede den Gang faae sig nødsaget til Indskrænkning) har har ikke beviist og vil vanskeligen kunne bevise, thi deels kan, hvad der jo dog er Hovedaarsagen, Tabet af 15,000 Rbdlr. anvendt til Reparationer, for en stor Deel endog i de senere Aar, da han dog maatte forudsee, hvad der vilde skee, ikke skrives blot Uheld til Regning, hvilket han ogsaa selv har følt, da han beholdt de 9000 Rbd. af denne Sum in mente, deels kan han nu ved simpel Opsummering beregne sit Tab; men hans Creditor seer ikke Enden endnu. Naar der nu ikke til Reparationerne kan tages saamegen Hensyn som R. forlanger, især da han for ger og har sørget saavel for at hans Creditor ikke vil komme til at høste synderlig Nytte deraf, og naar de 9000 Rbdlr., som R. har indkasseret for det bortsolgte Stykke af Gaarden, fradrages hel Kjøbesummen 25,000 Rbd., koster Gaarden (og der spørges jo herom, ham kuns i Kjøbesum 16,000 Rbd. hvoraf han ved forrige Termins Slutning endnu skyldte circa 13000 Rbd.; Hans Creditor har derimod ligeftem ogsaa, uden at beregne Reparationer, tabt 12,500 Rbdlr. Sølv paa sit Gaardkjøb. Men lad endogsaa R. Tab have været større end hans Creditors, er jo dog ingenlunde derved godtgjort, at denne er istand til at bære et større, end det han ellers har lidt, hvilket R. desuden er alt forvel underrettet om. Den Mand, som røber saa nøie Kundskab om hans Creditors Formues Tilstand, kan vist ikke være uvidende om, hvad der efter mangehaande fra forskjellige Sider indtrufne Uheld er bleven tilbage til en stor Families Underholdning. Jmidlertid vilde dog ingen have fortænkt R. i, efter det Tab han havde lidt, om han, ligesom andre Debitorer havde forsøgt ved mindelig Overeenskomsat erholde en Reduction af sin betydelige Gjeld og det vilde sikkerligen ikke bleven ham nægtet, hvis han dertil havde gjort Forslag; men R. fandt ikke denne Vei fordeelagtigst. Derimod brugte han følgende Fremgangsmaade, som han besynderlig nok, al sin Vidtløftighed uagtet, kun overfladisk berører, J sidste Juni Termin, da han var pligtig, foruden Renter, at erlægge et Afdrag af 3866 Rbd. 4 Mk., hvilke han vidste at hans Creditor andetsteds skyldte og nødvendig skulde betale, nægtede han uformodentlig al Betaling, ikke fordi han jo vel kunde gjøre Udveje hvilket siden viste sig; Men for at nøde sin Creditor til hvad ogsaa lykkedes ham, at underskrive et Forliig - ifølge hvilket han betingede sig Henstand til næste Termin med største Deelen af ovennævnte Afdrag, 10 Aars Dilation med Capitalens Betaling, med den tilføiede Clausul, at enhver Kjøber af de for Resten af hans Gjeld pantsatte Eiendomme skulle antages som god Debitor i hans Sted uden at der blev talt om at Haven eller andre Ting, som hørte til Gaarden, skulle være med indbefattede under Pantet, hvilket han, som bekjendt, ogsaa har benyttet sig af. Hvad der saaledes dengang blev ham indrømmet, lægger han ikke synderlig Vægt paa, skjøndt enhver nok følet de betydelige Fordele han opnaaede ved, istededetfor at være Debitor for 11000 Rbd., at kunne nøde sin Creditor til at tage imod Eiendomme, der for ham snarere maatte være byrdefulde end indbringende, og desuagtet beklager han sig nu over Haardhed, fordi Creditor ikke vil eftergive ham største Deelen af den ubetydelige Rest circa 2650 Rbd., hvortil han klogelig har vidst at faae sin Gjeld reduceret, og som han veed, at Creditor absolut behøvede til Afbetaling paa den Gjeld, hvori han endnu paa flere Steder er indviklet. Han gjør hiin Eftergivelse til den eneste betingelse, hvorimod han vil overlade Creditor en Eiendom for 7000 Rbd., der neppe er det halve værd; og han truer med Proces og, som Rygtet siger, agter han (i Medhold af forberørte Clausul i Forliget, som han mindst troedes at ville benytte paa saadan Maade), at skjøde Pantet til en Mand, der skal staae under Fattigvæsenet og som rimeligviis vil gjøre alt til Pantets Ødelæggelse, og han ønsker hellere, uden at det kan gavne ham, at give endnu et Stød til en Families Undergang, end at søge at oprette noget af den Skade, han allerede har tilføjet, og dog vil han have reen Fod at staae paa og vil appellere til billighedens Domstol, Men stadfæster dette Rygte sig, vil formodentlig hans Creditor see sig nødsaget til, at andrage sin Sag paa høiere Steder. Sluttelig kan den Synderlighed ikke lades ubemærket, at R., som han selv siger, har opkastet det første Spørgsmaal i denne Tidende, rimeligviis, fordi han ønskede det besvaret, og derpaa angriber den, der sandru og beskeden tager til Gjenmæle med bittre Personligheder. Jndsenderen kan paa denne Maade befrygte det samme; men forsikkrer ham i saa Fald Æren af at beholde det sidste Ord.