Viborger Samler, 1846-02-19
Nyeste Postefterretninger. Storbritannien og Jrland. London, den 10de Febr. Gaarsdagens vigtige Discussion i Underhuset indlededes ved den Erklæring fra Sir Rob. Peel, at han saae sig nødsaget til at berigtige sin tidligere afgivne Yttring om at den nye Korntoldtarif skulde træde i Kraft, saasnart Comiteeberetningen var antagen. Han maatte nemlig nu erklære at dette, af Hensyn til den hidtilfulgte Skil og Brug, først kunde finde Sted, naar den betræffende Lov definitivt var antagen; han tilføiede imidlertid at dette Tidspunct skulde paaskyndes saameget som muligt, og at Regjeringen derfor ikke vilde indlede andre Forretninger i Underhuset forinden dette Andragende var endelig afgjort, saa at endog de foreslaaede Forandringer i Tarifen skulde holdes tilbage for Korntarifens Skyld. Derefter opfordrede Sir Rob. Peel Huset til at constituere sig som Generalcomitee for at discutere de Resolutioner, hvori Peels Andrag er indklædt, men Miles, der sigurerer som Agriculturisternes Organ, stillede det Amendement at Huset først efter 6 Maaneders Forløb skulle træde sammen som Comite d. c. at Huset skulde afvise Sagen. Miles støttede sin Paastand derpaa: at man først maatte høre Folket, hvis Jnteresser afficeredes saa stærkt, at man altsaa maatte anordne et nyt Parlementsvalg forinden man fattede nogen endelig Beslutning. Den foreslaaede Forholdsregel var kun at ansee som Forløber til andre endnu meget mere indgribende Forholdsregler; de bestaaende Kornlove havde hidtil afgivet det Resultat, som disses Ophav - Sir Rob. Peel – tidligere havde ventet sig af samme; man turde ikke indlade sig paa nye Experimenter, der ere baserede paa en urigtig Beregning, og der ikke alene ødelægge Producenten, men ogsaa nedtrykke Arbeidslønnen og ville skade alle Befolkningens Klasser. Amendementet understøttedes af Sir H. Heatcote, Lord Norreys, Sir Henry Walsh og B. Hope. Sidstnævnte bad Premierministeren om en Forklaring af Udtrykket "Conservative, hvilke han, som bekjendt, ligge siden 1841 havde ladet træde istedet for det tidligere Udtryk Tory, men som nu ligeledes syntes at skulle gaae Kjødets Gang eller rettere tjene til at besmykke ethvert Vindmageri. Lord San dons Erklæring er allerede anført. Efter ham tog Lord John Russell Ordet. Han bemærkede at Hovedfeilen ved Premierministerens Reformer var, at han ikke allerede i 1842. havde baseret de commercielle Reformer paa et meere omfattende Grundlag. Hans Yttring, at han vilde understøtte Peel, optoges med stærke bifaldsyttringer; han tilføiede at han forbeholdt sig enkelte Jndvendinger med Hensyn til Peels øvrige Tarifforandringer, navnligen hvad Grundbesiddernes Skadesløsholdelse ved Lettelser i Afgifter angik. Med retfærdig Stolthed erklærede han, at de saa længe bekæmpede Principer Handelstariffen betræffende, som han og hans politiske Venner stedse havde anbefalet, dog omsider skulde seire, og at, naar det lykkedes Peel at drive sine Planer igjennem, da skeete det kun ved den Understøttelse, som Peels politiske Modstandere ydede ham. "Man har paastaaet", sagde han, at Peel er bedre istand til end vi at drive denne vigtige Forholdsregel igjennem. Men denne Paastand tvinger mig til den Erklæring, at lignende Forholdsregler vilde efter min Formening, allerede forlængst været gaaede igjennem, naar den meget ærede Gentleman og de Herrer, der sidde ved hans Side, havde understøttet de af deres politiske Modstandere indbragte Forholdsregler paa en lignende Maade, hvormed vi nu understøtte hans Planer. (Stærke Bifaldsraab fra Oppositionens Bænke). Spørgsmaalet om Beskyttelsestolden og den frie Handel burde ingensinde have været Gjenstand for et Partispørgsmaal. Da min afdøde Ven og Collega Huskisson forelagde sine Reformplaner, erklærede flere af de Herrer, der hørte til hans Parti, sig imod samme, fordi de skulde stride imod deres Constituenters Jnteresser, endskjøndt de personligen vare overbeviste om Rigtigheden af de Grundsætninger, hvorpaa hine Forslag vare baserede. Dette, siger jeg, er høiligen at beklage, og det saameget mere, som et lignende Forhold gjentoges senere i de Vota, som den meget ærede Baronet og hans politiske Venner have afgivet om hiin Gjenstand. Det er min faste Mening, at naar hine Vota ikke vare afgivne, naar man havde antaget de af os gjorte Forslag, da vilde de sørgelige Tildragelser i 1842 og 1843 tildeels ikke have fundet Sted, og den meget ærede Baronet vilde tillige have undgaaet den Bebreidelse at have forraadt Denne eller Hiin, og at have handlet i Uovereensstemmelse med hans i Aaret 1841 givne Løfter. Desuagtet skal det dog nu vorde lettere for Premierministeren, end det vilde have været for os, at bringe de for Huset liggende Forholdsregler i Udførelse; jeg kan kun sige dertil, at naar han driver Noget igjennem, da skeer det ved vor Hjelp. (Stærke Bifaldsyttringer.) Det er fremdeles fornemmelig den Politik, Anti-Corn-Law-League udviser, der sikkrer Forholdsreglens lykkelige Resultat. Retfærdighed byder mig at sige det (Gjentagne Bifaldsyttringer); - og naar nu den meget ærede Baronet høster den Roes at drive Forholdsregler igjennem, der love Landet stor Nytte, der sikkre den Fattige bedre Betaling for hans Arbeide, der forøge Spørgsmaalet efter alle Landets Producter, der endelig ville bringe til Modenhed den moralske Reform, som Mangel og Elendighed hidtil paa mangfoldige Maader har standset, saa indrømme man os den vel begrundede Fyldestgiørelse, at vi, endskjøndt ikke i Besiddelse af Statsembederne, have forenet os med ham for at forhielpe Kronens Minister til Seieren, og sikkre, ham samme." – Sir Rob. Jnglis erklærede sig for Amendementet, og beklagede sig over at Sir Rob. Peel først saa seent havde viist sig i sin sande Skikkelse. Han erklærede tillige, at saafremt Lord J. Russell kun vilde give en Garanti for at han ikke tilsigtede Statskirkens Omstyrtning, da vilde han understøtte ham til atter at blive Minister. Lorden var en Mand af Ære; paa hans Ord kunde man stole; paa Sir Rob. Peel kunde Jngen stole; han var ustadig; han var vægelsindet. Paa Debattens anden Dag talte Strafford Orien og Marquis af Granby for Amendementet, og Sharman Cramford og Baillie bestrede det.