Aarhuus Stifts-Tidende, 1813-11-27
En Sammeligning af nærværende Kamp, der sysselsætter hele Europa, med den, der brød ud imod Midten af forrige Aarhundrede ville ikke være unteressant- Slige historiske Sammenligninger have til stor Jndflydelse paa vor Maade at betragte og bedømme Tingen og hvorvel der aldrig gives en fuldkommen Liighed med lem Tildragelserne, giør deres Sammenligning dog levende og dybt Jndtryk paa Gemytterne. Ogsaa he ere Forholdene meget ulige, men de frembyde ligen temmelig mærkværdige Synspunkter. Den nuværen Coalition opkom ved samme Midler, den nuværenKrig begyndtes i samme Hensigt, og tændtes paa samme Skueplads. Frederik den Anden ligester som Feldher- og Politiker, blev frygtelig ved sin Topperhed og Bentes Kraft, og tildrog sig hele Citropas Øine. Fyrste, der 1/2 Regieringskunsten var alle andre saa over gen, og havde svinget sig op til saa høi en Gra Magt, maatte giøre alle andre mistænksomme. U der Politikens Maske indsniger sig ogsaa Avind be Hofferne. Østerrig tilgav aldrig Frederik den AndSchlesiens Byrttagelse, og hans stødse vørende Jndsdelse i Tydskland. Det paagaaede alle Cabinetter im ham; og da han 1757 havde befæstet Dresden, saa han Frankrig, Østerrig, Rusland, Sverrig og tydske Rigskredse i Vaaben mod sig. Paa samme Ti trængte den franske og Rigsarmeen, tilsammen 8000 Mand stærk ind i Saren; 20000 Mand Svenske at gied Pommern 100,000 Mand Østerrigere trængt frem i Slesien, og 90000 Russer nærmede dem Manarkiets østlige Deel. Omringet af et saa langt overlegen Antal Fiender, overfaldt Frederik med Lynnarhed saaden ene snart den anden, trængte ind i Bøhmen, trued Prag, slog de Franske og Rigsarmeen ved Rosbach, gik med Jilmarscher til Schlesien, og tilkæmpede sig ved Lissa en afgiørende Seir over Østerrigerne. J de han maneurerede omkring Bøhnen, dækkende Schleste Krigens Gienstand, saavelsom dens Skueplads Saxen, forvierede Frederik uafladelig sine talrige Fiender, og drillede dem saaledes, at han paa samme Tid syntes : staa i Spidsen for alle sine Armeer. Midlertid v. Lykken ham ikke bestandig tro. Efter det tabte Sla ved Hachkick og det fuldkomne Nederlag ved Kuner, dorf, saae Frederik sine Samsærsler afbrudte, sin Hevedstad besat af Fienden, fine Provindser oversvømmedsine Tropper modløse. Hvo havde dengang vovet : give hom Harbom, at han skulde foreskrive Freg1763, Hans Fald syntes ganske nær, men han ble rolig, nyttede de Feil, Fienden begik, bøbede ved Hurtigheden af fine Bevægelser paa det, han man lede i Mandtal; trængte dristia ind mellem de stor fiendtlige Armeer slog dem efterhaanden ved Hovewerda, Liegn tz og Torgau, borttog paa eengang Sor og Schlesien igien, tvang de Allierede Magter til Fol og dog under hele Europas Jubl ind i sin Hovedste for der at nyde Frugterne af fine syv Aars Arbeider og Søire. Vare nogensind, en Coalitions Forhaabninger grundede, da var det sikkelig dengang, da denne med Vægten af alle sine Stridskræfter styrtede ind paa et fattigt hielp- og pengeløst Land, der ikke engang havde en Nationalarme, for at sønderknuse det, og naar endda dens Planer strandede, naar en Fyrste, hvis Modstand man ansaa for Dumdristighed, kunde slaa saamange allieret: Konger, med hvad forfængelide Forhaabninger vil da endnu den nærværende Coalition indsysse sig. -¬