Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1844-06-10
Adjunct Hansen henvendte Forsamlingens Opmærksomhed paa de slesvigske Sprogforhold, som allerede forhen have været omtalte i Foreningen og anerkjendte som aldeles liggende indenfor Kredsen af de Gjenstande, hvilke ingen dansk Mand og mindst et saadant nationalt og folkeligt Samfund af danske Mænd, kan betragte som sig uvedkommende. Han gjorde Forsamlingen bekjendt med den af Dhrr. Clausen, Drewsen, Hansen, Hvidt Larsen, Meinert og Schouw offentliggjorte Petition, det derefter udstedte kongelige Patent af 29de Marts og den af hine 7 Mænd i den Anledning affattede Erklæring til danske Medborgere", og opfordrede Foreningen til at slutte sig til Petitionen. Det vilde vistnok være sørgeligt, om det danske Sprog i det dansketydske Hertugdømmes Stænderforsamling skulde ved endelig Lov blive stillet paa en saadan Plads, som ved det anførte Patent var det anviist for det nærmest forestaaende Stændermøde, men ingen Dansk kan eller bør hengive sig til den nedslaaende Tanke, at dette skulde blive Tilfældet, ja man kunde maaskee endog haabe, at der allerede inden Stændernes Sammenkomst kunde skee nogen Forandring deri. Det var den Henseende glædeligt, at de 5 Hædersmænd, som med P. H. Lorenzen i Spidsen hidtil saa djærvt have forsvaret Modersmaalets Ret i Slesvig, havde erklæret, at de ikke vilde give Møde, saalænge Patentets Bestemmelser staae ved Magt: Saaledes vilde den dansksindede Deel af Slesvigs Befolkning i Virkeligheden slet ikke blive repræsenteret, og den tydske Forsamling vilde ikke med nogen Ret kunne udgive sine Beslutninger for Folkets Stemme i Slesvig, hvorimod det var at haabe, at de dansksindede Deputerede i Forening med andre Ligesindede ville vide paa andre Maader at bane Vei til Regjeringen for deres af Billighed og Fornuft understøttede nationale Ønsker. Men naar Kongen, som ved saamange Leiligheder har viist, at han er Dansk af Hjerte som af Tunge, selv havde kaldt dette Patent, foreløbigt, dette Patent, hvori Jndflydelsen af det tydske Regjeringspersonale og af de tydskindede Slesvigeres rastløse Bestræbelser var saa umiskjendelig, laae da heri ikke den stærkeste Opfordring for alle Danske til at slutte sig til Hs. Majestæt imod hiin Tydskhedens Jndflydelse? Og da nu 7 danske Mænd, hvis Navne selv maatte være dem, der ikke dristede sig til at fælde nogen selvstændig Dom, Borgen for Sagens Retfærdighed og Godhed, af hvilke den ene er den falsterske Bondestands Deputerede, havde lagt os Ord i Munden, som netop vare udgaaede fra det Sindelag, der pleier at betegne denne Forening; varm Følelse for Nationens Ære og Modersmaalets Ret forenet med tillidsfuld Ærbødighed for Landets Hersker, – saa kunde der neppe være Tvivl om Forsamlingens Beslutning. Han foreslog, at Foreningen skulde vedtage følgende Resolution, som derpaa underskreven af Formanden kunde blive tilstillet Petitionens Udstædere. Falsters Landboforening, som i sine Love udtrykkelig har sat det som et Hovedformaal for sin Virksomhed, ved Petitioner at virke for Almeenvel, tiltræder den af det slesvigske Selskabs kjøbenhavnske Comitee udstedte Petition til Hs. Majestæt Kongen: At Hs. Majestæt vil hævde det danske Sprog lige Berettigelse med det tydske i det dansketydske Hertugdømmes Stænderforsamling. Flere Medlemmer udtalte den varmeste Jnteresse for denne Sag, hvis Vigtighed og Betimelighed, af Alle blev erkjendt. Den foreslaaede Resolution blev derpaa sat til Afstemning og eenstemmigantaget. Peder Hansen fra Lundby udbad sig Tilladelse til at fremlægge 4 Udkast til Andragender til de forestaaende Stænderforsamlinger angaaende Gjenstande, som ere af stor Vigtighed for Bondestanden, og ønskede at Foreningen vilde nedsætte Comiteertil disse Sagers nærmere Drøftelse. Da der imidlertid blev gjort opmærksom paa, at det vilde blive for seent at oppebie næste ordinaire Møde til Sagernes Afgjørelse, og at det vilde føre til en Adsplittelse, som vilde svække Virkningen, dersom Foreningen i sin Tid efter Committeernes Forslag maatte foretage enkelte mindre vigtige Forandringer i disse Andragender, eftersom de i deres nuværende Form ere eller blive underskrevne af Bønder i andre Egne af Landet, samt at de vare stilede saaledes, at de ikke vel kunde udgaae fra Foreningen som saadan, men fra alle dem, som personlig vilde underskrive dem: saa enedes man om, at de ikkun i Almindelighed skulde drøftes ved nærværende Møde, for at Begreberne mere kunde opklares om disse Anliggender, og Proponenten mulig, hvis dertil maatte findes Anledning, lade sig bevæge til at foretage meere indgribende Forandringer i selve Jndstillingerne, saa at Afstemningen ikkun skulde have betydning som en Anbefaling eller Fraraaden, hvorimod der siden skulde aabnes Leilighed til at underskrive disse Andragender for Enhver, som deelte de der udtalte Anskuelser, og Ønsker.