Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-01-12
Danske Krigs-Efterretninger. Vore Kaperbaade, for hvis Frelse man frygtede saa meget (See Avisen Nr. 3), ere dog slupne fra Hveen; skjøndikke uden megen Nød og gjennem mange Farer. De gik fra Helsingøer og Morgenen den 1ste, og vare 4 i Tallet. Den ene af dem var den bekjendte Lars Pedersen, Raaber. De havde Aftenen i Forveien sagt Herremanden, paa Hveen at han maatte berede sig paa at tage imod dem, naar de ved det og det Klokkeslet kom tilbage. Dette gjorde han og. Hveenboerne kom vore Kapere imøde med deres mindre Baade, hialp dem i Land, da de større Kaperbaade ei kunde flyde saa langt ind, gik dem tilhaande med at faae Hveden i Sække og bragt ud i Baadene, og beværtede dem derhos paa gjæstfrie Maade. Saaledes fik de omtrent 40 Tdr. Hvede. Derved gik Dagen hen, og da de i Skumringen indskibede dem, for under Mørkets Skjul at naae Helsingøer igjen, og netop vare komne under Seil, lader den Svenske Gallei sig pludselig see og forfølger dem med al Magt af Seil og Aarer. De bleve derved tvungne til at løbe Sønder paa, da de vare afskaarne, og at søge af alle Kræfter deres Frelse i Flugten. For at lette Fartøierne maatte de kaste 12 Sække Hvede i Søen. Gjedebukken vedblev at forfølge dem paa et knapt Muskerskuds Afstand, og lod uafladelig Musketkugler regne ned over dem, og skjød desuden jevnlig efter dem med Kanon skud. Men hans Kanonkugler gik stedse over og hans Musketkugler stedse til Siden, saa at 3 af Baadene naaede lykkelig ind i Jsen ved Vedbek. Men her mødte nye Farer. Jndklemte i Jsen kunde de hverken komme frem eller tilbage. De arbeidede med fast overmenneskelige KræfterVedbekkerne søgte at komme dem til Hjelp, men alt omsomst; de sad og maatte sidde til den følgende Dags Formiddag. Raaber, hvis Baad seilede slettest, og som alt saa var meest udsat for Gjedebukkens Horn, troede at spille ham et Puds ved at holde fra de andre og pludselig vende om og søge til Helsingøer troende, at Gjedebukken hellere vilde forfølge 3 end 1. Men han forstod Uret. vendte og forfulgte nu Raaber allene. Derved kom denne ham paa Pistolskuds Distance. Raaber var selv haardt bles. seret i Halsen, havde en Mand dødelig saaret, og saae ingen Udvei til Redning. Han lod derfor Seilene tage ind, reiste sig, saa blodig han var i Baaden, og raabte til Lieutenanten paa Galleien, at han maatte ophøre med Skydningen, har vilde overgive sig og sine Folk. Men Officeren svarede ham med at glat Lag. Fortvivlet, omringet af Døden paa alle Kanter, veed Raaber nu snart ingen Udvei, da han i det samme bliver en smal Aabning vaer i Jsen. Han befaler nu sine Folk, hurtig at gjøre Seilene løs og stræbe at naae ind i denne Aabning. Det skeer og det lykkes. Saasnart han øinede Frelsen i Jsen, og saae at Gjedebukken nu ei meere kunde naae ham, reiser han og hans Mandskab sig, raaber 3 Gange Hurra, og beder Officeren hilse hjem, at denne Gang fik han ei Raaber Den kjække Raaber ligger nu paa Frederiks Hospital, og synes at være uden Fare. Kuglen er kommen ud igjennem Skulderbladet, men et Stykke af hans Klæder, som er gaaet ind i Saaret, sidder det endnu. Naar dette er kommet ud vil Kuren, som man haaber, ikke være vanskelig. Han er meget munter og har gjentagne Gange forsikret, at han nok skal hævne sig, naar han kommer op igjen. For den, som det kan interessere at kjende noget til denne dristige Søemand anmærkes at han er omtrent 30 Aar gammel, af middelmaadig Væxt, og har tilfor faret paa Kiel. Hans Forældre boe i Vedbek, hvor har er født. Den Mand, der i bemeldte Fægtning blev dødelig saaret, var en Amerikaner og en af Raabers raskeste Karle, Han blev truffet i Laarene, og fordi han i den strænge Kulde maatte ligge saa længe paa Søen, døde han. Endnu en Anden blev lidet qvæstet. Efter en anden Beretning naaede Hveen; men saasnart de seilede imod dem og begyndte at fyre, flygtede de Svenske hurtig tilbage. Nu vendte Vore igjen til Hveen, troede sig ganske sikre, gik i Kirken og bad Præsten at præke meget kort, da Bønderne skulde kjøre Reiser med Hvede og Ærter.