Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1805-12-03
Efter min Overbeviisning var det godt om Staten saalænge det kun nogenlunde var mueligt, ikke tillod nogen Skilsmisse, Lad enige Ægtefolk være uenige længe nok, lad dem bestorme Magistraten med Ansøgninger og Skilsmisse, med Klager over tilføiet Uret. De blive aldrig let tere gode Venner igjen, end netop naar de mærke at ingen bryder sig om deres Kjævlerier, Først vise man dem til Rette ved Fornuftgrunde, og naar de da endelig ville sønderhugge det Baand, som Naturen engang har forenet dem med, la bonhver, saa lad dem skilles ad men inden ti Aars Forløb burde det, som sagt, ikke være dem tilladt at givte sig igjen. Enkelte vilde maaskee lide derunder, men det Hele vilde dog vinde derved. Mangt et forsynet Ægtepavilde i bedre Timer velsigne den Haand, som vægrede sig ved at adskille det. Enhver Ægtemand eller Ægtekone, selv den lykkeligste, gribe i sin egen Barm, og sige oprigtig, om de ikke i deres Ægtestand have oplevet Øieblikke, hvor de - maaskee endog af den ubetydeligste Grund have ønsket at være ugivte, Læseren vil trække paa Smilebaandet, naar han seer dette i Mængdens Øine maaskee underlige Spørgsmaal. Men jeg er saa overbevist om hvad Svaret vilde blive, at end ikke en Soerates skulde kunne bringe mig paa andre Tanker. Saadanne Øieblikke maae der gives, saadanne enkelte Tjørne maae der findes paa den Bane, som den lykkelige Ægtemand vandrer. Et Ægteskab uden ubehagelige Øieblikke er en Rose uden Torne - en unaturlig Blomst. Qvindens bløde Hjerte føler dette og man har derfor de frappanteste Exempler paa, hvorledes dette Kjøn, stundom aflægger Prøver paa sin Kjerlighed. Skinsyge, denne Hydra, som forstyrrer mangt et Ægteskabs Lykke, er ofte det skjønneste Beviis paa uskrømtet Kjerlighed. Vil man nu strax adskille et Ægtepar, hvis Uenigheder reiser sig af Skinsyge, saa gjør man to Væsener ulykkelige, som med Tiden og ved modnere Overlæg maaskee havde kunnet blive høist lykkelige. At Russernes Koner have deres Mænd mistænkte for Utroskab, naar de ikke imellemstunder faae Hug af dem, ansees i Almindelighed for en Fabel, men ikke desmindre fortælles dog i Cooks Reiser en Anecdote, som stadfæster denne Mening. En Engelsk Matros saae engang en Jndianer paa Otaheit slaae sin Kone, Matrosen vilde være galant, og truede Jndianeren. Konen vendte sig i det samme om og raabte, hvad kommer det eder ved at min Mand slaaer mig Den Maade, at overlade det til skilsmisse søgende Forældre, at dele Børnene imellem sig, er neppe rigtig Børnene er det eneste naturlige Baand, som kan bidrage til saadant et Ægtepars Forsyning. De burde opdrages i en offentlig Anstalt paa Forældrenes Bekostning, naar deres Ævne tillod det, eller paa Statens, naar de vare fattige. Børnene holde i Almindelighed kun med een af Forældrene, Pigebørnene sædvanlig med Moderen; Drengebørnene med Faderen, mod den af dem, som de ikke kan lide, fatte de, naar de skilles fra hinanden, et undslukkeligt Had, som den, de opdrages af, bestandig søger at nære. Dette kan umuelig andet end fordærve deres Moralitet. Hvad kan man med Tiden vel vente af saadanne Børn, Maaden, hvorpaa Ægtefolk hos os skilles fra hinanden er, efter min individnelle Mening, heller ikke den rigtige. En saadan Handling er alt for vigtig til, at den ikke bør udføres med større Høitidelighed. Paa det samme Sted og ved den samme Mand, som et saadant Par blev forenet, burde det ogsaa adskilles. De skils missesøgende Ægtefolk burde føres hen for Altaret. Her burde Præsten fremstille dem deres Børn, dersom de havde avlet nogle sammen, og tale til dem omtrent paa følgende Maade: Mine Venner, Her paa dette hellige Sted ved Altarets Fod har jeg, overeensstemmende med Guds og Kongens Lov for 3 Aar, siden forenet eder. Jeg har anraabt Himlen som at velsigne eders Ægteskab med Børn, og den har hørt min Bøn. Her staae Frugterne af eders ulykkelige Forening; disse Uskyldige, som skylde eder deres Tilværelse, som bygge deres Haab paa eders fælles Stræben, fælles Omsorg for deres Vel, begræde den sørgelige Tvedragt, som river Faderen fra Moderen, Mode en fra Faderen, Forældrene fra Børnene. Det var efter eders frivillige Beslutning, efter eders udtrykkelige Begierning, at jeg forenede eder. Det Baand, som Naturen og Loven har knyttet eder sammen med, ville J nu med Magt sønderrive, istedet for, Haand i Haand at andre Livets Bane og danne eders Børn af værdige Mennesker, som trofaste Ægtefolk, vil se J forlade hinanden for evig. Loven og Øvrigheden har intet imod eders Skilsmisse Den ønsker lykkelige Ægteskaber; ikke uenige At sønderrive et Ægteskabsbaand er let, med at forene det igjen umueligt. J staae her i Begreb med at gjøre et Skridt, som eders tilkommende Lykke, eders Børns Skjebne beAroer paa Loven har berettiget mig til at opfylde eders Begjering, og mit Kald paalægge mig denne sørgelige Pligt. Endnu staaer til leder at vende tilbage. Et Øieblik længere, og det er for sildigt. J Religionens Navn, hos Talsmand, jeg er, i Kongens Navn, hos Undersaatter vi alle ere, spørger jeg eder: enhver Forsyning umuelig? Har J prøvet af hvert Middel til at forliges igjen, Kan Oven bærenhed mod Medmenneskers Feil, som Melgivnen foreskriver os, ikke bevæge eder tilat tilgive den Uret, som J have tilføiet hin anden, og i Fremtiden at oversee de Skrøbeligheder, som ingen Dødelig er aldeles fri for Kunne I det, saa svarer, Endnu er de Tid. – Fole Jeder for svage dertil, saa sige det her for Guds Aasyn. At en saadan Ceremonte vilde forekomme mangen en Skilsmisse, det er jeg fast overbevis om. Det er overalt at beklage, at man i vor Dage saa ofte forkaster det Ceremonielle, uagteAarhundreders Erfaringer dog vidne om den Gavnlighed. Det er mig sagt, at Jøderne vil deres Ægteskabsskilsmisser iagttage et saadan Slags Ceremonie i deres Kirke i hele Menighedens Overværelse. Dersom det er sandt, saa er det en prisværdig Skik. J Skilsmissel tør der, efter denne Nations Love, ikke være en eneste Skriverfeil, og den casseres hver Gang om der endog kun findes en urigtig Pund deri. Alt dette skeer for at give de Skilsmisk tagende Tid til at betænke sig. Det vilde overalt være at ønske, at man imellemstunder vilde tage lidet Hensyn til denne Nations Love og Indretninger, thi hvor underlige mange af dem synes ligger der dog megen Menneskekundskab og Forstand til Grund for dem.