Viborger Samler, 1786-01-16
Følgende er indsendt. Hr. Etatsraad C. Martfeldt har ved Trykken ladet bekiendtgiøre en Gienpart af hans d. 30 Octob. sidst indgivne Promemoria. Dens Jndhold taaler intet Udtog, og da den er af et lidet Jndbegreb indføres den her Ord til andet. Den første Side lyder saaledes: Gienpart af en allerunderdanigst Promemoria til Hans Kongelige Høihed Kronprindsen den danske Kornhandel angaaende allerunderdanigst overleveret d. 30, October. ber sidstleden (en Søndag) af C. Martfeldt, Etatsraad og Kommerse=Konsulent. Kiøbenhavn 1785. Trykt hos A. F. Stein, og selges hos ham til Bedste for Daarerne i St. Hans Hospital. Den anden Side indeholder disse merkelige Ord Skulle den, som først seer Jldløs paa Christiansborg, ikke have lov at raabe: Brand! Brand! " Paa den 3die Side begynder Gienparten saaledes : Gienpart. Det er over 16 Maaneder siden jeg havde den Ære og Lykke at overlevere Deres Kongelige Høihed min, nu 11 Aar gamle Afhandling om Kornhandelen, med allerunderdanigst Bøn, at den for Tidernes store Dyrheds Skyld, maatte allernaadigst geleides til Thronen og Materien der vorde undersøgt. Jeg gjorde dette med saa megen større Sikkerhed, som det, hvorpaa Forslaget grundede sig, var Deres Kongelige Høiheds Høilovlige Fædres Plan, understøttet af paafølgende 40 Aars usvigelige Erfarenhed og Planens Ypperlighed. Et halv Hundrede Aars Erfarenhed derefter har mere, end bedrøveligen tvertimod godtgjort, at den nærværende aldeles ikke er Staten i det hele tienlig. Da Da Tiden er for nærværende ligesaa sørgelig, en Tønde Byg koster allerede 19 til 20 Mk.; saa tager jeg mig den allerunderdanigste Frihed, ved dette at indstille til Deres Kongelige Høiheds Viisdom og naadige Overlæg, om det ikke var godt, at bemeldte Forslag blev nu ordentlig foretaget i det kongelige Statsraad. Planen, som nu saalænge, har været læst og bedømt af Publiko, er i sit Væsentlige ikke blevet modsagt af nogen. Begge Rigerne ønske den, undtagen nogle egennyttige og egensindige Proprietairer, hvis Hensigt det alvrig har været, at give Keiseren det, Keiserens er, og mindre Gud, det Guds er, Jmidlertid lider baade Kirke og Stat ved disse Majestæt=Foragteres geheime Jndflydelse paa denne Sag i det uendelige. Hver Stand sukker efter den, og de spæde Børn behøve den, saasnart de ere afvante fra deres Mødres Bryste. Deres Kongelige Høihed, som veed, hvorlidet det kunde nytte mig, at optegne Ubehageligheder, tør jeg haabe, ikke anseer denne min allerunderdanigste Anmerkning for det Almindelige, som nogen Følge af Enthusiasmus eller Svermerie, men hellere for en af Forsynet selv antændt reen Jld og skyldig Nidkierhed for det Kongelige Huus og begge Rigerne, om jeg endog slutter med denne allerunderdanigste Erklæring, at i mine Øine har den berygtede, saa kaldede Konge af Dacien, Horich og hans Statholder Kloscha, skiønt de vare Anførere for en Bande, som dræbte over 4000 Mennesker i det Siebenburgske, aldrig været de keiserlige Lande saa skadelige og farlige, som de, der tør hindre Hs. Majestæt Kongen, at faae bemelte Plan i det Væsentlige for Staten indført, er det for hans Throne, Riger og Lande. 3 Mos. 2, 13. Alt dit Maad=Offers Offer skal du salte med Salt, og ikke lade din Guds Pagtes Salt fattes over dito Mad=Offer; Du skal ofre Salt over alt dit Offer. Aar Originalen været, som denne Gjenparskall. Hans Kongelige Høihed just ikke faae Leilighed, at giøre sig et stort Begreb, om Forfatterens Duelighed og Jndsigter. Med en opblæst svermerisk Stolthed træder han offentlig frem, kalder sig selv den Nidkiere og Jndsigtsfulde, (thi hvad er det andet.) der besidder et Arcanum af den Beskaffenhed, at naar Danmark har den Uheld af Misvext, som i Aar, hvor der neppe er avlet en tredie Deel af det, som ellers almindelig pleier at avles, saa veed Statsraad Mar feldt strax at kompletere denne Mangel uden Kornprisenes Forhøielse. O! store Genie, lær os denne Kunst, uden Nogens Fornærmelse: Lær os tillige, at faae fuldt op af Høe og Straa, til vores Kreature, da det er bekiendt nok, at Korn- og Foeder=Mangel stedse følges ad. Det er lige saa tilforladelig, som at den der er opblæst og troer sig indsigtsfuldere, end et Par Millioner andre Mennesker, nødvendig maa være en Candidat til St. Hans Hospital. Mange have læst Statsraadens Afhandling, om Korn=Handelen. De have læst den med samme Agtelse, som Carl Friederich Reisers Historiske Beskrivelse, over Kiøbenhavns Jldebrand 1728. Denne har ingen villet kriticeere; den kriticerer sig selv. Men aldrig kan bemelte Hr. Reiser af denne Taushed giøre sig den Slutning, at Publikum finder Behag i forbemeldt Piece, thi saa fornærmer han alt for meget dens Smag og Jndsigt.