Den Vest-Sjællandske Avis, 1825-03-04
Ministeren Greve Liverpool yttrede sin Glæde over, at alle vare eenige i at erkiende Landets lykkelige Tilstand. Han giorde derpaa den vigtige bemærkning: at efter alle de Vanskeligheder, som England havde saa seierrigt bekiæmpet under Krigens Forløb, saa havde det dog i den derpaa følgende Fredstilstand havt andre at overvinde, som næsten ikke vare mindre haardnakkede; men som den havde overvundet ved en mandig Vedholdenhed. Parlamentet havde besluttet og tillige udført sin Beslutning, at tilveiebringe et solidt metallisk Circulationsmiddel, uden hvilket et Lands Velfærd aldrig kan hvile paa en fast Grundvold. Foretagendet havde været herculisk, men det er blevet udført, og England nyder nu ogsaa en større Velfærd end noget Land paa Jorden, og end det selv nogensinde har besiddet, og nu kunde Regieringen derfor frit beskiæftige sig med den glædelige Opgave, at ophæve Jndskrænkningee, som det maaskee kunde have været utilraadeligt at røre ved under mindre gunstige Omstændigheder (herved sigtes vist ikke til Kornlovens Forandring). Ministeren kom nu til at tale om de Sydamerikanske Anliggender; han tog Sagen fra den fortreffelige Side, at betragte Sydamerikas Frihed som vigtig, ikke allene for Englands Handel; men fornemmelig for heele Menneskeslægtens indbyrdes Forbindelse. Naar Politiken saaledes vilde bestandig hæve sig til de store Udviklings Love, som den Usynlige har foreskrevet for Menneskeslægtens Fremskridt ved dens Udbredelse over Jordens Overflade, saa vilde den være sikkrest paa ikke at feile og i det mindste altid paa at bevare sin Hæder). Saa vigtig ogsaa denne Qvæstion altid havde været anseet for at være og saa vigtig den ogsaa var med Hensyn til andre end de nærmest liggende politiske Jnterresser (thi dersom den Ret tilkommer Sydamerikanerne at tilkæmpe sig deres Frihed, saa maae den jo i en meget høiere Grad tilkomme Grækerne) saa vilde han dog ansee sig for uværdig til at indtage den Plads, som han beklæder i Regieringen, naar han vilde indrømme, saavidt hans Meening kan komme i Betragtning, at denne Qvæstion skulde behandles efter National-Jnterressens indknebne Grundsætning (en af de følgerigste Maximer, som en Statsmand kan opstille. Han tilstod, at England havde ikke havt nogen Ret til at indblande sig i Coloniernes Sag, dersom enten en livfuld Kamp blev ført imellem Spanien og dets Colonier, eller dersom Underhandlinger vare i Gang for at bevirke en Udsoning imellem dem, eller dersom der existerede i Colonierne et betydeligt Partie til Moderlandets Fordeel; men da intet af disse Forhold finder Sted, saa erholder England Ret til at indblande sig i Sagen til den heele Verdens Bedste; dog havde den Engelske Regiering gaaet tilværks i denne Sag med den største Forsigtighed; den havde fra Tid til anden tilbudt Spanien sin Mæg ing, og dersom det havde modtaget den, saa er der ingen Tvivl paa, at den jo kunde have conserveret en stor Deel af dem, om just ikke alle; han giennemgik derpaa de enkelte Coloniers Tilstand, og viiste, at Regieringen ikke kunde have handlet anderledes end den har gjort, og ikke tidligere erkiendt Mexikos, Columbiens og Buenos Ayres Uafhængighed. Han lovede tilsidst at Papirerne om de Jndiske Anliggender skulle snart blive forelagte Huset, da saa al videre fornøden Oplysning skulde blive meddeelt. Hvad Jrland angaaer, saa betragtede han den Katholske Forening, som at føre til et virkeligt Jndgreb i Statuterbogens Artikler og lovede at han vilde andrage paa at Undersøgelses-Commissionen og Jrlands Tilstand bliver fornyet. - Lord Clifden sagde om Forholdene i Jrland, at han forundrede sig over hvorfor Kongen af England ikke kunde udvise samme Tolerance imod sine Catholske Undersaatter i Jrland, som han udviser imod dem i Hannover, (man har svaret derpaa, at naar Catholikerne i Jrland vare ligesaa roelige og fredelige Borger som i Hannover, saa vilde det ogsaa skee) (Forts.)