Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-12-20
Den Tyrkiske Lov forbyder Mahomedanerne at lære noget Sprog, hvoraf de Vantroe betiene sig, hvilket de kalde alle de Nationer, som ikke troe paa Coranen; deraf følger at den høie Port maa bestandigen betiene sig af en Tolk for sine diplomatiske Forhold tilforn betiente den sig af Jøder eller Renegater, for at oversætte Bønskrifter eller andre Documenter, som vare skrevne paa Græsk eller Jtaliensk; men siden blev det overdraget dens Undersaatter i Fanar. En saadan Tolks Embede stod i Begyndelsen ikke i nogen Anseelse; de bleve kaldte Skrivere eller Grammaticos, naar en saadan Grammaticos havde forelæst Ministeren et Document, saa forlod han Cabinettet og blev staaende i den store Sal iblandt de andre Tienere, indtil Ministeren lod ham kalde. Om Aftenen vendte han ligesom Ministeren selv tilbage til sit Huus, og om Morgenen begav han sig paa nye ligesom Ministeren til Storvezierens Palads. Under Mahomets IV Regiering i Aaret 166 forestillede Grammaticos Panayotaki ved sin Tilbagekomst fra Beleiringen af Candia, hvor han havde assisteret Storvezieren Coprogli Achmet, Nødvendigheden af for den høie Port, ikke saa fuldkomment at forlade sig paa de christelige Gesandtes Oversættelser. Dette var indlysende for Ministerne og den høie Port som begyndte at indsee Vigtigheden af en Grammaticos Post, lod anvise Panayotaki en Boelig i Paladset og ophøiede ham til den nye Værdighed af en Portens Drogmann eller en Divan Terziman; han fik endog Tilladelse til at lade sit Skiæg voxe. Hans Efterfølgere forbleve bestandigen i Nydelsen af disse Fortrin, erholdt endog et Tillæg til deres Gage, det Privilegium at klæde sig som fornemme Tyrker med Undtagelse af at bære en Turban; istedetfor hvilken de maatte bære en Hermelins Hue ligesom de Europæiske Gesantes Tolke, og tillige den Forrettighed selv at ride og at lade 4 Betiente med Pelshuer ride bag efter sig; et for en Græker uhørt Privilegium. De Æresbeviisninger, som vare forbundne med dette Embede, opvakte Fanarioternes Ærgiærrighed; de meest Velhavende iblandt dem lode deres Børn underviise i det Tyrkiske og Jtalienske Sprog for at gjøre dem skikkede til denne Værdighed, og siden ogsaa i det Franske Sprog, fra den Tid af at den Venetianske Republik tabte sin politiske Jndflydelse, eftersom det Jtalienske Sprog nu ikke meere blev vigtigt for Porten. Dette Embede blev saa vigtigt og saa søgt, at Porten ogsaa indførte en Værdighed af en Drogmann for Marinen; den som beklæder denne sidste Post, forestaaer den ved Capudan Paschas Escadre, naar denne Admiral beseiler Archipelet for at indkræve Skat. Af alle Fanarioter stræbe de Geistlige meest efter begge disse Embeder, de kunde ved deres Formue eller deres Tilhængere giøre meere Fordring derpaa end Kiøbmændene og de øvrige næringbrugende Personer i Fanar; denne Jndflydelse beholdt de indtil Grækernes nærværende Oprør paa Peloponnes og i Archipelet. Men Tolkene fra Fanar lode sig snart ikke nøie med deres Jndflydelse paa de offentlige Anliggender, og ligesaa lidet med den Gage, som deres Embeder indbragte; de stræbte efter en høiere Bestemmelse, nemlig Regieringen i Moldau og Vallachiet, hvilke ifølge de afsluttede Tractater skulde erholde Fyrster, som vare fødte i disse Lande. Alt hvad Jntrigue og en duelig Ærgiærrighed kunde udrette blev anvendt af de Fanariotiske Tolke forat opnaae deres Formaal, og den ulykkelige Basfaraba Brankovand, den sidste af de indfødte Hosvodarer, blev afsat og mistede tilligemed sin heele Familie paa en jammerlig Maade Livet, da han blev anklaget for Forræderie. Divanet, som blev forledet ved sine Tokkes bedrageriske Løfter, berigede sig med det, som blev berøvet Fyrsterne i Moldau og Vallachiet; den betroede dem Directionen over Provinserne paa en bestemt Tid. Maurocordato var den første Fanariotiske Græker, som blev sendt til Constantinopel for at tage Souverainiteten over Vallachiet i Besiddelse; dette var en mærkværdig Epoche for begge Provinser, at man nu fratog dem deres legitime Fyrster for at overlevere dem til nye Beherskere, som ikke kiendte deres Sæder og Fornødenheder og etablerede sig paa Ruinerne af deres Forrettigheder. Divanet troede at kunde forebygge de Vorde ner, som maatte fremkomme deraf ved mange baande Jndretninger; men som længere hen i Tiden mere bleve til en Ulykke end til Gavn for disse Provinser.