Viborger Samler, 1849-03-31
Krigsministeren General Hansen er i Onsdags Aftes afgaaet til Armeen paa Als, med Fuldmagt fra Statsraadet til at handle efter eget Skjøn og paa eget Ansvar, uden først at indhente sine Collegers Mening og Raad, altsaa til, efterat have sat sig i Kundskab om de stedfindende Forhold, at begynde Krigen, om og naar han finder det fornødent eller hensigtsmæssigt. Vi troe ikke, at Anledningen til denne i Onsdags tagne Beslutning er at søge i nye med Dampskibene fra Lübeck indløbne Efterretninger fra Tydskland, enten i noget afslaaende Svar fra preussisk Side, eller i Ankomsten af flere forskjellige tydske Troppecontingenter til Hamborg, der meldes i Bladene, da der blandt disse endnu ikke nævnes nogen anden preussisk Soldat end General Prittwitz. Vi troe snarere, at Motivet ligger i Meldinger, som i Onsdags ere bragte af Hertha til Als. Hvad disse lyde paa, vide vi ikke med Bestemthed, men have dog Grund til at ansee det for temmelig paalideligt, naar de siges at gaae ud paa, at de tydske Tropper, der ere ankomne til Holsteen, ikke ere forblevne staaende der, men marscherede videre ind i Slesvig og have begyndt at samle sig om Flensborg, hvortil desuden General Prittwitz skal være ankommen. Dersom dette forholder sig saa, dersom de tydske Troppemasser vedblive at strømme ind i Slesvig, efterat man dog skulde synes, at de i Hertugdømmerne værende tydske Commissairer, maatte have faaet Nys og Fjendtlighedernes Udsættelse og den dertil knyttede Betingelse, – saa kan der vistnok være Anledning til ikke at tøve længer, men benytte den Frihed, som hiin Betingelse giver os; thi det, at endnu slet ingen preuss. Tropper have viist sig, behøver under disse Omstændigheder just ikke at være noget Fredstegn det kan ogsaa være en List, der maaskee nærmest gaaer ud paa, saalænge som muligt at forhindre Østersøhavnenes Blokade, og i alt Fald synes denne Tilbageholdenhed at tabe meget af sin Betydning derved, at 2 preuss. Generaler (Bonin og Prittwitz) optræde i Hertugdømmerne, som commanderende de der værende fjendtlige Tropper. Det maae, naar Sagerne staae saaledes, vistnok fuldkommen billiges, at Ministeriet har afsendt sit krigskyndige Medlem til Krigsskuepladsen selv eller til sammes umiddelbare Nærhed, og givet ham uindskrænket Fuldmagt til at handle efter den Kundskab, han der kan forskaffe sig, og de Forhold, han der forefinder. Dette Skridt turde være saameget desto rigtigere, ifald det skulde være sandt, hvad der nu fortælles i Publikum og ikke lidet har foruroliget dette, nemlig at Ministeriet ikke har været enigt om Fjendtlighedernes Udsættelse, men deelt i tvende modsatte Meninger; thi da maatte denne Beslutning unegtelig ogsaa stille sig noget tvivlsom for de udenfor Staaende, da kunde man ikke fordre nogen almindelig Tro paa dens Rigtighed. Dog, dette Rygte være sandt eller usandt, saa kan man, saalænge Regjeringens Præmisser ikke foreligge, umulig danne sig nogen bestemt Mening, end sige fælde nogen Dom, om hiin Beslutning, og medens al vor Opmærksomhed maa- og bør være henvendt paa det Nærværende og Forestaaende, er Leiligheden heller ingenlunde kommen til at discutere det alt Skete. J alt Fald vil nu Krigsministerens Afreise og bemyndigelse sikkert bidrage til at dæmpe den ængstelige Uro i Gemytterne, som ustridigen har været tilstede siden Løverdag, som har hentet Næring af, eller maaskee affødt, hiint Rygte, og som saameget mindre har kunne vige for de beroligende Betragtninger, vi have forsøgt at anstille, som vi i denne Henseende have fundet liden eller ingen Understøttelse hos den øvrige Presse, og Publicums Sindstilstand for Tiden desuden vel neppe kan forandres ved noget Raisonnement, men kun ved Tid og Erfaring. General Hansen, der jo hidtil som Commanderende paa Als og Krigsminister har nydt almindelig Tillid, er, om ikke nogen øvet Hærfører, saa en indsigtsfuld og begavet, en besindig og koldblodig Mand; han vil have opfattet Størrelsen og Ansvaret af sit Kald og Øieblikkets skjæbnesvangre Betydning; han forefinder ikke blot en modig, vel ordnet og vel rustet Hær, men ogsaa befalingsmænd, der have bestaaet et hæderligt Felttogs Jld prøve; han fører med sig en endnu større Erfaring og endnu berømtere Minders oplivende Glands i den gamle Helt, ved hvis Nærværelse her Frankrig ligesom synes at afbetale noget af sin Gjæld til den store Keisers sidste tro Allierede. Vi troe, at man kan forlade sig paa, at General Hansen vil og kan udføre sit Hverv, saaledes som Forholdenes Beskaffenhed og hans bedste Overbeviisning om sit Fædrelands Tarv ville tilsige ham det; vi troe, at han vil overveie omhyggeligt, før han handler, men naar han beslutter sig dertil, da handle baade med Klogskab og Omsigt og med Raskhed og Uforfærdethed. Vi troe at den store Fleerhed af vore Medborgere deele denne Tillid med os; vi troe derfor, at de med Fortrøstning ville see de kommende Dage imode. (Fædrl.) Times beretter, at Vicomte og Vicomtesse Palmerston gav i London en Fete den 17de Marts. Blandt Gjæsterne, der vare inviterede til Bord, vare den danske Minister og Comtesse Hilda Reventlou, GeneralOrholm og Grev (?) de Treschow, det danske Hofs Afsendinge i Anledning af det slesvig-holstenske Spørgsmaal. Efter Maaltidet aabnede Vicomtessen sin Salon, og her træffe vi politiske Personer af forskjellige Farver. Her figurerede den preussiske Minister Frue Bunsen, med Frøken Datter, Herr d'Jsrali, Mad. d'srali osv. Jfølge Privat=Efterretning ere Jnsurgenterne ifærd med at opbryde Chausseerne i Nordslesvig, ligesom der forskjellige Steder anlægges Barricader, for at hindre de danske Troppers Fremtrængen. (Flvp.)