Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1838-07-05
Fædrelandet. Provindsialstænderne for Nørre-Jylland. Den i sidste Fredagsavis (No. 114) belovede nærmere Udvikling af Forsamlingens seneste Forhandlinger følger hermed: J sit Forslag om en Forening af begge de danske Stænderforsamlinger yttrede Assessor With, at han fandt Alareen=Ussings Proposition, om at sammenkalde den forenede Forsamling i Kjøbenhavn, mindre tilraadelig; derimod formeente han, at Forsamlingerne vexelviis skulde holdes i Viborg, og Roeskilde, eller at der blev anviist et nyt Locale enten i Fredericia eller i Odense. Den kongelige Commissarius bemærkede, at den forelæste Proposition er af en ganske eiendommelig Beskaffenhed; thi den gaaer ikke ud paa mindre, end at Provindsialstænderne skulde petitionere om en fuldkommen Tilintetgjørelse af deres eget Grundvæsen. Dette Andragende vilde forsaavidt, skjøndt derfor ingenlunde i enhver Henseende, kunne sættes ved Siden af en Begjæring om at forandre Stændernes Karakteer som blot raadgivende. For at det saa meget mere skulde falde i Øinene, at Provindsialstænderne vare en for hver af hine 2 Hoveddele af Riget særegen Jndretning, udkom endog 2 særskilte Anordninger, der ikke indbyrdes henvise til hinanden, men hver for sig indeholder den fuldstændige Regulering af Jndretningen, uagtet Jndholdet med faa Undtagelser er aldeles eenslydende. Upassende var det, kort efterat Kongen ved Indretningen af Stænderne havde gjort Folket en stor og kostelig Gave, strax at forlange, at han skal give endnu Mere. Det lader sig vel tænke, at Kongen i Tidens Længde kunde finde det tjenligst for Opnaaelsen af det velgjørende Øiemed, som han ved Jnstitutionen har tilsigtet, at foreene de to nu afsondrede raadgivende Forsamlinger til een; men ligesom dette sikkert ikke vil skee, førend Erfaring har sat Ønskeligheden heraf i et klarere Lys, saaledes vil Kongen vistnok blive saa meget mindre tilbøielig til at indrømme Stænderne saadan forøget Betydning, naar de selv utaalmodigen hige efter at gjelde meere, end de efter den engang trufne Jndretning skulle. For den trufne Afsondring af de to Forsamlinger talte det, at forviklede og vigtige Sager finde en paalideligere Afgjørelse ved at underkastes gjentagen Prøvelse af Mænd, afsondrede i flere Samfund, end om disse Mænd havde været samlede i eet Raad, ligesom og at Eensidighed og Overilelse fjernes ved hiin Afsondring. Hvad Forsamlingsstedet angik, meente Commissarius, at hvis en fælleds Stænderforsamling først blev indført, vilde de mange betydelige Fordele, som Kjøbenhavn fra flere Sider frembød, vistnok snart gjøre sig gjeldende. - Med Hensyn til den projecterede Forening maatte Man dog ogsaa tænke paa, hvorledes det vilde blive betragtet af Hertugdommernes Jndvaanere, hvis de beholdt særskilte Stænder, medens Danmarks Provindser fik fælleds. Videre formeente Commissarius, at der vilde være medgaaet mere Tid og været anvendt flere Diætpenge, hvis begge Stænderforsamlingers Medlemmer i 1835 og 1836 havde været samlede paa eengang. Provindsialstænderne for Øestifterne vare samlede i 149 Dage, hvorimod Provindsialstænderne for NørreJylland tilendebragte deres Forhandlinger i 111 Dage, og det fordi de allerede for dem liggende Forhandlinger i høi Grad fremmede Sagerne. Men havde de alle været samlede paa eengang, vilde Forhandlingerne end ikke have været tilendebragte i hine 119 Dage; thi foruden at den talrigere Forsamling medfører vidtløftigere Debatter, Voteringer m. m., bleve i Roeskilde 10 og i Viborg 19 Petitioner, tildeels temmelig omfattende, indgivne, der ei kom for den anden Forsamling, men hvori naturligviis alle maatte have taget Deel, naar Stænderne havde været samlede. Reiseudgifterne maatte og have været større, naar Mødestedet var blevet fjernere for en stor Deel af de Deputerede. Naar en almindelig Reduction af de Deputerede indtil 2/3 skulde finde Sted, saa vilde samtlige Rigets Kjøbstæder udenfor Kjøbenhavn kun faae 16 eller høist 17 Deputerede, hvoraf ikke meere end 7 forholdsmæssigen kunde falde paa Jylland, og saaledes bleve sammes Kjøbstæders Repræsentanter nedsatte til det Halve. Vil Man anstille Sammenligning mellem enkelte Kjøbstæder i Øestifterne og i Jylland, saa seer Man f. Ex., at Helsingøer, med et Folketal af 7122 Jndvaanere og en Assurance af 2,131,600 Rbd., og Odense, med 8709 Jndvaanere og en Brandforsikkring af 1,467,000 Rbd., kun hver har een Deputeret, Aalborg derimod, med 7048 Jndv. og en Assurance af 1,089,310 Rbd., samt Aarhuus i Forbindelse med Skanderborg, med en samlet Folkemængde af 7696 Jndv. og en Assurance af 1,328,970 Rbd., og Randers, med et Folketal af 6407 Jndv. og en Assurance af 1,286,760 Rbd., hver sender 2 Deputerede. Det er sagt, at den jydske Stændertidende forrige Gang i det Hele kun var en Gjentagelse af hvad der indeholdtes i den roeskildske Tidende; men det er Commissarius ubegribeligt, hvorledes Man kan finde dette. Som en sær vigtig Gjenstand, med Hensyn til hvilken de jydske Provindsialstænder afvege fra Øestifternes, maa nævnes den om Stænderforhandlingernes Offentlighed. Commissarius vovede at nævne dette Exempel, uagtet det er blevet ham forekastet, at han i den Tale, hvori han tog Afsked med den jydske Forsamling, skulde paa en upassende Maade have anpriist dens Beslutning i saa Henseende. Men ligesom han ikke blev misforstaaet af den Forsamling, til hvilken han havde den Ære at tale, saaledes indlyser det af hele Sammenhængen, at han kun blev ført til at berøre denne Gjenstand derved, at det kunde synes, at samme frembød Jndvending imod den Harmonie i det Væsentlige, som han med Glæde havde bemærket i begge Stænderforsamlinger. Han fandt derfor Anledning til at bemærke, at disse Forsamlinger aldeles ikke deelte sig i Henseende til det Spørgsmaal, om Stændernes Forhandlinger bør unddrages fra deres Medborgeres Kundskab, men at de kun vare uenige om Hensigtsmæssigheden af et vist Middel for dette Øiemed, og det kunde da vist med Sandhed siges, at ogsaa denne Forsamling vilde Offentligheden, kun ikke den Art, hvorom der spurgtes. Han fordrede, at den Mening, hvorfor denne Forsamlings Pluralitet, saavelsom et Antal af 30 i Oestifternes Forsamling, havde erklæret sig, ikke maatte Stæ ansees som et Tegn paa en mindre frisindet Tænkemaade. Det er og nylig blevet sagt, at det er almindelig bekjendt, paa hvilken Maade denne Forsamlings Beslutning var frembragt: men Commissarius tør paastaae, at ingen af Forsamlingens Medlemmer veed af noget andet Middel, som dertil er anvendt, end rolig fremsatte Grunde, og at han navnlig hverken ved denne eller anden Leilighed har tilladt sig noget andet Middel, hvor(Fortsættes.) ved han vist ogsaa vilde komme tilkort.