Den Vest-Sjællandske Avis, 1826-10-21
Nyeste Post-Efterretninger. Følgende Krigserklæring fra Rusland imod Persien er bleven den 16de (28de) September; udstædet i Moskau. De Tvivl, som endnu Rusland kunde have om Beskaffenheden af et uretfærdigt og pludseligt Angreb ere nu blevne hævede. J en heel Maaned var Rusland tilbøielig til at betragte det som en Umuelighed, at Persiens Behersker i den dybeste Fred, midt i en venskabelig Underhaandling uden Grund til nogen alvorlig Forhandling ja selv uden foregaaende Erklæring har befalet sine Tropper at krænke det Russiske Distrikt, at giøre Jndfald deri og paa engang forplante paa saavel Oprør som Krig dertil. Denne saa naturlige Meening var dog en Vildfarelse, det var ikke en af de barbariske Nationer, som boer ved vore Grændser, hvilket Rusland antog ved sit Maadehold og sin Velvillie, som pludselig har overskre det dem, nei den Persiske Armee selv har pludselig angrebet vore Forposter og er rykket frem i det indre af vore Grændseprovinser. Ogsaa er det ikke heller en uroelig Chef, som anfører dem til Trods for Schabens Befalinger, det er hans egen Søn det er Thronens formodentlige Arving, som dirigerer Jndfaldet og ledsager det ved sine Opfordringer til Oprør. Tvungen til at modsætte Magt med Magt og Krig mod Krig, vilde Rusland giøre sig det til en Pligt i Curopas Paasyn at giendrive de Beskyldninger, hvorpaa Persien har grundet Nødvendigheden af disse yderlige Forholdsregler, naar det formaaede at kiende denne Stats Besværinger eller kunat udgrunde dem; men endskiøndt Rusland ikke kiender Gienstanden for og Aarsagen til den U nighed, som nu Vaabnene skal afgiøre, saa vil det dog ved at indskrænke sig til en flygtig Skildring af dets Forhold til den Regiering af hvilken den er bleven angrebet, demonstrere om det havde Grund til at forvente et saadant Brud af alle Tractater og al Folkeret. - Paa den samme Tid som erindringsværdige Triumpher kronede hiint Forbund, som har frelset det Europæiske Fastland og har givet Verden Freden, havde det ogsaa behaget det guddommelige Forsyn at velsigne Ruslands Anstrængelser i den Kamp som det havde at føre med Persien. Flere Persiske Provinser vare blevne erobrede af de Russiske Armeer, og da Persien ifølge disse Seiervindinger havde bedet om Freden, saa blev den 12te Octbr. 1813 Fredstraktaten imellem begge Magter underskrevet i Giulistan. Denne Traktat var hidindtil Rettesnøren for deres giensidige Forhold Dev bestemte ifølge Grundvolden af Status qvo ad prætentem deres gjensidige Besiddelser; Status, og paalagde kun Hoffet i Teheran, nemlig at erkiende den Søn af Schaben, som denne vilde tildeele sit Arverige, for en retmæssige Arving af den Persiske Krone, og efter Overeenskomst med de Persiske Commissarier nærmere bestemme de nye Grændser, som vare blevne anviste ved Tractaten af Giulistan, for de Provinser hvormed det Russiske Rige var blevet forstørret. Den første af disse Forbindtligheder er bleven opfyldet af Rusland med den største Nøiagtighed, og saasnart Kabinettet i St. Petersborg erfarede at Fet Aly havde udnævnet sin Søn Abbaz Mirza til sin Efterfølger, saa ilede det med at erkiende hans Rettigheder som præsumtiv Arving, hvormed hans Faders Beslutning havde beklædet ham. Den anden af disse Forbindtligheder havde givet Anledning til nogle Vanskeligheden, og den vigtigste af dem var endnu ikke hævet, da Rusland havde den Smerte at miste den store Fyrste ved hvilken dets Velfærd, og dets Hæder var steget saa høit Jmidlertid udviiste de Underhanlinger, som bleve førte med Hensyn til de vigtigere Vanskeligheder, hiint Maadehold og Loyalitet, som characteriserede Keiser Alexanders universelle Politik.