Almuevennen, 1844-05-29
Naar det nu, uagtet denne Sandhed og Kjendsgierning, dog fra flere Sider paastaaes, at det stedfindende Fæsteforhold ikke kan ophæves eller forandres, uden derved at gjøre et utaaleligt Jndgreb i Eiendomsretten – nemlig i Godseiernes Eiendomsret – da mene vi at det af Ovenanførte er klart, at Fæsteforholdet saavel i sig selv som i sine Frugter er et Jndgreb i Fæsterens Eiendomsret over hans, ved egne Kræfter og Flid, Formue og Opoffrelser gjorte Forbedringer paa Fæstestedet, og at følgelig Eiendomsretten, der bør være ligesaa uforkrænket for Fæster som Eier, tvertimod udkræver, at dette Fæsteindgreb i Fæsterens Eiendom maa ophæves, og et andet Contractforhold, lige frit og uforkrænket for begge Parter over hver sin Eiendoms Frugter, maa træde istedetfor. Det samme Jndgreb i Fæstegaardmandens Eiendomsret over sine Forbedringer, paa Fæstegaarden, som her er betegnet, finder endnu i høiere Grad Sted mod Fæste- og Lei huusmændene, idet Jndgrebet her ikke alene lægger samme Beslag paa den af disse gjorte Forbedring paa Huus og Jord, men ogsaa beslaglægger deres Arbeidskræfter og Tid, som unægtelig er deres allervigtigste Eiendom, til at anvendes i Hoveri eller Pligtarbeide for Godseieren, og det for en Godtgjørelse som allene dennes vilkaarlige Magt bestemmer og ikkun Huusmændenes nødtvungne Villie paatager sig. Vel findes der i Danmark ogsaa Godseiere, der ikke saaledes som i det ovenstaaende antydet, drive Han det med deres Fæstebønders og Huusmænds Eiendom, af Forbedringerne paa Fæstestederne, af deres Arbeids kræfter og Arbeidstid, men derimod med billighed lade Forbedringerne komme i det mindste den af Fæsterens Arvinger tilgode som faaer Gaarden eller Huset efter ham, saasom det under gode og billige Herskaber sjeldent har været Tilfældet at ikke enten Fæsterens Eftermand der er blevet gift med hans Enke, eller Fæsterens Søn, Svigersøn eller anden Paarørende, der har faaet Stedet i Fæste efter ham, er bleven begunstiget med en taalelig Jndfæstningssum, en passende Landgildeafgift eller taaleligt Pligtarbeide, og dette netop i billig Betragtning af Formandens gjorte Opoffrelser paa Fæstestedets Forbedring; – men alt dette, og meere af samme Slags Godhed og billighed, kan jo, netop fordi det kun er Begunstigelse, Billighed, vilkaarlig og tilfældig Raade, og ingen Ret, paa ingen lovlig Maade garantere eller forsikkre Fæsternes Børn, Arvinger og Efterkommere for, at de ikke, ved det nærværende Fæstes Ophør, enten udjages fra Stedet og fra den hele derpaa gjorte Forbedring, som da bortfæstes til en Fremmed, eller de kun erholde det i dyre Domme, og under saa haarde og udsugende Forpligtelser, at de saa at sige virkelig maa kjøbe deres egne Forældres Eiendom, der er uadskillelig fra Stedet, for Alt ja forMere end de have og derpaa begynde deres paany beslaglagde Virksomhed med Armod. See vi endvidere hen til, at det endog under det billigste og bedste Godsherskab kun bliver en Eneste af Fæsterens Børn og Arvinger, som faaer Deel i hans Forbedring, af Fæste stedet, og det endda kun ved en Naade og Gunstbeviisning der gjør denne Arving afhængig af sit naadige Herskab, Herskabsforvaltere, Fuldmægtige og Skrivere, baade med Siel og Legeme, Gods og Rygte, medens de øvrige Sødskende blive uden Arv og Udsigt til at erholde andet end Mangel og Næringsløshed for Fremtiden, med mindre der i Boet findes rede Penge, i hvilket sjeldne Tilfælde de da ogsaa sikkert faae Lov til at anbringe disse deres arvede Skillinger i Fæstesteder eller i usle Huusbytter og sleidyrkede Jordpletter, og derpaa begynde deres kummerlige Fæste- eller Leiebedrift med tomme Hænder. Den øvrige langtoverveiende Mængde af Arvinger, der ikke faae saa meget i Arv at de dermed kunne forskaffe sig den ringeste Fæstebytte, blive enten Leiehuusmænd med Paalæg af det utaaleligste Hoveriearbeide, eller Huus-Jndsiddere og Fattighuus-Jndbyggere, eller og bestandig løst Tjenestetyende med uægteskabeligt Afkom til Opdragelse af Fattigvæsenet. (Slutn. følger.) Til Redacteuren af Bladet "Almuevennen"