Den Vest-Sjællandske Avis, 1834-04-05
Udtog af en meteorologisk Dagbog. Marts 1834. Vinteren, som man maae antage at sluttes med den 21de i denne Maaned, vedligeholdt for det meeste sin Karakteer; det vil sige, den var mørk og vaad og mild, dog i aftagende Grad og med en Overgang til en Forandring i Veirligets Beskaffenhed. Ogsaa i denne Maaned kunne hine Vinterens Egenskaber forklares af Vindenes Retning, thi Vestenvinden havde en erklæret Overmagt oger Østenvinden: J 24 af Maanedens Dage blæste vestlige Vinde og kun i 10 af dem lode Østenvindene sig fornemme; men de sydlige Vinde vare ikke fuldt saa vedholdende, som i de forrige Maaneder, og indfandt sig kun i 16 af Maanedens Dage. Derimod bleve Nordenvinde ne, som havde været saa sparsomme i den hengangne Vinter, hyppigere; dog uden at medføre nogen betydelig Kulde. Disse Vinde vare, som det pleier at være Tilfældet i denne Maaned, heftige og vilde; i 16 af dens Dage var Luften i en uroelig Bevægelse og 5 Gange reiste Nordvestvinden sig til en Storm, især var Natten imellem den 10de og 11te frygtelig, dog i en høiere Grad i Hovedstaden og dens Omegn, end her i Egnen (man læse Kiøbenhaansposten af 13de Marts No. 51); hvormangen modig Søemands Øie har ikke lukket sig i denne Nat, af hvilke Angestraab har ikke det vilde Hav gienlydet? Jevndognsdagen var blid og roelig, og lod sig ikke mærke med sin sædvanlige Uroelighed; men den tilberedie den i sit Skiød, og Natten imellem den 23de og 24de var atter skrækkelig. Denne Nordveststorm medbragte stærke Regnskyl og vilde Byger; men i den øvrige Tid, hvori Nordenvindenne blæste, var Veiret godt, Luften tør og ofte klar, hvorimod de sydlige Vinde medbragte fra den 1ste og til den 10de og fra den 27de til den 30te stærke og vedholdende Regnskyl; hvilke dog faldt meest om Natten. Det regnede overhovedet i 13 af Maanedens Dage; men sieldent saae man et tyndt Sneelag om Morgenen; i 18 Dage havde man tørt Veir, desuagtet skinnede Solen kun 6 Gange hele Dagen igiennem; thi mørke Skyer opfyldte Luften og fordunklede den. Flere Gange indfandt sig tykke Taager ved dens Opgang, som langt op paa Dagen hængte over Jorden. Det tidlige Foraars Mildhed indfandt sig førend dets Klarhed; thi hele Maaneden igiennem indtraf ingen Kulde, som kunde svare til Aarstiden; endog Nattefrosten var sielden. Den 18de om Morgenen vare Vinduesruderne bedækkede af et tyndt Jislag, som dog den stigende Sol snart borttog. De fleste Dage var det overmaade mildt, saa at Kakkelovnen forglemtes, og i flere Dage havde man et sandt Foraarsveir, saaledes vare den 2den, d. 7de, d. 13de, d. 20de og 21de, d. 29de og især Formiddagen den 31te (2den Paaskedag) delige Dage. Man følte sig som hensat som i Begyndelsen af Mai. Solens Varme oplivede Menneskenes Legemer, som den oplivede Naturen: Vinterfæden hævede sit grønne Tæppe over Jorden, Græssets Spirer tittede opaf Markerne og saae sig om efter det nærmende Foraar, de dristigere Buske udviklede deres Knopper i deres hele Fylde, og selv de kielne Frugttræer begyndte at fremtage deres Sommerdragt, og at yttre deres første Udvikling. Ville kun ikke de barske Østenvinde indfinde sig og standse Naturens frembrydende Liv og forstyrre Menneskenes Glæde.