Viborger Samler, 1834-10-03
En ægte Periwig maae da for det første klynke og skraale over Danmark udle og elendige Tilstand, vise, bevise, paastaae og forfægte: at Landet saavel i det enkelte som i det hele trænger til en radical Reform, at Handelen ligger saa godt som i Dvale, at Agerdyrkningen slumrer og Jnduffrien snorksover; kort sagt paa alle mulige Maader variere det Thema: Danmark er et stakkels fattigt Land!" (NB. Ved saaledes at fremstille Danmark i sin Nøgenhed, vil engang Periwiggernes Fortjenester fremlyse i desto skjønnere Glands, naar de under et davidisk Ministerium faae det sat i en blomstrende Tilstand. Det andet følger naturlig af det første: at Folket nyder samme Skjæl, som Landet, især raaber han paa dets Dorskhed, Dovenskab og Trevenhed, og giver det idelig Sporen, eller, for at bruge et værdigere Udtryk, stræber ved faderlige Reyselser at vække det af sin Dvale. - Hvilken Glæde, men ogsaa hvilken Ære, naar disse utrættelige Patrioter engang faae det lysvaagen. For det tredie ignorerer han standhaftig alt det Gode, der i de sidste halvhundrede Aar er virket ved og under en Konge, der elskes hjemme og beundres ude. Han lader haant om en saadan taabelig Enthusiasme. Det forstaaer sig, hvor det ikke kan undgaaes, at berøre denne Materie, gjør han det dog med fornuftig Reservation og passende Kulde, henkaster en let Compliment, en almindelig smuk Phrase, drikker endog Kongens Skaal tilligemed sin egen og sine Venners - alt uden at bortgive noget af sin constitutionelle Værdighed. For det fjerde roser og ophøier han sit Partie til Skyerne, saavel i Samtale som i Dagsblade, nævner Anførerne ved Navn, udpiller deres Talenter, Dyder og Bedrivter - af Mangel paa allerede udførte opholder man sig ved dem, de skulle udføre - og bearbeider saaledes uden Ophør den offentlige Mening. Da nu alle Periiggerne gjøre ligesaa, indsees lettelig, at de alle vorde tilstrækkelig berøgede, hvorfor ogsaa Een har kaldet dette Partie, Selskabet for indbyrdes Roes. Skjønnest og højest udtaler sig dette statsoeconomiske Venskab ved Ædegilderne, hvor Skaaler krydse hverandre, og Partierne, begeistrede af de spillende Druer" besynge Heltenes tilkommende store og gode Handlinger, medens Tarvelighed paa en højst rørende Maade lægges Folket paa Hjerte. Da enhver Periwig gaaer med en Minister i Maven, anticiperer han denne Værdighed, og formaner idelig med Fyndighed og Myndighed de fremtidige Repræsentanter; og da han forudsætter, at alle de som ikke høre til Partiet mangle baade Jndsigt og Dygtighed, indgiver han dem af sit Viisdomsdyb baade hvad og hvorledes de skulle tale, samt advarer dem først og sidst for slavisk Føielighed mod de Mægtige i Landet. Dersom vi nu ikke erholde lutter dygtige Pladsmænd, saa er det disses egen Skyld; thi paa Underviisning mangler det ikke, ligefra Skriver karlen, der skriver dem Jnstruxer, og til Professoren, som med sin Pen gjor et Land rigt og lyksaligt. Selv fra Hjertets Side angribes de kraftigen, og den maatte besidde eet af Steen, som uden at røres kunde høre paa Porten Peder Jensen eller Profeten Nathan. For det sidste stræber Periwiggen efter bedste Evne at lede Valgene, og for at ingen skal tage feil eller bag efter undskylde sig med Uvidenhed, bestemmer han, hvem der skal vælges, og forsyner sin Nomenclatur med en Beskrivelse over enhvers mageløse Dygtighed.