Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1817-01-28
J Hempels Avis af 23 Jan, læses følgende: En Landmands Stemme om Maarkatten. Man kan med Rette kalde det en Vildfarelse, at ansee Maarkatten for et gavnligt Dyr, da alt for mange Kjendsgierninger vidne derimod og tilstrækkelig bevise dens Skadelighed saavel i Huus som Mark. Vel bør det ikke nægtes, at den nu og da ødelægger nogle Rotter og Muus, især i den Tid den har Unger; men til andre Tider giver den sig neppe af med denne Fangst, da derimod Høns, Æg og andet smaat Fjærkræe er Gjenstanden for dens Jagt. J Jndsenderens Gaard var det saaledes for 12 a 16 Aar siden, da Man endnu ei kjendte til Maaren i Husene, en Sieldenhed at finde en Rotte ved Kornets Optagelse i Laderne; nu derimod, da Maaren har indfundet sig, ere der mangfoldige Rotter, og (som jeg troer) netop fordi Vesselen ei mere er saa hyppig; thi at denne er den solideste Rottefænger, har jeg og mange flere havt de øiensynligste Beviser for. Derimod er det vist, at hvor Maarkatten er tilhuse eller har sin Gang, maa Man sørge for at alle smaae Kreature omhyggeligen indelukkes. Hos mig glemte Man en Nat at skyde Skaaden for Hønsehuusdøren, og næste Morgen havde den bidt og bortslæbt 22 Ællinger. Saa skeer det almindelig med alle dem der ei indelukkes, den opsøger den snart og gjør dem til sit Bytte. Heraf den Besværlighed, at Ænder, som gjerne selv ville opsøge sig Reder, næsten altid mistes og Rederne ødelægges, da den ligesaavel anfalder de Gamle som Yngelen. Ja i Aar har den endog i min Nabobye dristet sig til at bide en Gaas paa Stien; men som den dog ei fik med sig. Straatagene fordærver den meget, og da Man til een Tid paa disse kan træffe baade Maar= og Rotte Huller og Gange, saa sees heraf, at Rotterne ei maa frygte den betydelig. Høet paa Slyden fordærver den ligeledes, ved sin skarplugtende Urin og ved de mange Fiær, den spreder deri, som ere særdeles farlige for Kreaturene. Om Sommeren søger den Kirsebær og Blomme=Træer, under hvilke jeg har fundet dens Excrementer i Mængde med de ufordiede Stene i. Men nu Marken, i denne foragerer den Sommer og Vinter og ødelægger, især hvor ingen Skove give Sikkerhed, og Skjul, Harer, Agerhøns, Urter, Skader &c. med deres Yngel og Æg. Ogsaa derfor aftage disse Dyr nu saa mærkeligen, og ville omsider aldeles forsvinde, og hvad vil følgen blive Den, at vi snart ville savne den nydelige Steeg af de Første og de Sidstes Tjeneste til at formindske de ligesaa fredelige som overhaandtagende Oldenborre=Larver og andre Orme. Naar man hertil føier Tanken om de mange herlige Sangfugle, som i dette Rovdyr have faaet en ny og farlig Fiende, saa vil der vel ei kunne være to Meninger om, at Maarkatten er et saare skadeligt Dyr, der vil udbrede megen Ødelæggelse og Skade Huus og Mark, i lige Grad som den undes Ro til at formere sig. Ønskeligt da, at man vilde være alvorlig betænkt paa Midler til dens Udryddelse, men hvilke, At anbefale Gift og Skyden paa Tagene, gaaer, ikke an; Fælden er den forklog til at lade sig fange i, og Saxe eller Snøre lade sig vanskelig anbringe ved Rygninger, hvor den almindelig har sin Gang. Hvilke altsaa Odense, d. 21 Jan. Det afvexlende usunde Veirligt, som nu har vedholdt saalænge, lader ikke til at ville forlade os, førend den saakaldte PaaskeØsten indfinder sig, som da maaskee endnu kan bringe Frost nok, til liden Glæde for ForaarsYnderne. Træerne knoppes allerede kjendelig, og nogle Buskværter ere nærved at skifte Blade. Meget paafaldende have vi iaar seet Barometret stige op til bestandigt og igjen falde lige saa dybt, uden at det frembragte nogen Forandring i Veirliget omtrent ligesom Børs-Coursen. (Jversens Av.)