Berlingske Tidende, 1800-01-31
Paris, den 3die Januarii. Slutningen af den Skrivelse, som Borgemesterne og Sen tet i Hamborg under 16de December f. A., tilsendte vore Consuler. Endelig blandede Keiseren af Rusland sig deri, og lod den ikke blive ved tomme Trudsler. J adskillige Maaneder, medens vor frugtesløse Modstand varede, maatte vi taale Byrden af de strængeste Fiendtligheder fra Ruslands Side Denne Magtes Flaader, som spillede Mester i Nordsøen og for Mundingen af Elben, toge vore Skibe bort fra os. Saa foruroligende som troeværdige Efterretninger satte os i Frygt, om ikke for en virkelig Occupering fra de russiske Troppers Side, dog i det mindste for deres visse Udskibning i vor Egn og deres Ankomst for vor Havn som Fiender. Midt under disse Foruroligelser, som lode os ansee og frygte for vor Modstand, som aldeles forgiæves, at vi, ifald vi frygtede blot endog for denne Fare, vi dog ikke skulde kunne rædde de Fangne og tilfredsstille den franske Regiering i denne Punkt, blev dog intet forsømt, for i det mindste at erholde, at kunne forvare Fangerne indtil Freden. Vi baade om næsten alle Magters Mellemkomst, men alle Bestræbelser vare forgiæves. - Endelig erklærede Kongen af Preussen at han ikke vilde paakiende denne Sag. Denne uventede Vægring af en saa stor og mægtig Regiering, efter en saa lang og dyb Stiltienhed og i et saadant Tidspunkt, var meget passende til at forøge og retfærdiggiøre vor Bekymring, og at aabne vore Øine for Farerne af en længere Modstand. - Keiseren, som Rigsoverhoved, tiltraadte paa samme Tid sine Alliertes Fordringer, og skiulede ikke for for os, at vor Modstand maatte ophøre, ifald vi ikke ville blive tvungne dertil i Rigslovenes Navn. Uagtet alle disse truende Jnsinuationer tillode vi os dog, at gjøre det sidste Forsøg, og at tillade os, at ansøge hos Republikens Regiering om, at disse Fanger maatte blive udvexlede mod nogle andre af de coaliserte Magters udmærkede Fanger. Men dette Forsøg lykkedes ikke bedre, end alle de, som vi hidindtil havde gjordt. Vi have dog derved ikke ladet os afskrække, og have først i disse Dage igien fornyet vore instændigste Ansøgninger hos den brittiske Regiering om at formilde disse Fangers Skjæbne. - Disse ere de sande Facta af disse ulykkelige Tildragelser. Dersom de, Borger=Consuler, betragte samme uden Fordom og med billighed overveie de Omstændigheder. som vor deelikate og meget blotstillede Forfatning paalægger os, skulle De let overbevise sig om, at det aldeles var umueligt efter et Aars unyttige Bestræbelser at vedblive en længere Modstand. Vor Ruin og gandske Øddelæggelse skulde have blevet en uundgaaelig Følge deraf, og endnu dertil forgiæves, som vi have beviist. Det eneste Middel, som blev tilovers for os, for at undgaae samme, var at anfortroe os den franske Ædelmodighed. - De skulle, Borger=Consuler, som vi vove at smigre os med, ved Tilbagegivelsen af deres Venskab og Velvillighed retfærdiggiøre denne Tiltroe, som ikke Directoriets ufortiente Strænghed selv har gandske kunnet udslukke i vore Hierter, og vi haabe, at de, efterat de med deres Viisdom modent har overveiet alting, ikke længere skulle opsætte at gienkalde de strænge Foranstaltninger, som Directoriet har taget og befalet mod vor Stad. Modtag De tillige Forsikring, om vor dybeste Høiagtelse. Givet under vor Stads sædvanlige Segl den 16de December 1799.