Københavns Adresseavis, 1772-12-08
J Anledning af Hans Prindselige Høyheds Ankomst til Norge, er følgende indsendt af en som Agter Paa Styrelsen. Tak Store Konge, Tak, for det Du os tilsendte Din Prinds og General, at commandere her: Tak være Dig for det, at Du os ei forglemte; Vi Norske seer deraf, Du os endnu har kier Elskværdige Monark, og Tvilling=Rigets Konge, Vi Dig forsikre vil, ved vores Liv og Blod At naar Du giver Vink, vi færdig er at komme, For Dig vor Christian, der os er eyegod. Før Normænd sviger Dig, ja før skal bierget revne, Ja før skal Soelen ei, paa Norske Klipper brænne, Ja for maa Norges Land, da lade skiule sig, Det ønsker Normænd nu, ja ret oprigtiglig. Fridler. den ædelmodige Prints. Kongen havde en Broder, hvis Navn var Fridlev, som levede afsides ved Hoffet. En Herre af fortreffelige Egenskaber, men som ikke desmindre, formedelst Grivers Overmod, blev holdt fra al Omgang med sin Broder Kongen, og udelukt fra Rigets Forretninger. Printsen opholdt sig imidlertid hos sin Moder, som havde været den forrige Konges Dronning, og levede nu i sin Eenlighed, for at nyde de stille Timer gotad, der ere de Dydige saa hellige. Med denne sin fromme Moder forsødede Fridlev deres fælleds Kummer, ved at deele sin Tiid imellem Studeringer i Fyrste Pligterne, og lætte deres Bekymring ved de skyldigste og trøstefuldeste Samtaler. J disse sørgmodige Timer faaer Fridlev den Jndskydelse at rædde sin og sin Stammes Ære. Han aabner sine Tanker for sin Moder: "Skal jeg taale, siger han, at min Broders Navn vanæres, at min Faders Huus besmittes, og at mine Fædres Aske foruroliges i deres Urner? skal jeg taale, at et dyrebart Folk længer skulde savne Beskyttelsen af Frodes Jepter og skiælte for en Voldsmand ved Tronen, Ney, forgieves løber da Blodet i disse Aarer for at underholde et Hierte, som er villig at bløde for Kongens og Folkets og Landets Frelse." Printsen tier, hører agtsom paa sin Moders Raad, faaer hendes befald, og styrkes i sit Forsæt. Han vendte sig derpaa til sin gamle Lærere den sindige og forsigtige Chrysoros: En Mand, som Fridlev altid havde værdiget sin Tillid. Jng har randsaget mit Hierte, siger Printsen, mine Hensigter ere revne, og jeg døer for dem. Og nu fattede han den Beslutning, det maatte koste hvad det vilde, at lede sin Broder ud af de Snarer, der vare lagde til hans og heele Rigets Fald Timen blev bestemt til dette store Foretagende. J Spitsen af nogle troe Mænd, og under Ledsagelse af sin Moder, vover Printsen midt om Natten at træde frem for sin Broder. Slottet havde han ladet omringe med Stridsfolk, og tilsperret al Udgang for de sovende Rebellere. Fridlev, nu i sit Hierte forsikret og Gudernes bisland, vaagner Kongen, viser ham sin Fare, og skynder ham til at redde sig og sin Trone. Midt i Søvnens Roe fængsles Griper og alle hans Tilhængere. Uforsagt og med et mandeligt Hierte under Retfærdighedens Skjold gaaer Fridlev fort, fuldfører sin Plan, og Guderne ere med ham. Kongens Øyne oplades, han seer sin Trone, sin Stamme, sit Rige frelst; han takker Himlen med et opløftende Suk for denne Befrielse. Han seer de udspendte Falstrikker, og seer dem med Gysen. De Listiges Paafund udvikles - Hævnen raaber. Skiændig findes deres Jbrætter - Kongen vredes. Hvilket Fald for de Overmodige! Hvilken Straf venter ikke paa dem Kongers Vrede er Dødens Bud. Forbryderne bleve talte blant Dødsens Mænd, og lagde paa deres Gierninger.