Politivennen, 1808-01-01
J Anledning af nogle Vers, eller rimede Limer i Skilderiets 5te Aargang No. 65. Det maae vel være vist, at den Mand, der vil handle retskaffent, bør stræbe efter at komme til Overbeviisning om det rigtige; men derhos ogsaa handle efter sin Overbeviisning - og ikke vakle hid og did, dreven af Bifaldets eller Modsigelsens gjenstridige Vinde. Jsærdeleshed bør han ikke lade sig bevæge af den inconsegvente Aand, som synes at besjele Nogle, eller af Grunde, som ved ringeste Erfaring befindes at være opdigtede, og ikke ere til andensteds, end i den Digtendes Hjerne. Byggende paa disse Principer frafalder jeg ikke at anprise Gjæssenes Sommerplukning; men, vel at mærke, kun paa de Aarets Tider, da Naturen selv vejviser til dette Arbejde, det er, naar Gjæssene alligevel tabe deres Fjr. At jeg ikke ønsker, eller paa nogen Maade vilde anprise den levende Skabnings Mishandling - det veed hver den, der kjender mig. Det har jeg ofte bevist saavel ved offentlige, som private Taler og Samtaler. Det fremlyser vel og tydeligt nok, af mit lille Skrivt, om Dyrenes Natur og Bestemmelse, hvilket er tilkjøbs hos Hr. Hofbogtrykker N. Christensen; det sees vel endog af mit paaankede Brev; men Sagen er denne, jeg kan aldeles ikke ind, see, at det er Mishandling - jeg holder mig endog overbeviist om, at denne Handling er retmæssig, ja at Pligten opfordrer os til at foretage den. - Er Nogen af anden Mening - og det er ham mere om Sandhed, end om Vittighed, at gjøre - og han mere ønsker at tale (som han mener) det lidende Dyrs Sag, end at vise personlig Uvillie imod en Forfatter, der ikke er saa hældig at behage ham; da fremsætte han med Beskedenhed, og sindigt Overlæg sine Grunde, da stræber han ikke, i en Avis, eller et Dagblad, at henkaste nogle Angreb paa Forfatterens Charater eller Embede; men i en udførligere Afhandling, at overbevise denne. Ved hiin Fremgangsmaade vil han vist ikke vinde nogen Tænkende for sin Mening; men ved denne vil han vinde Mange, dersom ellers hans Grunde ere, hvad de bør være - ja hvad der maae være han vigtigst, om der ellers er Sandhed i hans Forhold; han tør da endog haabe, at overtille Forfatteren, til at gjenkaldt sin Mening. J det mindste føler jeg fuldelig, at jeg vilde gjøre dette, dersom Nogen overbeviiste mig om, at jeg havde fejlet i Henseende til min Forestilling om Gjæssenes Sommerplukning; men skal jeg herom overbevises, saa maae og den, der paatager sig sligt, være consegvent - og anføre mig Sandhed, som er bygget paa Erfaring. Han maae til Exempel ikke sige: Det er Uret, paa den Tid, Gjæssene fælde Fjær, at plukke dem, skjøndt deraf udspringer en saare betydelig Fordel for Mennesket; men det er Ret, tvertimod Naturens Orden, at castrere Heste, Oxer, Væddere, Hane Kyllinger a.; thi dette bringer Mennesket Fordeel. - Han maae ikke heller sige. Gaasen plukker selv frivillig Fjerene af sig med Næbet, skjøndt det smerter den dog meget - ikke heller, at den er fuld af Vaande, naar Mennesket plukker den, skjøndt den dog strax, i samme Øjeblik, æder roeligt ved Siden af den, der plukkede den. - Langt mindre maae han sige. Det er Ret, at sætte den sprællende Om paa FiskerKrogen og der lade den martres i flere Timer, fordi derved skabes Forlystelse for Mennesket i den lange Sommerdag - eller: det er Ret at spidde Jusektet paa Naalen, hvor den vaander sig i flere Dage, fordi jeg derved maaskee lærer lidt nøjere at kjende Skabningen, end om jeg dræde den i Hast, eller det er Ret, at anglisere sin Hest, at foraarsage den gruelige Piinsler og berøve den sit naturlige Værge imod Jnsekternes Stik, fordi sligt er Mode eller tækkes det unaturlige Øje, som Moden fordærvede; men det er derimod Uret, at plukke sine Gjæs, paa den Tid, da Fjerene ellers affalde til Unytte; skjøndt dette Arbejde vil berede et beqvemt Leje for Mennesket, vil være fordeelagtigt for den private Mand - og for Staten, vil give et betydeligt Overskud, som kan anvendes til Underholdning for den fornuftige Skabning i dyre og besværlige Tider, og frie os fra Udlændingens Dadel; ved sligt Raisonnement overbevises vist ingen Tænkende. - Jkke heller maae han i sin Studerestue, blottet for al Erfaringeller modsigende denne, fortælle mig at den plukkede Gaas lider usigeligt under Heden, naar jeg seer, at den gebærder sig ikke anderledes end sædvanligt - og ikke søger Vandet oftere end, medens den havde sine Fjer. Det er og, som mig synes, ubegribeligt, at Gaasen, som beholder sine allerfleste grovere Vinge og Rumpefjer, og endnu nogle Fjer imellem Vingerne, ogsaa alle dem paa Hovedet og den øverste Deel af Halsen, samt overalt lidt Duun, og saaledes ovenfra er dækket imod søelstraalerne, skal lide mere uder Heden, fordi den er hedere klædt. - Nu saa fejle da alle vore bedste Øconomer ogsaa ganske artigt, medens de raade os at klippe vore Faar imod den varme Aarstid, for at Heden ikke skal forulejlige Dem alt for meget - ja saa har Skaberen selv, som jeg her lærer (kunde jeg kuns troe det taget mærkelig fejl, da han bød Fuglene at fælde saa ofte i Sommerdegene - og de fleste andre Dyr at tøre sig en tyndere Sommerklædning, end den er, som de bære om Vinteren. - Mon Versemageren og selv har troet det, han skrev? - Eller mon han kjender det mindste til en Gaas, naar han mener, at den nu er mere udsat for Jnsekternes Stik? - Skjøndt jeg har boet 14 Aar paa Landet, har jeg aldrig seet Gjæs Ænder, Hens eller slige Fjerkræe forfulgte af Myg, Fluer eller andre større Jnsekter - jeg har end aldrig bemærket, at noget saadant Jnsekt holdt sig nær til dem - jeg seer ikke heller det ved de plukkede Gjæs. Af de mindre Jnsekter, som man kalder Utøj, veed jeg, at Huussuglene undertiden ere plagede; men neppe troer jeg, at disse trives bedre, eller stilke værre under en tynd, end under en tyk Klædning. - Om saa er, da burde Versemageren længe siden have oplyst vore Læger om den Fejl, de isaafald begaae, ved at lade Haarene klippe af de Børns Hoveder, som lide af hiint Onde. Efterdi Hr. 2. 1. 13. 7, som Rimeren behager at skrive sig, har fremsat sit Angreb i et Dagblad - saa har jeg for denne Gang besluttet mig, til at sætte mit Svar i et lignende, skjøndt jeg ikke ynder denne Art af Offentlighed, naar forskjelligt menende have noget at sige hinanden. Og da det iøvrigt er klart af hine rimede Linier, at Forfatteren ikke engang har læst det Brev, han dadlede, vel neppe det Udtog, som Dagens agtede Redacteur har behaget at give, saa vilde han læse samme, inden han igjen sætter sin Muse i Regvisition - og tilgive mig om jeg ikke oftere i noget Ugeblad gjør ham opmærksom paa, at han har paadigtet mit Brev Sætninger, som det ikke indeholder. Vil han derimod først erhverve sig lidt Kundskab om det jeg skrev - og kjøbe sig en Smule Crfaring om den Sag, han vil tale - og paa beskeden Maade indlade sig i en ordentlig Afhandling, skal jeg med Fornøjelse stræbe at løse hans Tvivl eller om jeg ikke kan dette, frafalde min Mening. - Omtrent paa denne Maade har en agtværdig Mand, dog kuns ved privat Correspondene, behandlet det omtvistede Plukkerie. Denne er Aarsagen hvorfor det udsolgte Brev endnu ej er oplagt igjen; thi jeg venter først at overbevise den hæderværdige Medborger. Jeg skylder da Rimeren i Skilderiet min Tak, fordi han her bød mig en beqvem Lejlighed, til at underrette Publikum om denne Aarsag til Trykningens Udsættelse, hvilken hermed ydes ham af. Lyngbye d. 3 Aug. 1608. B. F. Rønne.