Almuevennen, 1843-07-05
Af de indkomne Betænkninger fra Sogneforstanderskaberne under Kjøbenhavns Amt indeholde nemlig de 7 en Anbefaling af den Fremgangsmaade, at samtlige Hartkornsbrugere i Jurisdictionen efter Omgang besørge Tingmænds Forretninger i civile Sager, der behandles paa de ordinaire ugenlige Rets dage. Derimod ansee de, ligesom de øvrige Sogneforstanderskaber, det for en alt for stor Byrde paa Jurisdictionens Beboere, om de skulde give Møde ved de extraordinaire Møder, og ved Extraretterne i criminelle Sager. Det er klart, at hine Mænd, uagtet de have havt en Ahnelse og Vigtigheden af den omhandlede Jnstitution, uagtet de have erklæret sig villige til at overtage en Byrde, for at opnaae dens gavnlige Øiemed, dog ikke tilfulde have stillet sig dens Betydning for Øie i de forskjellige Klasser af Sager. Det er nemlig ingen Tvivl underkastet, at den Control, som Tingmændene skulle føre med de i Retten foregaaende Handlinger, er af langt underordnet Vigtighed i de Sager, der behandles efter de ordinaire Procesregler, i Forhold til dem, der behandles paa extraordinair Maade og navnlig Justits- og offenlige Politisager. J hine have Parterne selv eller deres Sagførere at sørge for de fornødne Datas Oplysning, der kunde tjene til at begrunde deres Ret, den langt større Deel af Proceduren foregaaer skriftlig ved Jndlæg eller ved formelig Dictat til Retsprotokollen. At Dommeren her skulde tillade sig nogen Forvanskning, som vel altid maatte blive for særlig, er saa godt som utænkeligt og en saadan vilde med Hensyn til de bestemte og ufravigelige Regler for Dommerens Virksomhed i deslige Sager lettelig kunne raades Bod paa ved Appel i alt Fald af den Kjendelse, som den forurettede Parts Paastand herom maatte foranledige. Jkke desto mindre erkjendes det fuldivel, at dygtige og uafhængige Retsvidners Tilstedeværelse ogsaa ved denne Slags Sagers retslige Behandling er af væsenlig Betydning, idet det nemlig kunde tænkes, at Dommeren saa aldeles tilsidesatte sine Pligter, at deres Vidnesbyrd ikke kunde undværes til Sandhedens Oplysning, og i alt Fald vil deres blotte Nærværelse nøde den mindre nidkjære Dommer til at holde sig indenfor Lovlighedens Grændser, ligesom den Kundskab og Jnteresse for Retslivet, den Overbeviisning om Retfærdighedens Udøvelse, som den personlige Overværelse af Retsforhandlingerne nødvendigvis maa udbrede, ikke kan andet end have de gavnligste Følger paa Retstilstanden i Landet. Men af langt dybere Betydning bliver dog Retsvidnernes Jnstitut, naar det er organiseret saaledes, som Lovgiveren har tilsigtet, som Fornuften byder – i de Sager, der behandles efter den instructoriske Maxime, og i Særdeleshed i de criminelle Sager. Jo store Magt, der nedlægges i Dommerens Hænder, jo større hans Jndflydelse er paa den Sag, han er kaldet til at paakiende eller undersøge, og jo vigtigere de Rettigheder ere, om hvilke han er sat til at dømme, desto større Garantier fordrer Retfærdigheden for, at han strængt overholder sine Pligter, at han ikke misbruger sin Myndighed. Det ligger klart i Sagens egen Natur, at der i de Sager, der behandles efter den instructoriske Maxime – og disse er ifølge vor Proceslovgivning ikke faa – og i flere af de judicielle Forretninger, i hvilke extraordinaire Procesregler komme til Anvendelse, er lagt en langt større Myndighed i Dommerens Hænder end i hine Sager, at der er givet ham Raadighed over langt vigtigere Rettigheder, naar han opfordres til at sætte Lovens Tvangsmidler i Anvendelse mod en formentlig Forpligtet, naar han opfordres til ved Lovens Magt at sætte Nogen ud af Besiddelsen af det, over hvilket han udvortes fremtræder som Eier eller Besidder, eller at berøve ham personlig Frihed, end naar han kun opfordres til at kiende paa, hvad der er Ret mellem Parterne inden der endnu er Spørgsmaal og at sætte en formeentlig Rettighed igjennem ved Tvang. Erkjender man altsaa, at Garantier ere nødvendige for Retsudøvelsen i hine Sager, anseer man Resvidnernes Jnstitution i en ny Skikkelse for særdeles tjenlig til at opnaae en saadan Garantii, og er man derfor villig til at underkaste sig en Byrde, saa fører Conseqvensen, heraf det i det mindste med sig, at man ogsaa maa ville den Garanti, som Retsvidnernes Reform forventes at ville medføre i disse Sager, at man ogsaa herfor maa ville og burde underkaste sig en Byrde, kun at Byrden ikke bliver for stor i Forhold til det Gode, som søges opnaaet.