Aarhuus Stifts-Tidende, 1821-01-25
Fædrelandet. Marstall. Den 9de d. var en sand Glædesdag for Marstallerne. Omtrent Kl. 12 Middag opdagede Skipper Peder Clausen paa sin Hiemtour fra Marstall til Breyninge, paa Banken ved Dreyet, sen Baad siddende fast i Jsen med Folk, omtrent 1/2 Miil fra Landet under Veisenis paa Gravendahl, Miil fra Marstall. Uden at betænke sig et Øieblik liler den brave Mand i fuld Gallop tilbage til Marstall, og forkynder for et Par lige brave Mænd hvad han havde seet. Disse, ikke mindre sene, løbe fra Dør til Dør, og lade en Dreng løbende raabe igiennem alle Gader, at Enhver, som kunde, skulde ile til Farens Sted for at redde. Rygtet udbredte sig som sen Løbeild over hele Byen, og inden 10 Minutter, saae man over 2 til 300 Marstaller flokkeviis at strømme til, forsynede med Touge, Baadshager, Aarer, Brædder, og 2 Vogne med Baade. Da man kom til Stedet, bragtes den ene Baad paa Jsen, men denne brast. Da man nu befrygtede, at Aftenen vilde falde paa, forinden man med Baaden kunde snaae de Ulykkelige, besluttede 2de Kjække at nærme, sig dem paa Brædder, som de flyttede fremad. Jollen arbeidede sig frem bag efter, og efter en Times Anstrængelse lykkedes det de første, at komme dem saa nær, at de kunde kaste dem en Trodse til, som de bare i som deres Liv; den blev gjort fast til Baaden, og alle saavel i Baaden som paa Brædderne og paa Landet, balede saa at Trodsen flere Gange sprang, men ved friske Toug, som og ved at hugge, støde og slaae Jsen foran Baaden, maatte den, under jublende Hur fra, hvinende igiennem det skiærende Iis til Landet, hvor de brave Marstaller, med hiertelig Glæde og et trofast Haandtryk, Kl. 5 Eftermiddag modtoge og bil sede 7 vansmægtende og halv omkomne Brødre, 2 Skippere og 5 Matroser, som Dagen forud den 8de om Morgenen Kl. 8 vare gaaede fra Alboe, hvor deres Skibe laae indfrosne, i en Jolle, for at gaae til Langeland og derfra til Marstall; men vare komne indi Driviis, hvor de under Dødsangest havde tilbragt 2 Dage og 1 Nat, i Tykning, skruede i Jsen, der drev dem hist og her, uden at vide hvor de vare, og uden Levnetsmidler. Sandsynligviis havde disse 7 Mennesker paa den ynkeligste Maade fundet deres Død i Jsen, naar ikke klar Luft havde gjort det muligt for Peder Clausen at see dem, og Marstallerne, med deres sædvanlige Kiækhed i Farens Øieblik, ikke saa raskt havde ilet dem til Hielp. 3 Koner vare da blevne Enker og 12 Børn faderløse. De Frelste bleve paa Vogne førte til Marstall, deres Hiem, og overleverede i deres Families Arme, hvor deres Befriere endnu modtoge den sødeste Løn for deres ædle Daad, i Koners og Børns taareblændede Tak. Rendsborg, den 8de Jan. I Gaar havde vi her en høitidelig Liigbegiængelse, da den afdøde Stadshauptmand Kinast, Major og Ridder af Dannebrog, med al muelig borgerlig og militair Ceremonie blev begravet. Det hele herværende borgerlige Artilleriecorps marscherede en parade med en særdeles skiøn Sørgemusik foran Liget, og et saa stort følge, af alle Stænder, der aldrig før har været seet her, fulgte samme. Prinds Frederik af Hessen indfandt sig dertil i borgerlig Artillerie-Aniform, som Corpsets Chef og næsten alle kongel. Embedsmænd og Officerer havde sluttet sig til Toget. Samtlig, Frimurere fra den herværende Loge fulgte, tilligemed Slægtningerne, nærmest Liget; og da de paa Kisten liggende militaire Attributer ved Graven bleve borttagne, traadte Prinds Frederik frem og lagde en Akacieqvist paa Kisten, hvorved han tolkede et rørende Motto over Udødeligheden.