Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1814-10-22
Det var let at forudsee, at Napoleon, der denne Gang kom som Keiser til Jtalien, for at monarkisere Jtalien, ligesom han forrige Gang var kommen som Hærfører, for at republicanisere det, nu, medens han engang var der, ogsaa vilde søge at sammensmelte Ligurien med det franske Rige. Man ventede Keiseren til Genua endnu førend han gik til Kronningen i Mailand, og man gjorde allerede Anstalter til Fester i den Anledning. Men det havde uden Tvivl sine gode Grunde, hvorfor Napoleon ikke vilde komme der, uden som kronet Konge af Jtalien. J adskillige Egne af Ligurien havde der allerede i Marts yttret sig Misfornøielse over den af Frankrig forlangte Udskrivning af Matroser for den franske Marine; der maatte indrykke fransk Militair, for at dæmpe Urolighederne, og i de urolige Stæder blev en Pengestraf af 25,000 Liver, inddreven. Men naa tet disse Misfornøielser saae man dog Deputerede forføre sig med den franske Minister Salicetti til Allessandria, for der at hilse Keiseren. De kom tilbage den 6 Mai uden at man erfarede der mindste angaaende nogen forestaaende Regjeringsforandring. Syv Dage efter deres Tilbagekomst afreiste Dogen med de øvrige Deputerede og den franske Minister til Mailand, for at overvære Kronningen. Ved Audiencen d. 19 Maj sagde Napoleon til de Deputerede: "J lang Tid kjender jeg Ligurernes Sindelav mod min Person. J de farligste Tider have de ydet de franske Hære (deres Fiender,) Bistand, nu lide de, som mine øvrige Undersaatter, af Krigens Onder. Men ogsaa denne Krig vil faae en Ende, og jeg vil bruge det Sværd, som Gud har givet mig, til at beskytte eder mod de barbariske Stater og alle dem, der skade eders Handel. Jeg kjender Dogen og hans Tænkemaade; jeg seer ham med Fornøielse tilligemed hans Senatorer hos mig. Om faa Uger vil jeg komme til eders Stad, og stige af uden Vagt. J Midten af eders Medborgere anseer jeg mig for sidker nok. Allerede d. 28 Ma afreiste Salicetti og 3 Senatorer i største Hast fra Mailand, ankom den 24de sildig om Natten til Genua, og forsamlede den 2de Senatet, som endnu samme Tag decreterede at den hele liguriske Stat skulde udgjøre en Deel af det franske Rige. Betingelserne, som det stod i Overmagtens Vold at bryde eller forandre naar og hvorledes den vilde, vare, at den liguriske Statsgjeld skulde liquideres paa samme Grundvold som den franske, at Genua skulde være en Frihavn; at Conscriptionen skulde være indskrænket til Søfolk; at Nationalgodsernes Kjøbere skulde sikkres deres Eiendom a. Som Grunde for denne ubetingede Overgivelse til Frankrig angav Montore Ligure Landets ulykkelige Forfatning, Handelens Lamhød, Samfærslens fuldkomne Standsning til Søes ved Capere og til Lands ved det franske Douanesystem 26. Under disse Omstendigheder stod ingen anden Vet aaben, end at give sig hen til den store, uovervundne, herskende Nation, især dens ophøiede Overhoveds Napoleon, den Førstes Auspicier. J Slutningen af Senatets Decret anførtes: at Lipurien, især siden sin Forening med Piemont, ikke kunde bestaae for sig, at den engelske Regjering havde ved Kongressen i Amiens erklæret, aldrig at ville erkjende Republiken Genua, med mindre den vilde vende tilbagetil sin forrige Organisation (en Betingelse, som det liguriske Folk aldrig vil indgaae). Dagen derpaa aabnedes i Genua Protocoller til Stemme samling for Senatets Beslutning, og næsten al Stemmerne var saa eensstemmig bifaldende, at de Deputerede allerede den 6te Dag kunde afreisfra Genna med Resultatet af Folkestemmerne, Endnu samme Dag tilkjendegav den liguriske Minister for de udenlandske Anliggender, Ruggier,