Aarhuus Stifts-Tidende, 1818-06-13
Den nuværende Vicekonge i Polen, General Joseph Zajonczek, er en af de mærkværdigste historiske Personer i dette Tidspunkt. Han er født i Kaminieck og er 55 1/2 Aar, gammel. J sin Ungdom applicerede han sig til Krigstienesten, og studerede dertil med Jver de militaire Videnskaber. Han vanerede frem i den polske Armee til Oberst og Chef for Infanterie-Regimentet Bulama ; i denne Post deeltog han i Krigen mod Rusland, og udmærkede sig saaledes, at han blev forfremmet til Generalmajor, da Polen blev erobret i 1794, udvandrede han til Frankerig, efterat han først var bleven anholdt, men siden frigivet. Han tog Tieneste ved den franske Armee som Brigadegeneral, distinqverede sig ved sin Tapperhed i Krigen i Jtalien. Napoleon lærte ham at kiende, yndede ham og tog ham med paa Toget til Ægypten, her udmærkede han sig ligeledes, og han omtales med Hæder i de franske Krigsberetninger. Da Buonaparte blev første Consul, saa udvalgte han ham i 1802 til Divisionsgeneral, og gav ham Commanden over en Division franske Tropper, da han kom tilbage fra Ægypten. J 1812 fulgte han med Napoleon til Rusland, ved en Kanonkugle mistede han et Been, da han fægtede i Spidsen for den franske Armee, og bærer nu et Træbeen; siden den Tid har han ikke tient ved den franske Armee. J 1815, da Polen blev som et Kongerige forenet med Rusland, udvalgte Keiser Alexander ham til sin Statholder, Vicekonge eller Namiesteik, til det hele polske Folks Glæde; den 24 December 1815 aflaade han sin Troskabs-Eed; i Aar har Keiseren, som bekiendt, ophøiet ham i den polske Fyrstestand. En Reisende, som nyelig havde Andients hos den nærværende have, Pius den VII, fortæller derom følgende: Han er nu 76 Aar gammel, og seer meget bleeg og svag ud, vi bleve førte ind til ham ved Cardinal Gonsaløi, og maatte først giennemvandre en lang Række af store og prægtige Gemakker, fulde af Sch veitsergardere, romerske Apbater, Monsignorer og en Mængde andre Personer i al Slags geistlig Ornat, og efterat vi havde lagt vore Kaarder, Hatte og Skoe tilside i et Forgemak, saa kom vi indi et lille Værelse, der ikke var over 30 Qvadratiod stort som var tapeler et med carmoisinrødt Silke, og hvori man ikke saae noget Malerie, men allene et Crucisix af Elphenbeen, et Bord med et Blækhorn, nogle faa Bøger, og en Klokke, alt opstillet foran en carmoisinrød Canapec. J Midten af Værelset stod Hs. Hellighed i en hvid Silke Sloprok, med en hvid Calot paa Hovedet; Paven havde i Skarlagens røde Tøfter paa af Klæde, hvorpaa der var broderet et Kors med gyldne Blomster. Efter de sædvanlige Præsentations=Høitideligheder stode vi paa den høire Side af Paven, som stottede sig paa Abbed Tavlens Arm, opmærksomt derpaa, vinkede med Hovedet og saae med et venligt Smiil til os, men sagde ikke noget, indtil Baron, T. smaae Sønner bleve præsenterede, hvorpaa han spurate: Eqvesti piccolini chi sien, (hvem ere disse smaae Cavalerer 2) i det han lagde sin Haand paa deres Hoveder med roelige Gebærder, og med en gammel godmodig Oldings Smiil tildeelte dem sin Velsignelse, hvorfor deres Fader takkede ham kort paa Jtaliensk. Skulde jeg be domme Paven efter denne korte Andience, saa maatte jeg troe at Alderdom og Svagelighed havde svækket hans Aandskræfter, men jeg er dog overbeviist om at de have ikke aftaget i mindste Maade. Dog henvender han fin hele Opmærksomhed paa religiøse og kirkelige Gienstande, som han selv paa det strengeste prøver og afgier; alle verdslige Forretninger overlader han derimod til Cardinal Gonsalvi, som ogsaa sædvanlig kaldes i Rom den røde Pave, eftersom han altid gaaer rødt klædt, imedens Paven selv bærer altid en hvid Klædning.