Aalborg Stiftstidende, 1829-02-04
Kongeriget Würtemberg har hidindtil endnu været een af de faa tyske Stater i hvilken Jødernes Rettigheder maatte staae langt tilbage for andre Undersaatters; de vare ikke Borgere, kunde ei heller optages i Haandværkslauge, og at kjøbe faste Eiendomme var dem formeent. En ny Forordning af 25de April 1828, bestaaende af 62 Artikler, der kuldkaster alle gamle, for vor Tidsalder ikke meere passende Lovbud, og hvis første Artikel lyder: "De i Kongeriget hjemmehørende Jsralitter skulle nyde enhver Rettighed lige med andre würtembergske Undersaatter, forsaavidt nærværende Anordning ikke maatte fastsætte Undtagelser. De ere alle borgerlige Love underkastede, og have at overholde og opfylde de øvrige Undersaatters Pligter", har i Stændernes Forsamling, da Forordningen skulde drøftes og forelægges til kongelig Sanction, voldet megen Kamp for og imod Sagen. Saalænge Tysklands Stater ere i Besiddelse af constitutionel Forfatning, hedder det, har neppe noget Lovforslag spendt den almindelige Opmærksomhed i høiere Grad end nærværende, betræffende Jodernes offentlige Anliggender. Medens denne Anordning var i Gjære udkom Skrifter, der gik ud paa at bevise, at Jødernes Talmud(som de fleste nulevende Jordes den seer ud) indeholdte Lærdomme, farlige for Staten, og at altsaa Forordningen ikke barde gaae igjennem. Andre vilde derimod bevise at den rene Mesaismus var Kjernen af al Moral og Dyd. En Herr Ludvig Moser fremstod med en stor Bog, hvori han i den fuleste Lidenskabs Raseri fradømte Jøderne al mulig Sands for Ære, Dyd og Moral, sammendyngede en Hoben tossede, ældgamle rabinske Fanatismer, (med Udeladelse af alle fortræffelige Lardomme som rabinske Skrifter indeholde.) og af denne Pøl øste han Fordømmelse over Mennesker, der ere opdragne i nutids Borger og Almue Skoler og i gode Jnstituter. Anderledes havde Statens første Mænd og Deputerede udtalt sig offentlig for denne Forordning, der ogsaa gik igjennem med betydelig Overrægt af Stemmer, f. Ex. 72 for og 13 imod, 62 for og 22 imod o. s. v. og indeholder denne Lovgivning i Et og Alt en fuldkommen og fuldstændig Organisation til Gavn og Baade for Statens jødiske Undersaatter og deres Efterslægt. Jmidlertid fremtreen Overjustitsraad Hofacker, der som Regjeringscommissair ved Universitetet Tibingen var ved sin overdrevne Haardhed bleven til Skræk og Gru for den studerende Ungdom, og talte saaledes: "Jeg har ikke i Sinde at tale om Jøderne som Nation, jeg beklager dem meget mere at Herrens Forbandelse 5, synlig hviler paa dem. Men jeg vil tage Jøderne som de ere, og lægge den Skade og Fordeel paa Vægtskaalen som 1 1/2 Million Kristne kunne vente sig af 8 a 9000 Jøder. Jeg føler meget vel, at de have Fordelen paa deres Side, som forfægte de saakaldte Menneskerettigheder i Jødernes Sag. - at det synes at være ædel Handling at forsvare den Undertrykte, men jeg kan dog ikke andet end tale paa min undertrykte Medborger, Landmandens Vegne, der udsuges af Jøderne; paa den Fattiges Vegne, som de have af presset det sidste hvad han eiede, og jeg haaber, ogsaa her at forfægte Menneskehedens Sag. J 1800 Aar have Jøderne nu boet i Tyskland, og have endnu ikke amalgammeret sig med Mængden. Det har aldrig været anseet for uretfærdigt at fordrive Jøderne meere end Zigeunerne. J den würtembergske Lovgivning har det været Princip: "ingen Jøde turde være Undersaat, selv ikke som taalt, han turde ikke hare fast Ophold i Landet" dette var en gylden Tid, desværre, den er forsvunden! Man har paastaaet, at Undertrykkelsen har forværret Jøderne, men denne Paastand er usandfærdig, de a) Herrens Forhandelse! Naar mon Menneskenes Samvittighed engang vil tale høit nok, for at overbevise dem, at det er Gudsforhaanelse, at paabyrde Guddommen Følgerne af Menneskenes onde Undertrykkelser. J vore Dage skulde en Representant skamme sig ved at tage sin Tilflugt til slige smaalige Capnziner-Udtryk.