Københavns Adresseavis, 1779-01-22
Tanker paa Hr. Etatsraad Seideling. Frøken Bartholine Bryllupsdag den 22 Januarii 1779. Du, Verdens Ønskers Øyemed, Lyksalighed! Som under tusende Skikkelser anraabes Af Viisdom og af Daarlighed, Og i det Bryst, din Vinge rørte ved, Erindres svagt, og evig haabes; Hvad Konst opdager dine Spor, Hvad Held udfinde kan de Gange, Hvorinden du betrygget boer, Hvad Magt kan kalde dig sin Fange; Tit saae jeg Jordens Børn at tile til den Kant Hvor en Gestalt, lig din, en borget Glands udbredde, Som dem i møysom Labyrinth indledde, Hvor evig søgende de dig dog ikke fandt. Tit saae jeg dem ved vilde Glæders Strømme Jndstumrede og dig at drømme, Og, vaagnende ved denne Troldoms Flod, Saae kun at haste dem i Møde Det Skum, som stridigt Vandfald fødde, Der snart som deres Fryd opstod, Og snart som deres Fryd bortdøde. Hvor ofte saae jeg og den Hob, Som Elskovs Gud, liig dig i Syne, Opfordrede med fyrigt Raab. At hæftes til sin Androgyne, Nedslagen af det Tempel at gaae ud Hvor den tilbad dens blinde Gud, Og med et ædrue Blik at skue. Kun Røgen af sin qvalte Lue. Kun ved en anden Guddoms Magt Dit Opholdsted opdaget bliver, J Dydens Arm, der findes du nedlagt, Og i det Bryst, som den opliver; Det Stiernen er, som over dig opgaaer, Og viser, hvor dit sande Tempel staaer. Held Eder da, hvorover Hymens Haand, Sit Fakkel, tændt ved Dyden, svinger, Og begge med et evigt Baand, Lyksalighed i Baandet flettet bringer, J nyde den, naar andre med dens Navn Og billeder opfylde maae dens Savn; J ved den Eiendom, hvori dens Rødder groe, For Tabet af dens Frugt betrygged boe Frøken Mariana Lichel Bartholin paa Hendes Bryllupsdag. med Hr. Etatsraad Brink Seidelin. den 22 Januarii 1779. Var min, og Stenerson, den muntre Aand, Hvormed du sang, da du i øvet Haand Din velstemt Harpe tog til Ericines Ære, Da skulle jeg i Dag til yndig Lyd Min Cithar slaae og synge kun om Fryd, Og Erichsholmens Fryd min Gienstand skulle være. Men vant er min Haand - og tit hos mig Ei Ord til Tankerne vil passe sig, Bedrøvet jeg igien min Cithar da ophænger. Dog Venskabs Sprog ved Kunst ey adler sig, Men - Venskab ene det opmuntrer mig, Og sand Oprigtighed til fremmed Pragt ey trænger. Ukunstlet er mit Sprog, da nu fra mig For Deres Hæld, Veninde, Bønner sig Mod Himlen hæver - mens jeg ned ved Altret knæler: Bliv, salig Glæde, bliv Dem Begge troe! De nyde Dig i uforstyrret Roe! Saa er den ivrig Bøn, som Venskabs Jld besiæler. Tanker. paa den 22 Januarii 1779. O Dul som før til ævig stærke Toner, Med Guddoms Magt Camoenes Harpe tog, Vaag, stolte Sangere, thi Ericines Throner Skal höre Dig med Lyst, om Du den slog Høyt brænde Flammerne til Hymens ÆreOg SEl ELN, som i sit Paradiis Dig Pindars Varme gav, hans ædle Æt skal være En hellig Æmne for Din Sang - Din Priis. Men ney, Du til - skiönt til festlig Glæde Et Chor af Polyhymnes Sönner gaae Q høye Skiald, hiint fyrstelige Sæde Grundfæstes - lær mig de Din Streng at slaae, Thistor var Dagen - stor til Dydens Hæder, Da Viisdom valgte ædel Fromhed sig, Da from Uskyldighed til Hymens gyldne Kiæder, Saae smillende af Fryd - sin Engel lig. Og herlig var den - som da Lysets Luer, Först trængte sig igjennem Skabningen, Hvor, himmelsk skiön Gudinden, Era skuer Sin Salighed - Monarchen - og sin Ven, Hun fölte det - til Herlighedens Throner, Steeg andagtsfulde Suk - Hun knelede, Og fra Olympus Høye - glade Orioner, Udbreedte nye og riig Velsignelse. Saa skal og denne Dag fornyet stige, Af Ævighedens dybe Ocean Med idel Hæld - og Mulm og Nat skal vige Ved ham, - som styrer selv den Vises Plan, Og jeg skal see til hine Fredens Egne. Hvor Glædens milde Fader skaber Lyst, Hvor Guders Roe Lyksaligheder hegne, Hvor Önsker fylde dette Bryst; Og SEl Er Ns og Bas TILinds Fre Skal voxe ævig grön i unge Skud, Og høy og herlig skal den Stamme være Og dyrehar - velsignet af vor Gud. - Nyheder.