Kiøbenhavns Postrytter, 1787-03-02
London, den 13 Februarii. J den Tale, Premierminister Pitt i Gaar holdt i Underhuset, for at anbefale vor nye Handelstractat med Frankerige, gik han denne Tractat paa det omstændeligste igiennem, og betragtede den under en tredobbelt Synspunkt, nemlig med Hensigt til Handelen, til Financerne, og til Politiken. "Frankerige skulde fra nu af betragtes som enhver anden favoriseret Nation, og dets Varer skulde, imod visse Toldafgifter, kunne indføres her i Kongeriget. De Engelske Manufactursager paastode, eengang for alle at have Fortrin for de Franske paa deres egne Markedspladse; de havde allerede, uagtet de Franskes strænge Forbud, havt betydelig Afsætning i Frankerige; hvor meget maatte da ikke vore Manufacturer vinde nu, naar Udførselens Kanal gives dem ganske frie, Det eneste Spørgsmaal var altsaa om Frankerige, ved at have Friehed til igien at indføre sine Varer i Storbritannien, faaer nogen Overvægt af Fordeel, som kan være os til Skade? Men hvorfor skulde det være skadeligt for os, at Frankerige, ligesom Portugal, kan indføre sine Vine hos os under de fastsatte Afgifter, Nationens Luxus har nu engang giort denne Artikel nødvendig. Saa stor Snighandel der end blev dreven dermed, har Storbritannien dog i sidste Aar i Told af Franske Vine havt en Jndtægt ikke mindre end 20000 Pd. Sterl.; blev nu Tolden sat endnu mere ned, saa vilde Skatkammeret vinde desto meere. Vel opofredes herved en Trediedeel af Tolden paa Portugisiske Vine, en aarlig Jndtægt af 170000 Pd.; men det havde altid været Storbritanniens Statsmaxime, at give Slip paa nogle Jndkomster, for at vinde Handelsfordeele." – Ministeren gik herpaa ind i Tractatens Tarif, talede over visse enkelte Artikler af Uld-, Staal= og Jernvarer, og viiste, at Fordelen heraf altid vilde være paa vor Side. Endelig gik han Handelskammerets Jndvendinger imøde, som havde gjort sig Betænkeligheder over at tillade Udførselen af vore Haandværksredskaber og raae Materialier, og omstøde saa mange Parlementsacter, som derved ophævedes. "For et Lands sande Fordeel, sagde han, maatte intet, allermindst nogle Stykker gammelt Pergament, være i Veien, og de, Nationen havde givet Magt dertil, kunde ogsaa gienkalde dem. - Herpaa talede han om den Indflydelse, Tractaten kunde have paa vort politiske Forhold til Frankerige. Et evigt Venskab imellem to Nationer var ufornuftigt og stridende imod Tingenes Natur. Men, omendskiønt Tractaten ikke var at ansee som nogen Grundvold for et saadant evigt Venskab, vilde den dog for en lang Tid befæste Freden, ved at forene begge Rigers fælles Fordeel. Han vilde vel ikke bygge Bierge paa Frankeriges Lofter, men i denne Sag var det dog gaaet til Værk med Frimodighed og Aabenhiertighed. Sæt altsaa, at Frankerige end ikke havde tænkt som Ven herved, saa var det jo dog godt for os, at vi ved en saa fordeelagtig Tractat, forøgede vor National=Velstand, og derved satte os des bedre i Beredskab saa vel imod Frankeriges som andres Angreb. Vi kunde altid være i Sikkerhed, og Frankerige vilde handle politisk klogt og viist, om det holdt Fordraget med os ubrødeligen." Samlingspladsen for Transporten til Botany Bay er nu i Spithead, hvor men nyelig har bragt tilhugget Tømmer ombord til 10 store Huse, som strax, saa snart man lander ved Botany Bay, skulle føres op for hvad der allernødvendigst maa bringes under Tag. Hele Flaaden bier nu ikkun paa, at Kongen faaer givet sit Samtykke til den Parlementsbill, som autoriserer Oprettelsen af en Criminaljustitsgaard i Botany Bay.