Københavns Adresseavis, 1777-08-06
Professor i Philosophien og Provst ved Communitetet. Fortsettelse om Bidraget til nøyere Kundskab om nogle i det almindelige Liv brugelige Redskaber. Herved skeer det, at Sværpuncten hver Gang Bielken bevægges, beskriver en Bue om Axen, og i det den stedse virker paa, at nedsenke sig i Buens nederste Punct, eller at staae perpendiculair under Axen, forsætter den ogsaa den ubetyngede Bielke paa Øyeblikket igien i sin Horzontalstilling; videre, naar just den herved atter noget virksom gjorte Sværpunct er bragt ud af Perpendicularii. nien, eller (som her er det samme, Bielkens ene Arm skal synke, saa udfordres der allerede en liden Tyngde, for at virke imod den, og ligesom den i Buen kommer længere fra Perpendicularlinien, behøves stedse meere Tyngde til Mod virkningen; ved Hielp af denne Vægtens Egenskab, er man i Stand til ved Veyningen at see, om og hvor nær man er Ligevægten. Thi man forestille sig en betydelig Vægt paa den ene Vægtskaal, og paa den anden slet ingen Tyngde, saa vil denne Vægt vel finde Modstand af Kraften i Sværpunkten, som er bragt ud af sit Hvilestæd, perpendiculair under Axen, men denne Mødstand vil være uvirksom formedelst Overvægten. Nu legge man efterhaanden nogle Vægter paa den tomme Vægtskaal, de skulle da ikke saa snart komme nær ved den Tyngde, som befindes paa den anden Side, førend Sværpunktens Kraft, tillige strax igien bliver sat i Bevægelse, og derved at den atter søger at komme i sin naturlige Stilling, foraarsages Bielkens afvexlende Bevægelse til begge Sider, som til kiendegiver, at Ligevægten er nær, og ikke meget meere maa legges paa den letteste Side. Man seer let, at denne Jndretning i Grunden er en virkelig Ufuldkommenhed ved Vægten, som vel tiener til at giøre den egentlig brugbar, men dog let kan blive overdrevet eller falskt anvendt. Thi saasnart Axen sættes noget for høyt oven for Sværpunkten, bliver Bielken ikke emfindlig nok til at vise den mindste Forskiel i Vægten. Her kan den som forfærdiger dette Jnstrument, vise sin Jndsigt, efterdi vi endnu ingen Grundsetninger have om Axens egentlige Hønde oven forSværpunkten, men den blot efter Øyemaalet og Erfaringen af Kunstneren bestemmes. Hidindtil har jeg betragtet Vægten i sin simpleste Tilstand, som en understøttet Hævestang eller Bielke, men man har endnu søgt at give den adskillige Fuldkommenheder, som ofte have igien frembragt ligesaa mange Forandringer af dens første Skikkelse: Saaledes hænger f. E. paa hver Ende af Bielken en Skaale eller Plade, hvor Loddene og Varene lægges paa. Bielkens Ax giøres skarp, for at forekomme Friction, og hænger frit og spiller i Saxen, hvorved man kan ophænge Vægten, uden at forhindre dens Bevægelse. Endelig tiener en over Axen anbragt lige Stang (Tungen) til at vise Ligevægten, eller hvad deri endnu mangler. Men denne sidste Beqvemmelighed har endnu forskaffet Vægtbielken en Tilvext, som ellers vilde være ufornøden. Thi da den oven paa Vægt bielken anbragte Tunge, den maatte være saa let som den vilde, dog alligevel ved den ringeste Forandring kom udfra Perpendicularlinien, som dens Hvilestand, og med dens heele Tyngde faldt til en Side, hvorved Vægtbielken atter fik en Tilbøyelighed til at falde gandske ned paa samme Side, saa forsynede man den med en Modvægt lige under Axen, for at forekomme denne Uleylighed. Deraf kom da den trekantede Forhøyning, som man finder paa alle Vægtbielker lige neden under Axen, og er den altsaa intet mindre end en Zirat, som den maaskee almindelig er anseet for.