Berlingske Tidende, 1830-11-29
Udenlandske Efterretninger. Amsterdam, den 15de November. Demagogen van Potter, hvem det ikke lykkedes, som hans Colleger i den provisoriske Regjering, (af hvilken han nu paa Qvansviis er udtraadt, fordi hans herskesyge Forfængelighed følte sig krænket og han haaber, at man vil bede ham atter at indtræde, at vælges til Medlem af Nationalcongressen, har dog skaf set sig den fyldestgjørelse, at installere den ved en oprørsk Tale. Saaledes maatte Belgien friste den Ydmyggelse, at see en Mand, der ved en ryggesløs Vandel for længe siden har forspildt alle Retsindiges Agtelse, paa den Plads, som ellers en af vor Tids ædelste Fyrster beklædte. Der, hvor fordum ikkun Fredens og Forsonlighedens Ord løde, turde en fræk Publicist optræde med de skammeligste Columnier, ham og hans Venner værdige. Skulde det være for haardt, at kalde Sligt et Brændemærke paa en heel Nations offentlige Moralitet, saa er det dog i det mindste den bittreste Satis paa en Folkerepræsentations Værdighed. *) Nu bearbeider van Potter Congressens Medlemmer til sine Hensigter, Vi mindes, et han i et fortroligt Brev til sin Ven og Med forviiste Tielernanns - Stedet er aftrykt i den med Processer, imod ham piiblicerede Brevvexling - har yttret det udædiske, Gud bespotten de, Ønske : "Grand Dien, conserver nous Pesprit de rebellion et dincredulite." (Store Gud, bevar os Oprørs og Vantroes Aand!). Forudsættende denne Aand hos alle sine Landsmænd, regner han især deels paa de mange Geistlige, der ere valgte til Medlemmer af Congressen - og uden mindste Sands for deres Embeds høje Vigtighed, misfornøiede med Kongens vise Foranstaltninger til at fremme deres i sig selv saa ærværdige Stands Hæder, i Samfund med Belgiens dumme og overmodige Adel, oprøre Folket, - deels paa det ikke mindre talrige Advocatpartie i Congressen, - af hvilket de fleste ogsaa her, ere Rabulister, beredvillige til at træde Eed og Religion under Fødder, for en skiden Fordeels Skyld. En Snare, som han nu opstiller, er det Forslag, ikke at fatte nogen defintiv Beslutning, men lade et treaarigt Provisorium vedvare, hvad enten et Monarchie eller en Republik vælges, saa at hiint eller dette efter tre Aars Forløb kan ophæves. En saadan provisorisk Tilstand har naturligviis meget Tillokkende for enhver Lykkefrister - og det ere de fleste belgiske Revolutionshelte; - men den store Hob, som jo er det stærkere og derfor i enhver Kamp, der angaaer egoistiske Jnteresser, det seirende Partie, søger han at vind med Løftet om, at den, saalænge dette Provisorium varer, skal faae Afgiftsfrihed for alle dens Fornødenheder. At Mænd, der endnu have nogen Reputation at tabe disses Tal er i Belgien desværre saare ringe. - ikke lade sig blænde af saadanne chimæriske Planer, viiste sig allerede paa Congressens, første Sessionsdag. Hr. van Meulenare fra Brügge -J Nationaleongressen besluttede i sit første Møde, at ingen Adresse skul(som før skeete, efterat Kongen havde aabnet Repræsentanternes Forsamling med en Tale, sendes til den provisoriske Regiering, i Anledaabnet Congressen, da det enthunastiske bifaldsraab, hvormed hans ning af den Tale, hvormed Hr. van Potter paa dennes Vegne havde Talle modtoges, var det meest passende Svar, som derpaa kunde gives i som i den belgiske Assemble constitutante saa gjerne vilde repetere Mirabeaus Rolle i den franske! - protesterede ei allene mod enhver høitidelig Modtagelse af den provisoriske Regjerings Medlemmer, men ogsaa imod den Myndighed, som den selv havde tilsneget sig, og vilde ingenlunde erkjende det Reglement, som den havde forelagt Congressen til Rettesnor. Først da den berygtede Advocat, van Meenen, som nu er Civilgouverneur i Syd=Brabant og tillige Generalprokureur ved det høieste Tribunal i Brussel, - erklærede: at han vilde indlevere hiint Reglement til Congressen, som sit Forslag, blev van Meulengeres Harme, over Nationalforsamlingens antastede Selvstændighed formildet. -