Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1777-12-05
Det Argument imod mangen Livets Beqvemmelighed, som tages blot af den Betragtning, at de ikke ere nødvendige, vilde ligesaa godt have ladet sig høre i den Vildes Mund, der fraraadede de første Jndustriens Yttrelser, som af den Moralist, der raaber paa Forfængeligheden i de sidste deraf. Vore Forfædre, kunde han sige, fandt deres Tilhold under denne Klippe, de fandt deres Føde i Skoven, de slukkede deres Tørst af Bækken, og de vare klædde i Byttet af de vilde Dyr, hvilke de havde dræbt. Hvorførskulde vi hænge efter en falsk Lækkerhed, og fordre af Jorden saadanne Frugter, som den ikke er vandt til at give? Vore Fædres Bue er allerede for svær for vore Armee, og de vilde Dyr begynde allerede at raade selv i Skovene, Saaledes kunde Moralisten i enhver Alders Forhold have fundet de samme Poster at laste, som han saa gjerne vil tiltale sin egen Alders Mennesker for, og vor Forlegenhed i den Materie er maaskee ikkun et Stykke af den Ureede, som man geraader i, naar man forsøger paa at bestemme moralske Caracterer efter udvortes Omstændigheder, hvilke kan være, eller ikke være, forenede med lastværdig Sindsbeskaffenhed og Hiertelav. En finder det lastværdigt, at bære Linnet paa sin Krop, en anden ikke, med mindre det er fint; og dersom det imidlertid er sandt, at et Menneske kan være klæd i grovt eller fint Tøi, kan sove paa Marken, eller boe i et Pallads, kan træde paa et Gulvteppe, eller sætte sin Fod paa den bare Jord, skiønt Sindet dog beholder, eller haver mistet, sin Skarpsindighed og sin Styrke, og Hiertet sin Velvillighed imod Mennisker: saa er det forgieves i saadanne Omstændigheder at søge Forskiel imellem Dyder og Laster, eller at beskylde en civiliseret Borger for Blødagtighed for noget Stykkes Skyld af hans Dragt, eller fordi han bærer en Foer=Værks Pels, hvori, maaskee, en Vild haver været klæd før han. Forfængelighed er ikke udmærket ved nogen vis Slags Dragt Den forraader sig hos Jndianeren ved den phantastiske Udpyntning med hans Fædre, hans Skiæl, og hans brogede Skind=Pels. Dens Digten og Tragten er i Skovene og i Stæderne den samme; den søger i hine ved et besmurt Ansigt, og ved kunstigen malede Tænder den samme Beundring, som den i disse søger at tildrage sig ved en forgyldt Vogn og Stats=Liberie. Polerede Nationer komme i deres Fremgang ofte til at overgaae de raae i Tarvelighed og Sæders Enfoldighed. Grækerne, siger Thueydides, bare for ikke lang Tid siden, ligesom Barbarer, glimrende Smykker af Guld i deres Haar, og gik bevæbnede i Freds Tider. Simpelhed i Klædedragt blev hos dette Folk et Kiendetegn paa, at det var poleret; og Materialierne i dem selv, hvormed Legemet næres eller klædes, ere maaskee af liden Følge hos et Folk. Man maae søge Menneskers Caracteer i deres Sinds Beskaffenheder, og ikke i Arten af deres Føde, eller i Moderne af deres Klædedragt. Hvad der nu er den Ærbares og den Alvorliges Prydelse; hvad som nu tilstaaes at være en virkelig Beqvemmelighed, var fordum de Unges Phantasterie, eller blev opfunden for at fornøye den Forkiælede. Den nye Facon er vist nok ofte Kiendemærke paa en Nar, men vi forandre ofte vore Moder uden derfor at forøge vor Forfængeligheds eller Daarligheds Maal. (Resten følger.) En Fabel, oversat. Ræven og de andre Dyr. En Konge forkyndede i Indien en almindelig Jagt. Man gjorde Anstalt til at omgiørtle en heel Skov med Klæder og Fiere, og mange tusinde Menneskeer begyndte at stille sig i en Kreds. Ræven behagede dette Optog ikke. Redder eder, sagde den til de andre Dyr, medens der endnu er et Hull frie, snart skulde det være for sildig. Den stærke Løve, den snelle Hjort, den slue Abe, beloe Rævens Frygtagtighed, og forlod sig paa deres Kræfter, Hurtighed og List. Da nu Kredsen var sluttet, Menneskerne immer rykte nærmere til, og endelig i Hobetal nedlagde de indsperrede Dyr med Kaste=Piile, udbrød Ræven: Jeg er hverken hurtig eller tapper; men her er ieg sikker; og krøb i et Hull som han imidlertid havde skravet. De andre Dyr bleve alle dødede eller fangne.