Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1827-07-17
Ved Erfaring er det endnu ikke bekjendt, at fiskeriet ved Dampskibsfarten har lidt Afbræk, eller at Dampskibe have foruroliget eller fordærvet Fiskeriet. Fra Mississipi og Ohio, hvilke Floder befares hver af mere end 150 Dampfartøier, er intet Lignende hørt. At formode dette, har hverken Nordamerikanerne, Engellænderne, Hollænderne, Nordmænd eller Svenske, der leve for en Deel ved Fiskerie, været indsigt fulde nok til. Til en Naadegave for Liimfjords Beboerne allene, skulde denne Forudvidenhed være blevet? Men da ingen Erfaring kan fremlede denne Formodning, maa man ved Raisonnering søge at faae en Slutning ud. Steenkulsrøgen. skal det ikke være, der falder Sildene for Brystet, ikke heller Skibet som egentligt Skib, siden det er mindre dybtgaaende end mange andre Skibe, der beseile Fjorden. Derimod angives blot som Grund den Allarm, som det fører med sig at bevæge Skibet. Denne Allarm er nu to Slags, den som Bølgernes Brydning paa Skibets Skraag foraarsager, og som er langt ringere end den, der ved et Skibs Krydsning, Ronning, Slingring og Stormens Hviin i Takkel og Toug bevirker; og den som kommer afsted ved Skibets til Dampfart nødvendige Maskinerie. Er det nu vist, at den første Allarm og Bevægelse er langt ringere end et andet Skibs, der ved uophørlig Krydsning i det smalle Farvand gjør Liimfjordsbeboerne Uro, bliver da blot tilbage at betænke, om den anden Allarm kan være skadelig for Havbeboerne. Hjulenes Bevægelse paa Dampskibets Sider, hvilken foregaaer oven i Vandet, ligner omtrent den Sjasken af en Baad, der i Blæst rider bag et Fartøi, eller er som Møllehjulenes, naar de sættes i Gang. Endvidere giver Dampen, naar den udlades gjennem de anbragte Ventilatorer, en Skratten, der dog ikke engang lyder saa høit som en halvladt Pistol, og hvilken Allarm allene høres i Luften, hvor den farer ud, og neppe forplantes derfra ned igjennem Vandet, der som et tættere Legeme, mindre modtager Lydens Virkning. De som uden at have seet og hørt paa et Dampskib, dog røres saa inderlig allerede ved Tanken om Sildenes Hjerteklappen ved denne Allarm, vilde behage at uleilige sig ned paa Havsens Bund, og naar de komme op, fortælle hvad de have hørt Folk ovenfor Vandet sige eller gjøre i deres Fraværelse. Vel er, som bekjendt, den Allarm af Hjulene, tilligemed den af Vandets Pladsken paa Skibet, ikke saa stærk eller vedvarende, som ved et andet Skib der seiler for god Vind, og langt mindre end ved et, der krydser i haardt Veir, dog forudsat, at den var ligesaa stærk eller stærkere, bliver dog neppe nogen Indflydelse deraf paa Fiskestimlen at beregne, undtagen den, andre Skibe maa have, hvis de komme ved eller i en saadan Forsamling. Forinden maa det bevises, deels at Lyden forplantes stærkere nedad i Vandet end opad, hvor den gaaer saa ringe og øiebliklig, at man blot kan antage dens Forplantelse at skee ved Luftrummet, som anbringes i Vandet af den Stage, hvormed Sand eller Steen berøres, og at Sildene virkeligen kunne høre, hvorom jeg med flere virkeligen med god Grund tvivler. Mangler Høreævnen, kan neppe nogen Allarm forfærde. Og kunne Sildene høre, og forfærdes over Allarmen, og Uroen ei foraarsages ved Vandets Bevægelse af Skibet eller dets virkelige Indtræden i en Stimmel, der gik saa øverlig i Van bet, saa vil jo dog deraf blot følge, at Stimlen adsplittes til Siderne. Men lægger man Mærke til, hvad der tildrager sig, naar man med en Steen eller Stang slaaer i en Fiskeklynge, at nemlig Vandets stærke Bevægelse adsplitter den, men at Fiskene snart samle sig igjen paa samme Sted, hvoraf skal man da formode, at Sild saa forfærdeligen skulle ængstes, at de skulle forlade Fjorden, Vil man selv foretage Noget til Beviis, kan man kaste en stor Steen eller Brædt i en Dam, hvor Frøerne kvække hobeviis. J nogle Øieblik tie de. Men skyde op i Nærheden, og ikke en eneste tager deraf Notits, for at tie. Seer man nogensinde, at en Hare bliver borte fra sit Opholdsted, fordi der skydes efter den en Gang imellem Og er Haren ikke Skrækkens Symbol, Og eier den ikke Høreævne i udmærket Grad; Og bliver vel nogen af de Herrer Dampskibshadere borte fra Klubben, fordi der væltes et Spillebord, slaaes nogle Glas, itu eller holdes en polsk Rigsdag, Og den dumme og døve Sild skulde være mere fornuftig, De Lærde her stride om, enten Silden avles i Fjorden, altid opholder sig her, eller kommer trækkende andetsteds fra. Jeg er eenfoldig nok til at formode det sidste, og mener, at den kommer fra Nordpolsegnene. Hvilketsomhelst, maa jo Allarmen, naar den kan høres af Silden, foraarsage enten at Silden jages ind eller op i Fjorden af Skibet og det i Flokkeviis, naar der Færsel. imod Skibet ved sin Udfart blot havde Faa at forstyrre Commercen for. Hvad mangfoldige krydsende og dybtgaaende Skibe kunne udrette, hvis Lyden eller Bevægelsen i Vandet forfærdede Sildene, og disses Nerver ere ligesaa svage som mange fine Damers skulle være, og nem lige ordentlig udjage Silden af Fjorden, kan Dampskibet dog slet ikke tillægges den Virkning, thi dets lettere Bevægelse, dets hurtigere Fart, strækker ei til at udgjenne Sildestimlen, men blot at adsplitte den til Siderne; hvilket Naturphænomen kan læres hos enhver der driver Sviin eller Gjæs, og farer som Jehu, Nimsi Søn. Lægger man nu dertil de Erfaringer, som mange med mig have gjort, at nemlig Fisk fanges, Aal stanges, rundt om Dampskibet, at selv Fisk fanges med Snøre og Angel fra selve Dampskibet, at Sælhunde, der ansees for at have nogle af Dyreslægtens Ævner, svømme om Skibet, som om en Baad, at Fisk i Mængde opholde sig tæt ved Møllehjulene, der foraarsage et langt større Bulder end Dampskibet, ja Laxørreder endog springe op mod Hjulene, saa synes det rimeligt, at man tør berolige de ængstlige Liimfjordsbeboere med den grundede Formodning, at Dampskibets Komme, der indtræffer naar desuden faa Sild ere i Fjorden, ikke i mindste Maade vil forstyrre deres Livsvegetation eller Hr. Regnskab for Bombebøssens 31te Qvartal. (Oprettet 1819, den 11te August.)