Jyllandsposten, 1839-12-17
Det er Publicum allerede af de offentlige Blade bekjendt, at en meget farlig Forbryder, nemlig Henrik Lamp, eller som han, for at skiule sine tidligere Forbrydelser, ogsaa kaldte sig Henrik Lange, der for begaaet Jndbrud og Tyverie var dømt til Kagstrygning og Fæstnings=Arbeide paa Livstid, for nogen Tid siden undveg af Arresten i Aarhuus; men det er formodentlig ikke endnu ret Mange vitterligt, at Arrestforvarer Thornbye, egentlig ene er den, som kan tilskrives Aarsagen til bemeldte Arrestants Undvigelse. Det er nemlig, efter hvad vi have bragt i Erfaring, ved Forhør oplyst, at Thornbye, istedetfor at lade Arrestanten blive i sin Arrest, har taget denne indtil sig i sin Bopæl, der siddet og drukket med ham, hvorefter Arrestanten, under Foregivende af at skulle et Ærinde ud i Gaarden, fik Leilighed til at absentere sig, ligesom det nok og skal være godtgjort, at han, nemlig Thorn bye, derefter selv brækkede Laasene fra Arresten, hvor Arrestanten havde siddet, for at indbilde Folk, at han var brudt ud. At Thornbye derfor er bleven saa under Justitiens Tiltale, er saare rigtigt; men det maa høiligen forundre Enhver, at han ikke er bleven suspenderet fra sin Bestilling, medens Sagen, der formodentligen vil komme til at spadsere igjennem alle Jnstantser, saaledes kan vare i et Aars Tid om ikke længere. Det forekommer os, at her var mere end tilstrækkelig Anledning til en slig Fremgangsmaade, især naar det erindres, at Thornbye gandske nylig under en foregaaende Sag, der var anlagt imod ham for Pligt, forsømmelse, og hvorunder han netop var suspenderet, er idømt en betydelig Mulct, som han ved Sammenskud af adskillige Jndvaanere, til hvem han henvendte sig, endelig fik tilveiebragt. Vel har Thornbye en stor Familie, der maaskee vilde komme til at lide under hans Suspension; men dette bør neppe komme i Betragtning, da han ved sit Forhold tydelig nok har lagt for Dagen, at han er aldeles uduelig til at forestaae sin Bestilling, og at man aldeles ikke i mindste Maade kan stole paa ham. Det vilde derfor vistnok være en aldeles utidig Overbærenhed, at lade ham vedblive i sin Bestilling og saaledes udsætte den offentlige Sikkerhed for Fare. Man haaber derfor, at han uden Skaansel vorder indstillet til Suspension, som vedkommende høie Øvrighed vist ikke kan andet end bifalde. Ved denne Leilighed tillade vi os at tilføie nogle bemærkninger, angaaende den Maade, hvorpaa Arrestforvarer, og Politibetjent Posterne her i Landet besættes. Vor afdøde Konge har nemlig bestemt ved Reskript af 4de August 1804, for at skaffe vel tjente Underofficerer civilt Levebrød, at disse Posters Vacance skal indberettes, hvorefter Tjenesterne da igjen vorde besatte af Hans Majestæt, men foruden at Erfaringen viser, at slige Underofficerer, der gjerne forblive ved Regimenterne saalænge de de noget, sjelden ere brugbare, saa er det og en slem Ting, at de for Livstid beskikkes, og saaledes ikke igjen, uagtet de ere nok saa uduelige, kunne sættes fra Bestillingen uden de strængeste Beviser og en vidtløftig Proces. Denne Bevidsthed og Betryggelse hos Betjenten har til Følge, at han stoler paa, at man ikke saa let kan skille sig af med ham, og saaledes er mindre omhyggelig i at varetage sin Bestilling - som han derfor efterhaanden ofte aldeles forsømmer. Dette vilde altsammen forebygges, naar det overlodes Communalbestyrelsen selv, at besætte slige Smaabestillinger, og det derhos blev en udtrykkelig Bestemmelse, at Vedkommende kunde opsiges med et passende Varsel, naar man ikke længere kunde være tilfreds med hans Tjeneste, hvilket sidste vilde være et særdeles kraftigt Motiv for Betjenten til ikke at forsømme sin Tjeneste. Det kunde maaskee synes, at denne Fremgangsmaade kunde give Anledning til Vilkaarligheder; men dette kan neppe befrygtes, da Communalbestyrelsen nu bestaaer af saamange af Byens meest agtværdige Mænd, saa sligt ikke kan komme til at beroe paa en enkelt Mands Luner eller Jndfald, ligesom det maa observeres, at saavel Arrestforvarerne som Politibetjentene lønnes af Communen og saaledes egentlig staae i dens Tjeneste, hvorfor det og saa synes meest passende, at dennes Bestyrelse herefter overlodes at antage og afskedige dem. Forsaavidt man vil indvende, at en saadan Afskedigelse, uden foregaaende Lov og Dom, er i Strid med hvad der gielder om Embedsmænd, maae vi erindre, at de Betjente, hvorom her er Talen, neppe kan, uagtet de beskikkes af Kongen, henføres til egentlige Embedsmænd eller under de samme Regler, som gielde for disse. Hertil kommer, at det ofte kan falde meget vanskeligt at tilveiebringe saa nøiagtige Beviser, som Domstolene fordre, for at kunne dømme en saadan Person fra sin Bestilling, uagtet det er notorisk, at han er aldeles uduelig til at forestaae samme, hvorfor Forholdets Natur fordrer at der maa afviges fra de almindelige Regler angaaende de egentlige Embedsmænd. En saadan Afvigelse existerer ogsaa allerede i flere Tilfælde, i hvilken Henseende vi som Exempel tillade os at nævne: Hospitalsforstandere, Godsforvalterne paa de saakaldte kongelige Gaarde, Toldbetjente, hvoraf de underordnede især kun ere svage Rør i Toldinspecteurens Haand, Vægtere, m. Fl. Gjøres det derfor til en Betingelse ved Beskikkelsen, at Opsigelse kan finde Sted, saa synes der heller intet Uretfærdigt at være i, at denne siden sættes i Udførelse, naar Personen ikke længere opfører sig saaledes, at man kan være tjent med ham. At veltjente Underofficerer ligefuld maae kunne concurrere om deslige Bestillinger, naar de vorde vacante, er en Selvfølge; men de burde ikke være de eneste, derskulde kunne forundes samme, hvilket det ovennævnte allerhøieste Reskript heller ikke synes at hjemle Redactionen af Jyllandsposten, Da jeg af Jyllandsposten Nr. 48 seer, at De har modtaget til Jndrykkelse: Bør motiveret Ubeskedenhed (nonsens straffes, naar beviist Ulovlighed gaaer fri og jeg derved paa en ligesaa skamløs som ugrundet Maade, er injurieret, har jeg til Collegiet med Afskrift af denne min Skrivelse henstillet, at Jnjurianten efter Loven kaldes til Ansvar og Afstraffelse, og tør jeg forvente efter Sagens Natur, at De behageligst snarest lader denne Skrivelse bekjendtgjøre i Jyllandsposten til Efterretning for Læserne. Fredericia, den 7de Decbr. 1839. Rahbek.