Berlingske Tidende, 1836-02-10
Under den foreløbige Behandling bemærkede Proponenten, at han langt fra vilde eller kunde miskjende, hvad der i de sidste halvhundrede Aar er gjort for Danmarks Lovgivning, og han vilde ei heller negte, at det vilde være vanskeligt for den Mand, som Regjeringen maatte anbetroe et saa omfattende Arbeide som det i hans Andragende omhandlede, dertil at finde Tid. Jmidlertid havde det kun været hans Mening, at der kunde paabegyndes et saadant Værk, der efter hans Skjønnende var af største Vigtighed for den menige Mand, som formedelst den store Mangfoldighed af Anordninger nu ikke kunde vide, hvad der var Ret. Han havde forelagt Stænderne sit Andragende, fordi han ansaae Sagen at være af yderste Vigtighed, og han maatte kun beklage, at Committeen ikke havde sat Qvæstionens Vigtighed i det Lys, som han havde ventet. Committeens Referent, Professor Bang, yttrede hertil, at man ikke i Committeens Betænkning stærkt havde udhævet dette Punkt, men Grunden hertil var, at hele Committeen havde været enig i, at det for Tiden var utilraadeligt at indgaae til Regjeringen med et Andragende derom. Da selve Forslaget gik ud paa, at den Mand, som det omhandlede Hverv skulde overdrages, udelukkende skulde beskjæftige sig med samme, havde Committeen ikke kunne antage, at det var Proponentens Mening, at Lovarbeidet kun skulde paabegyndes og forberedes. Et saadant Arbeide udfordrede ganske særdeles Anstrængelse og Energi, og da der forelaae Regjeringen saa mange og for Øieblikkets Tarv saa vigtige Lovgivnings arbeider, maatte allerede denne Omstændighed indeholde Grund nok til for Tiden ikke Jen at indgive et saadant Andragende. kelte Afsnit kunde en ny Lovbog ikke udarbeides, medmindre det skeete i meget store Afdelinger, skulde Forsamlingens Andragende gaae ud paa et saadant enkelt Afsnits Bearbeidelse, saa maatte det i alt Fald i Propositionen nærmere have været betegnet, hvilket Afsnit i Lovgivningen der ansaaes mest at trænge dertil. Proponenten erklærede, at han ikke havde tiltroet sig Kyndighed nok i Lovgivningen for at bestemme, hvilken Deel af denne der mest behøvede Omarbeidelse. Han ansaae det ikke umuligt for Regjeringen at overkomme Arbeidet; maatte dette imidlertid for Tiden være Tilfældet, saa vilde Regjeringen efter sin Leilighed kunne lade det besørge. Han antog Sagen for saa vigtig, at Petitionen burde indgives saaledes, at man overlod det til Regjeringen at bestemme, naar Arbeidet skulde paabegyndes. Etatsraad Steenfeldt erklærede sig enig med Committeens Pluralitet i, at et saadant Lovarbeide, som det omhandlede, vel var vanskeligt, men han maatte med Minoriteten antage, at det var muligt og gavnligt. Han antog Ønsket om en ny Lovbog Nationens Repræsentanter værdigt, og han meente derfor, at man burde udtale samme og overlade til Regjeringen at bedømme, hvorvidt dens juridiske Kræfter vare tilstrækkelige til at udføre et saadant Arbeide. Uagtet Proponenten ikke havde gjort subsidiære Jndstillinger, kunde dette gjøres af Forsamlingen, og han forbeholdt sig at indstille, at man burde andrage paa en ny civil og en ny criminel Lov Committeens Medlem, Secretær, Ussing, henholdt sig til hvad af ham i Committeens Beretning var anført, og hen ledede derhos i Særdeleshed Forsamlingens Opmærksomhed paa, at den Udvikling af flere Retsforhold, som Stænderinstitutionen vilde fremkalde, gjorde det betænkeligere i nærværende Øieblik at andrage paa en almindelig Lovbogs Affattelse. J Anledning af en derom skeet Opfordring gjorde den Kongelige Commissarius Forsamlingen forteligen bekjendt med det Resultat, hvortil de hidtil til forskjellige Tider nedsatte Lovcommissioner havde ført. Han meddeelte derhos nogle bemærkninger om en ny LovbogsTilraadelighed, hvilke imidlertid her forbigaaes, da Commissarius under Sagens endelige Forhandling fandt sig foranlediget til udførligere at yttre sig om Sagens Gjenstand, i det Hele.