Den Vest-Sjællandske Avis, 1824-03-15
Fortsættelsen af Beleiringen blev nu ogsaa paa Grækernes Side forbunden med store Vanskeligheder. den regnfulde Aarstid bragde mange Sygdomme, med sig; Tyrkerne satte Tropper i Land i Patras. Hydrioterne bleve neenige med Peloponneserne og kaldte deres Skibe hiem; blot den ædelmodige Bobling blev tilbage med sine; ogsaa Levnetsmidlerne begyndte at mine; imidlertid stødte Commandanten i Calamatta, Baleste, med 300 Mand til Armeen; han var en født Marseiller og maaskee den fortrinligste af alle udenlandske Officeere i Grækenland; disse 300 Mand havde han øvet paa Europæisk Maade, og deres tactiske Færdighed satte Grækerne i Beundring; Primaterne bleve henrykkede derover og besluttede saameget som mueligt at indføre den Europæiske Exercits blandt de øvrige Tropper. – For at forhindre at ikke Tyrkerne skulde undsætte Tripolitza afmarscherede Colocotrons ældste Søn til Corinth og Opsilanti selv til Patras; en Hovedfeil af ham, hvorved han overlod Colocotron Æren for at have erobret denne Stad. Denne Begivenhed tildrog sig den 5te Octbr. – Den er for vigtig til at den ikke bør udførlig meddeles med Voutiers egne Ord. Der herskede, siger han, om Middagen den største Stilhed saavel i Staden, som i Leieren, og de fornemst Anførere spiiste froligt til Middag, da pludselig det Raab hørtes: Til Vaaben, Hellenerne (saaledes kalder Voutier dem bestandigt) bestorme Murene. Vi stode og fra Bordet og saae at allerede nogle af vore Folk vare oppe paa Muren. – En af Colocotrons Soldater havde fra det lille Batterie, som bestrøg den nordlige Deel af Byen bemærket, at Murene vare kun slet bevogtede paa dette Sted og dristede sig til at stige op paa den; hans Kammerater fulgte hans Exempel og i et Øieblik var hele Colocotrons Corps forsamlet der. Tyrkerne, som nu fik Øinene op, begyndte at giøre en meget livfuld Jld fra Fæstningen og Taarnene, som bestrøge Spartanernes (det vil sige Mainotternes) Position; men disse, som bleve ligesom rasende over at see Colocotrons Soldater allerede at være inde i Staden, trodsede al Fare og bestormede Murene med os fra denne Side, og i et Øieblik vare vi i Besiddelse af det største Taarn, dets Kanoner bleve strax rettede imod Castellet, som vi snart bragte til at tie. Hele Armeen udgiød sig nu som en Biergstrøm over den ulykkelige Bye. Nu begyndte de Rædselscener, som jeg ikke vil beskrive, men som enhver erfaren Kriger kan godt forestille sig. (Man ville blot erindre sig hvorledes Russerne bare sig ad ved Erobringen af Praga og af Jsmail, eller de Franske dengang de indtoge Lübeck, især naar man dertil betænker, at denne Stad blev indtaget med Tropper, som vare aldeles udisciplinerede og just paa den Tid opfyldte og beherskede af Lidenskaber, som til alle Tider have bevæget Menneskene til de værste Excesser. Endnu mindre er det min Hensigt at ville undskylde de Grusomheder, som bleve begaaede ved denne Leilighed. Jeg blev saa angrebet af dette sørgelige Skuespil, at jeg, endskiøndt jeg siden faae Staden igien opbygget af sine Ruineer, og at være bedre forsynet end de øvrige Stæder i Grækenland, dog kunde aldrig siden tærke derpaa uden Hiertet bankede i mitz. Først den følgende Dag kom vi i Besiddelse af Castellet. Erobringen af Tripolitza udbredte i Pevonnes 12 til 15,000 Flinte, en stor Mængde Sabler og et uhyre Antal Pistoler. Provinsens Sikkerhed var nu bleven fuldkommen garanteret og vi kunde disponere over 10000 Mand. Ung tet alle disse Fordeele manglede, der dog meget i at Erobringen blev saa nyttig for os, som vi kunde have forventet af en saa stor Begivenhed. Nationalkassen blev ikke en Skilling rigere derved; og de fleeste Anførere skadede sig selv overmaade i den offentlige Agtelse ved den Begierlighed, som de lagde for Dagen. Hele Armeen løste sig op- og enhver begav sig bort for at bringe sit Bytte i Sikkerhed eller for at vederqvæge sig, ligesom Erobringen af denne Stad var det eneste Formaal man havde forefat sig. Endskiøndt forresten Soldaternes Begierlighed efter Bytte og Anførernes Gierrighed ere ikke meget roesværdige Egenskaber hos et Folk, som burde være opflammet af Kiærlighed til Fædrenelandet, saa vil man ogsaa paa den anden Side betænke, at man ikke maae forlange formeget af saadanne Folk, som nyelig have faaet deres Frihed og at de strax skulle aflægge de Vanarter, som findes hos Staver, og antage de Sæder, som tilkommende Friefødte. Det ligger meget mere i Sagens Natur at der maae endnu anvendes mange Bestræbelser og mange Ting maae virke paa dem, førend deres Tænkemaade kan bringes i Harmonie med deres nærværende udvortes Forfatning. Men at Grækerne fra nu af ville giøre raske Fremskridt paa Civilisationens og Culturens Bane, derfor har man ikke allene en tilstrækkelig Vished i deres Aands og Charakteers fortreffelige Anlæg, men ogsaa det i Factum: at der virkeligen er foregaaet en kiendelig Forandring i dette Folks tilforn saa raae og vilde Sæder i det korte Tidsrum fra Befrielseskrigens Begyndelse. Dette Vidnesbyrd er af megen Vigtighed, da det mod deles af et saa upartisk Øienvidne, og det maae forøge vor Jnterresse for et heldigt Udfald af den Græske Friehedskamp, som den ogsaa sikkert vil erholde).