Corsaren, 1844-03-15
En Soiree hos Ernst Mahner. (Et Værelse hos Knirsch. J Midlen et umalet Bord med to store Trædunke og et Brød m. m. Blandt de ankomne Gjæster bemærkes forskjellige Redacteurer og andre ved offenlig Virksomhed udmærkede Mænd, f. Ex. Aftenbladet, Digteren Holst, Overcommerceraad Levin, Cand. Hage og Pastor Visby, o. fl. Ernst Mahner staaer midt i Kredsen med sit lange Skjæg, ifort en hvid Talar). Hage. Vi ere komne paa vort Selskabs, det ikke aldeles totale Maadeholdenhedsselskabs Vegne, for at byde Dem, udmærkede Mand... Ernyt M. Du, om jeg tør bede; Urinstinctet kjender ikke Titlen "De". Hage. Altsaa, for at byde Dig, udmærkede Mand, Velkommen! Vort Selskab, som allerede tæller 117 Medlemmer, vilde prise sig lykkelig ved at kunne udfylde sit Tal til 118 ved at overrække Dem. .. Dig vilde jeg sige, Diplom som Æresmedlem og indbyde Dig til en Sexa. Ernst M. (bukker). Meget forbunden. Men, tillad mig, jeg haaber dog, J vogte Ederfor Vandpropheternes Daarskaber. Hage. Gud bevares, vi drikke ikke andet end Viin. Ogsaa vi høre i vor Ringhed til Manernes ophøiede Klasse. Vi have forenet os for at bortmane alt Brændeviin.... Ernst M. Da habet Jhr Recht, Brændeviinsglasset er den bittreste Lidelseskalk. Ligeoverfor Urinstinctet er Alkohol et udrikkeligt Fluidum. Hage. Og fremme en større Consumtion af Viin. Min Collega, Hr. Pastoren, har som Formand i Selskabet faaet en Pokal af sin forrige Menighed. Men først tillad mig et Spørgsmaal. Du er dog ingen Schleswigholsteiner, ikke En af dem, der ville opløse Statsenheden? Ernst M. Hertil har jeg kun eet Svar: jeg er et Menneske; men af den sjeldne og næsten uddøde Race, som kaldes Urmennesker. Har forresten hørt, at I Danske skulle være i Besiddelse af et saadant Urmenneske, som J kaldet Holger Danske. (Det banker 3 Gange paa Døren). Det er maaskee ham, som nu banker... Herein! Aftenbladet (træder ind). Min Herre, mine Herrer, jeg er kommen, det glæder mig at see saamange udmærkede Mænd. Ernst M. (til de Nærmeste). Wer ist dieser Mann? hat eine sehr geistreiche Physiognomie. De Nærmeste. Det er vort Aftenblad, ogsaa kaldet den vittige Boctius, et af vore meest agtede Blade. Flere Stemmer. Aa Aftenblad, fiig en Vittighed! Aftenbl. Nei, i Aften maae de virkelig have mig undskyldt, en anden Gang skal jeg være til Tjeneste. De veed nok ikke, at jeg er daarlig.. Levin. Daarligt, kjære Aftenblad, husk paa, at De er af Intetkjøn; Sproget har en neutraliserende Tendens. Aftenbl. (vender sig foragtelig bort). Hr. Mahner, De er en virkelig Prophet, jeg hørte nemlig hvad De før sagde, for jeg lytter altid ved en Dør, før jeg gaaer ind - saaledes. De seer i mig den nuværende Holger Danske. Ernst M. Bruder, sei mir willkommen! Lad os nu gaae til Bords. Men hvad seer jeg, de fleste af Eder, mine Brødre, bære jog Halsbind, vatterede Frakker og Vidskelærsgaloscher. Lægger bort disse en sygebeladt Tids giftige Opfindelser, de ville vanhellige vort Maaltid. Fædrelandet (kan ikke faae Galoscherne af). Men sig mig dog Mahner, siden Du er en Prophet, troer Du, vi faae en Constitution? Enst M. Før der er beredet Halsbindenne og Galoscherne en brad Undergang, faae J. ingen ordenlig Constitution. Varfod. Hvad Halsbind angaaer, er der fra min Side Jntet iveien for Constitution. Berlingske. Jeg kan ikke faae mit Halsbaand af. Aftenbl. Jeg heller ikke mit. (De sætte sig). Ernst M. Det urhygieniske Urinstinct, som i Tidernes Løb er gaaet tabt og først atter gjenfødt i den, der taler her til Eder, byder at begynde ethvert Maaltid med de urinstinctlige, urhygieniske Nydelser, Vandet og Brødet. (Han lader den ene Trædunk gaae omkring.) Gudenrath. Jeg maa bemærke, at denne Opdagelse allerede er gjort af mig. Flere Stemmer. Det er altsaa Plagiat Repp. Hvad Vandet angaaer, da har jeg allerede ansøgt om Patent paa det. Jessmark. Jeg ogsaa. Flere. Det er altsaa dobbelt Plagiat. H. P. Holst. Mine Herrer, De glemme, at Plagiat er Noget, som ikke existerer, et Begreb, som Sproget og Poesien ikke anerkjende. Dersom der var Plagiat, saa var der ingen Poesi, det har Heiberg forlængesiden beviist i Jntelligensbladene. Fædrelandet (lader Vandet gaae forbi). Ernst M. Vær dog fornuftig, Du det 19de Aarhundredes høitærede videnskabelige Slægt! Lærer Syvertsen (drikker alt Vandel). Ernst M. Efter at det tørststillende Vands kolde Friskhed har renset Dig, skal Du som i den instinetsunde Fortid vederkvæge dit Legeme og din Sjæl ved den fløderige Melk, den herlige Patriarkdrik, og den søde Viin (byder Melkebotten og Viindunken om), ved Most og al Slags frydefuld Frugtsaft, ved Mjød og det maltrige Øl, samt forskjellige Slags Limonader. Aftenbl. Hr. Mahner, skal jeg ikke have noget at drikke? Syvertsen drak alt Vandet; det kan endda være det samme, for jeg har endnu noget hjemme, men Corsaren har skummet Fløden af Melken for mig, og Medlemmerne af Maadeholdsforeningen have drukket Vinen.... Ernst M. Jeg forstaaer Dig, og værdige Holger Danske, Du vil have Mjød, (fylder et Bæger og rækker Aftenbl.), Xaide xal Uytaive, det er udlagt, glæd Dig og vær rask! Aftenbl. Jeg ønsker slet ikke at være raskere end jeg er. (sagte til Berlingske) De veed nok, at jeg søger Afsked med Pension paa Grund af Svagelighed. Ernst M. Den sande Urhygienes gjenfundne ubedragelige Gudsviisdom i de Førsteskabtes Jnstinct byder fremdeles Enhed i Nydelsen. Suppe er en fordærvet Drik. Derfor skride vi nu til Posteierne og forskjellige Arter af Stege. Her er nu for det første en ganske udmærket Gaaseleverpostei, som jeg har medbragt fra Strasburg. Kjøbenhavnspost. og Forpost. Hvad maa jeg høre, Gaaseleverpostei, Du est en falsk Profet, Ernst Mahner. Vee Dig, næste Søndag faaer Du en Tirailleur. Adiøs. Aftenbl. Bryd Dig ikke noget om ham, Mahner, jeg har allerede stevnet ham, han skeer en Ulykke. Mit Valgsprog er det samme som dit, funde Jdeer opfattes kun vanskelig af en syg Tid. (Giver sig ifærd med Posteien). Varfod. Maa jeg ikke byde Dig en Priis? Mahners ærværdige Aasyn antog ved disse Ord Udtrykket af den skrækkeligste Forbittrelse. Jmidlertid vendte han hurtig tilbage til den urhygieniske No, og talte saaledes: Kast med høifindet Afsky saavel den skarpgiftige Damp: som Nyseurt fra Dig. Den gjør dit Spyt ureent, udtørrer dit Legeme, besmudser din Næse og omtaager din Hjerne. O, hellige Natur, tilgiv dem, thi de vide ikke hvad de gjøre! Da Pokalen sidste Gang var fyldt og Alle befandt sig i en munter Senning, hævede Mahner Maaltidet og paabød en Times høisindet Faste, hvorunder han foredrog flere af Panaceens høistvigtige Sætninger om den urinstinetmæssige, ikke sveddrivende Veklædning, om Kaffe og Thekopper, som for det ægte Urinstinct er en bitter Kalk, Halstvangen, Børnesvøbet og Skjæget, hvis Yderste ikke maa fordærves. Da Timen var forløben, erklærede Mahner, at Bevægelsesinstinetet fordrede sin Ret. Han havde hertil leiet Knirsches store Sal, hvor to store Badekar vare opstillede med Jsvand til at bade Gjæsterne i. De fleste afklædte sig godvillig og bleve puttede i Karrene, men Blok Tøxen vilde paa ingen Maade trække ud, idet han paastod, at han i Mands Minde havde baaret Urklæder, og følgelig ingen Tvæt behøvede. Men Mahner, som ikke i Urhygienens Udøvelse bliver staaende paa Halvveien, havde sørget for et Par Garderkarle, som med Magt afklædte de Gjenstridige. Derpaa arrangerede Mahner almindelig Løben, Springen, Brydning, Klattren og Dandsen, i Urfædrenes oprindelige Nøgenhed. Endelig erklærede Ernst Mahner Bevægelsesinstinctet for tilfredsstillet; Selskabet klædte sig paa og gik hjem, efter at Profeten havde meddeelt dem hver for sig Urhygienens Aand, ved Haandspaalæggelse med de Ord: Urhygienen er sandelig den lysende Stjerne, paa hvis Tilsynekomst de mørkindhyllede Skoler saa længselsfuldt have ventet.