JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Nyeste Skilderie af Kjøbenhavn. Tyvende Aargang. No. 68. Udgivet, redigeret og forlagt af S. Soldin. Forsendes, i Følge Kongel. allernaadigst Tilladelse, med Brevposterne. Tirsdagen den 26 August 1823. Jagttagelser ved den indbyrdes Underviisning.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
(Jndsendt.) Det er forhen bemærket i Skilderiet, at Skolegangstiden ved denne Methode forlænges istedetfor at forkortes, uden at jeg har seet det gjendrevet, og jeg troer, at det er med Grund. Vel har jeg hørt, at i Kjøbenhavn kan et Barn dimitteres fra den indbyrdes Underviisning efter 7 Maaneders Forløb, og det er vel Sandhed, og meget paafaldende; men Enhver veed ogsaa, at i Kjøbenhavn læses 6 Timer daglig, i andre Kjøbstæder 2 T. med nederste Classe, og paa Landet har den kun 3 Skolegangsdage om Ugen. I Kjøbenhavn veed jeg ikke, der er nogen Sommerferie; paa Landet er derimod 4 Ugers Høst og tildeels Foraars- og Efteraarsferier. J Kjøbenhavn er stadig Skolegang; paa Landet derimod ustadig, om Sommeren formedelst Arbeide, om Vinteren formedelst ufremkommelige Veje og slet Veir. Naar vi hertil lægge, at i Prøveskolen drives Methoden med den største Jver, paa andre Steder med en mindre maaskee, ja undertiden med Uvillighed, Lunkenhed og i et slet Locale, da maa Resultatet nødvendig blive ganske anderledes. Fremdeles, Det er vist, at man ofte her hører Børn læse med en beundringsværdig Færdighed; men man erindre sig, at det er ei alt Guld, der glimrer; thi følgende Observationer tjene ikke til Roes for deres Duelighed. For Børn, som læste færdigen paa en Tabel, bedækkede jeg enkelte Bogstaver, og de læste dem alligevel; jeg bedækkede hele Ord, ja Perioder, og de standsede desuagtet ikke. Jeg fik Børn, dimitterede fra den indbyrdes Undervisning, og saae med Forundring, at de læste meget maadelig i Bog, uagtet de havde læst Tabellerne med Færdighed. Jeg tog da Abrahamsons og Mønsters Bog, og her læste de samme Tabeller maadeligt nok, i det Mindste saalænge til de orienterede sig, at det var det samme, som de havde læst ved den indbyrdes Underviisning. Et stort Onde ved den indb. Und. er det ogsaa, at al Hjemmeflid, der tilforn i de fleste Huse var en betydelig Støtte for Skolen, nu maa ophøre. Det maa unægtelig ogsaa bidrage Sit til at forhale Tiden.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Alle gode Pædagoger ere enige om, at Sjelevnernes harmoniske Udvikling, overeensstemmende med Barnets Alder og Evner, er det Maal, som Læreren bestandig maa have for Øje, og at al eensidig Dannelse stedse er skadelig; men fyldestgjør da den indbyrdes Underviisning denne Fordring, Methoden er jo efter sin Natur Mechanisme, og hvorledes kan den være Liv og Aand? Hukommelsen er den eneste Evne, der skiærpes, og det endda maadeligt nok. Her har jo Barnet stadigt for Øje, hvad det skal huske; men efter den ældre Methode maa Barnet tidligt lære saadanne Ting udenad, som maa udvikle Jndbildningskraften, danne Forstanden, og forædle Hjertet, naar det tilbørligt udvikles. Der tales vel i Bogen om den indb. Underviisn., om Forstandsøvelser. Men det er kun den Ukyndige i Skolevæsenet, der kan troe sligt. Naar Læreren examinerer Barnet paa den Tabel, hvorfra det skal dimitteres, saa hedder det, skal han forklare den. Naar nu Barnet staaer ved en Tabel fjorten Dage, ja ofte meget længere, hvor ofte faaer det da Forstandsøvelser, Og hvor mange Minutter kan det vel blive, naar han skal reflectere paa Hjelperens Meldinger, og føre Opsyn, at Enhver gjør sin Pligt? At Tabellernes Forklaring ikke kan skee til Nytte i et Øjeblik, indsees let. Een af Tabellerne begynder omtrent saaledes: "Da Jesus kom, var Sædelæren aldeles fordærvet, endogsaa hos hiint Folk, der havde Moses og Propheternes Lærdomme, og enhver Skolekyndig indseer, hvor lang Tid der behøves til at gjøre Smaabørn et saadant Begreb indlysende. Hvad jeg her skrev, er ingenlunde skrevet fordi jeg er Methodens Fiende, eller jeg vil, at den skal undertrykkes, fordi den er aldeles ubrugbar. Nei, det er ingenlunde min Mening, og det skulde gjøre mig hjertelig ondt, om den skulde have samme Skjebne, som den i mange Henseender herlige pestalozziske Methode. Tvertimod veed jeg, at uagtet Methodens uhyre Feil, at den er Mechanisme, har den gavnet meget, og vil, om den fremmes, gavne mere, især i større Stæder, hvor der findes en stor Mængde Fattige, der ikke have Evne til at faae deres Børn dannede paa anden Maade. Men hvad jeg skrev, var for at rette Manges overspændte Mening, alt for høje Begreber, at den i det Mindste kunde træde istedetfor al Underviisning. i nederste Classe.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
(Jndsendt.) Det er Skade, at den danske Literatur ikke besidder et Værk, lignende den franskes: Jerne encyclopedique og analyses et annonces raison nees des productions les plus remarquables dans la litterature, les sciences et les arts. Paris et Londres." Man vilde da ei allene kunne blive lettere bekjendt med Literaturens, Videnskabernes og Kunsternes Fremskridt i Udlandet, men end- og stundom nærmere, saa at sige paa egen Haand, med disses Fremskridt hjemme hos os selv.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Saaledes har Jndsenderen f. Ex. først ved det foranførte Værk nydt den Glæde, at erfare de overordentlige Fremskridt, som den indbyrdes Underviisnings Udbredelse har gjort i vort Fædreland. Denne Underretning takkes vor Landsmand Heiberg i Paris, som i det foranførte Værks 18de Bind, Side 683, under Rubriken: Danmarck. - Enseignement mutuel –, har ladet indrykke følgende interessante Brudstykke af et Brev fra Hr. Capitain og Ridder von Abrahamson, dat. Kjøbenhavn, den 14de April 1823: "Jeg begynder endelig at see mine Bestræbelser kronede med Held. Oprettelsen af Skoler efter den indbyrdes Underviisnings Methode gaaer frem med Hurtighed.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Det var først den 2de August 1821, at Kongen, gav sin allernaadigste Tilladelse (a autorise) til at indføre den ny Metode i 18 Skoler, for saaledes at anstille et Forsøg med den. Fire Maaneder senere, nemlig den 1ste Januar d. A., havde jeg allerede udbredt den til 100 Skoler, og nu, den 14de April 1823, er den indfort 147. Denne hurtige Fremgang, saavelsom Regjeringens og Publicums (du public?) Tilfredshed dermed, udgjør den fødeste Belønning forde piinlige (penibles) Bestræbelser, til hvilke jeg alt i nogle Aar har opoffret mig. Vi have ganske nylig gjort et Forsøg med Kort-Tegningen (dessin linaire), og denne Deel af Underviisningen staaer allerede paa faste Fødder (pro pere). Dette er endnu ikke Alt (Ce nest pe tand. J disse Dage er jeg bleven udnævnt til Præsident (president) for en Commission, der skal udkaste en ny Plan for vort Døvstumme Jnstitut, hvor Trang til en Grundforandring er bleven i høieste Grad følelig. Jeg haaber, at disse nyttige Bestræbelser, til hvilke jeg indskrænker hele min Ærgjerrighed (toute mon ambition), ville engang i Tiden bære lykkelige Frugter for mit Fædreland." Jndsenderen benytter et i vort Fædreland, mere almindelig læst Blad, for denne, sikkert tillige for Mange hos os her hjemme, interessante Meddelelse.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Det skulde iøvrigt, efter alle Beviisregler, ligge uden for min Pligt, at godtgjøre denne Benegtelses Rigtighed. Jmidlertid skal jeg dog, til den muligste Vished, ei efterlade at erindre, at dersom jeg feilede, jevnligt, eller sjeldent, blot een eneste Gang, maa min Feilen være bekjendt, den maa være det meer, eller mindre, og da maa der kunne faaes Underretning om den, ved en offentlig Jndkaldelse eller Bekjendtgjørelse i den Anledning. En saadan underkaster jeg mig. Og skulde der fremkomme nogen Beskyldning imod mig, er jeg villig at lide den yderste Straf, som er lov budt for Qvaksalvere, og desuden, at bøde for hvad Onde, jeg maatte have afstedkommet. Det vilde være imod det høie Collegiumsbekiendte Retfærd, at lade min Ansøgning henligge, eller lade den blive ubemærket. Jeg vil derfor vorde troet, enten efter, eller uden den nævnte Jndkaldelse, hvilken jeg endog tilbyder mig at lade bekoste offentliggjort, saa udstrakt og i hvilken Form, der befales, viis paa, at der da, til min Fordeel, ville fremkomme flere tænkende Mænds Vidnesbyrd, end jeg allerede er forsynet med. At disse Mænd, eller at nuomstunder Lægfolk i Almindelighed ikke kunne bedømme, eller stadfæste, hvad de ved deres tilbagevundne Helbred have fundet at tjene dem tilgode, vilde ikkun en Authoritetsomsorg uden Lige kunne paastaae, og en saadan er langt fra at befrygtes paa Lægevidenskabens Mark, hvor ingen Vext er saa ubetydelig, at den jo fortjener Opmærksomhed, og hvis Grændser der endnu intet Haab haves om, at noget dødeligt Øie vil skue. Fortiden og indtil nærmere befaling maatte gives, eller yderligere Foranstaltninger vorde føiede til fuldkomnere Vished, tør jeg altsaa ansee det tilstrækkeligen godtgjort, at jeg heller ikke har fornærmet, eller skadet i Særdeleshed. B. Om jeg har gavnet Enkelte? Man beklager i lige høi Grad Den, som antager en uerfaren Advocat til at føre en Sag, der angaaer Ære og Velfærd, og Den, som falder i en uforsigtig, ukyndig og haard Læges Haand. Denne Jndledning vilde - jeg seer det snarere være imod, end for mig, ifald jeg ikke kunde tale igjennem mine Handlinger og de deraf flydende Beviisligheder, som følger: 1) Herved fremlægges 129 mig for mine Curer Tid efter anden meddeelte Attester. De vidne alle om heldige Udfald. 2) Jkke færre end 72 af disse, nemlig Nr. 3, 6, 7, 15, 16, 17, 18, 21, 23, 27, 29, 112, 113, 115, 116, 117, 119, 124, 127 og 128 have forgiæves søgt kyndige Lægers Hjælp iforveien. 3) Endog 7 af dem, nemlig Nr. 39, 54, 71, 74, 101, 115 og 116, have prøvet Hospitalets Midler, uden derved at vinde deres Helbred. Attesten Nr. 94 fra Prof. Schumacher, udpeger jeg til videre Beviis og Rigtigheden heraf, især forsaavidt Nr. 39 angaaer. 4) Selv af min Fattigdom har jeg til de Lidendes Helbredelse gjort saare trykkende Offere ved at antage mig dem, hvis kummerfulde forfatning ei ydede anden Frelse, eller som Hobpitalets Forskrivter ei tillode længere Lindring. Beviserne herfor ere Nr. 37, 38 og 39.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Mine Curer have tildeels, og vel størstedeels, været særdeles vanskelige. Jeg har dog stundom endt dem efter et Antal af ligesaa mange Dage, som adskillige kyndige Læger, forgiæves, iforveien, have brugt Aar. J denne Anledning, vil jeg ikkun udhæve Attesten Nr. 109 fra Krigsraad Langeland. Lægekyndige have endog raadført sig med mig. Herom Nr. 47.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
endvidere Nr. 121 og 122 fra de Herrer Doctorer Bang og Strøm, som ogsaa godtgjøre, at jeg forstaaer at lempe med Lægemidlerne. 6) At jeg virkeligen er fattig, saaledes som under foregaaende 4de Post findes anført, vise Vidnesbyrden Nr. 128 og 12 7) De forskjellige ikke faa, Curer, jeg igjennem Magistraten har erholdt Tilladelse til at foretage og, efter de gjorte Jndberetninger, heldigen har endt, skal jeg, som Collegiet iforveien fuldeligen bekiendte, under mine givne Prøveaar, ei her opholde mig ved, nærmere at opregne og bevise.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Her er sikkert fremsat mere end Nok til et bekræftende Svar paa Spørgsmaalet: Om jeg har gavnet Enkelte? (Slutningen i næste Nr.) Misceller. Ear i Verde. (Rom, Romer und Rømerinnen von W. Müller, 2det B. S. 178, 79.)J Rom udgjør et Geraniumblad, Gjenstanden for en yndet Spøg, der fører Navn af For il Verde. Aarstiden dertil er den frembrydende Vaar, naar Græs og Træer skyde det friske Grønne. Da slutter man med et Fruentimmer Aftale desangaaende, bestemmer Tids længden dertil og betinger Bøderne forud. Nu have begge Parter at tænke paa, altid og uafladeligen, hjemme og ude, at bære et friskt Geraniumblad hos sig. Møder nu den Ene den Anden spørger den Første Javet i Verde og kræver "Fatte vedere il Verde", eller Fatte i Verder. Strax maa den Tilspurgte forevise sit Geraniumblad og, til Tegn paa dets Friskhed, stryge det paa en hvid Væg, en Støtte, eller paa hvilketsomhelst andet Sted, hvor det kan efterlade et Mærke. Giver Bladet ingen grøn Plet fra sig der, eller er det glemt hjemme, maae de betingede Bøder betales, eller dog stilles Pant for samme. Ligeledes giver Aftalen Ret til, uden videre Omstændigheder at gaae ind paa sin Medspillendes Stue, stryge sit grønne Blad, paa dens Væg og kræve samme Prøve gjort af Vedkommende. Denne Spøg varer gjerne ved i nogle Uger og er brugeligere i de fornemme Stænder, end hos Almuen. Aftalen forudsætter et nøie Bekjendtskab imellem begge Spillende, eller hjælper vel endog til at knytte samme. Med en Pige gjøres derfor denne Aftale ikke gjerne, uden Forældrenes billigelse; og, da den ofte var Jndledningen til en Forlovelse, passer det sig ei, at en ledig Dame gjør først Tilbudet. Bøderne fastsættes efter det snevrere, eller videre Forhold imellem de Spillende, snart bestaae de i et Kys, snart i Bonbons, snart i Vers. Undertiden giver og Den, der har de fleste Panter at indløse, ved Spillets Ende et Bal, eller et Aftensmaaltid. Samtalen oplives selv tidt ved denne selskabelige Spøg, i det den Ene søger at fraliste den Anden hemmeligen hans Blad og kræver saa Prøven gjort, eller man med Villie taber det, naar Bøderne, der skulle gives, ere saa at man kan bære dem. "Den berømte Lichtenberg skal have anseet, siger den tydske Abendzeitung 1823, S. 243, følgende tvende bemærkninger for ypperlige og hentede med Held ud af Menneskelivets Gruber." I. Politianstalterne i mange Byer lade sig vel sammenligne med Klappermøllerne paa Kirsebærtræer; de staae stille, naar Støi var meest nødvendig til at fordrive Stikmunde, og gjøre en gyselig Støi, naar netop for den hæftige Vinds Skyld ikke nogen eneste Spurv kommer." 42. En nybaaren Elephant har 12 Kindtænder, en udvoxen har kun fire. Gives der et mere passende Billed af vore yngre philosophiske Genier, der ogsaa have Munden fuld af Viisdom, indtil de komme til Forstand og - lære N. og Jeg formener: at man kunde og gjøre Recensenter og flere af de med haanlig Foragt alle Grunde overseende Æsthetikere opmærksomme paa ovenstaaende tvende bemærkninger". Trøst for Avisfriere.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Avisfrieriet drives i selve Paris som hos Englænderen H. Matthews fortæller i os. sin Dagbog, at han af hele 8 Frierier i eet eneste Avisnummer har udskrevet følgende trende.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
En Jomfru af god Herkomst og elskværdig, der tillige eier 120,000 Francs, ønsker at ægte en sat og rig Mand¬
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
En Jomfru paa 24 Aar, smuk og af udmærket Opdragelse, der eier 40,000 Francs og kan vente 200,000 Francs, ønsker at ægte en ung, elskværdig Mand, som selv eier Midler."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
En Jomfru paa 19 Aar, uden Midler, men delig, elskværdig og velopdragen, ønsker at ægte en sat Mand, der er velhavende nok, til at kunne gjøre Godt mod hendes Moder.""Hovedene, uden Hjerte, gjør aldrig nogen Digter. Saa siger Englænderen Matthews i sin Dagbog. "Pope f. Ex. med alle de fornødne Aandsgaver mangler dog den dybe og fyrige Følelse, der er nødvendig til den poetiske Characteers Fuldkommenhed, uden hvilken Digteren aldrig kan stige op til Opfindelsens meest glimrende Himmel. Characteren i Popes egen Poesie lod sig godt belyse ved det Vers af ham selv. Plays round the head but comes not near the heart. Han morer os ved Frugtbarheden i sin Jndbilding, det Rammende i sin Vittighed, den bidende Satire, men sjeldent er han pathetisk, aldrig høi. Cjør og Heloise til Abelard en Undtagelse ved denne bemærkning, bliver samme Undtagelse ogsaa den eneste, og exceptio probat regulam. "Hvad Følelsens Siel, dette poetiske Sving, er, hvorved ene Digteren kan stige op til det Høie, og som Pope mangler, begribes strax, naar man sammenligner hans Ode over Musiken med Drydens guddommelige Udgydelse over samme Emne. Hans Fortjenester af Versebygningen synes ligeledes at være blevne overdrevne. Man kunde sige: Pope har gjort det Samme for Versene, som Arkwright for Strømperne ved sin Opfindelse af en egen Art Mechanik til sammes Forfærdigelse. Hans Stropher ere saa regelrette, som om de vare gjorte med en Vævemaskines hele ufeilbare Nøiagtighed, og Digteren giør, i det han taler om sine egne Talenter, selv Brug af en lignende Sammenligning, naar han siger: Af every wheel of that unwearied mill That turnd ten thousand verses now stand still Tage vi nu derimod de Franskes La For taine, hvad kan være meer rørende, end hans Fortælling "De to Duer, Den aander Sjelen af den ømmeste Følelse; og allevegne i hans Skrifter findes Træk af den høieste Rørelse og Følelse, dem man ellers sjeldent finder i fransk Poesie, og der udtrykkes af ham med næsten en Cowpers Kraft og Følelse. Hvor megen Hjertelighed ligger der ei blot i de Linier, der begynde med Verset "Ovun ami veritable estune douce chose! Og dog have disse Vers, syntes de end frembragte ved en nøiagtig Vævemaskine, ulige større Behagelighed ved sig, end mange af den nyeste Tids, der vel ei uden al Grund kunne lignes med Børns første frie Strikke forsøg i Landsbyskoler.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Napoleon, siger Tydskens Abendzeitung 1823, S. 219, skrev engang til Opsynsmændene ved det musicalske Conservatoriumi Paris som saa: "blandt alle de skjønne Kunster yttrer Musikken størst Indflydelse paa Lidenskaberne, det meest udbredte Herredømme, over Menneskerne. Det er Lovgiverens Pligt, at vise Tonekunsten mere Yndest, end hver anden Kunst forresten. Et moralskt Musikstykke, udkastet af en Mesterhaand, trænger ind til den inderste Følelse og virker dybere, end et godt moralske Værk, der taler til Fornuften, uden dog at gaae ind i vore Livsvaner.", Ja, vel har Englænderen Matthews Ret, naar han kalder denne Napoleon "et overordentligt Væsen, en vidunderlig Skabning, der afgiver den allermærkeligste Gienstand til Undersøgelse for hver Den, der, udreven fra alle den nærværende Tids nationale og politiske Følelser, er istand til at betragte ham blot som et synderligt Phænomen, en anomal Afvigelse i den menneskelige Naturs Historie."
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Blandede Efterretninger. Francesco Ballasteros, hvem det var overdraget at forsvare Andalusien, men som nyelig har underkastet sig og erkjendt Regentskabet, er født i Saragosso i Aaret 1770. Han stod allerede 1793 som Oberstlieutenant ved de Frivillige i Arragonien i det lette Infanterieregiment, hvor han i det saakaldte cataloniske Feldttog opsvingede sig til Capitain. J Aaret 1804 blev han anklaget og afskediget, paa Grund af at have begaaet Underslæb med 3000 Nationer; men Fredsfyrsten tog sig af ham, og han blev igjen ansat som befalingsmand over Toldvæsenet i Asturien, hvor han endnu 1808 ved de Franskes Jndfald tjente. Nu overdrog Jun tan i Asturien ham Anførslen af et Regiment. Snart opsvingede han sig til Brigadegeneral og endeligen til Feldtmarschal, i hvilken Egenskab han forende sig med de castilianske Armeer, under Blake og Castannos. Overalt udmærkede han sig ved Tapperhed, uden dog at vise store Talenter som Feldtherre. Af Ærgrelse over at Cortes havde udnævnt Lord Wellington til Overfeldtherre over den hele Armee i Spanien, tog han sin Afsked, og søgte nu først i et Skrift at fralægge sig offentligen den ham gjorte Bebreidelse, af Skinsyge at have standset eller ganske forhindret adskillige betydelige Begivenheder. Ferdinand den Syvende bevidnede ham efter sin Tilbagekomst en særdeles Yndest og udnævnte ham 1815 til Krigsminister. Men indviklet i Striden mellem de Liberale og Kongepartiet, mistænkt og hadet af begge, blev han 1816 afskediget igjen, sat paa halv Sold og i en vis Henseende forvist til Valladolid. Kongerdinand kaldte ham imidlertid, da Gardens Stemning i de første Dage af den vigtige Marts 1822 syntes mistænkelig, tilbage til Madrid, fordi han endnu stedse havde en stor Jndflydelse paa hine af ham under Krigen anførte Tropper. Men ogsaa han overbeviste sig snart om, at Kongen ikke kunde gjøre Regning paa Garderegimenterne, og raadte derfor ligeledes til at gjenoprette Cortes fra 1812. Efterat denne Beslutning var blevet erklæret, udnævnte Kongen ham den 9de Marts til Couverneur i Madrid og d. 9de til General over Centrumsarmeen. Ballasteros indsatte da igjen Madrids constitutionelle Magistrat. Han optraadte nu som Vicepræsident i den af Kongen udnævnte provisoriske Junta af 10 Medlemmer, der, indtil Cortes's Forsamling, førte Opsynet over Forvaltningen. denne Egenskab ledede han den gradevise Forandring af Forvaltningsformerne. Siden blev hans Deeltagelse i de offentlige Anliggender mindre synlig, og han hørte altid til det moderate Partie af de Constitutionelle, der erkiendte i Kongemyndighedens Anseelse en nødvendig Støtte for det Hele. - J Andalusien, den Provinds, hvis Forsvar nu tilsidst var overdraget til Ballasteros, ligne Sæderne og Vedtægterne Arabernes. De tykke Jerngitterværker for alle Vinduerne minde om orientalsk Skinsyge. Andalusiernes store Bakkenbarter, det Klæde, de sædvanligen vikle om Hovedet og Fruentimmernes Mantiller have aabenbart kun afløst de lange Skjægge, Turbaner og Større, som Philip 11 i Aaret 1658 havde forbudet Jndbyggerne at bære.
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Ligesom Mohamedanerne have Sprog af Goranen, saaledes have Andalusierne Artikler af Constitutionen over Indgangen til deres Boliger. Deres Forestilling om den spanske Magts Storhed er overordentlig. Da den Muulæseldriver, der ledsagede den reisende Pecchio, spurgte ham: hvilke af de to Nationer, Spanierne eller Engellænderne, var den mægtigste, og hiin svarede: den sidste, raabte Spanieren med Eftertryk: "De tager Feil, min Herre, naar man nævner Navnet Spanien, skjelve alle Nationer!
Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1823-08-26
Der tales i denne Tid saa meget i de offentlige Tidender om Guerillas, at enhver Efterretning om samme ikke kan være andet end kjer kommen. Thiers fortæller i sin Reise, at han under sit Ophold i en Gjæstestue i Landsbyen Carols Taarn havde til Sidemand en forhenværende Anfører for en Guerillas-Bande. Denne bar en stor Kappe, sammenrullet over Skuldren og Hoften, som en Bandeleer, og et Læderbelte, men hvori ingen Kaarde hang. Jstedetfor samme stak et stort Greb af et Jnstrument frem af hans Buxelomme, som han tog op, da han havde udrøget sin Pibe; det var en stor Dolk, der havde Skikkelse af en Kniv, og han betjente sig af Odden til at udkradse sin Pibe. Efterat hanvar færdig dermed, betragtede han dette Vaaben en Stund, og vendte det adskillige Gange omkring, som et Menneske, der betragter sin sidste Daler. En tilstedeværende Gensd armerie Brigadeer greb strax efter denne Dolk, i det han erklærede ham, at det ikke var tilladt, at betræde bevæbnet det franske Gebet. Er det da ikke tilladt, at skjære sit Brød og sin Tobak istykker?" spurgte Spanieren. "Dette er nok tilladt, svarede Brigadeeren, "men dertil behøver manikke et saa farligt Jnstrument." – "Og tør man da ikke forsvare sig mod Hunde og Ulve?" tog Guerillashøvdingen ganske roligen, men i en saa fast og stolt Tone til Gjenmæle, at Gensd' armen ikke vovede at affordre ham Dolken.