Ribe Stifts Adresseaviser, 1836-11-25
En rød naarig Qvie er Natten imellem Søndag og Mandag bortløbet fra min Mark. Den er mærket ved at der er klippet et Stykke af det høire Øre og et Klip ned i samme. Hvo som kan give mig Underretning om bemeldte Qvie erholder en passende Douceur, naar man henvender sig til Hans Peder Jensen. Tange den 25de Novbr. 1836. (Med dette No. følger Tillæg.) 1836. Tillæg til Ribe Stifts Adresse-Avis No. 95. Forlangt indrykket. Svartil Hr. Pastor Hass i Medolden. De tager Feil, Hr. Pastor Hass, naar de troer, at jeg er bleven veed eller fornærmet over Deres forrige Skrivelse, men, oprigtig talt, fandt jeg i de Ord, at jeg ikke maatte blive altfor forundret open Opfordring til at beundre Deres Uegennyttighed, og dette bragte mig til at nedskrive de Liniet, som have behaget Dem saa lidet. - Dog nu til Sagen selv. Deres trende Skrivelser i denne Sag ere et mærkeligt Exempel paa Selvmodsigelse. J No. 1 forsvarer og bifalder de Sognefogedernes Petition om Ophævelsen af faste Skoler (De har vel bedet mig, at jeg ikke maa troe dette, men jeg kan virkelig ikke for Deres Skyld lade være at troe mine egne Øine), og i No. 2 fragaaer De atter denne Paastand. Ligeledes i No. 1 skjærer De de danske og holsteenske Skoler over een Kam, og i No. 2 maa De bekjende, at De har taget Feil heri. J No. 2 erklærer De med saa lydelige Ord, at det ikke kan være noget fornuftigt Menneske tvivlsomt, hvad De har villet sige, at det er Deres høieste og inderligste Ønske, at det maatte skee nu strax, i vor Tid, medens De er Præst i Medolden, at Menigheden fik Ret til efter eget Tykke at indsætte, lønne og afsætte Deres Præst, kort at Kirken og Staten aldeles bleve adskildte; og dette fragaaer De atter i No. 32). Skulde alle disse underlige Modsigelser ikke have sin Grund deri, at De har brugt Angrebet paa Sognefogedernes Petition og mine Spørgsmaal til Dem som en Anledning til at udtale Dem om adskillige Ting, der laae Dem paa Hjertet; men da Anledningen ikke passede meget godt til det Brug, som De har gjort af den, en De derved kommet til at gjøre Paastande, som De egentlig ikke selv mener, og er saaledes kommet i den ubehagelige Nødvendighed, enten at maatte gjenkalde eller fragaae Deres egne Ord. Formodentlig af samme Aarsag er De ogsaa kommet til at tillægge mig allehaande Meninger, som jeg ingenlunde kan erkjende for mine. De siger selv, at jeg ikke med tydelige Ord har sagt min Mening om kirkelig Frihed, men alligevel tiltaler De mig bestandig som om jeg var dens ivrigste Modstander. Hvor ere da de utydelige eller forblommede Ord, hvoraf De har sluttet dem dertil Jeg er fuldkommen overbeviist om, at jeg ikke har givet den mindste Anledning til denne Deres Slutning. Ligeledes giør De mig til en Modstander af den Mening, at Forældre bør have Ret til selv at sørge for deres Børns Underviisning eller at overlade den til hvem de have Tillid, og dog har jeg ikke yttret et eneste Ord, som kan give Dem Medhold heri. Jeg har meget mere sagt at jeg erkjender Forældrenes naturlige Ret til selv at sørge for deres Børns Underviisning; jeg har sagt at Staten har Ret til at oprette Skoler med duelige Lærere, hvor enhver kan faae tilstrækkelig Underviisning, og kan da ikke her af enhver, som vil bruge de Øineharhar, see, at de Meninger, De tillægger mig, ere mine aldeles modsatte. Jeg haaber nu, at om end ikke De selv, saa dog enhver anden vil kunne see, at De hidtil har fægtet i Luften, eller idet mindste ikke ramt mig ved Deres lange Beviser. For at de ikke atter skal misforstaae mig, vil jeg endnu tilføie, at var De fra Begyndelsen af fremstaaet for at anbefale Sognebaandets Lysning, eller Ole Kirks Forslag om Skoletvangens Ophævelse.), skulde jeg saa delig aldrig være bleven Deres Modstander. Sluttelig vil jeg bede Dem læse Nordisk Kirketidende Julihettet Col. 464, da De deraf vil see hvad Mag. Lindberg, hvis Mening jeg har Grund til at troe, at De lægger megen Vægt paa, dømmer om den nordamericanske Kirkefriheds Jndførelse her i Landet, Skulde De svare paa denne min Skrivelse, og komme frem med Jnvendinger mod Meninger, som virkelig ere mine, skal jeg fremdeles stræbe at forsvare mig, men vil De vedblive at skabe dem selv Jndvendinger for at have den Fornøielse at gjendrive dem, vil jeg ikke paatage mig disses Forsvar, om De end laaner dem mit Navn. Wodder d. 21de No. 1836. Ærbødigst. H. P. G. Koch. 9 De beraaber Dem paa den Petition, som De for 2 Maaneder siden har indgivet til Stænderforsamlingen, som et Beviis paa, at dette ikke kan have været Deres Mening. Nu kunde jeg vel være bekiendt ikke at vide hvad De har gjort for 2 Maaneder siden, ligesom De vist ikke ved, hvad jeg dengang har taget mig for, dog vidste jeg vel, at De havde indgivet en saadan Petition, men om endog Deres Ønsker gik langt videre, lader det sig dog ganske naturlig forklare hvorfor Deikke desto mindre indskrænkede Deres Begjæring til det, som De muligviis kunde vente at see sat i Værk. Ole Kirks Andragende om Skolevæsenet har jeg god Grund til at troe at De ikke kiender, uagtet de har beraabt Dem derpaa, thi ellers maatte De af Forhandlingerne desangaaende i Stænderforsamlingen vide, at Skolevæsenet i Hertugdom merne bestaaer uden tvungen Skolegang, hvilket De, forunderlig nok, ikke har vidst, førend De under denne Sag er bleven gjort opmærksom derpaa, uagtet De paa alle Sider er omringet af Skoler, hvor den Slesvig=Holsteenske Skoleforordning følges. ESSE.