Viborger Samler, 1846-12-15
Stænderforsamlingen i Viborg. J den foreløbige Behandling af Sagen ang. en Forordning sigtende til at bevirke Forbedring i Huusmænds og Jndersters Kaar havde Jacobsen og Kirk som Medlemmer af Comiteen erklæret sig for en fuldstændig Hoverifrihed, imod et vist bestemt Vederlag i Penge til vedkommende Herremand. Hoveriets Skadelighed skildrede Sognefoged Jacobsen paa følgende Maade: Da min ærede Standsfælle og jeg have tilladt os at fremsætte Jndstillinger, som ere afvigende fra vore Medcomiteredes, nemlig at der efter det foreliggende Lovudkasts Emanation ikke maa betinges Ugedagsarbeide af Huse m.v., saa skal jeg tillade mig at fremhæve, hvad jeg af Erfaringens Vei er kommen til Kundskab om, saavel med Hensyn til Huusmands Hoveriets Skadelighed, som med Hensyn til det Gode, dets Ophævelse formenes at bevirke. Det er jo nu almindelig erkjendt, at Gaardmands=Hoveriet er skadeligt, idet derved bortødsles megen Tid og Arbeidskraft, hvisaarsag det ogsaa efterhaanden ophæves. Jeg antager imidlertid, at Huusmands hoveriet er end skadeligere; thi paa den Gaard, jeg meest nøie har kjendt, som drives ved Hoveri, havde Gaardmændene en stor Deel bestemt Arbeide at udføre under Navn af Hovmaal, og saadant er vel ogsaa Tilfældet andre Steder; det saaledes bestemte Arbeide blev altid hurtig udført. Huusmændene derimod benyttedes til hvilketsomhelst Arbeide der forefaldt, og der var saaledes ingen Opfordring for dem til Stræbsomhed. Gaardmanden maa jo ogsaa være hjemme, enten han har Hoveri at udføre eller ikke, hvorimod Huusmanden maa omkring for at fortjene noget; men naar han har Ugedagsarbeide at udføre, kan han naturligviis ikke drage ret langt bort, om der endog er nok saa god Udsigt til Fortjeneste, men maa nøies med, hvad der kan erholdes i den Egn, til hvilken hans Virksomhed nærmest er begrændset. Jeg maa dernæst, hvad Huusmandens Hovarbeide angaaer, tillade mig at bemærke, at jeg flere Snese Dage har gjort Hovarbeide ved Siden af Ugedagsmænd, og kan saaledes tale af Erfaring; men ihvorvel Ordsproget, at der gives ingen Regel uden Undtagelse, ogsaa her var anvendeligt, kan jeg dog forsikkre, at ikke det halve Arbeide af dem blev udført imod hvad under andre Omstændigheder uden Anstrængelse kunde have været forrettet. Og ikke nok med det Tab, som derved foraarsagedes, men Sløvhed og Efterladenhed blev Ugedagsmændene til Vane og omsider til anden Natur, og gik ved dem ogsaa over i Andres Arbeide, saa at tilsidst næsten Jngen vilde have dem. De søgte ikke sjeldent at overføre deres Efterladenhed ogsaa paa deres Medarbeidere, for at deres egen Dovenskab ikke skulde blive altfor fremragende. De yttrede saaledes til deres Medarbeidere: det er en Nar, der anstrænger sig til Hove; man faaer lige megen Tak, enten man arbeider lidet eller meget, naar Aftenen kommer, bliver Dagen afskreven; der kan tilsiges Andre til i Morgen; der haves nok at sige til af o. s. v.; vilde Saadant ikke virke, saa vidste de ved Fortællinger og Krigsbedrifter, Spøgelser og Gjengangere, utugtige Historier og desl. at fængsle deres som oftest unge Medarbeideres Opmærksomhed og saaledes sinke Arbeidet. Hvad der paa den Maade gaaer tabt af Tid og Arbeidskraft, lader sig ikke beskrive; men at det erMeget, er Vist. Nu er alt Hoveri i min nærmeste Omegn, aldeles ophævet og har været det i flere Aar, og Alle befinde sig meget vel derved; jeg troer endog, at om Nogen blot vilde betinge sig nogle Extradage af et Huus, vilde dette i den almindelige Mening blive betragtet med Uvillie. Paa de større Avlsgaarde holdes faste Tjenestefolk, der leies blot noget Dag arbeide i Bjergningstiden, og jeg har ikke mærket, at Nogen har været i Forlegenhed for at faae Arbeidet udført; hvilken min Erfaring saaledes strider imod, hvad der af den høitagtede kongelige Commissarius er yttret om: at de store Gaarde ikke ville kunne faae deres Jorder drevne, uden ved Hjælp af Huusmands Pligtarbeide, og at Majoritetens Jndstillinger desaarsag ikke ere udførbare. De yngre og raske Huusmænd paa min Egn, som ikke ere Haandværkere eller selv have betydeligt Avlsbrug, drage nu, siden Hoveriets Ophør, bort fra Hjemmet til Steder, hvor der er betydeligt Arbeide og Haab om god Fortjeneste. Almindeligt drage de bort i Slutningen af Marts, nogle til Veiarbeide, Andre til Steder, hvor der foretages Vandingsanlæg eller Moseopkastning, og endeel til Havfiskeriet. De tjene da indtil Midten af Juni en god Løn, og de, som ere paa Fiskeri, forsyne desuden deres Huse saaledes med Fisk, at derved vel stundom afgives den halve Underholdning til Familien for hele Aaret. Om St. Hansdag drage de atter bort, nogle til Vesterhavets Øer, hvor næsten alt arbeidsført Mandskab farer til Søes, Andre til de frugtbare Koge i det Slesvigske, og de have atter paa disse Steder i Bjergningstiden god Fortjeneste, ja nogle blive der end- ogsaa Tærsketiden og komme først hjem til Julen. De mere aldrende Huusmænd arbeide deels for sig selv og deels fordem, som ere udreiste, samt for Gaardmændene.