JohanHeinsen/ENO huggingface dataset:
Danske Mercurius, 1674-03-01
Paa den fortrøstning gaaer vel stor en Kiøbmands Flode Til Middel Hafvet hen, och ikke vil formode Sig nogen fientlighed paa Spanskens Fare-Vand. Hvor af mand och om Fred sig gjætning giøre kand Holland. 1 Til Rotterdam en Jagt, som Engelsken fremsender Er kommen nyligen, at Hollands Prinds och Stænder De vilde deres Bud, som handle skal om Fred, Med den til Engelland strax skikke frem af sted. 2 Odyk och Beuningen fordi slet ferdig giøre, Med første leylighed til Londen svar at føre, Som Kongen ynde skal. Ja Fred och stillestand er dennem begge best, saa fremt det lykkes kand 3 Mand ey diss mindre dog til Søes, om Freden feyler, Sig ruster af al magt, och sig i dennem speyler, Som troe for lettelig, och under venskabs glands Ved næsen tages tit, och gange bag af dands. Tryct hos Jørgen Gøede, Kongl. Maj. Bogt.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Den Danske VE Til den 1. April 1674. Danmark Ormaanets halfve deel med Kuld och Snee tillige Sin For-Mand gjorde god. Mand veed ey snart at sige, Saa bister, skarp och stræng en Frost i voris Land At hafve været før, saa vidt som mindes kand. Dog her i vores Egn, som er saa mange grader Fra Solen liggendis, det sig end høre lader; Men at fra Spanien och Frankerige sligt Och spørges ligesaa, det siunes underligt. Mand ey forventede saa lang en Vinters hale. Hvor ofver mangen snart fik dobbelt at betale For brænde ved, som dog med største nød och bøn Var fangelig, och der tilbaade vaad och grøn Jeg intet taler om, hvor Skowen lagdes øde, Samt och hvor meget Vildt forkumredes och døde, Besynderlig udi det Jydske Land, hvor det Af Ulfven blef ocsaa hielrefven och opædt. Det siunes ligesom Naturen der med vilde Forhindre Krigens Jld, och deris anslag spilde, Som til indbyrdes had, af herske-febers brand, Ophidses allen Tid, och øde Folk och Land. J den sted deris magt vel bedre stedes kunde Mod den Tyranske Tyrk, som hviler ingenlunde: Men som en graadig Ulf med vrede, vold och mord Hjemsøger idelig vor Christne flock och hiord. 2 Som Kongens største lyst er næringen at fremme, Da vil hans Majestæt, mand intet skal forglemme, Som den ved styrkes kand: Hand self och hielperdem, Som stræbe med seylads, och ville der ved fremDen Africanske fart, som nu paa nogle Tider Varg lemt oc efterladt, den hafver hand omsider Nu taget op igien forstrækker self ochsaa paa. Vel stor en sum och skat, som der skal vofvesVil Gud, det lykkes maae, som af os alle ventes, Da kand omkostningen snart rigelig forrentes: Skibs Folket som och her fast ledig ellers gaaer, Mand der med velforsøgt til Søes och ofvet faar. denne Maanet her en vade brand och Lue, Ved Midnats Tid optændt, med rædsel var at skue. Men fik dog ringe magt. Thi der mand Kongen saae, Var hver Mand villig, til at øse Vand der paa Mand ellers sige vil at Danmarks Konger hafve, Til brand at stille strax, en særlig kraft och gafve Som vel och være kand. Men dette veed en hver, At alting vel afgaaer, hvor Kongen self er nær. 4 En bedre glædskabs brand paa gamle Torfvet brænde, Som Hollands Afgesant Her Werkendam optænde, For den kiærkomne Fred och pact, som Engelsken Med Holland hafver gjort og sluttet nyligen. Med fryde-skud i skud hand loed sig lystig høre: Var kostfri med vel stoort et gjestebud at giøre: Loed och ved trommers och trometers glæde ljud Til Folket springe Vin, och kaste pending ud Med megen anden lyst, hand øfve loed og drifve Langt ud paa Nattens Tid. Ja kortelig at skrifve: Slet intet spardes af alt det, den Edle Fred Kand æres med. Gid den saa sant maae blifve ved.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Tydskland. 1 Til Regensborg mand har ret flittelig raadslaget, Och de Krigs hofveder i troskabs eed antaget, Som skulle stilles for de Tydske Kreedsers magt, Af hvilke Keyseren undsætning er tilsagt. Dog spørges intet end, at Folket er opbøden, Om skønt det er paa Tid, och giøres hart fornøden. Maae skee, mand veed ey raad til underhold och kost, Som der til kræfves ud, och er den største post. 2 Fordi Chur Pfaltzen fra sin Keyser ey vil stande, Frandsosen vredelig er falden i hans Lande. Skal af de Keyserske dog være slagen der, Och noget hafve mist udaf sin aarlogs Hær. Men Egnen der omkring dog ey diss bedre lider: Thi det er Boendens Lam, krigs Vifven meest paa slider. Det Boenden er, hvis svæd och blood det rider paa Ja Boenden baade først och sidst udholde maae. Der Belisarius och Totilas de sloges Med deris Hær, oc vel saa vredelig haardroges, Da fik ey Boenden meen och skade for it haar. Dissverre, det ey nu saaledis och tilgaaer. 3 De Keyserske til Cøln i porten nyss anhulde Vel rig en penge skat, som op til Frandsken skulde. Den Prinds af Fürstenberg til Keyseren er ført, Och der tør vorde skarp om sin bedrift forhørt.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Frankerige. Som Kongen seer, at hand til Søes ey meget bader. Sit Riges Hafner hand vel fast tillukke lader, Oc vil at al seylads, som ellers deden gaaer, Skal hvile, medens det med Krigen saa tilstaaer. 2 Vdi Burgundien hand snart ey modstand finder, Men der fast dagligen fra Spansken noget vinder.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Den sterke fæstning Gray med magt hand fanget har Och siunis, at hand snart med resten vorder klar. 3 Med tre Krigs magter at gaae løs paa trende steder, Hans fulde forsæt er, hvor til hand sig bereder. Mand siger, at en hver af dennem i sit tal Til tred ve tusinde sig vel beløbe skal.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Engeland. 1 Den Krig med Holland er i venlighed fordragen, Hvor paa stadfæstnings bref udgifven er och tagen. Hvor til och Spansken har en ringe flid anvendt, Och der med gunst och tak paa begge sider tient. 2 Thi byder Kongen til, at hand med Frankerige Vil baade Spanien och Hollands Stat forlige, Saa fremt som der kand raad och veye findes til, Och Frandsken paa sin ret for hart ey stande vil. 3 Det store Parlament af Kongen loed begiære, Paa nogle puncter at hand vilde sig erklære. Hvor til hand ikke deert skal hafve svaret dem, Men gifvet dennem strax forlof, at drage hiem Portugal.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Hvad har Alphons nu got af al hans lange venten 2 Den Daatter, Dronningen har aflet med Regenten, Er nu med hyldings eed af alle Stænders tal Antagen endelig, och Riget afve skal.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Holland. 1 Mand færdig giør til Søes, och som mand vist vil sige, kal den berømte Wurtz udi det Frandske Rige Med meget aarlogs Folk begifve sig til Land, Och der med stormer Haand indtage hvad hand kand 2 Den dapre Rabenhaupt ey længe vil fortøfve, Før hand och noget nyt och merkeligt vil prøfve Mod den Westphalske Bisp. Hvor til hand hastelig Med nogle tusinde Stridsknecte lafver sig. 3 Den Ret til Sildefang, som tvistet om har været, Och nu til Prindsen var af Engelsken foræret, Den hafver hand til skenk nu givet Staten hen, Och fanget der imod vel stor en sum igien.
Danske Mercurius, 1674-04-01
Polen. 1 Camnietsch af Tartarne fik baade Folk och føde. Hvor for mand tør ey der sig længer nu bemøde Sig Tyrken reyser med en fast utallig flok, Och mod Polakken har en blodig leeg paa rok Dog kand det vorde got, om Riget ellers fanger En dygtig Konge snart, och sagen ret anganger, Med først at dæmpe need indvortis splid och kis, Och siden fast at staae. Hvor til Gud Lykke gif
Danske Mercurius, 1674-05-01
Den Danske Til den 1. May 1674. Danmark. Vor skøn och frydefuld sig denne Maanet keede Med Himlens milde Luft, som lokker allerede Vel mangen kraftig urt och denlig blomster frem Af Jordens rige stød, som obnes nu for dem. Udi den Østre Søe Skibsmanden dog til fulde Sig end ey vofve tør, at fare, som hand skulde, For Vinter-Jsens skyld, som der i hobe tal U-smeltet end omkring paa bølgen drifve skal. Hvor ofver handelen, som før om disse tider Har haft sin fremgang der, ey liden hindring lider: Och mangen fracteløs har ligget inden hafn, Som kunde midlertid sig gjort proft och gafn. Mand ellers dagligen Hollænderne kand skue, Som gaae til Østen bort, och ey for Jsen grue. Det dennem gielder om, hvoførst til marked naaer Saa kiærer næringen, saa dyre Brødet staaer, Som Hollands Afgesant Her Werkendam til ende Var kommen med alt det, som Staten hannem sende Til Daner Konning om, oc der paa saadan svar Bekommet hafde, som hand med fornøyet var. Hand, saa som det er skik, med herlig Pract och fore Til Majestæten blef ledsaget af de store, Hvor hand med største tak och ære gaf god nat, Och voris Danske Jord vil nu forlade brat. Hand i sit høye kald var saare vel bedrefven, Var och retfindig, sin erbødig och belefvenHvor med hand hver Mands gunst och yndist tiente sig: Och ynskes, at hans færd maae vorde lykkelig. 3. Som Kongen for sit Folk och Rigers beste sørger, Hand och de Raad, som hand sig med i løn bespørger, Særdeelis væler ud, och der til tager dem, Hves visse raad och oord meest hafve fynd och klem Blant deris ædle tal hand Grefve Fris och hafver indlemmet nylig for hans høye visdoms gafver: Ja der til hannem gjort til myndig Høfvedsmand For Aarhus Stick och Læ, udi det Jydske Land Hvo vil for hannem ey sin hat af hofved rykke Med al ærbydighed, och ynske der til Lykke. Hvo vil ey bukke sig, och sige aa der til Saa skal mand giøre den, som Kongen ere vil 4 Mand ikke noksom kand med stil och pen udbrede Den høye gunst och stads, hans Majestæt belede Den unge Grefve Skak, i det hand giøre loed Hans Brudlofs ære-Fest, som her paa Slottet stoed, Hand self och Dronningen de vaare der tilstede, Der baade vielsen och dandsene de skeede. Med fyrverks lyst, mustk, confect och ædel drik Altingest præctelig den gandske nat tilgik. Feltherren moxen græd af fryd, och Kongen priste, Der hand den høytid saae, som hand hans Søn beviste: Men ingen var saa glad, som det forelske par, Hvis længsel først och sidst til Bruddesengen var.
Danske Mercurius, 1674-05-01
Tydskland. 1 Den ædle Freds tractat til Cølne fik ey gænge Thi der Gesanterne, som vaare der saa længe, Med alt for haarde kaar och poster kome frem, Bleef deris Møde split, och drog en hver strax jem. 2 Til Brandenborg er fryd och glæde for Prindscessen, Som er Churførsten fød. Mand och til Cassel Hessen For den nyfødde Prinds ey mindre takker Gud; Och der om hafver sendt til Daner Konning budDen Keyserske Gesant Her Starenberg tilbage Fra Sverrig dragen er. och som hand fik at tage. Sin Vandring ofver Land, tiltoeg hand sig den tid, Altingest at besee paa Fredrichsborg med flid. 5. Nu fanger Tydsken Mood, oc reyser sine børster, Thi der en pact af Zell och Wolffenbyttels Førster Med Keyseren er gjort, om tretten tusinde, Som de til hest och foods levere væbnede. Hvor til af Hollands Skat saa vel som och den Spanske, Hver Maanet reddeelig, foruden svig och vanske, Skal gifves løn och fold: Men self skal Keyseren Dem skaffe Lifs ophold och kost tilbørligen. 6. Hvor meget ud til beens sig Mynsters Biskop gjorde, Hand dog vel seer, hvad der i længden vil af vorde, Samt och at Krigensvect er hannem alt for svar, Hvorfor hand Freds fordrag med Holland sluttet har Chur Cølne meenes och, paa samme vis at vilde Til Fred beqvemme sig, før det tilgaaer for ilde Med hannem och hans Land. Ja lad Soldaten slaae. Men Klerken elske Fred, och vare Kirken paa. Det Slot til Møjnichen, som sagdes værd at være Sex millioner guld, med al sin pract oc ære Formedelst vade brand, om midnats stund optændt, Fuld nær i grunden slet er ødelagt og skiendt. Och var det merkeligt, at der ey meere spardes, End Keyserens gemach, som underlig bevardes: Saa vel som och at den u-lykke sig tildroeg, Den tid Chur Beyeren sig fra sin Keyser sloegFrankerige. 1. Den Frandske Konning self en mægtig Hær vil føre, Som i Burgundien skal Spansken afbrek giøre. Den Flamske side skal angribes af Condee, Den stund Turenne skal i Tydskland sig omsee. 2 Det Polske Riges val hen til en Prinds at drage, Som under Frandsken vel, och hans parti vil tage, Mand sig bemøder fast. Och gaaer en Biskopvid, Som der paa drifve skal af gandske kraft och flid. Spanten. 1 Til Bryssel været har forræderi paa veye Men hofvedmanden fik en hampe snoor til eye, Hvor med hand blef ophængt, och aldrig mere skal Jmod sit Fødeland saa drifve kiøb och fal 2 Til den forhaabte Fred mand intet end fornemmer, Hvorfor och onterey sin skyldighed ey glemmer: Men ruster ud alt det, som vaaben bære kand, Och med en mægtig Hær vil holde fienden stand.
Danske Mercurius, 1674-05-01
Holland. Ud af de Steder langs ved Rhin och Masens sider Frandsosen flytter self, och ey paa dennem lider. Dog holdes Graeff end nu samt och Mastricht i tvang, Til der at sætte sig, och finde vern i trang. Men det uddragne Folk hand hafver for at giøre Til en særdeles Hær, som skal for Holland snøre. Dog fatter hun sig Mood, heldst nu som Engelsken Saa vel som Mynsters Bisp de siunge ret igien. 2 Den gamle Rabenhaupt, (dog før end Freden gjordes) Toeg Nyenhusen ind, Men saa som der af vordes, Bekom ey hielp til sig, som hafde nogen skik Thi bleef hand slagen af, och nogen skade sit. 3 Den Krigsforfarne Wurtz, som er ey sky for trommen, Af Holland lykkelig er til Hamborg ankommen i Och gaaer i ryctefast, at hand som General De Lüneborgers magt i Marken føre skal. 4 En Flode rustes ud, til Folk med at forflytte, Saa vel som och at gaae til dræbning och paa bytte Til trecht Prindsen har blant Stadens Øfrighed Forandring gjort, oc trykt en deel af dennem need. dolen.
Danske Mercurius, 1674-05-01
Rigsdagen er begynke dog ingen kand fornemme, Hvem Gud ved Stænderne til Kronen vil forfremme. Men dette veed en hver, at den det rammer paa, Med Krig skal meere snart end nok at giøre faae.
Danske Mercurius, 1674-06-01
Den Danske Til den 1. Junii 1674. Danmark. Mskønt vi ville for os smigre self och skrømte, Maa det dog gifves Magt, Nebucadnezar drømte; Thi denne voris Tid saa vanskelig udseer, At den vel lignes maae ved Jern och ringe Leer. Och saa som Jern och Leer af art u-lige findes: Saa kand och Fredsens baand blant Mennisken ey bindes Saa fast med haand och eed, at egen nytte jo Kand, for, Jeg veed ey hvad, en kurre der paa snoe. Hvad spørges meere til, end larm och aarlogs rycte. Hvor er saa trygt et Folk, som derfor Jo maae frycte : Hvad er, 6 vrede Mars, hos dig i mindre værd, end ret och billighed. Ney, retten staaer i Sverd. Mand nu, som Atila, kun paa blodstyrtning spinder. Sin lige Tamerlan blant Christne snart och finder. Mand vil, mand ikke vil, mand sig bevæbne maae, Saa fremt mand ofverfald och skade vil undgaae. De svage giærder vil fast hver Mand ofver springe. Men giærder Jeg med det, som rifve kand och stinge, Min grund och ennemmerk saa let ey kommes ved. Ja det er altid vist, at vaaben byder fred. Did hen vor Konge seer, och hafver sine tanker, J det hans Majestæt sin magt tilhobe sanker, Och i den obne Mark sig har ved Kolding sat Med femten tusinde, som øfves Dag och NatHans Naade findes self med Prinds Georg tilstede Haa mynstringen, som der begynt er allerede: Hvor til, Gud, lykke gif. Det hannem er ey nok, At hafve samlet en mangfoldig Hær och stok: Ney brug oc øfvelse Soldaten hierte gifver, Oc er som Krigens Siæl. Hvorfor hand der paa drifver. Self gaar hand dennem for, oc flere retter af Med sit exempel, end med hødings oord og straf. Och kortelig, alt det en Krigemand bør at vide, Naar hand alvorligen anføres, at bestride Sin Herres vederpart, och skal indlegge pris, Det læres der med lyst udi spilfectnings vis. 2 Hans Naade midlertid at leyren der blef slagen, Och Folket samledes, til Holsteins Egn var dragen, At see til Regnoldsborgs och Lykstads Fæstninger, Samt Hitlersand, och hvis hand hafver mere der Hans Svoger Hertugen sig loed hos hannem finde Ved Daneverk, och der til trofast vendskabs minde, For hannem under telt, som i det grøne stoed, Et velkoms gjestebud med pract tilrede lod. 4 Hand af de rigeste som Grefve titler bære, Paa reysen blef ochsaa med tractament och ære Modtagen præctelig. En hver for sig loed tee, Hvor kjært det dennem var, hans Majestæt at see. 5 En Afgesant, hvis nafn skal Opalinsky være, Til Lykstad var om hielp af Kongen at begiære Mod den u-christne Tyrk, som vil med sverd och brand Hiemsøge vredelig Polakkens Egn och Land. 6 Af sine Dage skreef Maymaanet to til tifve, For Vinter-Jsen her aflod omkring at drifve; Som vel for underligt och sært optegnes maae, Ja regnes blant de ting, en hver ey kand forstaae.
Danske Mercurius, 1674-06-01
Tydskland. 1 Som nu Chur Cölne saae sin magt for svag och ringe, fik hand den Tydske dands igien her om at springe; Gaf sig med Keyseren och Holland i fordrag, Och efterdags ey vil bifalde Frandskens sag. 2 Sig noget af hans Folk (hvad kand ey Klerken gjøre) Formedelst Biskopen af Strassborg loed forføre, Til Frandskens Hær at gaae. Den største deel af dem Dog vende Kaaben strax, och løeb tilbage hiem 3 Sin egen Cølnes Stad i langsom Tid har været, Men nu for Keysersk sig udtrykkelig erklæret, Och der paa Keiserlig besætning taget ind Hvor med hun sætter for de Frandske laas och pind 4 Den Fæstning Philipsborg, som ilde vil betvinges Ved andet end ved sult, af Keiseren omringes, Och fast beleyret er: Hvor til Chur Pfaltzen skal Ey liden giøre hielp med sine Knectes tal, 5 Som Skenkenskandse før Chur Brandenborg tilhørde, Saa vel som Wæsels Stad, hand sine Folk indførde, Til at bemande dem. Thi Frandsken efter pact Udrymde villigen, og holdte sin Contract. 6 Vel lader det sig an, ret som mand noget vilde: Dog har det ringe klem, oc sammenhænger ilde. Thi gjør Soldaten snart, hvad hand ey lade vil Men det er Boenden alt, som faar at lade til. Mand efter leylighed och Tid til dræbning leder.
Danske Mercurius, 1674-06-01
Det Tydske Riges kiern och allerbeste Steder Udmattes midlertid, och skulle seenligen Paa fode reyses op, och komme sig igien. 7 Det och ey bedre snart hos Ungersken tilganger, Hvor det oprørte Folk ny kraft och styrkefanger, Och foldet har til sig en fast u-trolig flok: Saa Keyseren och der at giøre fanger nok Dog blifver hand at ved, paa Reformatz at drifve; Vil kort udi der med frem, och intet eftergifve. Hvo veed, om nogen och, som hannem ilde vil, Har Munkene tilkiøbt, at gifve raad der til. 8 For Königsberg imod Chur-Brandenborg sig teede For meget stift, och loed ey sin tribut udrede, Sin aarlogs magt med hast hand did hen sende smuct, Och der med hende tvang til lydighed och tuct.
Danske Mercurius, 1674-06-01
Franckerige. Som hand af Lottringen ey kunde sig fremtrænge Med sine til Bisantz, bestoed hun sig ey længe, Men saa, som best var raad, opgaf sig ærligen: Hvor med Frandsosen fik skøt al Burgundien. 2 Navajane ligesaa for hannem fik at stryge Sin friheds koppe seyl, och lade sig ydmyge. Men der imod igien hand hafver Graef forlat, Och sin besætning flyt, och der fra taget plat.
Danske Mercurius, 1674-06-01
Spanien. Vel lofver Engelland foruden svig och vanske, Paa Fred at mægle med Frandsosen och de Spanske Men hendes mellomgang befalder Spansken ey Hvorfor hand den udslaaer, och der til siger ney Holland. 1 Som Holland Fred har gjort med tre vel store fiender, Hun mod den fierde nu sin gandske magt anvender, Och med vel sterk en Hær och antal lykkelig Och u-forhindret har til Spansken sanket sig. 2 Til Søes hun der til och med Flooden ud er gangen, Och der med kommen alt (som vorder sagt af mangen Udi Canalen ind, hvorhun vil uden tvil, Begynde snart en sær och u-formodet stil.
Danske Mercurius, 1674-06-01
Polen. Om Polens Konge-val al tvist er ofverskaaren, J det Sobiesky blef eendrægtelig udkaaren. Men skal hand holde det, som hand udlofvet haar, Hvad vil da Kronens vect for hannem falde svar Hand af sin egen Pung Krigsfolket skal fornøye. Dog hand i forraad veed, och haar, maa skee, kun føye Vel stoor en sum af guld och pending aarligen Hand och udlegge skal til Enke-Dronningen. Men det som haardest er i gierning ud at føre, Med Tyrcken stillestand oc fred hand strax skal giøre, Paa hvad maneer hand kand. Som Frandskens Bud ochsaa Med sin veltalenhed skal meget drifve paa.
Danske Mercurius, 1674-07-01
Den Danske Til den 1. Julii 1674. Danmark. Om det er Solens art, at den ret aldrig hviler, Men i sin fulde gang om Jorden altid iler: Saa kand en del Siæl och aldrig hvile sig, Den jo med noget stoort omganges idelig. Vor Daner Koning, for hvis Majestætes ære Den gandske Nordens Egn sit hofved høyt maae bære, Med sit exempel det udviser klarligen, J det hand ey sin Tid med hvile drifver hen Ney, det er al hans lyst, sig altid at u mage Med noget merkeligt, som kand af Himmel smage. Hvor med hand skaffer sig et herligt efter nafn, Och fremmer kiendelig sit Folkes fred och gafn. Hvor kand, som det sig bør, med ære nok udbrede, Hvor frisk oc fyrig hand sig nyligen betede Der hand i Leyren var, oc med sin aarlogs Hær Paa nogle ugers tid self munstring holdte der. Paa Krigs maneer hand loed slactordninger anstille, Som maatte stundom mod hver andre frem at drille, Saa vel til foods som hest. hvor af hand kunde see, Hvor kæk och mandelig en hver sig vilde tee. Nu loed hand bygge vold och den med Folk besætte. Nu loed hand der omkring beleyrings leeg anretteNulod hand udfald skee. Nu lod hand intet af Med storm och skud, til den for hannem sig opgafJa kortelig, hand self den første var och sidste, Der saae med alting til, och snart af søn ey vidste. Hvor ofver och en hver paa sit gevær och vagt Samt anden aarlogs plict diss nøyere gaf act. Men det som Landet meest hans Majestæt for lofver, Var, at hand holdte skik och tvang al Leyren ofver Saa Bonden der omkring ey kand med billighed Beklage, sig u-fyrm och vold at være skeed. Hvo noget hafde fal, af huis til spisning hørde, Retsom til axeltorf hand det i leyren førde, Fik penge der for strax Ja gierne var til freds, At slig een leyers skik end nu var flere steds. 2. Men nu som Høsten sig begynder frem at skyde, Hand Folket hiem-lof gaf, och leyren loed opbryde. Dog nogle der af til de Tydske grændser gaae, Hvor de til Vern udi beredskab skulle staae. Chur Brandenborgs Gesant i same munstrings dag Til Majestæten kom, sit budskab frem at drage. Til Kongens skønne telt hand blef med ære ført, Och der, som det sig bør, undfangen och forhørt. 4. Den Engelske som her i langsom tid har været, Och i sin Herres nafn til alt det sig erklæret, Som tiene kand til fred, hand sammesteds och toeg Med Kongen oc hans Mænd sin afskeed, och hiemdrog. 5. Mand her och ynske maa de Riddere til lykke, Som Kongen erede med Danebroges smykke, For deris Helte Moed och dapre drifters værd, Som har nafnkundig gjort al deris id och færd. Ret saa, ret ligesaa bør Dyden at besoldes Medærens skønne løn, och værdelig afholdes; At det til eftersiun for andre sættes kand. Hves øyemerk er och, at naae til høyre stand. 6 Det velbereyste skib, hvis speyl med Phoenix prydes, Fra Danssborg kommen er, hvor ofver mangen frydes: Thi ladingen, som det har ført med sig til Land, Til Rederne vel stoor profet inddrage kand.
Danske Mercurius, 1674-07-01
Tydskland. 1 Det Folk som Mynster och Chur-Cølne kand undvære, Det gaaer til Keyseren, och vilde vel beskiære Den Frandske Seyers slugt, som ofver Riget sig Med magt begynder ud at brede videlig 2 De Lüneborgers magt mand och til rede finder, At bryde løs: dog den med ingen end anbinder. Hvad anden Kredsernes paabudne hielp angaaer, Da merkes, at det der med seenlig gænge faaer. Frandsosen midlertid kand ikke deert fortænkes, At hand den leylighed, som hannem der ved skenkes, Antager, och sin magt forøger dag fra dag, Och der sig bruger meest, hvor Tydsken meest er svag. Udi Chur-Pfaltzens Land fra morgen ind til qvælde Vel haard en dræbning stoed, och maatte Seyren hælde Til Frandskens side meest. Dog lige stoort et tal Paa begge sider dræbt och fangen være skal. 6 Men efter dræbningen Turenne sig med ære Begaf til Philipsborg, som meentes vel at være Belagt af Keyseren, dog det var ikke saa Ney, det en Fæstning er, som Frandsken lider paa.