Efterretninger fra Adresse-Contoiret i Bergen, 1765-11-11
J sidste høistærede Skrivelse forlanger De Underretning angaaende naar og af hvem KirseBær og Æble-Træer først ere plantede i Hardanger, sær i Kingservigs Præstegield, hvor jeg boer, hvorledes det for nærværende Tid dermed er beskaffen, om ei derved endnu kunde skee nogen Forbedring og hvorledes. Jngen skulde med større Fornøielse opfylde Deres Forlangende end jeg, dersom jeg, alene kunde hvad jeg vilde. Jeg vil til veiebringe hvad jeg kand. Dermed er jeg saameget meere forsikred om, at De tager til Takke, som det kand tilskrives Dem selv og ikke mig, at De har herom henvendt Dem til mig og ei til andre, som heri kunde have gjort hvad jeg ei formaaer, men dog ønsker. Hvo der først har plantet Kirse-Bær-Træer, i Hardanger, derom har jeg ingen Kundskab. Skiønt noget til Alders, er jeg dog alt for ung til det selv at kunde erindre. Af Ældgamle Folks Beretninger har jeg ei heller herom kundet faae den fornødne Vished. Men, at der ere omtrent eet Hundrede Aar siden man begyndte at bringe KirseBær fra Hardanger til Bergen for at sælge, følgelig at der før ei maa have været nogen Mængde af denne Frugt, det slutter jeg mig til af det som jeg nu vil have den Ære at berette Dem. Forventrent 50 Aar siden levede endnu her i Præste gieldet en Mand, navnlig Knud Jisberg, ligesaa bekiendt af sin overmaade Høide, som af sin store Styrke, hvori han overgik alle andre her, hvor dog de fleste ere vel voxne Denne Mand har til endnu levende Folk fortællet, at han i sin Ungdom, værende hos sin Moder, en Enke, boende paa Gaarden Espen i Ullensvangs-Sogn, var een af de første, fra Hardanger, som solgte KirseBær i Bergen. Med lige Vished berettes om Lars Amundsen, boende paa Gaarden Age i forbemeldte Sogn, at han den 13de Augusti 1665, medens Slaget ved Bergen holdtes mellem de Engelske og Hollandske, laa ved Kiælling-Bierged mellem Bergen og Kongshavn med hans Baad, hvori han blandt anden Avl indehavde Kirse-Bær Man veed ei hvorledes eller ved hvad Opmuntring man mere og meere har lagt sig efter at plante Kir se-Bær-Træer indtil derfra nu aarligen i gode Aaringer af denne Frugt til Bergen indbringes en temmelig Mængde. Vel er det troeligt, at man enten kort for eller ved samme Tid, da man begyndte at beslitte sig paa Kirse-Bær-Træers Plantning og har søgt at forøge Tallet af Æble-Træerne. Men med Vished kand jeg derom ligesaa lidt fastsætte som om Kirse-Bær-Træerne. Hvad jeg derom forvist kand berette er dette, Paa bemeldte Gaard Age findes endnu et Æble-Træ, af Bønderne kalded Tormunds-Apel. Dets Alder kand skiønnes deraf, at Bullen derpaa er som paa en skroven Ask. For at forfriske det, have Grenene deraf ofte været af hugne. Dog bærer det endnu gandske god Frugt, nemlig et Slags temmelig store suragtige Æbler, som Hardangerne kalde Tormunds-Æbler men de Bergenske Mad-Æbler, Nu findes der i Kingservigs Præstegield maaskee Tusinde Træer, store og smaa, som bære Æbler af samme Slag. Alle disse Træer, som ligeledes kaldes Tormunds-Appler og deres Frugt TormundsÆbler, upaatvileligen den første skiønt nu ubekiendte Planter til velfortient Ære, skal alle være nedstammede af denne Ældgamle TormundsApel, deels af de Skud, som ere udkomne fra dens Rod, deels ved Grene, som ere skaarne afdenne gamle Stamme-Fader og nedsatte i Jorden enten silde paa Høsten eller tidlig i Foraaret. Paa et og andet Sted findes vel og Æble-Træer, som bære andet Slags Æbler, saa vel søde, som suragtige, men ei i den Mængde, som forbemeldte Tormunds Æbler, hvor af, naar god Vext er, aarlig i Bergen afsættes en anseelig de Deel. Ligesom man paa den ene Side maa tilstaae, at Kinglervigs Præstegield, som et haardt og fattigt Land, har god Hielp af det, som vindes ved disse 2de Sorter af Frugt, saa bliver det og uimodsigeligt, at herved baade var muelig og fornøden en temmelig Forbedring. Det kand vel ei være venteligt, enten at Bønder, uden al Underviisning, kand have den Jndsigt i Have Dyrkningen, som herved behøvedes, eller at de skulde kunde, om de end vilde, foruden de nu havende, forsyne sig med andre og bedre Sorter af Kirse-Bær-Træer og Æble-Træer. Landmænd, uden for Bonde-Standen, kunde vel her tiene det Almindeligenbaade med Underviisning og ved at see Landet forsyned med slige Træer, som de vel er altid havde fornøden at forskride udenlands fra. Det hender ei sielden, at en Bonde, OdelsMand, Leilænding eller Huus-Mand uformodentlig enten ved Dødsfald eller paa anden Maade, kommer fra sin Gaard eller Plads, hvorpaa har haver plantet Frugt-Træer, i Haab, at han og hans skulde have Nytten af disse, hvilke ligesaa lidet kand negtes at være hans, som denne Forbedring kand henregnes blandt dem, hvortil han efter Loven er forbunden. Ved saadan Forandring seer saadan Afgaaende eller hans Efterlevende sig oftest berøvede Frugter af hans bemeldte Arbeide, og Bekostning. Den, som faaer Jorden efter ham, begierer enten Træerne og den derom værende Jndhegning for intet, eller og vel vil tillade Planterne eller hans Efterlevende at af hugge Træerne ved Roden, men er at optage dem med Roden. Herved afskrækkes mangen fra at plante Træer paa den Jord, som han ei er sikker paa at beholde sin LivsTid og Arvinger efter ham. Denne Uleilighed kunde forekommes, efter mine ringe Tanker, ved saadan Anordning, hvorved blev fastsat, at enten Jordens nye Eier og Beboer, da Jorden ei derved kunde tage ringeste Skade, skulde være forbunden til at lade den, som Frugt-Træerne havde plantet eller hans Arvinger bortflytte Træerne med deres Rødder, eller og derfor give dem saadan Betaling, hvormed de kunde være tilfreds. Jeg vilde vel melde Dem noget om Potatos, som Hr. Hans Carsten Atke, Provst i Hardanger og Sogne-Præst til Kingservigs Præstegield, her først har indført. Jeg kunde og berøre Humle-Avelen, som her nu er aldeles ødelagt. Men jeg er forsikred paa, at de, som herom have bedre Kundskab end jeg, paa første Anmodning herom giver bedre Underretning end den jeg for mager at tilveiebringe. Jeg forbliver o. s. v. i Hardanger den 26de Julii 1765. de Her udi Syndfiord er kort siden ved Døden afgangen Giæstgiveren udi Furresund Johan Lyder Dikke, hvis Efterladenskab er tagen under lovlig Registering og Vurdering. Thi indkaldes herved Stervbodets Creditores inden den i Loven determinerede Tid at anmelde og legitimere deres Fordringer. Dalegaard den 22de Octobris 1765. Hans Arentz.