Aarhuus Stifts-Tidende, 1835-10-24
Fædrelandet. "Med meget blandede Følelser - hedder det i Fædrel. No. 57 - har vist Fleertallet af vore Læsere seet den i C. T. meddeelte Udsigt over vore Finantsers Tilstand. Med blandede Følelser, sige vi, thi paa den ene Side kunde det ikke være andet end behageligt at see Regjeringen endelig bestemme sig til at løfte det Slør som saa længe har tilhyllet vore Finantser, og saaledes, idetmindste tildeels, forekomme det Ønske, som Stænderne ellers vilde have fremført derom. Menpaa den anden Side er det sørgeligt at see, hvorledes Staten, efter i 20 Aar at have nydt den dybeste Fred, dog har en aarlig Underballance, der maa antages at være henimod 1 Million." - "At indskrænke Udgifterne, det er den eneste Maade til at helbrede en Stats som en Privatmands forfaldne Finantser, Vi ville nævne de vigtigste Punkter, hvori Udgiften synes at kunne formindskes: 1. Civillisten. At denne er meget høi for saa lille en Stat, vil man indrømme, og det er vist intet ubeskeden Ønske, at det maatte behage Kongehuset at forene sig med Nationen om at bringe Udgifterne i Samklang med Jndtægterne, og dertil bidrage Sit ved at bortskjære alle undgaaelige Udgifter. 2. Det udenlandste Departement. Vi regne, at det koster omtrent 380,000 Rbd. En Stat, som Danmark der efter sine Hjelpekilder aldrig kan spille nogen betydelig Rolle, kunde efter vor Formening meget vel hielpe sig med at holde Charges d'Affaires overalt, istedet for Ministre. Det er i Sandhed en urigtig Undseelse at ville skamme sig for at formindske slige Udgifter; det maa tvertimod regnes en Stat til Berømmelse, at den indskrænker sig, for at opfylde sine Forpligtelser. Vel anfører man til Forsvar for denne betydelige Udgift, at kun Ministre have Adgang til de Kredse, hvor vigtige politiske Efterretninger kunne erholdes, og at det derfor er nødvendigt selv for en lille Stat at finde sig i store Udgifter til denne Bestyrelsesgreen, da en Besparelse af et Par 100,000 let kunde lede til langt større Tab; men vi tilstaae gjerne, at vi aldrig have kunne overbevise os om at vore Diplomater have udrettet meere, end de Staters, den paa de fleste Steder holde Charges d'affaires. Hiin Betragtning har rimeligviis ligesaa megen Grund, som saa mang andre, hvormed man vil forsvare hvad der skeer af Forfængelighed, Svaghed, eller utidigt Hensyn til Folks Domme. 23. Armeen og Flaaden. Vel er Udgiften hertil forholdsviis ikke større, end i de fleste Stater, ikke saa stor, som i nogle enkelte, men den er for stor for vore Jndtægter. Det kan ei hielpe, at man siger os, at alle europæiske Staters store Krigsmagt nøder de mindre Stater til at følge Exemplet, om de end føle det Ødelæggende i Systemet; vi paastaae at det aldrig kan være i en Stats Jnteresse at gjøre større Udgifter, end den har Kræfter til. Her maa ikke spørges, hvor meget Militair skulle vi holde for at ligne vore Naboer, Der maa spørges: hvor meget kunne vi holde uden at ødelægge os, Der er to Grunde, der her faae en afgjørende Vægt; den ene er denne: Paa vor sydlige Grændsikkres vi ved Forbindelsen med det tydske Forbund mod ikke tydske Fjender, og formedelst vor hele geografiske Beliggenhed sikkres vi ved de store Magters Jalousi. Den anden er den: at et Folk, der trykkes haardt ved Paalæg, aldrig har den Jnteresse for eller den Kraft til Fædrelandets Forsvar, som det, der er tilfreds med sin Tilstand. Dette er især nu vigtigt, da alle de nyere Krige ere eller dog synes at ville blive egentlige Nationalkrige, d. er saadanne, hvor Folket fægter, ikke fordi Forsten falder paa at erklære Krig, men fordi det selv interesserer sig for den Sag, der strides for. Jo mere derfor hele Nationen maa militairiseres, desto mindre behøver den faste Kjerne, hvortil den skal slutte sig, at være, desto mindre altsaa ogsaa Statens Udgifter i denne Henseende. 4. Pensioner og Gageringer. At Embedsmændenes Antal ved en mindre sammensat Administration kunde formindskes, derom kan vist ingen Tvivl være; men da de fleste Gager, især ved Landmilitairetaten, ere for knappe, saa troe vi ikke, at Besparelsen ved en Formindskelse af Antallet vilde blive meget stor. Men naar Gagerne saaledes bleve høiere, kunde Pensionerne ganske eller dog for endeel bortfalde, og saaledes efterhaanden Adskilligt blive sparet. Naar man sammenregner de forskjellige Poster, der som Pensioner, Gaver, Gratialer, kort som et Slags Udfylding af Gagerne, anføres paa Budgettet, og dertil lægger hvad der af Postkassen udredes, saa faae vi sikkert en Million eller mere, der i Forhold til Statens Størrelse er en uhyre Sum. 5. Kolonierne. Herfor er anført 140,000 Rbd. For Vestindien er anført en Jndtægt af 50,000 Rbd. De 80,000 som medgaae til Guinea og Ostindien synes ikke at være til virkeligt Gavn for Staten. Den Tid er forbi, da Handelen i de fremmede Verdensdele gjorde Kolonier næsten nødvendige. Vi troe derfor det var bedst, jo før jo hellere at sælge de ostindiske og africanske og mueligt ogsaa de vestindiske Kolonier. Fik vi end ikke meget for dem, saa blev Staten dog befriet for en Byrde. Jdet mindste maa vi ansee dem foren saadan, da der i Budgettet ingen Jndtægter opføres for de ostindiske og africanske, og de inddirecte Fordeele Staten høster deraf, neppe ere betydelige. "Fædrelandet slutter disse bemærkninger med det Ønske, at Folket ei vil blive mismodigt over den vistnok høist beklagelige Finantsforfatning, hvori vi, tiltrods for de utallige Opoffrelser, som under og efter Krigen ere bragte, nu ere stedte. "Vi tvivle paa hedder det fremdeles: at man i nogen Stat, som i saa lang Tid har havt ydre og indre Fred, vil kunne paavise et saadant Resultat. Dog, vi ville ei vende Blikket tilbage til den forbigangne Tid, den er i den Henseende er mere til for os; det er med Nutiden, det er med Fremtiden vi have at bestille; Sagen er nu engang saaledes og kan ei gjøres om igien; lader os da, istedetfor at svække Modet ved nedslaaende Betragtninger eller opirre Gemytterne ved bittre Bebreidelser, hellere anvende vor hele Kraft paa at fremlokke en lysere Fremtid. Lader os haabe, at Regjeringen ærligt vil arbeide med Folket til dette Maal, og at den vil indsee Nødvendigheden af de Reformer, som Folket ønsker. Og ligesom vi haabe, at Folket ikke vil være træt af at bringe Offre paa Fædrelandets Alter, saaledes nære vi den bestemte Forviisning, at det kun da ikke vil trættes deraf, naar det hos høie Vedkommende seer en alvorlig Bestræbelse for at indføre alle mulige Besparelser, og Lyst til at meddele Borgerne fuldstændigt Regnskab over deres Penges Anvendelse."