Ribe Stifts Adresseaviser, 1842-06-15
Indenlandske Efterretninger. "Dagen" indeholder en vidtløftig Beretning om de danske Studenters gjæstfrie Modtagelse i Sverrig, J Malmo modtoges de ved Stranden af en Deputation af de lundske Studenter. Efter Afsyngningen af forskjellige danske Nationalsange begav Selskabet sig i en broget Brimmel af de forskjellige Kjøretøier, til Lund Henved Kl. 7 kom man denne mærkværdige gothiske Stad nær, og overraskedes her af et uventet, høitideligt Optog. Thi saa godt som alle de lundske Universitets Studerende vare dragne deres danske Brødre imøde med en guul, en rød og en blaa Fane for Scandinaviens trende Folk De danske Studenter stege øieblikkeligt af Vognene, og efter et jublende Velkommen og hjertelige Hilsener, smeltede de tvende Masser sammen, og i uhyre Kolonne, med tvende Danske og tvende Svenske i hver Rætte, droge Vennerne ind i Staden, under Afsyngelsen af svenske og danske Nationalsange, op til Lundegaarden Universitetsbygningen), i hvis Have en Forsamling af Lunds Jndvaanere modtoge Selskabet. Den følgende Dag besaaes Byens Mærkværdigheder og overalt viste de svenske Embedsmænd den største Forekommenhed. Kl. 1 forsamledes en talrig Mængde i Domkirken, hvor den danske Studenter-Sangforening udførte pater noster og kyrie eleison, til stor Underholdning for de Svenske Om Efterm Kl. 4 fandt en stor Fest Sted paa Helgene-Bakken, hvor Brønd salens pragtfulde Dekoration med svenske og danske Faner, omvundne af Guirlander og Festons, overraskeede de Jndtrædende. Forskjellige Taler af Svenske, Danske, og en med de Danske hidkommen norsk Kandidat, tolkede den begeistrede Stemning, der beherskede Forsamlingen. Men Jntet kan sammenlignes med det overordentlige Jndtryk, som Lunds Stifts hæderkronede Biskop, den ærværdige forsindstyvenrige Wilhelm Faxe, gjorde paa Forsamlingen, da han i en ildfuld Tale, fuld af ungdommelig Begeistring, tolkede sit strømmende Jndres dybe Bevægelser. "Bredt er Øresundet – raabte Oldingen – vidt er det Baand, der snoer sig imellem de danske og svenske Kyster; dog ikke bredere og videre, end at de Svenske og Danske kunne række hinanden Haanden og trykke den fast i Broderkjærlighed. Heftigt og vildt have Danske og Svenske kjæmpet imod hinanden, men desto hjerteligere have de nu atter forenet sig i Fred og Venskab; thi under Striden have de tvende uenige og lidet forstandige Brødre lært at kjende hinanden, og efter den tilendebragte Gjæring ere Hjerterne smeltede desto inderligere sammen. Og den længe og vold som underkede Følelse er endelig brudt ud, og dens stærke Flammer lyser ud over Norges Fielde, over de svenske Trakter og den danske Slette, og varmer Hjerterne omkring Nordhavet, Kattegat og Øresund. Lykkelig maa derfor vel den Tidsalder kaldes, der feirer en saadan Aandens Triumph, og lyksalig den Mand, der forinden han lægger sig til Hvile, kan medtage en saa herlig Forvisning om Menneskehedens Seier, et saa hvittalende Forbund om Nordens sig nærmende aandelige Storhed." – Da de danske Studenter kom tilbage til Kbhavn, droge de i Optog optil Regentsen, i hvis Gaard Sangforeningen endnu istemmede nogle Sange til Slutning af den mindeværdige Fest, hvis Erindring vil leve længe i de Danskes Bryst. Thi saa herlig og venlig en Modtagelse de Danske end tilforn have nydt i Broderlandet, aldrig har dog Hjerteligheden og Kjærligheden saaledes udtalt sig som denne Gang, og da Lunds og Malmøes Befolkning vandrede i broderlig og søsterlig Fortrolighed med de danske Gjæster, ligesom forenede i eet Familie=Samfund, da luede den nordiske Slægtskabs Følelse med en Styrke, som ikke i Aarhundreder har været følt ved Øresunds Kyster.