Aalborg Stiftstidende, 1828-05-05
Bladet la Gazette er bleven ganske katholsk over den Erklæring, hvormed Hr. de Pradt har ledsaget sin Udtrædelse af de Deputeredes Kammer. "Aandsforvirringen, mener Bladet, maae være steget til den høieste Grad, naar en katholsk Prælat vover at bekjendtgjøre en saadan Skrivelse og offentligt at forraade den liberale Factions to store Hemmeligheder: Regjeringens og Statsreligionens Forandring. - Man har til en anden Tid seet gudsbespottende Præster aflægge deres Ornat for Skrankerne af en atheistisk Forsamling; nu seer man en katholsk Prælat i et demagogisk Blad at afsværge sin hellige Character og at regne Reformationen blandt Menneskeslægtens Forbedringer. Og, trods denne Anskuelse træder Hr. de Pradt dog ikke over til Protestantismen. Til hvilken Religion hører han da? Saaledes giver dette Hr. de Pradts Skridt Modpartiet, som i nogen Tid var bragt til en Slags, Taushed, i det mindste offentligt, Leilighed til atter at træde i Skranken. - Saadan en Kamp maae ogsaa nødvendig gaae forud, forinden det Resultat, som det liberale Partie ei vil ophøre at stræbe efter, vil kunne opnaaes. - Congregationerne og den meer end betænkelige Organisation, som de i Frankrig havde givet sig, er vist nok ikke et blot Hjernespind i det liberale Parties Hoveder. Jesuiternes Forsøg paa atter at spille deres gamle Rolle i Kongeriget, atter at faae Underviisningen i deres Hænder og størst mulige Magt over Jdbyggernes Samvittigheder, ere indrømmede ei allene i Pairernes og de Deputeredes Kammer, men endog vedkjendte af Ministeren for det geistlige Departement og den offentlige Underviisning. Grundsætningerne fra hiin Side Alperne, have bemestret sig den franske Geistlighed, i Særdeleshed Biskopperne, ved flere Leiligheder have de herom uden alle Hensyn og temmelig ubetænksomt yttret sig og paa meest utvetydige Maade have disse Grundsætninger udtalt sig i den Declaration, som de i forrige Aar overrakte Kongen, og i hvilken de dog gave sig Anseelse af at ville frasige sig disse. - Cleresiets bestandige Stræben efter at gribe om sig og dets uforskammede Tragten efter større, Magt og Forrettigheder, ere ligesaa notoriske, som de mangehaande Begunstigelser, ved hvilke det fra saa mange Sider blev opmuntret dertil. - Men naar man ogsaa vil tilstaae alt dette, saa kan man dog stedse endnu tvivle om, hvorvidt Sagen er saa farlig, som den forekommer de Liberale. Vistnok maae de Menneskers Foretagender, som staae i Spidsen for Congregationerne og som have tusinde synlige og usynlige Traade i deres Haand, ved hvilke de kunne lede Gangen i hele Maskineriet, være høist besværlige, trykkende og indskrænkende for det hele selskabelige Liv i Frankrig. - Et jesuitisk og romersk Theokraties Grundsætninger, hvilke man saa aabenbart og saa ivrigt søger at udbrede hos Nationen, kunde vel ogsaa blive yderst farlige for Staten og dens Forfatning, ja selv for Tronen og Regjeringen, men man kan derfor dog ikke troe, at Faren skulde være saa nær forhaanden og netop det Parties Maade at gaae frem paa, som synes at ville indføre en saadan nye Tingenes Tilstand, gjør det tvivlsomt, om det nogensinde vil lykkes det. (Sikkert ikke. Hvad der eengang har været, kommer aldrig igjen saaledes tilbage, som det var, dette er Historiens Lærdom og det strider ogsaa imod det udviklende Princip som Menneskelivet og hele Naturen er underkastet. Disse vilde larmende Hierarcher, som saa gjerne gad svøbe sig i Dydens og Kjerlighedens Klædebon, underminere deres eget Værk ved de Lidenskaber, som de forraade; Løven kjendes paa sine Kløer. - Frankrig kan aldrig meere blive forvandlet til et Kloster eller den franske Nation til et Munkesamfund. - Jo aabnere og plumpere man derfor gaaer til Værk, desto vissere vil Planen mislykkes.) - Men man kan vel ogsaa heraf slutte, at det Partie, som lagde Planen, vel selv ikke har tænkt paa at drive den saa vidt. - Jesuiterne og Cleresiet, have vel kun villet vinde noget af den Magt tilbage, som de i Frankrig havde tabt. Da de nu vide, at Oppositionspartiet gjerne igjen vil trænge dem bort fra det, som man har maattet indrømme dem, have de villet sætte sig i Position og anmasset, sig en langt større Magt end de virkelig havde i Sinde. - (Men hvad have de i Sinde? Naar seer man Mennesker, som have betraadt Lidenskabernes Bane, at foresætte sig et Maal, ved hvilket de ville blive staaende?) Ovenstaaende er et Brudstykke af en Afhandling om denne Kamp i Frankrige, som politiske Journal for Marts har uddraget af vestsjellandske Avis, og som syntes os alt for passende paa Dagens Begivenhed, til ei at anføres her. Det ender med følgende vistnopaa historisk Erfaring grundede og trøsterige Sandhed: "Det er mærkværdigt ogsaa ved denne Kamp at blive vaer, hvorledes det Princip, som den gradevise Udvikling af alle skabte Ting, kræver, nemlig Kampen om Overmagt og som er nedlagt i Menneskelivet som i Naturen, er sammensat af tiltrækkende og frastødende Kræfter. J hine som i disse ligger Spirerne, til en uophørlig indre Kamp. Kæmpe ikke Stater, med hinanden om Herredømmet, saa kæmpe Stænder, i hvert Land med hinanden om Magten, holder Viisdom disse i Tømme, saa opstaaer en Kamp imellem dem, som have Jndflydelse paa andres Meninger, saa opkomme lærde Krige og religiense Feider. Kan man da paa ingen Maade leve i Fred og hvad maae man da foretrække, den indre eller udvortes Krig? – Mange ville da maaskee erklære sig for den sidste og holde en slig Krig for bedre end Kampen imod Jesuiter og Hierarcher. - Jmidlertid er Polaritet jo Loven for alt Liv, ja Livet selv og det Nye kan først udvikle sig i Kampen med det Gamle, og dette har ei opfyldt sin Bestemmelse, førend det er gaaet under i denne Kamp.