Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1846-10-17
En Borger fra Assens har i et Opraab i denne Avis af igaar opfordret alle Kjøbstadindvaanere til at indgaae med Petitioner til den nørrejydske Stænderforsamling og til Hs. Majestæt Kongen i Anledning af almindelig Værnepligt, og i dette hans Arbeide yttret, at jeg, Høiesteretsadvocat Lehmann og flere Kjøbstaddeputerede, maaskee ganske have glemt, at de vare valgte til "at forsvare Kjøbstædernes gamle nedarvede, hellige Rettigheder." Baade om Sagen og om disse Yttringer skal jeg, - iøvrigt for Rummets Skyld forbigaaende Adskilligt, der ellers i Opraabet kunde trænge til Berigtigelse, f. Ex. den ærede Jndsenders Paastand om Antallet af de til Flaaden leverede Søkrigere eller de "1 til 500 Rbd., som det efter hans Formening herefter skulde koste at stille en Mand for sig, - tillade mig at forelægge mine ærede Medborgere nogle, som jeg troer det, høist nødvendige bemærkninger, saameget mere, som jeg i Hovedsagen, Kjøbstædernes Vel, nærmer mig Meget til hans Jdee, hvorpaa jeg formener at have givet Beviis ved mange Leiligheder. Havde den ærede Jndsender ikke navnligen anført mig, skulde jeg trøstigen have overladt det til mine Medborgere, der maatte have læst Forhandlingerne i Stændertidenden, at dømme hine Yttringers Værd. Nu derimod vilde Taushed fra min Side kunde udlægges, som var der Grund i slig Tale mod os Kjøbstaddeputerede. Den ærede Jndsender nævner mig og Hr. Lehmann; han tilføier o. s. v." Jeg skal som fyensk Kjøbstaddeputeret ansee det passende her kun at holde mig til de 3 fyenske Kjøbstaddeputeredes Færd: min, Hr. Advocat Lehmanns og Hr. Agent Bruuns. Jeg bør da drage til Minde hvorledes vi 3 fyenske Kjøbstaddeputerede paa det Alvorligste, og saa kraftigen, som det stod i vor Magt, have i Stændersalen talet Kjøbstædernes Sag. Ei alene har jeg fra første Øieblik af bestridt den Undtagelse som Lovudkastet gjorde for Kjøbenhavn alene, idet jeg har viist, at de andre Kjøbstæder formeentligen havde lige saa fuld og god Ret til saadan Undtagelse, som Kjøbenhavn; men jeg har fremdeles udførligen viist, ved flere Leiligheder i Stændersalen, hvormeget Omstændighederne fordre, at særligt Hensyn tages paa Kjøbstædernes Jndvaanere. Jeg har udviklet hvor ganske anderledes og ulige haardere at Udførelsen af almindelig Værnepligt, skeer den ubetinget, vil komme til at trykke Kjøbstadindvaanerne end Landboerne i Almindelighed; jeg har viist hvorledes Tiderne nutildags og den store Concurents af Land haandværkerne i Særdeleshed, gjør det særdeles vanskeligt selv for den stræbsomme Kjøbstadborger redeligen at ernære sig og sine; og jeg troer tilfulde at have hendraget Forsamlingens Opmærksomhed paa, at almindelig Værnepligt, udført til Linien, Krigsreserven og Forstærkningen, blev ulige tungere, i høi Grad byrde fuldere for Kjøbstædernes Befolkning. Jeg har derfor paa det Bestemteste fordret, at samme Lettelse, som Lovudkastet tilstaaer for Kjøbenhavn, ogsaa maatte blive os til Deel, og ligesom den ærede Jndsender af Opraabet nu har med Rette henvendt Opmærksomheden paa den Dygtighed og Tapperhed som Kjøbstædernes Borgere baade i ældre og i nyere Tider have viist mod Fjenden, saaledes har jeg i Stændersalen gjort det Samme, og jeg tillader mig at troe, at være gaaet endnu en heel Deel videre end han, baade da jeg bestred den kongelige Tilforordnedes Yttringer, som om det især kun var Kjøbenhavn, om hvis Bevæbning man kunde troe med Føie, at den vilde gjøre alvorlig Nytte mod Fjendeangreb, idet jeg paa det Bestemteste i samme Øiemed forsvarede de øvrige Kjøbstæder, og da jeg ved Betragtninger over de nu bestaaende Borgervæbninger i Kjøbstæderne anførte mange oplysende Exempler paa dygtige og vel organiserede danske Borgercorps og i Detail viste den store Nytte, som flere af disse Corps i Krigstid havde viist baade i Fædrenes og i vore egne Dage. Men hverken jeg eller mine Collegaer, de 2 andre fyenske Kjøbstaddeputerede bleve staaende derved. Jeg stillede det bestemte Amendement, at Kjøbstæderne, de der kunde stille en Bataillon, maatte faae deres egen Væbning, og Hr. Høiesteretsadvocat Lehmann sluttede sig til mig betræffende dette Amendement. Endvidere sluttede Hr. Agent Bruun sig til mig, idet han udvidede Jdeen for de mindre Kjøbstæders Vedkommende ogsaa. Jeg skal ikke her, især med Hensyn paa Rummet, gjentage mine forskjellige Foredrag og Yttringer i flere af Stændernes Møder, saa meget mere, som de ere trykte i Stændertidenden og mit Hovedforedrag for Kjøbstæderne af den Thomsenske Avis velvilligen er meddeelt specielt til fyenske Læsere i et Følgeblad til bemeldte Avises No. 181 af 26 f. M. Jeg troer derfor sandeligen ikke, at man med Føie har Grund til at sige om mig, eller om Hr. Lehmann, eller om Hr. Bruun, at vi, maaskee ganske havde glemt at vi havde den Ære at være Kjøbstaddeputerede. Vi havde den Sorg at vore saaledes stillede Amendementer kun fik 10 Stemmer; men den ærede Jndsender af Opraabet har alt selv bemærket: "at de Kjøbstaddeputerede i Roeskilde Stændersal vare for faa og ikke kunde opveie den Modvægt, som de andre Stænders Repræsentanter kastede paa Vægtskaalen." Det er Sandhed, og jeg har følt det tungt flere Gange, især da jeg iaar prøvede at tale Kjøbstædernes Sag angaaende Bygningsafgiften; men er det derfor mindre sandt, at vi 3 fyenske Kjøbstaddeputerede: Bruun, Lehmann og jeg, ærligen have stridt for Kjøbstæderne og gjort Alt hvad der stod i vor Magt, Og mon det Ønske da ikke maa ansees naturligt, at man venligen ville erkjende dette og det Arbeide, den Tid og de Udgifter, som Mødet i Roeskilde volder, og ikke tillade sig at henkaste Yttringer om os, som havde vi ikke opfyldt vor Pligt. Jeg kan her ikke antage det at være den ærede Jndsenders Formening, at vi skulde have aldeles protesteret imod al Forpligtelse for Kjøbstæderne til at kæmpe mod en i Landet indfaldende Fjende; thi deels antager jeg for min Deel ikke, at der i Danmark findes nogen brav Mand, der kunde nære slig Tanke, og deels er det kun Pligt at bemærke, at den ærede Jndsender med patriotisk Følelse dvæler ved Borgernes hæderlige Krigsbedrifter, samt Jntet yttrer i Opraabet, der kunde udlægges, som om han vilde have denne Pligt erklæret foruvedkommet for Kjøbstæderne. Det vilde ogsaa af og have været et ligesaa urigtigt, som unyttigt Foretagende: thi af de 68 Stænderdeputerede i Roeskilde var der ikke een eneste, der yttrede slig Formening. Jkkun 6 talede mod Lovudkastets Fremme nu, og det især paa Grund af, at det kun var en forandret Recruteringslov- og ikke tillige et Udkast til et betryggende Rigsværn; flere af de o erklærede udtrykkeligen ei alene at ville stemme for Sagen, men ogsaa for alle af et tilfredsstillende Rigsværn flydende nye Udgifter, naar et omfattende, betryggende Værn kunde faaes; Alle vare de rede til at opoffre det Privilegium, som de hidtil havde af Fritagelse (formeentligen vare af de 68 ikke mindre end 61 ikke fødte i den hidtil værnepligtige Stand. Jeg antager derfor den ærede Jndsenders Mening at være, at enhver dansk Mand bør værne om Landet mod Fjenden og dertil itide gjøre sig duelig, kun at det skeer paa saadan Maade og under saadanne Betingelser, at Kjøbstadmanden ei faaer et ulige haardere Tryk, end Landboeren i Almindelighed, hvilket vil blive Tilfældet, hvis han paa samme Maade skal opfylde Værnepligten, det er gaae ind i Armeens Linie, Krigsreserve og Forstærkning. Men heri ere vi, han og jeg, fuldkommen enige; Hovedpligten kan opfyldes i sin Tid og Kjøbstædernes Befolkning ikke faae det ulige haardere Tryk, naar Kjøbstæderne, overeensstemmende med min i Stændersalen udtalte Paastand og aldeles i Overeensstemmelse med hvad jeg alt i en Række af Aar, baade privat og tjenstlig, baade i Samtaler og ved offentlige Leiligheder, hvilket vistnok vil være i mange af mine Medborgeres Erindring, har udtalt, faae deres egen Væbning, lig det som Lovudkastet foreslaaer for Kjøbenhavns Vedkommende.