Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1818-12-22
af det, der bidrages til deres Forædling eller af en mere udbredt Oplysning. Det vilde være ubilligt og ufornuftigt, at betragte, som unyttige, for ei at sige nedværdigende, Videnskaberne, som, i egentlig Forstand, ere Sielens Liv og Næring. At Hjelpemidlerne forøges, vidner om, at der gives mange Onder at forebygge og lægge. Men de vise dog ene, at Sædernes Fordærvelse er stor, især i Hovedstæderne, og Nødvendigheden af at søge at raade Bod derpaa. Fordærvelsen selv opfordrer til og nødvendiggjør saadanne Midler, men ere aldrig Følger deraf. Man maa naturligviis modvirke mange saadanne Onder, hiin Tilbøielighed til at tilfredsstille Sandseligheden, ved Bøger, Skoler, Jnstituter, som man, Himlen skee Tak, ogsaa har mange af, og selv disse Hjelpemidler, saa stærk er Exemplets og de onde Begjerligheders Magt, haves endnu ei i saadant Antal, som kunde behøves. Vi see ideligen nye Skoler fremstaae. Det er med de Hielpemidler, der ere nødvendige her, som med Lægemidler, der altid maa findes i større Mængde i Hovedstæder, da Sygdommene og Uheldstilfælde der ere saa meget hyppigere. Lovenes og Politiets Hielp er af samme Grund, til Forbrydelsernes og Uordenernes Forebyggelse, saa meget nødvendigere i Hovedstaden, blandt hvis store Befolkning altid findes saa mange flere Forbrydere. Ligesom man nu fra det store Antal Themis's og Æsculaps Dyrkere kan slutte til de mange Processer, der ere at afgjøre, og de mange Syge, der ere at helbrede, saaledes kan man fra Alt hvad der gjøres for Opdragelsen, slutte sig til, hvor nødvendigt dette er for Sæderne. Vi maa altsaa tilstaae, at netop fordi Usædeligheden er saa stor og Forbrydelserne saa mange, maa man i det mindste ansee det for en Lykke, at der gives saa mange Hielpemidler derimod, og beundre Lovgiverens og Regjeringens Viisdom, der har sørget for disse Midler. Man vil maaskee indvende, at Oplysningen og Videnskaberne ikke altid ere Borgen for Dyden, og at Oplysningen selv kan blive misbrugt til egen Fordærvelse; at de bedste Mennesker ikke altid maa søges blandt dem, der have nydt den bedste Underviisning, og at de største Theologer ikke altid ere de meest gudfrygtige o.s. v. Den sande Philosoph antager imidlertid, at der kun gives eet Middel til at blive bedre, og at Dydens Kraft voxer i samme Grad som Kundskaberne tiltage. Naar denne i sig selv rigtige Grundsætning modsiges af Erfaringen, saa siger jeg med Laharpe, at Sielen allerede er saa fordærvet, at den fordærver alt hvad Kundskaber og Oplysning have bibragt den, ligesom et muggent Kar meddeler det reeneste Vand, der kommes deri, sin Muggenhed. Den Jndvending, at selv Tanken om saadanne Hjelpemidler og det sikkre Haab om at finde Midler, og at finde dem i Mængde, kunde være en Opmuntring til at udsætte sig for at overlade sig saa meget dristigere til Udskeielser, en saadan Misbrug, eller rettere en saadan Taabelighed, beviser kun Fordærvelsens høie Grad, uden i nogen Henseende at forringe Nytten af Oplysningen og Midlerne til dens Fremme." 2. Men det er naturligviis ikke nok at man har saadanne Midler; ligesaalidet som de Midler, man faaer af Lægen og fra Apotheket ere de bedste Anordninger og Politielove allene tilstrækkelige, naar man ikke gjør tilbørlig Brug deraf. Hvad gavner den Uvidende den største Bogsamling, hiin Sjelens Apothek, som man i Oldtiden kaldte et vist berømt Bibliothek, naar Bøgerne ere en blot Luxusartikel, et dødt Bogstav, et naabnet Brev, som han aldrig læser? Hvad nytter det den Gierrige, at han omgives af Dynger af Guld, naar han ikke vover at røre ved dem, og kan det blotte Syn deraf redde ham fra at døe af Sult? Hvad nytter det den Syge, at boe hos en Pharmaceptiker, ja endog at ligge det Laboratorium, hvor Lægemidlerne tilberedes, eller i det Magazin hvor de gjemmes, naar han ikke vil gjøre det rigtige Brug af Midlerne? Kunne disse frembringe deres Virkning opere operato, som det hedder i Theologien, eller uden voregen Medvirkning, maar vi ikke selv ville bidrage dertil, Fordrer ikke tvertimod Gud, til vor aandige som legemlige Helbredelse, at vi selv skulle ville, og at vi med Omsorg skulle arbeide med Ham, Men det er ikke engang nok at gjøre Brug af de Midler, vi have, man man ogsaa bruge dem i rette Tid, anvende dem med Skjønsomhed og Forsigtighed, Ungdommen bør have gode og duelige Opdragere og Lærere; den maa ikke allene læse Bibelen i et almeenfatteligt Sprog, men Læsningen bør tillige være ledsaget af Forklaringer og Oplysninger. Her gielder det især om at anvende de rigtige Midler. Hvad nytte de bedste Lægedomme, de bedste Recepter, de bedste Sundhedsmidler, naar man ikke vil gjøre Brug deraf, naar man bruger dem urigtigen, naar man, uden tilbørlig Varsomhed, giver dem enhver i Hænde? Hvad nytter det, naar man forsømmer at iagttage det Fornødne, endog Bibelen, denne Sielens ypperste Lægedom, Ofte, i Sandhed, er det bedre at overlade de stakkels Syge til Naturen, eller rettere, til Forsynets Omsorg. Nei, den hellige Skrift, den ypperste af alle Bøger, kan i de fleste Menneskers Haand, uden tilbørlig Veiledning, uden Lærers og Sagkyndiges Anviisning, til at gjøre en rigtig Anvendelse deraf, stifte, saaledes som Historien, saavel om de ældre som nyere Gostikere, Anabaptisterne, Qvækerne o. fl. viser, mere Ondt end Godt, ubetænksomt at udbrede dette store Oplysnings- og Lyksalighedsmiddel, og kaste det, saa at sige, paa enhver, skeete det end i den bedste Hensigt, vilde det letteligen kunne blive en sand Profanation.