Berlingske Tidende, 1783-08-22
Petersborg, den 29de Julii. Ved den første Andience, som den Rommerske Paves Ambassadeur, Ærkebiskop Archetti, havde den 15de i indeværende Maaned hos Hendes Majestæt Keiserinden, blev det Ceremonielle iagttaget, som er brugeligt ved Jmodtagelsen af kronede Hoveders Ambassadeurer. Ved Dørren til den Keiserlige Andieucesahl, blev den Pavelige Ambassadeur imodtaget af Oberhofmarskall von Orlow og Obermundskiænken von Narischkin, og da han havde gjort de sædvanlige trende Bøininger for Hendes Keiserlige Majestæt, holdt han paa Fransk følgende Tale: Allernaadigste Keiserinde, Den hellige Fader, som tilbøielig til at indvillige Deres Keiserlige Majeste. Fordringer, har befalet mig paa beste Maade at udføre alt, som sigtede derhen, i den faste Tillid, at billige Anmodninger fra hans Side ikke ville mangle samme Giengieldelse. Med dette Foredrag har jeg i mueligste Hast begivet mig fra War skan hertil, og har den Ære at træde frem for Deres Keiserlige Majestæts Trone. Min Pligt opfordrer mig, ufortøvet i dette første Øieblik at bevidne Deres Keiserlige Majestæt, at ingen meere beundrer Deres Keiserlige Majestæts ærefulde Zepter end Hs. Hellighed, min Herre. Allerede af denne ene Bevæggrund gives ham den behageligste Leilighed til at affærdige mig til Deres Keiserlige Majestæts Hof, for at ønske Allerhøistsamme Held til, at hæve det saavidt udstrakte Russiske Rige til Fuldkommenhedens og Ærens høieste Spidse. Hs. Hellighed takker med den meest levende Erkiendtlighed for den Beskyttelse og de Velgierninger, som Deres Keiserlige Majestæt lader tilflyde deres troe Undersaattere af den Romersk-Catholske Religion; og ligesom han ikke finder nogen Lovtale, der fuldkommen kan udvikle Deres Majestæts Siæls Storhed, saa finder han heller ikke noget Taknemmelig heds Udtryk, hvortil deres Majestæts Hiertes Veldædighed ikke er berettiget. - Dog disse Hs. Helligheds Følelser af Høyagtelse og fortrinlig Ærefrygt for Deres Keiserlige Majestæt, vil Deres Majestæt af Hs. Helligheds Skrivelse, som jeg har den Ære, at overlevere blive bedre oplyst om, end det staaer i min Evne at udtrykke. Hvad min Person angaaer, da agter jeg mig høist lykkelig for den Ære der er falden i min Lod, at indstille mig for Deres Keiserlige Majestæt for igiennem Tolkens Mund at giøre Deres Keiserlige Majestæt underrettet om Hs. Helligheds Sindelav. Denne min Lykke skulle naae sin Fuldkommenhed, naar jeg torde haabe, at Hs. Helligheds Valg af min Person ikke mishagede Deres Keiserlige Majestæt og dersom jeg kunde giøre mig værdig Deres Majestæts Naade, om hvilken jeg beder. Herpaa overleverede Ambassadeuren sin Creditivskrivelse, som Keiserinden, modtog og afgav til Vicekantsleren Grev von Ostermann, og behagede det Allerhøistsamme at meddele følgende Svar: Med megen Velbehag seer jeg den Nidkiærhed, hvormed den regierende Rommerske Pave ledsager mine velmenende Planer for mine Rommersk-Catholske Undersaatteres Beste. Jeg haaber at eders Ophold, som Minister ved mit Hof, vil sætte eder i Stand til at aflægge et saadant Vidnesbyrd, som mit Sindelang imod eders Herre og mine Bestræbelser for deres Vel iblandt mine Undersaattere, der ere af samme Religion, som eder, fortiene. Ved Enden af denne Tale blev Ambasfadeuren antaget til Haandkys, og den 20 havde han sin Antrædelses-Audience hos Storfyrsten og Storfyrstinden i Sarsko=Selo.