Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1839-12-26
Det synkende Aar skulde saaledes ikke svinde uden et bit assetert og smerteligt Tab for Byen og Enhver, der kjendte den Afdødes elskværdige Charakteer. Alle grebes af en veemodig Stemning, da Veeklagen løb fra Mund til Mund: Menneskevennen, Velgiøreren Jens Benzon er ikke mere! Det kom saa meget mere uventet; thi skjøndt Olding af Aar, besad han endnu Mandens fulde Virkekraft, der syntes at spaae ham den høieste Levealder. Juleaftens Glæde forvandledes nu til Sorg i alle Huse og Familier; thi der er kun een Stemme om, hvad den Forevigede, som en god og christelig Huusholder over det ham Betroede, var for den Trængende og Lidende, og at deres Tal var stort, som i ham mistede deres Hielp og Støtte i Nødens Stund. Utallige vare de Maader, hvorpaa han virkede til Almeenvellet, aabenbare og i Løn, i Raad og Daad, som ved sit lysende Exempel. Hvad han var for Byens Fattig= og Skolevæsen, hvorledes han villig understøttede enhver gavnlig og almeennyttig Indretning, hvorledes Man kunde stole paa hvert hans Løfte - Alt, Forening med hans bramfri Vandel, maatte vel gjøre sligt et Tab føleligt, uerstatteligt. Først af Fremtiden vil kunne ventes en nærmere Skildring af hans daadrige Liv og hvad han haabentlig endnu efter sin Død vil virke fordet Offentlige; men saameget er vist, at hans Minde aldrig vil uddøe af taknemmelige Hjerter, hvorfor det glæder Anmelderen at kunne meddele nedenstaaende vakkre Sørgeqvad, som det første, der saa skjønt og livligt udtaler den Hedengangnes Værd. Jens Benzon var født den 1 Juni 1767 her i Odense, hvor hans Fader, Kammerherre Chr. Benzon, Stamherre, til Christiansdahl og Tyrsbek, eiede det saakaldte St. Knuds Kloster. Efterat have studeret ved Sorøe Academie, tog han latinsk juridisk Examen, opholdt sig 1 1/2 Aar, i Göttingen, blev 1790 Auscultant i Toldkammeret, 1794 Vicelandsdommer ved Fyenbo Landsting og 1800 Asses for i Høiesteret. Fra 1801 til 1805 var han Amtmand, over Randers Amt og boede sin øvrige Levetid i Odense. Han levede et lykkeligt Ægteskab med en Datter af Stiftamtmand, Geheimeraad v. Gersdorff, som nogle Aar forud indgik i Evigheden, uden at de efterlode sig Livsarvinger. Til hans flere litterære Fortjenester nævnes her blot hans Deeltagelse i Planen og Forslaget til et Provindsialfængsel for Fyen og en Fordanskning af QvidsForvandlingers fem første Bøger. Sørgeqvad, over Kammerherre, Ridder af Dannebr. og DbrudJens von WenzOI, død den 24 December 1839. Han er heden! God han gik herneden. Syvti Aar og tvende til. Varmt hans Hjerte. Slog for Brødres Smerte, A det Hjerte staaer nu stil. Lukt er Giet. Sjælen himmelstøiet: Endt er trætte Pilgrims Gang. Saa alene, Livets Alvorseene, Gjorde Gubben Veien trang. Sorgens Taare offrer paa Din Baare, Hvemel Livet saae bin Færd. Evigt Mindet Leve vil i Sindet, Om Din Vandels høie Værd, imid Armod græder, Og dens slidte Klæder, Er en Sørgedragt for den; Thi i Livet Har Du stedse givet Hjælpsom Haand til Armod hen. Stemt til Glæde. Kattigbørn de græde, Skjøndt idag blev Jesu til; Thi de spørge, Klagende og sørge: Hvem mon Gaven bringe vil, Stands, o Klage, At hans mange Dage, Her paa Jorden nu er endt, Dødens Engel. Med sin Valmustengel. Har jo Timeglasset vendt. H. V. B.