Aalborg Stiftstidende, 1835-10-17
T Kjøbenhavn, den 10de October. Det den 1ste October udkomne Nr. af Dansk Folkeblad, indeholder under Overskrift: "Den 1ste Octobor 1835, en nyderst interessant Artikel af Hr. Prof. H. N. Clausen. =For 175 Aar siden, - siger han - i Octoberdagen 1660, saae Danmarks Rige for sidste Gang sine Stænder, forsamlede i Kjøbenhavn. Der havde ingen Velsignelse hvilet over deres Sammenkomster, og ingen taknemlig Jhukommelse har overlevet dem. Thi Egennytte og fjendlig Partiaand havde regjeret, hvor man burde have fundet fæUdrelandskjærligt og uegennyttigt Sind o. s. v." Derfor var der Glæde over Land og Rige, da Magten blev nedlagt heelt og udeelt i Kongens Haand, da een Herre og een Lov var over Alle, og ingen velsindet og forstandig Borger kan ønske en Forfatning som hiin, Stænder som hine tilbage. Men naar det danske Folk første Gang efter Aarhundreders Forløb seer sine Mænd samle sig fra Landets forskjellige Egene - under andre Forhold, men med det samme Hverv - ikke Mænd, forud bestemte ved Fødsel og Rang, men kaarede ud af alle Samfundsklasser ved Medborgeres Tillid, og sammenkaldte ikke for at herske, men for at tjene Konge- og Land ved retsindigt og velveiet Raad, - da tvivler ved Ingen om, at her er et Ønske opfyldt, som har været læng og dybt næret hos Mange; og derfor hilse vi den 1ste October 1835, - den Dag, til hvilken saamange Forhaabninger knytte sig for Fremtiden, og til hvilken vore Efterkommere ville see tilbage som til et nyt Afsnit i det danske Folks Historie, - som en Folkefest og Frihedsfest, der vi have velgjørende Jndflydelse paa Folkeaand, Folkeliv og nære og styrke Nationalfølelsen. - Rummet tillader ikke at følge den høiærværdige Forfatter i hans Betragtninger Skrid, for Skridt; vi maa derfor indskrænke os til at meddele de Slutningsord, hvori han selv har samlet hvad han foruhar udviklet: "Naar Nogen paa denne Dag skulde kræve os til Regnskab for vor Glæde, da skulle vi ikke slippe den Haab, hvormed vi nu roligere og tillidsfuldere end for see ind i Fædrelandets og vor egen Fremtid; men det vildevære sørgeligt, om vi ikke havde et nærmere Svar tilrede, som vi kunde hente frem af vor egen Bevidsthed. Thi en hver Borger, som er sig selv bevidst, at Aarene og det, som Aarene have bragt siden det første kgl. Tilsagn om den Stænderforfatning, vi nu hilse som tilværende i vor Midte have ogsaa berørt ham og ført ham videre fremad, at den ved alle de Drøftelser og Forhandlinger, som i den mellem liggende Tid fremfor tilforn have sysselsat den almindelig Opmærksomhed, er blevet ham klarere, hvad Betydning det ligger i Borgernavnet, og hvorledes Enhver er kaldet paa sit Sted til at virke for det Heles Vel, blevet ham lettere, i sin Virksomhed at sætte sig ud over smaalige Hensyn, hvor det gjælder Ret og Pligt, at give sin Caracteer og sin Virken Reenhed, Fasthed og Holdning, at betragte Tingen, udenfor i det sande Lys og adskille det rette Spor fra Yderlighederne til begge Sider. - enhver saadan Borger har Svaret i sig selv; han veed at gjøre Regnskab for sin Glæde. Det sidste Nr. af Fædrelandet, indeholder en Artikel under Overskrift Rescript af 22de September 18357. Ved dette er det, som bekjendt, forbudet alle Blade og Tidsskrifteat optage Noget om Stændernes Forhandlinger, før det ha været bekjendtgjort i den officielle Stændertidende. Artiklen Forfatter udtaler sig stærkt imod dette Rescript, hvorved Regjeringen har erklæret sig imod den størst mulige Offentlig hed, og Offentlighed, fuldstændig Offentlighed, er det Raab som gjenlyder overalt, hvor Culturens Morgenrøde har begyndt at skinne. J den hele civiliserede Verden har man forlængt erkjendt, at den fornemme Regjerens og Hemmeligholdelses Tid paa den ene Side, og den barnlige og barnagtige Umyndigheds Periode paa den anden Side er forbi; ogsaa her haman viist, at man erkjender dette, idet Kongen har indstiftet Stænderne og bekjendtgjort et Budget; hvorfor vil man de nu betænke sig paa at gjøre Gaven fuldstændig ved at tilstæde en fuldstændig Offentlighed. Hvorfor vil man gribe Forholdsregler, der synes dicterede af en anden Aand, end den der indgav hine?" Det er vor fuldkomne Overbeviisning: som Forfatteren udtaler, naar han siger: "Det er en Sandhed, der ikke til nok kan gientages, at en stærk Regjering, bliver ved at tilstede Pressefrihed i den størstmulige Udstrækning endnu stærkere, ligesom en allerede svag Regjering svækker sig lisendmere ved at binde Pressen. Alle dertil sigtende Forholdsregler synes at røbe Frygt og Mistillid til Folket, naar disse Dæmoner faae Tid til at bygge deres Boliger, udsættes Staten for Fare. Det er visselig gyldne Sandheder, som man maa ønske dybt indpræntede hos enhver Regiebring, hvem man af Hjertet vil det vel