Tronhiems Adresse-Contoirs Efterretninger, 1770-12-07
Fortsættelse af No. 48. Amandas Moder modtog dette Brev. Hun aabnede det og læste det med største Forundring og Bekymring. Hun agtede det ikke tienligt at forklare sine Tanker for Budet; Hun bad ham derfore lyde ind næste Morgen, da hun skrev tilbage af dette Jndhold. Allerkiæreste Datter, Din Fader og jeg, har i dette Oyeblik faaet et Brev fra en Herremand, som skal være forliebt i dig, med et Forslag, som spotter vores Ulykke, og vilde stode os endnu et Trin dybere ned i Elændigheden, end noget andet Tilfælde kunde formaae. Hvor kunde denne Barbar tænke, at de ømmeste Forældre vilde lade sig friste til at redde sig fra Mangel, ved at og vergive det dydigste Barn til Skiændsel og Undergang. Det er et nedrigt og grusomt Kunstgreb at gjøre os dette Forslag paa en Tiid, da han tænker at vor Trang maae drive os til hvad det skal være. Men vi vil ikke æde Skiændsels Brød. Derfor befaler vi dig, aldrig at tænke paa os men at vogte dig for den Snare, som er lagt for din Dyd. Hytte dig for at ynke os; Vor Tilstand er ikke saa slet, som man maaskee har berettet dig. Alting vil blive godt endnu, og jeg skal skrive mit Barn bedre Nyt: Jeg har været forhindret. - . . Jeg beed veed ikke, hvad der bevægede mig til at sige, at vor Tilstand vilde blive bædre. Som jeg sad allerbest og skrev, vækkede mig Lyden af en, som bankede paa Dørren, og bragte os en gammel Fordring. Nu vil jeg fortælle dig den rene Sandhed. Jeg har i nogle Dage ledet næsten uden al Underholdning. i det jeg har bragt til din Fader alle de faa Skillinger, som jeg kunde skaffe til Veye. - - . Du vil græde ved at tænke paa, hvor han er, men giv dig tilfreds, han vil snart komme løs. Det grumme Brev vilde nu set hans Hierte; men jeg har dulgt, det for ham. Jeg har for nærværende Tiid intet Selskab uden din lille Søfter. Hun siger, hun er vis paa, at du ikke er vel, da hun har agtet at den Urolighed, som jeg er i, reyser sig af dig. Men tænk ikke, at jeg saaledes igientager min Sorrig for at græmmedig; Rey det skeer allene for at overtale dig til ikke at giøre det, som endnu vilde blive bærre end alt det andet. Lad os bære frimodig en Modgang, som vi ikke selv har paadraget os, og erindre, at der er en Magt, som kan befrie os derfra ved et bedre Middel, end din Uskyldigheds Tab. Himlen bevare mit dyrebare Barn. Din kiærlige Moder. Budet, uagtet hans Løfte, at overlevere Amanda dette Brev, bragte det dog først til sin Herre: Hvilken han troede vil glæde sig overmaade ved at faae Leylighed til selv at overlevere hende det selv. Herren var utaalmodig for at vide Virkningen af hans Forslag, og derfor hemmelig brød Brevet, for at see dets Jndhold. Han blev ikke lidet rørt af saa sandt et Skilderie, paa fortrængt Dyd; men har for nogen Tiid meget forhauset over at finde sit Tilbud forkasted; Jkke desmindre besluttede han ikke at fordølge Brevet. Han forseglede det omhyggelig og bragte det selv til Amanda. Al hans Umage for at tale med hende, var forgiæves, indtil han forvissede hende om, at han havde et Brev til hende fra hendes Moder. Han vilde ikke give det fra sig uden paa de Vilkaar, at hun skulle læse det uden at gaae at Værelset. Jmedens hun læste det, var hans Øyne ubevægelig fæstet paa hende. Hendes Bekymring gav hendes Skiønhed en nye kiælen Anseelse, og da hun brast i Graad kunde han itre længer bare sig for at tage Deel i hendes Sorrig: Han fortalte hende, at han og havde læst Brevet, og at han havde besluttet at give hende Opreysning, fordi han havde givet Anledning dertil. Læseren vil ikke finde sig misfornøyet, med at see det andet Brev, som han nu skrev til Amandas Moder: Madam, Jeg er ganske skamfuld, og vil aldrig tilgive mig selv, hvis ikke De forlader mig, hvad jeg nyeligen skrev dem til. Det var langt fra mine Tanker at lægge Sorg til den Bedrøbedes Sorg; Og sandelig intet andet, end dette, at jeg var fremmet for Dem, kunde forraade mig til en Feyl for hvilken, om jeg lever, jeg skal giø Den Erstatning, som en Søn. De kan ikke blive ulyksalig saa længe som Amanda er deres Datter, ikke heller skal de blive det, dersom noget kan forekomme det, som staaer i dens Formue, som er Madame etc. Dette Brev sendte han med sin Forvalter, og strax derefter reiste han selv til London. don for at iværksætte sit ædelmodige Forsæt. Ved hans Venskab og Hielp kom Amandas Fader snart i Stand, til at oprette sine faldne Sager. Kort han ægtede Amanda og nød den dobbelte Fornøyelse af at have opreist en værdig Familie til sin forrige Velmagt, og at giøre sig selv lyksalig ved at foreenes med deres Dyder.