Berlingske Tidende, 1836-04-13
Fædrelandet. – Aarhuus, den 7de April. Den kongl. Commissarius ved Stænderforsamlingen, Hr. Conferentsraad Ørsted, modtog her, paa sin Gjennemreise til Viborg, et Beviis paa hvor høit ogsaa Jyderne paaskjønne hans Værd som Kongens og Folkets Mand. Aldrig saasnart havde man i Gaar Eftermiddag erfaret hans Ankomst hertil Byen for endeel Embedsmænd og Borgere strax, som besjællede af een Aand havde forenet sig om, offentlig at bevidne ham deres Højagtelse. J denne Hensigt samlede sig om Aftenen, som ved et Trylleslag, en Mængde Menneskeer paa Torvet, og begav sig i en Procession, med Fakler og Borgermusikken i Spidsen, til Bispe residentsen, hvor den højtagtede Gjæst logerede. Efterat en Deputation havde tilkjendegivet ham Forsamlingens Hensigt, ved følgende Tale af sammes Ordfører: Deres Højvelbaarenhed ville gunstigst tillade, at jeg, efter Opfordring af mine Medborgere, i deres og eget Navn beder D. H. at bevidne vor gode faderlige Konge Alles dybe Ærefrygt, Alles allerunderdanigste og inderligste Hengivenhed og den hjerteligste Taknemmelighed for alt det Gode, Hs. Majestæts Faderhjerte i mere end et halvt Seculum har viist det Ham saa kjære Folk – for alle Hans utrættelige Bestræbelser for dette Folks Vel – Gud velsigne derfor Hs. Majestæt. - Med dybt rørte, Hjerter erkjende vi Alle dette tilfulde, og ikke mindre, at Han saa naadig bønhørte Nationens stille Ønsker ved at sende D. H. til at frembære og tolke Kongens Befalinger til Folket, og Nationens allerunderdanigste Ønsker og Petitioner til Hs. Majestæt. Vi vide Alle, at De kan - og vi vide Alle at De vil handle efter Pligt mod Konge og Nation: vi erkjende Deres dybe Kundskaber – vi have seet Deres Klogskab og Sindighed – og derfor byde vi Alle D. H. et saa glad, et saa hjerteligt Velkommen i det gamle Cimbrien. Gud velsigne D. H. Handen Algode, lade Deres og Stændernes fælleds Bestræbelser geraade vor gode Konge til Glæde, og Fædrelandet til Held og Lykke!" blev der med Conferentsraadens Tilladelse afsjunget følgende Sang: Med Jubel Danmarks Sønner, Vor Konges Bud fornam, Og stolt hvert Hjerte skjønner. Paa Gaven som paa ham. Ei Dannemark forgjetter. Hans Manddom viis og stærk, Som Olding Kronen sætter. Han paa sit høje Værk. End mere fast han slynger Et evigt helligt Baand, Og kraftigt han forynger Paany den danske Aand. Han tænder Kundskabs Kjerte. Og vækker Friheds Lyst, Hvad Under, "Danmarks Hjerte Slaaer i Hans Kongebryst. Vi saae de Gjeve møde J Oltids Kongestaad; Frie Ord i Hallen løde Og Danmark lytted glad. Med ærlig Hu at svare Til Kongens faste Liid, Og Fredens Aand bevare, Det var de Gjeves Jd. Og blandt dem stod derinde, Som Dannekongens Tolk, Den Mand, hvis Hædersminde Ei døer blandt Danmarks Folk. Den Mand med Aandens Glavind, Med Danished i Bryst, Høit over Nid og Avind Sin Konges, Folkets Lyst. Hil dig i Jyllands Egne: Som Freds og Samdragts Aand Paa Dannekongens Vegne Du rækker os Din Haand. Velkommen hid med Ære! Velkommen her tillands Dig Jyllands Eeg skal bære. En evig Borgerkrands. og derefter af hele den talrige Forsamling udbragt et flere Gange gjentaget Hurraraab, som atter blev udbragt da den Hædrede selv var traadt ind i Folkeforsamlingens Kreds og med den ham egne Hjertelighed havde aflagt den sin Tak for den ham beviste Udmærkelse ved blandt Andet følgende Yttring: "Mine Medborgere. Denne Modtagelse og denne Velvillie overrasker mig. Jeg har den bedste Villie, men De overvurderer mine Evner, De sætter for høi Priis paa dem. Jeg gjentager det: De har overrasket mig, jeg føler mig dybtbevæget, og der mangler mig Ord for tilfulde at kunne udtale mine Folelser. Hvorpaa Forsamlingen atter adskildtes i den største Orden. J Formiddags Kl. 10 afreiste Conferentsraad Ørsted herfra over Randers til Viborg.