Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1813-10-23
Af Pastor T. M. B. GalsktøtJ Skilderiet d. A. No. 24 og 25 har jeg fremstillet Overdaadigheds Afskaffelse, og Tarvelighed, Virksomhed, Sparsommelighed, som Egenskaber, Enhver i sin Stilling burde beflitte sig paa; men siden den Tid synes meget Andet betydeligt at maatte rettes. - Den Handlende skal leve af sin Handel. Han kjøber derfor af Landmanden, og sælger til Kjøbstædmanden og Udlandet, kjøber af Kjøbstædmanden og Udlandet, og sælger til Landmanden. Hertil maa han holde Skibe, hvormed han kan befordre Varene ud og ind. Med faa Ord: Han maa skaffe sig Vare at handle med, Overflødigheds varene i Landet til Udførsel, og de manglende til Jndførsel. Dette synes hans Kald og Pligt, saalænge han vil handle. For denne sin Umage tager han af Varenes Jndkjøbspriis 1/2, 14 1/4, 75, &c., Alt efter Transport Omkostningerne, og Hazarden, med at transportere dem, samt Varenes mere eller mindre Afsætlighed. Saa handler han i Fred, saa synes han og at burde handle i Krig. J Krig blive hans Handelskibe ofte convoyerede af Krigsskibe, men undertiden udruster han selv sine Handelskibe, eller vover dem uden al Ledsagning. Endog har Handelsmænd fordum bygget Skibe, eller udrustet de under Krigen mindre brugelige Handelskibe til Krigskibe, og offret dem til Kongen og Landet. Jngen Konge synes mere at have fortjent det, end 7de Christian og 6te Frederik. Jngen Tid synes det mere nødvendigt at gjøre saadant i, end i vore Dage, da Flaaden saa skammelig er ranet af Engellænderne. Men alt saadant synes man aldeles intet at mærke til. Skal Korn til Norge, synes Kongen at maa være Handelsmand, fragte Skibe, vove, og Kjøbmanden at blive hjemme, eller hielpe sig med at opbyde Caper-Jndbringelserne. Jeg veed ikke, om denne paa slig Maade opfylder sin Pligt, og handler sig selv værdig. Norge har rige Handelsmænd, og Danmarks Handlende efter hidtil brugte Fremgangsmaade synes at maa være blevet det; og her synes mig meget at kunne og burde rettes. Norge har store Skibe, hvoraf undertiden i det Ringeste Fregatter kunde dannes, og Danmark har ogsaa Skibe, især de mindre, hvoraf mindre Krigskibe kunde indrettes. - Fremdeles Handelen synes nu at have taget en besynderlig Vending. Man synes ikke at gjøre sig Umage for at faae noget at handle med uden det, der ligesom falder af sig selv i Munden. Op kapres noget, eller noget ved fremmede Skibe kan indkomme, da synes man, som meldt, ikkun at bekymre sig om at blive høieste Bud, under Forevending, Man skal jo have noget at handle med; saa lægger paa, da man veed, i hvor dyre Tingene end ere og blive, saa skal Folk have dem, og de blive solgte. Men mig synes her igien var meget at rette. Her burde speculeres, bekostes noget til Handelens Drift med Fabriker hjemme, og med Forsvar paa Skibene. Om et Koffardie skib kun havde 7 Mand inden Borde, og 6 meget smaae Carronader, 2 agter paa Skandsen med 2 Mand, og 4 bevægelige paa de letteste Lavetter, ladte med Skraae, paa Dækket med 4 Mand, den 7de ved Roret, saa skulde neppe nogen Canonbaad eller aaben Kaper kunde tage den. Mig synes, Her burde voves Noget. Hvo Jntet vover, burde, synes mig, Jntet vinde. Det er jo eget Kjøbmands Ordsprog; Hvo Jntet vover, han Jntet vinder. - Endelig, hvilken Vending i Handelen, Man gjorde dog den Beregning i Fortiden. Disse Vare har kostet nig saa meget i Jndkjøb, saameget i Transport &c. &c. Derpaa er saa og saa meget min Fordeel, som tillægges. Men ganske modsat synes man nu at regne. Det synes, som Beregning over Jndkjøb, Transport, billig Fordeel, at være alt for vidtløftig. Man synes nu ikkun at maa skaffe sig hver Postdag Underretning dom, hvad slige Vare sidste Børsdag galdt, og derefter at sætte paa Varene idelig og idelig. Havde endda de Handlende med Hazard og Bekostning indbragt Vare, saa synes dog nogen Grund til iden bestandige Stigen; men dersom man kjøber Vare, som af Andre indføres, og f. Ex. tager 180 Rd. for en Skjeppe Salt, som man noget tilforn har givet Tolv Rigsdaler for Tønden af, eller tager 40 til 50 Rd. for Lpd. af Jern, som men noget tilforn, alle Omkostninger iberegnet, har kjøbt for 10 Rd., saa synes dette dog for en i Handelsfaget undviet, at være over Grændserne. Dersom noget af dette er Tilfældet, og man synes at handle mod sine Medborgere paa engelsk, saa forekommer her meget at være at rette. Her var vel ingen Tvivl om, at Regjeringen billigen og retfærdigen kunde paa flere Maader sætte Grændser for slig Adfærd; at Regjeringen kunde være berettiget at spørge Vedkommende: Paa hvilken fornuftig Grund de samme Vare kunde undertiden stige fra een ottende Dag til den anden, ja undertiden i kortere Tid til det dobbelte. (Jeg kan ikke indsee anden fornuftig Grund til samme Varers Stigen, end a) Mangel eller ringe Antal af Varene, og det synes Handelsmændene at burde forekomme, i det ringeste paa en stor Deel Vare.