Viborger Samler, 1848-10-26
Jmod den oprørske Paastand om en slesvig-holsteensk Stat og om Slesvigs Jndlemmelse i det tydske Forbund, stilledes den Erklæring: at Holsteen som tydsk Forbundsstat skulde erholde sin egen Forfatning og egen Forvaltning, under nøie Tilslut*) For Væveren Hans Hansen skal der for Præst foretages Omvalg. Tvende kongevalgte Medlemmer, Hospital forstander Ostenfeldt og den ene af Bønderne havde endnu 2) For Væveren Hans Hansen skal der for Præste foretages Omvalg. Tvende kongevalgte Medlemmer, Hospital forstander Ostenfeldt og den ene af Bønderne havde endnu ikke givet Møde. ning til Tydsklands Stræben efter større politisk Eenhed, og at Slesvigs Forbindelse med det øvrige Danmark skulde sikkres ved en fælles Constitution, men at ved Siden deraf dets provindsielle Selvstændighed skulde udvikles ved særegne Jnstitutioner. Heri indeholdtes tillige det Tilsagn, at i alle Kongens Scepter underlagte Lande Folkets Værdighed og Lykke skulde grundes paa en i Sandhed folkelig Frihed. – Hvor uforberedt den Sammensværgelse, der kun ved et skammeligt Misbrug af Kongens Navn kunde forføre Mængden og Hæren, end overraskede det danske Folk, vilde Regjeringen dog have naaet det, saaledes opstillede Maal, dersom den kun havde havt at gjøre med Oprøret; thi dette havde ingen Rod i Folkets Sindelag og virkelige Tilstand og ingen Magt til at hindre Lovlighedens Seier. Denne vilde have været saa meget skjønnere og varigere, som den kun kom for at bringe Friheden. – Langt alvorligere blev Stillingen, da først Preussen, senere hele Tydskland, blandede sig i vore indre Anliggender. Lige over foren saa overmægtig Modstander var det Regjeringens Pligt at gjøre Alt, hvad der var foreneligt med Statens Ære, for at afværge et Sammenstød, men ud over denne Grændse kun at vige for Overmagten. Det tilkommer Historien at dømme om det Overfald, for hvilket Danmark blev givet til Priis. Den danske Regjerings Maadehold og den danske Hærs Tapperhed have alt fundet Samtidens Anerkjendelse. – J den os saaledes paanødte Krig har Folkets Eendrægtighed og Hengivenhed sat Danmark istand til at byde saa store Farer Spidsen, uden at bukke under, og uden at dets Modstandskraft er lammet. De maadeholdne Pengefordringer, Regjeringen har gjort, og som begge Provindsialstænderforsamlinger have bifaldet, have hverken svækket Folkets Evne eller dets Beredvillighed til yderligere Opoffrelser. Medens hos os ingen Forstyrrelse har formindsket Udbyttet af vore Erhvervskilder, har vor Sømagt, tilføiet Fjendens Skibsfart og Handel og alle dertil knyttede Jnteresser følelige Tab, uden at vi hidtil have behøvet at udruste den større Deel af vor Flaade, fordi den ikke vilde have fundet nogen Fjende at bekæmpe. Vel har vor Hær havt ligesaa blodige, som hæderlige Dage, men, dagligt voxende i Tal og i Kampdygtighed, fuld af Begeistring for Konge og Fædreland, fuld af Tillid til sig selv og sine Førere, er den mere end nogensinde skikket til at give vore Underhandlinger Eftertryk, og om det skal være, at lægge Sværdet i Afgjørelsens Vægtskaal. – Saaledes staaer Danmark opreist og rustet og stærkt i Bevidstheden af sin gode Ret. Denne vor Ret har fundet fuldstændig Anerkjendelse hos alle venskabelige Magter, hvis Understøttelse ved Underhandlingerne har gjort og fremdeles vil gjøre os væsentlige Tjenester, og blandt hvilke vore Naboer have beredet sig til i Nødstilfælde at staae os bi med Vaabenmagt. - Men desuagtet er i Kampen mod en overlegen Modstander den Svageres Stilling altid saa alvorlig og under Europas hele nærværende Tilstand enhver Beregning af Fremtidens Tilskikkelser saa usikker, at det har været Regjeringens Pligt ikke at afvise noget Forsøg, der kunde berede Veien for en mindelig Overeenskomst med en Nation, med hvilken et varigt Fiendskab ikke er begrundet i Danmarks naturlige Forhold og sande Jnteresser. Forsamlingen kjender de tvende Vaabenstilstands-Conventioner, som Regjeringen efter de venskabelige Magters Raad har indgaaet. Det er ikke Danmark, som har at forsvare, at den første ikke blev opfyldt. Den sidste er troligen bleven fuldbyrdet fra vor Side. Overeensstemmende med samme har Tydskland trukket sine Hære ud af Slesvig og Holsteen. Udførelsen af Overeenskomstens tilbagestaaende Puncter er desværre Gjenstand for endnu svævende Underhandlinger. – Ved at give sit Minde til disse Conventioner har Kongen væsentligen havt for Øie, midlertidigen at tilveiebringe en, om end ei god, dog taaleligere Tilstand i de Landsdele, paa hvilke den fjendtlige Besættelses Tryk nærmest hvilede. Hs. Majestæt har levende følt, at ikke blot den overveiende Deel af Slesvigs Befolkning holder fast ved Konge og Fædreland med en Troskab, som i disse Trængselens Tider har bestaaet sin Prøve, men at ogsaa i de afOproret nærmest beherskede Egne Mange længes efter den Stund, da de, udfriede af Rebellionens Vold, atter aabent kunne slutte sig til den lovlige Tingenes Orden. Hs. Majestæt har heller ikke opgivet det Haab, at det selv iblandt dem, der have ladet sig henrive af de revolutionaire Lidenskaber, endnu vil mindes, hvorledes Oplysning, Fred og Velvære hos dem ere frem blomstrede under deres Forbindelse med Danmark, – mindes, at Kongen, forinden Omvæltningernes Strøm brød løs over Europa, frivilligen forkyndte sin længe nærede Beslutning, at bringe sin uindskrænkede Magt til Offer for Folkets Frihed og Lykke. – Men fremfor Alt har Regjeringen maattet ansee Kampens Ophør og de fjendtlige Hæres Fjernelse for den første Betingelse for at Fredsunderhandlingerne kunne føre til Maalet. Disse Underhandlinger forfølge Regjeringen med den oprigtige Bestræbelse, at det maa lykkes at opnaae en Fred, der er forenelig med Folkets Ære og Velfærd. Om den kan erholdes, er endnu uvist, og det er derfor nødvendigt at Rustninger gaae Haand i Haand med Underhandlingerne. Forslag til at skaffe Statskassen de dertil fornødne Pengemidler og Lovudkast til at almindeliggjøre Værnepligten, ville sætte Forsamlingen istand til derover at udtale Nationens Villie. Det er kun Omstændighedernes paatrængende Krav, som har kunnet bestemme Regjeringen til i disse tvende Puncter af gaae udenfor Rigsforsamlingens egentlige Opgave, at overveie og vedtage Rigets fremtidige Grundlov. De Reformer, hvortil vor Lovgivning, hvortil navnligen vore Landboforhold trænge, og som Regjeringen – netop af Agtelse for Folkets Ret til en medvirkende Jndflydelse paa Lovgivningsværket - kun i enkelte uopsættelige Tilfælde har turdet indføre ved provisoriske Anordninger, maa være forbeholdte den Tid, da de grundlovmæssige Statsmagter kunne være i regelmæssig Virksomhed. – Med Længsel har Regjeringen imødeseet den Dag, da Forfatningen kunde træde i Kraft og dermed den Overgang tilstand ophøre, der har lagt et saa stort Ansvar paa dens Skuldre, og hvori den har maattet savne et mægtigt Folkeorgans Bistand. At den desuagtet ikke meere har fremskyndet Rigsforsamlingens Sammenkomst er ikkun skeet paa Grund af det lidet Ønskelige i at vedtage en Forfatning, som det maae være vor Paastand og vort Haab ogsaa skal omfatte Slesvig, uden at Slesvigs Udvalgte kunne deeltage deri. Naar dette nu ikke længer kan opsættes, kan det kun skee under det alt i Valgloven af 7de Juli d. A. tagne Forbehold, at det i sin Tid maa beroe paa en slesvigsk Folkeforsamling, om den vil antage denne Grundlov eller fordre dens fornyede Forhandlinger paa en fælles Rigsforsamling. At alle de særlige Bestemmelser, som skulle give Slesvigs Selvstændighed en grundlovmæssig Hellighed, kun kunne vedtages efter Freden, og kun i Forening med Slesvigerne, er en Selvfølge. De til Jslands eiendommelige Forhold svarende, for samme særegne Jndretninger kunne først ordnes, efter at en islandsk Forsamling derover er bleven hørt. – Saasnart Rigsforsamlingen er constitueret, vil Udkastet til Grundloven og til den dertil hørende Valglov vorde den forelagt. Regjeringen haaber, at Forsamlingen i dens Arbeide vil finde et brugbart Grundlag, for det store Værk, der for de kommende Tider skal betrygge Fædrelandets Frihed og Velfærd. Derom ere vi ialtfald forvissede, at det opoffrende og folkelige Sind, hvormed vor Konge, ved at samtykke i dette Forslag, har gjort Frihedens og Lighedens Sag til sin, vil finde taknemmelig Paaskjønnelse baade hos Samtid og Efterslægt, og tjene til at befæste den giensidige Tillid og Hengivenhed mellem Konge og Folk, som i disse Prøvelsens Tider er vor Roes og vor Styrke. - At Hs. Majestæts Regjering har kunnet føre Folket, uden indre Rystelser og i fuldkommen kampdygtig Stand, til denne betydningsfulde Dag, da Folkets Udvalgte finde sig forenede omkring Kongens Throne, er den tilfredsstillende Bevidsthed, hvormed vi nu indbyde Forsamlingen til at begynde sin Virksomhed til Guds Ære og til Folkets Bedste fra Slægt til Slægt. Efterat Ministerpræsidenten derpaa havde opfordret Forsamlingens ældste Medlem, Biskop Mynster, til som Alderspræsident foreløbig at lede Forhandlingerne og denne i en kort Tale havde overtaget dette Hverv, udvalgtes Advocat Buntzen og Prof. Westergaard til midlertidig at overtage Secretair-Forretningerne. Derefter deelte Forsamlingen sig ved Lodtrækning i 5 Afdelinger til at prøve Fuldmagterne, hvilket foregik i særskilte Værelser. Saalænge dette varede, suspenderede Forsamlingen sin Virksomhed. Efter omtrent halvanden Times Forløb indtog Forsamlingen atter Sæde og Ordførerne for de fem Afdelinger, Etatsr. Algreen-Ussing, Biskop Tage Müller, Professor Krieger, Proc. Jespersen, Conferentsraad Treschow, aflagde Beretninger om Fuldmagterne. Mod flere af disses Gyldighed var der nedlagt Protest, navnlig imod Godsforvalter Theilmanns Pastor Boysens, Captl. Turens, Grosserer Danchels, Capt. Jespersens Valg. Disse Jndsigelsers Gyldighed vil blive prøvet i næste Møde. Endelig skredes til Valg af en Formand, en Viceformand og tvende Secretairer, ved hvis Valg de Medlemmer afholdt sig fra at stemme, mod hvis Jndtrædelse der var nedlagt Protest. Til Formand valgtes Etatsraad Schouw med 132 Stemmer. Foruden ham havde Grev Sponneck 8 Stemmer, Prof. Clausen 3 St. Til Viceformand valgtes: Prof. Clausen med 103 St. Foruden ham havde Høiesteretsass. Bruun 25 St., Grev Sponneck 10 St., Etatsraad Bang, 2 St. Til Secretair, valgtes: Prof. Vestergaard, Assessor Ussing. Derefter stemtes paa et af 7 Medlemmer bestaaende Udskud, som har at gjøre Forslag til en Forretningsorden. Da Tiden var saa langt fremrykket, (Kl. 4), blev Resultatets Meddelelse opsat til næste Møde. Rigsforsamlingen holdt Møde idag (Tirsdag) Kl. 12. Efterat Valget paa et Udskud til at udarbeide en Forretningsorden var bekjendtgjort (Krieger, A. Ud sing, Clausen, V. Bierring, P. D. Bruun, Otterstrøm og B. Christensen, foretoges det UdskudsBeretning, som i Gaarsmødet var udnævnt til at undersøge de 6 bestridte Valg. A. Ussing foredrog som Ordfører, samme. Valget for Kjøbenhavns 11te District stadfæstedes uden Afstemning; Valget for Holbek Amts 4de District, hvorover der var anket fra en Deel vælgere paa Samsø, som, forsinkede ved Vind og Strøm, vare komne for sildig til at deeltage deri, vakte en i Forhold til Spørgsmaalets Beskaffenhed temmelig vidtløftig Discussion, som dog endte med, at det med stor Fleerhed stadfæstedes. Uden Afstemning stadfæstedes Valgene for Hjørring Amts 2det Distr. og Ringkjøbing Amts 5te District, hvorimod Valget for Kjøbenhavns Amts 2det Distr., ved hvilket flere Uregelmæssigheder vare oplyste at have fundet Sted, eenstemmigt forkastedes. Angaaende Valget i Sorø Amts 6te Distr. besluttedes nærmere Oplysninger tilveiebragte. Endelig forelagde og oplæste Justitsministeren Regjeringens Udkast til en Grundlov for Danmark og Slesvig. Dette hørtes ikke blot med spændt Opmærksomhed, men vi troe tilligemed stor Tilfredshed. Rigsdagen skal efter dette bestaae af to Afdelinger, et "Folkething" og et "Landsthing", der begge fremgaae af umiddelbare Valg uden Census, det ene districts viis, det andet amtsviis, det førstes Medlemmer vælges paa 4, det sidstes paa 8 Aar. Tillige forelagde Justitsministeren et Udkast til en ny Valglov. Paa Dagsordenen imorgen (Onsdag), da Mødet aabnes Kl. 12, staaer et af Otterstrøm indgivet Forslag om et Svar paa Throntalen. I Anledning af Rigsdagens Aabning var i Mandags Aftes en stor Deel af Kjøbenhavn illumineret.