Københavns Adresseavis, 1769-06-28
Min her ved Sengen staaende oprigtige Ven recommenderer jeg Dig til allerærbødigste Høyagtelse og Kiærlighed. Du skal finde i ham den selvsamme Ombyggelighed og ømme Faderlige Hierte, som jeg herefter i denne Verden ey længere kan vise Dig. Følg altsaa i alle flykker hans troe, faste og erfaringsfulde Raad, men i sær hans dydefulde Exempel. Men Dem, min Ven, tør jeg ey bede at blive ved at elske mig i min eneste Søn. Jeg kiender Dem, alt for got, og det er mig allerede nor til min Sinds Rolighed. Forglem ikke min Søn, paa en alvorlig Maade ofte at foreholde den ene af vore Præster, som jeg for faae Maaneder siden har kaldet til Præst ved *** Kirke, at han lader af fra sin skammelige Gierrighed og nederdrægtige Penge=Syge, og at han erindrer sig de Ord, som jeg sagde ham endnu den sidste Gang, han var hos mig. Dersom dine Formanninger ey kan frugte og nytte noget hos ham, saa stræb paa alle muelige Maader at blive af med denne uværdige geistlige Mand. Men den anden af vore Præster, som staaer her hos mig ved min Syge=Seng, maae Du holde i Ære og bevise ham alt got; thi han er en gudfrygtig og en redelig Mand, der taler, som han tænker, og lever, som han prædiker. Lad det være Dig for alting sagt at ikke en eneste af dine Herligheder og Rettigheder, som Du med Jordegodset besidder, er af saa stor Vigtighed og Betydenhed, saa og drager efter sig større Ansvar for Gud end Dit Jus Patronatus, eller Din Ret til at kalde Præster til Dine Kirker. Thi giver Du Meenigheden en uduelig og ond Præst, saa skal Gud kræve den forsømte og fortabte Siels Blod meere af dine Hænder, end af den indsatte Leyesvends Hænder. Naar Du har faaet besørge min Begravelse, saa begynd alvorlig paa at tænke paa at gifte Dig. Jeg efterlader Dig Jordegods nok til at kunde fødde og opdrage en Familie med Anstændighed og uden Nærings Sorg, der siden kan tiene detalmindelige Beste. Men naar Du vil udvælge Dig en Brud, saa see meere paa sund Forstand, end paa et flygtig Væsen, meere paa en god Opdragelse end paa store Midler, meere paa Orden og Reenlighed, end paa Stads og Prydelse at klæde og pynte sig efter Verdens Maade. Men for alleting søg efter, at Du faaer en oprigtig gudfrygtig, og ikke en falsk andægtig Ægtefælle. Du skal ellers blive lige saa ulykkelig med hende paa den ene som paa den anden Maade; og Du skal komme til at tilbringe dine Dage i tusind Sinds Fortrædeligheder, end leve fornøyet, saafremt Du givter Dig med saadant et Fruentimmer, der har forstyrret og bortjaget al Religions og Gudsfrygts Følelse af sit Hierte. Ol at det guddommelige Forsyn dog ville tilskikke Dig saadan en gudfrygtig Ægtefælle, som Din dydefulde og fromme Moder var, i hvis Sælskab jeg nød den reeneste og største Lykke i al min Lives Tid! Ved at udsige disse Ord geraadede min Ven i en dyb og eftertænkende Stiltienhed, som han efter nogle Minuters Forløb afbrød, i det han vendte sine Øyne op til Himlen og med de væmodigste Ansigts Lincammenter talede saaledes:Jeg skal forefinde dig, jeg skal kiende dig, du forklarede Siel, og takke dig ogsaa hisset i den ævige Glæde og Salighed hos Gud for din Kierlighed og oprigtige Troe skab imod mig - - . . . . Herpaa tang han igien stille en Tid lang, hvorpaa han atter begyndte at tale saaledes: Dersom Gud giver Dig Børn, min Søn, i dit Ægteskab saa betænk, at Du er skyldig til at opofre dem til deres Skabere og til det almindelige Beste. Deres Bestemmelse er at tiene saavel Deres Gud, som deres Næste retskaffen; og dit egentlige Kald er, at giøre dine Børn dertil skikket og habile ved en christelig og god Optugtelse, og at forskaffe dig selv derved den inderligste Glæde i din Livs=Tid. Til den Ende opsøg dig en habil og erfaren Jnformator til dine Børn, som kan hielpe dig i denne vigtige Pligt. Spar ingen Bekostning for at faae saadan en duelig Mand, og for at beholde ham. Og naar Du har fundet og faaet saadan en retskaffen Mand, saa ansee ham altid som Din Ven, men aldrig som en Tiener i dit Brød. I dine Børns Opdragelse maa altid dit eget Exempel give den allerstørste Eftertryk. Min Søn, Du er endnu alt for ung til, og har endnu ikke ret lært at kiende Verden paa alle dens Sider, at Du skulle endnu nogen Tid overgive dig til at leve hen rolig paa Landet paa dine Godser med Fornøyelse. Til byd derfor Regieringen din Tieneste til andre Forretninger. Men træng dig ikke ind i noget Embede. Vogt dig vel for, at Du hverken ved at bestikke nogen, eller ved Rænker, og Underfundighed tilkiøber Dig noget Embede. J offentlige Betieninger møder gandske nundgiængelig slige Omstændigheder, hvor kun en god Samvittighed og et got Mod kan have Indflydelse, hvilket den aldrig kan vente at have, der paa ulovlige Maader er kommen ind i sit Embede. Beslit Dig altid paa at forrette Dit anbetroede EmbedsForretninger med god Orden, med Overlæg og med Flid, Driv aldrig Spot med Din Eed. Betænk, at Du henhører gandske til det almindelige Beste, og at Du ikke æder Dit Brød, for kun at leve magelig, men for at arbeyde til dets Tieneste. Hold Dine Hænder og Din Samvittighed reen fra alle Forblindelser af Foræringer og Passioner. Gaae altid den rette Vey uden Menneske Frygt og uden at tækkes Mennesker. Giør Ret og Retfærdighed, og skye Ingen. saa skal Du kunde med en trøstefuld Samvittighed forvente den Almægtiges retfærdige Dom. I Din allerstørste Redelighed skik Dit Sind til at tage imod Lykkens Forandringer og mange tilstødende fortredelige Tilfælde. Dette er den Uorden, som denne Verden, fører med sig; thi ellers kiendte vi ikke Guds vise Anlæg til et tilkommende Gode, og vor Opdragelses=Stand til et uendelig bedre Gode. J alle Dine Viderværdigheder fat Din Siel til Taalmodighed. Klag aldrig paa en nederdrægtig Maade; men see paa Guds Forsyn, og vær altid ved at underkaste Dig Guds Villie, og ved Gelassenhed, større end Din Ulykke er. Tilsidst, min Søn, og det ligger mig meest paa Hiertet: Frygt Gud, og ær Kongen. Vær en god Christen og en god Undersaat. Du maae være begge Deele tillige, hvis ikke, er Du ingen af dem begge. Lad aldrig Din Gudsfrygt være noget Hyklerie, eller udvortes forstilt Væsen, og vogt Dig paa det omhyggeligste for at hænge med Hovedet, og for en markskrigersk Andagt. Din Religion maa være en hemmelig Lov for Dit Sinds Tilbøyeligheder og for Din gandske Vandel, men aldrig et pralende Værtshuus=Skildt for Dit Levnet. Vogt Dig ogsaa vel for andre Afveye. Bliv aldrig en Forræder og en falsk Ven af Religionen. Lad ingen Tidernes Mode, ingen Sæl skabs Lyst, og ikke en eneste Leylighed i Din Livs=Tid forlede Dig til at synes vantroe, ved at efterabe andre, eller til at skamme Dig ved Dit Hiertes Overbeviisning; Lad Din Religion aldrig bestaae i en blot udvortes Troe, men mere i en retskaffen Udøvelse af Sandhed og Dyd, hvorpaa en almindelig Godgiørenhed og en upartisk MenneskeKierlighed er det ubedrageligste Kiendetegn. Foragt med et kjæk Mod den sig nu indsnegende Spot, som mange drive med den Hellige Skrift. Men lad den Hellige=Skrift være Din daglige Bog, som Du meest har Lyst til at læse i; thi Du skal af denne guddommelige Bog lære en Viisdom, som Verden ikke kiender, og som skal være Din allerbeste Raadgivere og Din beste Trøstere. For som ey heller aldrig nogen Dag at giøre Din Bøn til Gud; thi Bønnens daglige Øvelse skal vedligeholde Gudsfrygts Følelse hos Dig, og skal bekræfte i Dit Hierte Grunden, til Din Sieles Glæde og Fornøyelse. Forglem aldrig, at et evigt Liv venter paa Dig, hvilket Du allene ved Gudsfrygt og Christelige Dyder kan giøre lykkeligt for Dig. Skulle Du jo ogsaa ved Din Ungdom og Verdens Fordærvelse blive forledet til Synden; Af min Søn, saa værhøymodig nok til at rive Dig hastig igien løs af disse skammelige Fordærvelses Snarer og Strikker, førend at de indvikle Dig omsider i Forhærdelse og Forstokkelse. Hold Din Poenitense og Omvendelse hverken for at være umuelig ey heller for at være en Gierning, der giør Dig nedslagen og bedrøvet i Sindet. Følg kun de allerførste Rørelser i Din troe Samvittighed, og vær forsikkret om, at Guds Barmhiertighed altid er færdig til at tilgive Dig Dine Synder, og Du skal da i Din Omvendelse til Din Skabere, finde uendelig større Glæde og Fornøyelse, end Verden og Synden stedse kunde give Dig, om Du endskiønt kunde nyde begge Deele lige til Din Død med en sovende og stiltiende Samvittighed, hvilket dog ikke var mueligt Nu, min Søn, har jeg sagt Dig alt det, som endnu laae mig paa Hiertet. Kom, giv mig din Haand, og lov mig, at Du vilt efterkomme det altsammen troeligen, paa den at jeg kan meddeele Dig min Faderlige Velsignelse. Efterat Sønnen med sine grædende Taarer havde gjort dette paa den allerærbødigste Maade, lagde min døende Ven sine Hænder paa hans Hoved, og bad med en høyere Røst saaledes: Barmhiertighed og Naade fra mit Livs almægtige Skaber og min guddommelige Velgiørere hvile ævindelig paa Dig, min Søn, Ak Herre, jeg overleverer ham i Din Faderlige Varetægt og Ledsagelse. Din gode Aand føre ham paa den rette Vey til det ævige Liv. Ak Gud! Ak Gud bevare ham i Troen til din Søn, og tillad aldrig, at dette Haabets og Salligheds Grund skal nogen Tid blive forstyrret i hans Siel! Lad mig favne ham hisset i hine salige Boeliger hos Dig = = = = Ved disse Ord styrknedes min Vens Blod og hans Mæl forgik ham. En gandske Udtømmelse af hans Lives Kræfter førte ham saa stille og sagte bort i Dødens lange Nat. Han segnede lit efter lit tilbage ned i Sengen og tillukte efter faa Minuters Forløb uden nogen Kamp og Angest sine Øyne her i Verden. Hans udødelige Aand blev uden Pine løsladt af Legemets Baand, og man kunde i hans blege Ansigt see Præg og Lineamenter af de høye Følelser, han havde af et ævigt Livs Haab og af en god Samvittighed, hvormed han overleverede sin Siel i sin Skaberes ævige Hænder. Saaledes døde min Ven og styrkede mig i det Forsæt at holde fast ligesom han ved Troen til Jesum Christum indtil min Ende. Jeg forbliver Deres &c. &c.