Berlingske Tidende, 1829-10-13
J Øvrigt er det mærkeligt, at her i de sidste tre Maaneder ere udkomne tre nye Reiseberetninger om Levanten, om Constantinopel og om Tyrkernes Stats- og Privatliv, der alle vidne om Jagttagelsesaand og Apartiskhed. Grækernes Trædskhed og Jmmoralitet (det forstaaer sig, at mange hæderlige Undtagelsen erkjendes, skjænkes Intet; men der fremstilles ogsaa en Rædsel opvækkende Skildring af Tyrkernes Barbarie og indbildske Selvtillid; deres absolute Foragt for al Kultur og deres Venalitet, hvilket Alt tilfulde forklarer, skjøndt vel ikke undskylder, Grækernes Demoralisation, men ligesaa haandgribeligen beviser, at Tyrken, alle Turcophilers Anstrængelser til Trods, nu maa bøje sin Hals under Tidens sønderknusende Hjul. Da hine tre Skrifter ogsaa ved deres Foredrag vinde Læsere, saa tjene de til et Antidot mod Kræmmerpolitiken og gaae ikke Glip af det tilsigtede Jndtryk paa John Bull. Macfarlane skildrer os Constantinopel i Aaret 1828. Af hans Skrift seer man, at Mahmuds prisede Reformer ere Nationen voldsomt paatrængte med raa Grusomhed og Blodsudgydelse; alle retsindige og deres Religion hengivne Muselmænd afskyede dem Frankland besøgde Constantinopel i Aarene 1827 og 1825. og skildrer med levende Farver den brogede, ikkun af Frygt for Mahmuds Skorpionsvøbe roelige, Menneskevrimmel i Hovedstaaden, paa Grækenlands og Lilleasiens Kyster. Mandens Reisebeskrivelse omfatter et større Tids- og Tercitorialrum: hiint, fra 1824 indtil 1827, begynder med Constantinopel, skrider den fra over Lilleasiens Kyst til Candia, hvor dengang Jbrahim Pascha, Vicekongen af Ægyptens værdige Søn, huserede, til Ægypten, hvor han i den nøieste Forbindelse med (den ved Beskrivelsen over sin Reise til Abyssinien berømte engelske Skribent), Generalconsul Salt, en Mand af stor Jndflydelse, udkaster et livagtig billede af Mehemed Ali Pascha, og lader og skue Tigeren i Rævebælgen; derpaa drager han op ad Nilen til Nubien, og omsider opruller han det brogede Mønsterkort for os som Jerusalems og Syriens Beboere fremstille. Da Dr. Mad. den, som Læge, havde Leilighed til at gjøre dybe Blik i de tyrkiske Seraler og i det tyrkiske Familieliv, saa erfarer man her Meget langt grundigere end hos nogen af de andre nyere Reisebeskrivere; den engelske Geistlige Dr. Clarke, den franske General Pouqueville, og flere berømte Skribenter og Orien, vises ofte tilrette, og hele Bogen er Sandruheds og Erfarenhedsuskuffelige Stempel paatrykt. Man gyser ved at læse om den forvorvne Tyrkefærd, om hine den gamle Jordkredses skjønneste, nu pestbefængte Lande. End fortjener og erholder det vigtige Spørgsmaal om Neger væsenet i Vestindien eller det saakaldte West-IndigInterest vort Ministeriums alvorlige Overveielse. Hvad om de 360,000 Negerslaver i Jamaica fulgte det Exempel, som deres Brødre paa Domingo have gjort, Deres Tilstands gradvise Forbedring er uundgaaeligen nødvendig. Negerslavernes Børn bør erklæres for frie. Til at ernære dem, indtil de have opnaaet en vis Alder, selv efterat de ere blevne frie, kunne Plantage Ejerne lovligen tvinges. Hvi betaler man i England en særskildt Afgift for det vestindiske Sukker, uden til Fordeel for Plantage-Ejerne, thi ellers maatte det ostindiske Sukker jo tilkomme samme Rettighed? Her bør omsider vælges energiske Forholdsregler, - medens det endnu er Tid.