Aalborg Stiftstidende, 1841-02-23
Jndsendt. Til den utidige Jører. J Nr. 34 har Hr. W. Selv en Handlende, kastet sig med megen Jver over mit Jnserat i Nr. 33. Men, Herre, Gud, hvad har da saaledes forblindet den gode Mand. Hvor tales der i mit indsendte Stykke et Ord om Aalborgs Handlende eller gjøres den mindste beskyldning imod disse? Hvad jeg der skrev, det skrev jeg, og det skal jeg intet Øieblik ophøre med at gientage, at det hæslige Tilgifts=Uvæsen i Boutikkerne enten maa være forbundet med Uredelighed eller føre til Uredelighed, og det enten paa den ene eller anden Maade, ja maaskee endog i flere Retninger give Næring for Bedrageri og Uærlighed. Thi den Fordeel, Kjøbmanden nu har paa me Varer, er vist ikke større, end den bor være, naar hans Handel skal ernære ham. Den, der altsaa bortødsler i Tilgift, fordyrer derved sit Vare-Jndkjøb og maa, naar han ikke vil dette, søge sin Regres i Vægten og Maalet, eller, i slette Varer, eller, naar han endelig ogsaa vil paastaae, ikke i nogen Maade at fortrædige sine Kunder, da maa Resultatet af denne Jaskhandel dog blive, at Manden ikke kan bestaae og svare Enhver Sit, saa at hvorledes man dreier og vender Tingen, maa det enten fore til Bedrageri eller til eget Ruin, og det Sidste bliver da vel det gørste temmelig liigt. At det ogsaa paa Tyendets Moralitet maa have skadelig Virkning, er dog vistnok ligeledes aldeles klart. Kan en Varcartikeltaale at sælges billigere, da sælg den billigere, men lad al Tilgift - dette vederstyggelige Smuglokkemad, der i det Høieste kan sømme sig for Krosteder og Skjænke, men ikke i examinerede Kjøbmænds Boutikker - fare: thi derom, staaer der Jntet i Lærrebogen, men der staaer skrevet, at Du skal give Enhver hvad ham rettelig tilkommer. Hvilken honet Kjøbmand skulde vel ogsaa kunde befatte sig med en Haandtering, der allerede burde være stødende for hans Kjøbmandsære og personlige Æresfølelse? Jsandhed, den Kjøbmand staaer det vist daarligt til med tidsigt eller seent, hvem ikke hans ærlige Navn og hans Skildt er tilstrækkeligt til at anvise Søgningen, men som, for at naae denne, behøver at udhænge en Medesnor med Sukker, Caffe, Knavpenaale og deslige for dermed at fange Kunder. Det Dræt, der saaledes drages op, kan vel være fyldt, men vistnok kun for en stakket Tid, thi Folk faae nuomstunder, let Øinene aabnede, om man end giør nok saa mange Forsog med at sætte Blaar i dem. Ærlighed varer længst og den rene Handel er den bedste. Alt andet Jaskeri fører kun til Fordærv. Hvad Maal og Vægt angaaer, da er det forøvrigt ikke Magistraten, men Politimesteren, der har at undersøge dette, og en Opfordring behøves i saa Henseende vist ikke, da det er Politiets Pligt, til forskjellige Tider (uventet) at foretage en saadan Undersøgelse. I Helsingør ere ved saadanne Leiligheder, allerede ofte faldne klækkelige Mulcter. Jeg haaber, at der nu er sagt og skrevet nok om det stygge Tilgifts=Uvæsen til at det maa blive klart for Enhver, at det baade er fordærveligt og uværdigt for Kjøbmanden at befatte sig hermed. Min Hensigt har, med de tidligere og nærværende Linier, ingenlunde været at sigte den Ene eller Anden. Det lader imidlertid som om min ærede Modstander selv i dette Tilfælde har følt sin Samvittigheds Puls at slaae stærkere, og, greben af sin egen Bevidsthed, gjort det gamle Ordsprog gjældende, at hvor som undskylder sig anklager sig. Forøvrigt har jeg sluttelig endnu kun med Mange det Ønske, at Hr. Kjøbmand Worm, der som Overkjøbmand, har virket saa meget til Handelens Tarv, ogsaa vilde søge at bringe det derhen, at man her, som allerede paa saa mange andre Steder er skeet, forenede sig om at afskaffe et Uvæsen, der vist har alle redelige Handlendes Mishag.