Almuevennen, 1842-11-23
Almuevennen, eller Belysning at Fortid og Uutid for den danne Almue, udgivet af N. Sørensen og J. A. Hansen. Onsdagen den 23de Uovember. Ansvarhavende Redacteur. J. A. Hansen, forhen Borger i Fredericia. Trykt hos J. C. F. Græbe, Hvad kan det hjælpe? Saaledes spørger man, naar noget Urigtigt foretages, som ikke passer til Hensigten. "Hvad kan det hjælpe, siger man, at kaste Brønden til, naar Barnet er druknet eller: "hvad kan det hjælpe, at have en Koe, som malker godt, naar den spilder Melken." J denne Betydning er "Hvad kan det hjælpe?" rigtig anvendt. Men naar man tvertimod hører det anvendt til at udtrykke, at det Rigtige og Passende til Hensigtens Opnaaelse heller ikke kan hjælpe at anvende, da kommer det fra en anden Kilde, og indbyder til vigtige Betragtninger. – Hvad kan det hjælpe, at tale Sandhed, naar Jngen vil høre den, at gjøre Ret, naar Jngen vil lade den gjældes Spørge vi saaledes, og det virkelig forholder sig saa i Sandhed, at Jngen vil høre Sandhed, og Jngen vil lade Ret gjælde for Ret, see da kan det ikke heller hjælpe at tale, vidne og skrive Sandhed, og at gjøre Ret for Andre. Da kan det kun hjælpe for Den, der taler Sandhed og gjør Ret, til sin egen Sjæl Frelsning; og enhver Anden, der taler, eller tier, eller handler, saaledes, at han hverken troer det kan hjælpe, at vidne Sandhed og gjøre Ret, eller vil det skal hjælpe, faaer da at hjælpe sig med Løgn og Uret, Svig og Falsthed, saalænge det kan vare. Naar saaledes enhver faaer efter sin Tro og Villie, da skulde man synes at Jngen fik noget at klage over, saasom de da alle fik det, hvorved de ville hjælpes. De, der nu ville hjælpes ved Sandhed og Ret, men efter den Tro og Villie, som raaber hvad kan det hjælpe, ikke derved kunne hjælpes, faae da at see til, om den Sandheds og Retfærdigheds Gud, hvis Bud og Villie de lyde og gjøre, vil og kan hjælpe dem baade her og hisset, eller ikke; – hvorimod alle de, der ikke troe de kunne hjælpes ved Sandhed og Ret, og da ikke heller ville det, men hjælpe sig selv ved Falskhed og Uret, faae at see hvorlænge denne Hjælp kan vare. Dersom saadan Hjælp for alle dem, der ikke bryde sig om andet Liv end det timelige og nærværende, nu kunde holde ud for dem indtil Døden, da fik de ikke heller noget at klage over herneden; men det er Knuden, som de slaae for dem selv, at denne Hjælp snart brister, i det at den samme Falskhed og Uret, som de udøve imod Andre, udøves af disse imod dem igien, og her opstaaer da Klage imod Klage over Svig og Uretfærdighed gjensidig og bestandig vedvarende, saalænge Falskheden, Egennytten og Uretten skal være Hjælpesvendene. – Hvad andet, end deres egen Vantro og onde Villie, gjør da, at de ikke lade Falskheden og Uretten fare, og gribe til Sandheden og Retten, som det Eneste, der kan hjælpe dem baade forTid og Evighed? – Ja, hvad andet giør, at de ikke for deres Deel og fra deres Side øve den Sandhed og Ret, som de klage over at mangle hos Andre, at de ikke unde andre den samme Frihed og Fremgang, til Erhvervelsen af Livets gode Ting, som de for deres egen Deel ville have for sig selv, – Her see vi da, at Vantro og ond billie er Aarsagen til Raabet; hvad kan det hjælpe, hvor Talen er om at vidne Sandhed og gjøre Ret. Hvo der altsaa uafladelig vedholdende vil tale og handle saaledes, at hans altid derimod kan svare og sige: jo det kan hjælpe, at vidne Sandhed og gjøre Ret, skal da unægtelig have Tro paa den levende Gud, der selv kun taler Sandhed og selv kun gjør Ret, og selv ikke kan andet end udføre Sandhedens og Retfærdighedens Sag til en evig Seier og Herlighed, og hvo der virkelig taler og handler saaledes, har da en god Villie til at gjøre Guds Villie, og han med sin Sag bliver til evig Tid, medens alle de, der kun tale og handle efter denne Verdens Vantro og Begjærligheder, forgaae med det, som de begjære, og hvori deres hele Lyst og Liv hænge.