Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1841-02-26
Sverrig. (Fortsat fra f. N. Repræsentationsreformen var Rigsdagens store Løsen, Hovedspørgsmaalet, hvorom Alt dreiede sig. Enhver Landets Ven ønskede en fuldkommen Omdannelse, men vovede ikke at haabe, at en saadan kunde sættes igjennem, og ansaae det derfor allerede for noget Stort, om det kunde lykkes at opnaae en saadan Modification i det Bestaaende, at de hidtil ikke valgbare Klasser, den dannede Middelstand, som en femte Stand kom ind i Stænderne, og disse efter det norske Exempel deeltes i 2 samvirkende Kamre. Et saadant Forslag blev ogsaa fremsat, og endnu kunde Regjeringen ved at tiltræde dette have vundet en afgjort Popularitet og maaskee for stedse have afværget Stormen; men den gjorde Jntet. Da blev det democratiske Parti i Constitutionsudskuddet det overveiende, og bragte et Forslag i Stand, der var grundet paa den almindelige Valgrets Princip og ganske hævede den nuværende Standsinddeling. Nu først – men forsilde - fik Regjeringen Øinene op. Den havde erfaret, at de forstærkede Udskud næsten altid vare paa det liberale Partii, og at Borger- og Bondestandens Opposition kunde bringe enhver vigtig Sag til Afgjørelse ved et saadant forstærket Udskud, dersom derimod den femte Stand fik Adgang til Rigsdagen, vilde dennes Deputerede for største Deelen være Embedsmænd, som Regjeringen vilde have mange Midler til at vinde for sig, og da den tillige kunde regne paa Adelen og Geistligheden, vilde den altid have en afgjort Majoritet. Den tog ikke engang i Betænkning ved dette Forslag at opoffre Adelen, hvis overveiende Jndflydelse ganske skulde indskrænkes, og denne Stand er sunken saa dybt og er saaledes bleven vant til i Blinde at følge Hartmannsdorffs Vink, at den ogsaa nu gjorde det, hvor det gjaldt dens egen Tilintetgjørelse. Dog bifaldt visselig ogsaa mange Adelsmænd af sand Patriotisme dette Forslag. Ogsaa Præste- og Borgerstanden tiltraadte det, men Bondestanden blev fast ved det ovenfor omtalte Forslag til en Grudforandring i det hele System, og Sagen maatte nu for et forstærket Udskud, ved hvilket Principet for en almindelig Valgret blev antaget med 44 Stemmer mod 35. Demoeratiet har seiret og Aristoeratiet, som hidtil var saa overveiende i den svenske Forfatning, er hævet. - Allerede førend denne vigtige Sag kom til Forhandling, havde Constitutions udskuddet foreslaaet Stænderne at stille Medlemmerne af det ved Rigsdagens Begyndelse aftraadte Statsraad for Rigsretten. Heller ikke denne Sag modsatte de nye Statsraader sig, da de ansaae den som en intetsigende Form, eftersom de Mænd, som Forslaget angik, allerede vare fjernede fra Statstjenesten. Stænderne tiltraadte Forslaget, og have saaledes uden Hensyn til hvorledes Rigsrettens Kjendelse bliver, udtalt Fordømmelsesdommen ogsaa over det nuværende Statsraad, da det ganske følger Forgængernes System. – Et af Rigsdagens fortjenstligste Foretagender er Tallotteriets Afskaffelse, som allerede blev udført fra dette Aars Begyndelse, og saaledes afgiver et mærkeligt Exempel paa, hvorledes Afhjælpningen af de for Folket trykkende Om der uden Besvær finder Sted i constitutionelle Stater. – For at lette de trykkende Skattebyrder har Statsudskuddet foreslaaet flere betydelige Nedsættelser i Budgettet, blandt Andre, at der til KongensChatolkasse skulde afgives 100,000 Rbd. mindre aarlig end forhen, og at den til Minister-Etaten (det udenlandske Departement) bevilgede aarlige Sum, omtr. 200,000 Rbd., skulde nedsættes til 150,000. Dette Forslag have Stænderne bifaldet, men derved er Regjeringen kommen i Forlegenhed, da Ministerkassen havde paadraget sig en vel af Kongen authoriseret, men uden Stændernes Samtykke contraheret Gjæld, som efter denne Nedsættelse ikke vilde kunne dækkes. Kongen forlangte de af Stænderne et særskilt Anslag til at betale denne Gjæld. Statsudskuddet forlangte nøiagtig Oplysning om den, hvorved det kom for Dagen, at Ministerkassen allerede var i Gjæld 1823, at denne 1826 beløb sig til omtrent 1 Million, og endnu udgjør 796,000 Rdlr. Bco. (600,000 Rbd.), hvoraf omtrent 150,000 Rbd. til et londonsk Handelshuus Sagen har nylig været for i Statsudskuddet, og dette har med 18 Stemmer mod 11 vedtaget at fraraade Stænderne ethvert særskilt Anslag til denne Gjælds Betaling, da det ikke kunde finde, at Pengene vare anvendte til egentlig Nytte for Staten, og ansaae den hele Fremgangsmaade som lovstridig. Afgjørelsen af denne mærkelige Sag beroer altsaa nu paa Stænderne; men den er bleven end mere indviklet ved et af Ministeren Stjerneld undertegnet Document, som i disse Dage er kommet for Lyset, hvori han erklærer, at der forMinisterkassens Regning aldeles ingen Gjæld var gjort, uagtet han 4 Dage senere havde opgivet det virkelig stedfindende betydelige Deficit.