Norske Intelligenssedler, 1772-07-29
Fortsættelse: Den lærde Hr. Mossin (f) har, som det synes, troet at finde disse saa berømte Vande oven til i den udstrakte befæstning uden om vores Dunst-Kugle. Men paa denne Maade at opløse Knuden, er ikkun at binde en anden endnu haardere, der, ligesom hine Gordiske, ikke letteligen skal kunde opløses uden med Alexanders Sværd, eller Beviser tagne af Guds Almagt. Ved den udstrakte befæstning, der efter Mosis Ord skulle skille imellem Vandene, har han allene forstaaet Jordens Dunst, Kugle, omendskiønt det, som der siges siden efter v. 17, nemlig, at Gud satte Soel, Maane og Stierner i den udstrakte befæstning, tydelig nok giver tilkiende, at derved ikke kand forstaaes vor Dunst-Kugle allene, men ogsaa det umaalelige Rum opfylt med den tynde Himmel-Luft, hvorudi Soel, Planeter og Firstierner, hænge, svømme, og omvelte sig: Dog vi ville engang antage, at derved forstaaes vor Dunst-Kugle allene, monne da ogsaa disse Vande uden om Dunst-Kuglen ere muelige, Vi ville tilstaae, at disse Vande ikke saa meget kunde hindre Solens Virkning paa Jord-Kloden, eftersom Vandet, naar det er stille, reent og klart, er en temmelig giennemsigtig Materie, det er saadan en Materie, som har en Mængde af smaae lige Aabninger igiennem alle merkelige Deele af Overfladen til alle Directioner; omendskiønt dog Vandet kaster saa mange Straaler tilbage, saa det kand sees af os, da derimod Luften ingen Straaler kaster tilbage, og skal af den Aarsag være usynlig. Vi ville tilstaae, at disse Vande gierne kand være til uden om vores Dunst-Kugle, fordi vi just ikke kand indsee deres Nytte; thi vi kiende ofte ikke Nytten af de Ting, vi have nærmest omkring os i det Rum, vi opfylde, vor Forstand er alt for indskrænket til at indsee, hvad Nytte den Mide, som vi træde under vore Fødder har i Sammenhæng med det Hele, men er den vel derfor uden Hensigt og Nytte, Vi ville, og maae endeligen ogsaa tilstaae, at disse Vande ere muelige ved Guds Almagt; men vi paastaae og, hvilket just er det, hvorpaa vi beraabe os, at det ville være stridigt imod Vandets Natur, at saadanne Vande skulle hænge uden om vor Dunst-Kugle, og at altsaa disse Vandes Opholdelse paa dette Sted maatte være et bestandigt Mirakel i Naturen. Efter de Naturkyndiges Erfaringer skal endog det (f) Forkl. over Skab. B. T. 1. Sec. 1. Cap. 1. p. 3. klareste Kilde-Vand være 850 Gange tungere, end Luften. Ja vi kand ogsaa overbevises om Vandets Tyngde imod Luften ved egne næsten daglige Erfaringer, da vi fornemme, at ikke den mindste Draabe Vand er i Stand til at blive hængende endog nederst i Dunst-Kuglen, hvor den dog er tykkest, ligesom den bliver, jo længere op, jo tyndere. De fiine Deele, som Vandet formedelst Solens Varme, uddunster, kand vel stige et temmeligt Stykke op i Dunst Kuglen, men saasnart som deres Mængde bliver saa stor, at de løbe tilsammen i Draaber, saa maae Luften give dem fra sig, da de udgiøre det, som vi kalde Regn. Men er nu saaledes Vandet formedelst sin Natur saa meget tungere end Luften, saa kand det heller ikke have behaget Gud, som er Ordens Gud, at give noget Vand sin Plads uden om Dunst-Kuglen, det er saadan en Plads, som det naturligviis ikke kand imodtage, Ligesom Han er Almægtig, saa er Han og Alviis; Han har ey allene kiendt en Tings Natur og Væsen, som Han har villet frembringe med den fuldkomneste Kundskab; men da Hans Villie er ligesaa fuldkommen, som Hans Forstand, saa har Han ey heller vildet give dem en anden Forbindelse, end de formedelst deres Natur kunde imodtage. Han giør intet efter et blot Gotbefindende, (pro nudo arbitrio, men Han har Tingenes Natur for Øjne i alle sine Gierninger, Vil man indvende, at Gud har givet Tingene deres Natur, da forvirrer man ikkun deres Virkelighed med deres indvortes Muelighed, i hvilken sidste Meening det Ord Natur ogsaa bliver taget af de Verdslige. Fortsættelsen følger.