Jyske Efterretninger, 1793-03-01
For at gjøre vore Læsere bekiendt med det ypperlige Skrivt, den danske Tilskuer, som med megen philosophisk Rigtighed taler om de Franskes Raserie, om Ludvig Kl. Død m.v., ville vi allene af Nr. 6 indrykke følgende: Neppe har vel siden den ulykkelige Carl Stuarts Process, nogen Statsbegivenhed saa gandske tildraget sig alle cultiverede Nationers og alle ikke gandske raae Menneskers Opmerksomhed, som Ludvig den Sextendes Proces, og neppe har vel nogen Tidende været ventet med større almindelig Utaalmodighed, end Efterretningen om Udfaldet deraf. - Een af Europas mægtigste Konger fordømmes og henrettes af det Folk, han for fem Aar siden enevældig beherskede. Denne Tidende kan neppe nogensteds erfares uden Deeltagelse. Lægger man nu hertil, at hans Stra skyldighed, og hans Dommeres Competence neppe vil blive almindelig erkiendt; Lægger man til, at saa stort et Antal af disse synes at have dømt mod deres forhen yttrede Overbeviisning; at den Pluralitet, hvorved han dømtes, var saare ube endelig, og vilde have været aldeles utilstrækkelig til at Lovfælde endog den ringeste af hans Medborger; at han neppe engang kan ansees som et Offers for Frankeriges Vel; men snarere er det første Slagtoffer, der bringes et nye oprindende Despotie; at det vil være vanskeligt, at angive den Lov, hvorefter han dømtes, ikke at taleom, at der saa ofte er et uendeligt svælgende Dyd befæstet imellem Lov og Ret; - da vil Menneskeligheden neppe kunde nægte ham et Suk, en vnksom Jaare. - Tilskueren troer neppe, at Ludvig faldt som et Osser for Frankerigs Held; i det mindste vil neppe dets Frihed, Rolighed og Lykke, blive umiddelbare Følger af hans Død; men desvigtigere, desmere velgiørende var maaskee dette Justismord for Menneskelig beden i Almindelighed. Endnu gives der maaskee Konger og Negentere, som den strækkelige Lærdom, dem herer givet, eftertrykkeligere maatte føres til Gemytte; om langt fra ikke ved deres Forhold stræbe at fralægge sig Tilnavnet kronede Rovere, hvormed den jacobinske Fanatismus i de seenere Tider har været saa ødsel. Endnu trænge maaskee Europas Folk til skrækkeligere Varsler, for at afskye det Anarkie, der saa uopholdelig bryder frem, naar Revolutionens Jordskielp omstyrter den indførte Regieringsforms Demninger. Af Ludvigs Skjebne skulle kommende Fyrster lære, ikke blot at vogte sig for de Feiltrin, der have styrtet ham, Fortrolighed til slette Raadgivere, østerlandsk Frastand fra sit Folk, tankeløs Øeslen med dets Marv; men ogsaa at see, hvorledes Fædrenes Ondskab hiemsøges paa Børnene i tredie og fierde Leed, hvordan Ludvig den Fiortendes ødeleggende Forfængelighed og hans seenere Dages Bigotterie, hvordan Ludig den Femtendes Vizir= og Maftresse=Regiering, straffes nu paa deres Efterfølgere og Alkom. Fyrsters Raadgivere skulle lære her, ikke blot at vogte sig og ham for Uretfærdigheder, Udsuelser og Despotisme; men ogsaa omhyggelig at skye alt, hvad der kan bidrage til at stifte Mistroe imellem Fyrsten og hans Folk. Havde onde og slette Raadgivere ikke forledt Ludvig den Sextende til at troe, hans Folk hadede ham, paa en Tid, da denne Følelse var det aldeles fremmede havde de ikke fristed ham til at vilde ved tremmede Vaaben betrygge sig mod sine Undersaatter, lilt kan man sige, at denne skrækkelige Catestrophe, og mange af de foregaaende, neppe nogensinde havde fundet Sted. - Rummet tillader ikke at meddeele mere af dette Blad.)¬