Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1811-12-21
Erkebisp Plato i Moscou. En af de prægtigste Religionshøitideligheder, jeg i Moscouhar havt Leilighed at være Vidne til, var den saakaldte Opstandelsesceremonie, der høitideligholdes første Paaskedags Morgen Kl. 2, og som i Sandhed overgik alt hvad jeg af det Slags har seet i Rom eller noget andet catholsk Land. Selv Pavens berømte Velsignelseslysning yder langtfra ikke et saa majestætisk Syn. Om Midnat hørtes Domkirkens store Klokke lyde. Dens Lyd lignede Tordenens Dondren i en lang Afstand; det var Losenet, at der ogsaa skulde begyndes at ringe med alle andre Klokker i Moscou, og naar man nu betænker, at denne uhyre Stad har 400 Kirker, hvori der findes 1500 større og mindre Klokker, saa vil man kunne gjøre sig et Begreb om denne virkelig Rædsel opvækkende Klokkelyd. Alle Gaderne vrimlede nu strax af Vogne og Fodgjængere; Staden syntes at staae i Luer, thi i alle Vinduer stode Lys og i Gaderne brændte talrige Fakler. Domkirken var lige fra Foden til Spidsen af Taarnet illumineret; det samme var ogsaa Tilfældet med alle andre Kirker, og man har forsikkret mig, at ved alle disse var Sammenstimmelen af Mennesker ligesaa uhyre stor. - Det indre af Domkirken var opfyldt med en talløs Mængde Mennesker af alle Stænder og begge Kjøn, der alle holdt brændende Voxstabler i Haanden. Da vi ankom der, vare Dørene lukkede, men nogle Minuter derefter indfandt Erkebisp Plato sig med sin hele Geistlighed i prægtige med Guld, Sølv og kostbare Steene bedækkede Klæder og gik, med et Crucifix i den ene Haand og et Røgelseskar i den anden, tre Gange omkring Kirken. Derpaa blev hele Toget staaende lige for Kirkens store, men endnu bestandig lukkede Portal, og Erkebispen røgede Skyer af Virak mod Døren og den ham omgivende Geistlighed. Pludselig blev nu Døren aabnet, og Synet overgik i Storhed og Høihed al Forestilling. Den talløse Mængde Mennesker med Voxstabeler i Haanden havde opstillet sig i det Jndre af Kirken paa begge Sider, mellem hvilke Erkebispen gik igjennem og satte sig paa en for ham opreist Trone. Det Hele ydede et Syn, der opfyldte os med Frehauselse. Erkebispen saavelsom Bisperne bare høie Huer paa Hovedet, der vare bedækkede med Ædelstene; deres Klæder vare af braaget, rig broderet Atlask, ogsaa disse vare heel over bedækkede med de kostbareste Ædelstene. - Om den religiøse Høitidelighed selv vil jeg ikke tale, da det kun er mig om at gjøre at vise, i hvilken prægtig Paaklædning jeg første Gang saae Erkebispen Plato, og hvorledes jeg siden traf ham ved et Besøg jeg aflagde ham i Klosteret Nicoll na Perrera, et nær ved Staden liggende Seminarium for unge Geistlige. Jeg kunde ikke modstaae det Ønske, personlig at lære at kjende denne mærkværdige Mand. Han har, som man veed, været Keiser Pauls Lærer og er bekjendt ved sin trykte Brevvexling med Dutens. - Ved min Ankomst i benævnte Kloster viste man mig og min Ledsager ned i en liden Hauge, hvis Røgtning udgjorde Erkebispens fortrinligste Fornøielse, og denne Moro vidner allerede tilfulde om Jevnheden i hans Sæder og Uskyldigheden i hans Liv. Vi fandt ham siddende paa en Græsbænk, og en Biskop, Klosterets Abbed, og nogle andre Munke staae omkring ham. Jeg troede neppe mine egne Øine, da man sagde mig, at dette var Plato, thi da jeg kun havde seet ham i hans erkebispelige Dragt, saa var han mig nu, i sin landlige Dragt, ganske ukjendelig. Han var iklædt en stribet Silkeslaabrok, havde en Nathue, Uldstrømper og gule Tøfler paa. Ved Siden af ham paa Bænken laae hans Hat, der havde en bred uopslaaet Skygge, saaledes som Skjæferne paa Alperne pleie at have den. Hans lange hvid Skjæg, Blidheden og det aandrige Udtryk i hans Phystognomie gav ham et ærefrygtfuldt Udseende. Han spurgte, hvo vi vare, og da vi havde sagt ham det, bad han os sætte sig ved sin Side, og medens de andre sidde i en Halveirket omkring os, begyndte han en Samtale, hvori han røvede saa megen Lærdom, Forstand, Vittighed og Frimodighed, at jeg faldt i største Forundring. Jeg vil kun meddele her nogle bemærkninger, han gjorde over sit eget Fædrenelands Sæder og Skikke. - De har maaskee ventet, sagde han, at finde en Mærkværdighed i mig, hvormed en lille Plads i Deres Reisejournal kunde udfyldes, og virkelig er jeg ogsaa, som jeg sidder her (her pegede han paa sin Slaabrok og sine uldne Strømper) en Gjenstand, over hvilken der lader sig gjøre de ønskeligste Bemærkninger; en gammel, af Sygdomme og Aarenes Vægt nedbøiet Mand. Jeg svarede ham, at jeg havde havt den Ære, at see ham ved Opstandelses ceremonien i Domkirken i hans største Pragt. - Da vi gik lidt omkring i Haugen, og jeg roste dens skjønne Beliggenhed, og det lyse, klare Clima, spurgte han mig, om jeg da foretrækker dette Clima for mit Fødelands, Jeg svarede ham, at jeg vel havde fundet Climatet i Rusland strængt, men derimod Kulden i Engelland langt fugtigere end i Rusland; Luften var altid lys og tør. "O ja," sagde han derpaa, den er meget tør den er det saa meget, at vore Frugttræer ødelægges derved." - Da han spurgte os derom, sagde vi ham, at vi agtede at reise til Taurien og Constantinopel. "Min Gud!" raabte han ved denne Leilighed, hvilken en lang Reise, Min Broder – vedblev han - har ogsaa gjort en Reise, og er bleven opdragen i Deres Fædreneland i Oxford; men jeg har ikke været paa andre Steder end i Petersborg og Moscau. Jeg havde ogsaa gjerne reist, dersom det havde været mueligt for mig, thi endnu ere gode Reisebeskrivelser min behageligste Moro." Den Opdragelse, hans Broder havde faaet, vilde han imidlertid ikke rose. "Engellænderne lærde ham en Maade at declamere paa, og i denne Tone vilde han, efter sin Tilbagekomst, holde sine blomsterrige Prækener. Det var ret smukke Prækener, men alle oversatte af det Engelske, Mange af Deres Geistlige skrive meget godt, men med en ubegribelig Frimodighed. - Han besværede sig bitterligen over Dutens, der uden hans Samtykke havde ladet sin Brevvexling med ham kundgjøre. Han talde derpaa endnu om Voltaire og hans Brevvexling med den afdøde Keiserinde Catharine. Hun gjorde sig meget tilgode, sagde han, paa denne Brevvexling. Jeg saae hende stedse glad og ved godt Lune, naar hun kunde fortælle mig, at hun havde faaet et Brev fra Voltaire.