Lolland-Falsters Stifts-Tidende, 1842-07-07
Falsters Lollands Tidende. et Redigeret, trykt og udgivet af W. F. Laub i Nykjøbing No 8081. Torsdagen den 7 Juli. Den 7de Juli 1842. Naar det er smukt og sømmeligt, at Nationen ihukommer den Dag, da et nyt og frisk Liv ved den hensovede Konges Bud fremkaldtes til Fødsel i Borgernes Bevidsthed, saa er det ikke mindre sømmeligt, at Landets Borgere med alvorlig Eftertanke, med inderlige Ønsker hilse den Dag, da hiint nye Liv gaaer et nyt Udviklingstrin imøde. Det var den 1ste October 1835, at Landets folkekaarne Mænd førstegang traadte sammen i Roeskilde for med forenet Jndsigt og forene Flid at bringe de Forslag i Stand, der som et Udtryk af hele Nationens Ønsker og Længsler skulde frembæres for Thronens Fod. Med ubestemte Følelser imodesaae Folket dengang Stændernes Aabning. Vel havde det i hele 4 Aar havt Tid til at lære at fatte og forstaae, hvad den kongelige Gave havde at betyde vel vidste den oplyste Deel af Nationen, at Frd. af 31te Mai 1831 betegnede en ny Æra for Danmark idet den var en factisk Tilstaaelse af, at det absolut Kongedømme i den nye Tid ikke vil og ikke kan bevare den absolut Høide, paa hvilken det efter sit Begreb maatte stille sig ved sin Jndstiftelse, den mystiske Nimbus, med hvilken det i den gamle Tid maatte omgive sig for at holde de umyndige Slægter i Ave, men at det i vor Tidsalder væsentlig maa og vil støtte sig, ikke paa gamle Documenter eller Slaviske Kriger skarer, men paa Nationens frie, selvbevidste Anerkjendelse og den offentlige Menings bifald. Vel vidste de oplyste Borgere Dette; men foruden det, at disse Oplystes Tal dengang var forholdsviis meget ringe, maatte det i ethvert Tilfælde forblive meget uvist, hvorvidt den nye Jnstitution i dette første Sexennium kunde udvikle nogen betydningsfuld Kraft. De statsretlige Jdeer havde i den lange Umyndigheds-Tid kun i usikkre og adspredte udenfra kommende Glimt kunne gjøre sig gjældende i vort Fædreland. De Deputerede vare efter Sagens Natur valgte, uden at de Fleste af dem havde havt Leilighed til at godtgjøre deres Dygtighed og Kraft, til at udtale deres politiske Grundsætninger og bevise deres Frimodighed og Fædrelandskjærlighed. Den velgrundede Pietet, som Folket nærede for den alderstegne Konge, der i sine politiske Grundsætninger fuldkommen tilhørte den gamle Tid, maatte nødvendig sætte en Skranke for den uforbeholdne Udtalelse af den nye Tids Fordringer. Den Jndflydelse, som Stændernes Raad vilde faae paa Regjeringens Love og Foranstaltninger, maatte være meget uvis og tvivlsom, saalænge de efter preussisk Mønster indførte raadgivende Provindsialstænder endnu vare noget ganske Nyt for den gamle Regjering. Men nu, hvormeget have ikke Forholdene forandret sig i disse 7 Aar! Det første Stadium af Stænderinstitutionens Udviklingsgang er tilbagelagt; den første Prøvetid er omme; Folkerepræsentationen i Danmark har en Historie, den offentlige Stemme kan tale af Erfaring; Folket har erfaret, hvilken Jndflydelse friere Statsformer have paa dets Aand; det har lært at skjønne paa, hvor nødvendigt det er for et Land, at dets Borgere gjenvinde deres naturlige Ret til frit at yttre sig om Samfundsforholdene, hvor nødvendigt det er for en Regjering, at dens Beslutninger kunne grunde sig paa Folkestemmens Raad og hælde sig til dens bifald. Men det har ogsaa lært, at Folkestemmen kun da er et sandt Udtryk af Folkevillien, naar den udtales gjennem oplyste og uafhængige Repræsentanters Mund. Thi mangler Jndsigten og Dannelsen hos den Deputerede, da bliver han saa let et Bytte for Talentets eller Jntriquens Jndvirkninger, og mangler den uafhængige, den uegennyttige og selvstændige Characteer, der hverken tragter efter Folke eller Kongegunst, men alene efter Sandhed og Ret, altsaa efter Folkets sande Vel, da er selv den klareste Jndsigt og det største Talent kun ufrugtbare Evner, der vel til en Tid kunne udøve en skadelig Jndflydelse, men som snart ville beskæmmes, naar de underkastes den frie Debattes Drøftelse. Thi det er ikke den mindste Frugt af det tilbagelagte Afsnit, at den frie Presse, skjøndt under mangehaande Jndskrænkninger, har godtgjort sin Kraft og sin Berettigelse til med Grunde at bifalde eller criticere Stændernes Færd og saaledes i ethvert Tilfælde understøtte deres gavnlige Jndflydelse paa Regjering og Folk. Men har saaledes Folket lært at paaskjønne den oplivende og forædlende Jndflydelse, som den nye Jnstitution allerede i sin nærværende, første Skikkelse udøver paa det hele Samfund, saa har det ogsaa lært at holde Maade i sin Glæde, at begrændse sine Forventninger og de Frugter, som raadgivende Provindsialstænder kunne bære. Nationen er bleven fortrolig med den Tanke, at den nærværende Tingenes Orden, der allerede er en væsentlig Modification i Absolutismens System, – kun er en Begyndelse til et friere Folkeliv, kun en Forberedelse til en virkelig Folkerepræsentation. Nationen sige ei, thi vel vide vi, at det ikke mangler paa Dem, der troe, eller udgive sig for at troe, at saadanne Ønsker og Forhaabninger langt fra ere almindelige hos Folket, men meget mere kun tilhøre enkelte politiske Sværmere; men uden at tale om, at disse Paastande ofte komme fra en Kant, hvor man efter Sagens Natur ikke tør vente ægte Selvstændighed og sand Sympathi for Folkets Sag, ville vi her blot gjøre opmærksom paa, at Nationen nærmest repræsenteres af dens intelligente Ordførere, hvis Ord den gjør til sine ved at give dem sit bifald, og at den paa mangfoldige Maader har gjort dette i de sidste Aar, det vil ikke kunne nægtes. Enhver, der lever i Folket, vil kunne vidne med os, at Stændernes Forhandlinger om Offentlighed og Orden i Finantserne, om Communalforfatningen, om udvidet Trykkefrihed o. s. v., og fremfor Alt om Forfatningspørgsmaalet ere fulgte med stedse stigende Jnteresse, ja selv den store Hob har lidt efter lidt dannet sig en vel ofte uklar, men dog i det Væsentlige rigtig Forestilling om, hvad Talen gjælder. Den ucensurerede Presse har stedse hævdet sin Anseelse og udvidet sin Jndflydelse; dens værdigste Repræsentant, Bladet Fædrelandet har ved sin faste Holdning og sjeldne Dygtighed endog afnødt sine Fjender Agtelse, og dets forhenværende Udgivere, forsaavidt de vare valgbare, ere udkaarede blandt Folkets Repræsentanter i Borger- og Stænderraadet.