Aalborg Stiftstidende, 1837-09-30
Hertug Wellingtons bekjendte Hest, Kjøbenhavn, som døde i fjor, var, saa fortæller Mis Mit fort, 27 Aar gammel, og i sin bedste Ungdomskraft, da Hertugen i Slaget ved Waterloo uafbrudt reed den i 17 1/2 Time, uden at være af Sadelen. Da Wellington omsider steg af, hug den, idet han klappede den, endog bagud, ret ligesom den vilde vise, at den endnu ikke var udmattet. Fra denne Tid af fik Hesten Naadsensbrød, og henlevede den øvrige Deel af sit Liv i ørkesløs Magelighed, enten i en prægtig Stald eller paa en yppig Græsgang. Hertuginden fodrede den regelmæssig hver Dag med Brød, og den var derfor meget kjælen efter hende. J sin Ungdom havde det været et deligt Dyr, nu paa den sidste Tid var den bleven mager og ussel, og havde af Ælde mistet det ene Øie. Den stakkels Kjøbenhavn, der i levende Live maatte give sin Manke og Hale til Priis for en Mængde enthusiastiske unge Damer, som lod dens Haar indfatte i Ringe og andre Smykker, maatte, efter at den var bleven begravet med Militair=Honneurs, endnu i Døden friste den Skjæbne, at blive gravet op af Tyve, der, sandsynligviis ogsaa til en Erindring, afskar den en Hov. I Hyderabad var der i Marts Maaned en Opstand, der kunde have havt meget betydelige Følger, naar ikke den engelske Øvrighed havde vist en ligesaa besindig som determineret Adfærd. En Morgen, da Mahomedanerne begave sig ind i deres vigtigste Moskee, for at holde deres Morgen=Gudstjeneste, fandt de til deres største Forfærdelse, at der om Natten, var bleven slagtet et Sviin i samme. Der laae Stykker deraf hist og her paa Gulvet, paa Trinene, fandt man Spor af Hjerne, og Hovedet med vidt, opspærret Gab stod midt i Forhallen. Efterretningen om denne ondskabsfulde Gierning udbredte sig øieblikkelig; Araber, Rohiller og Pataner flokkedes hobeviis sammen, forbandede Ophavsmændene til denne Rædsel og svore dem alle og deres Medskyldige en blodig Hevn. Sagen var betænkelig, det første Skridt, som den commanderende Officeer, OberstTruemann, imidlertid gjorde, var, at han lod Tropperne samles paa deres samtlige Allarmpladse. Der paa anmodede han nogle Mohamedaner, at skaffe de mishagende Gienstande ud af Moskeen og at rense Stedet, medens han selv vilde opbyde Alt, for at komme paa Spor efter Gierningsmændene; men man adlød ikke hans befaling, da Mohamedanerne paastode, at han først skulde foretage Undersøgelsen Men Obersten lod sig ikke lede vild og afsendte en Capitain med 100 Europæer, som skaffede Svinet, Blodet og Hjernen bort, opgravede den blodplettede Jord og rensede Stedet. Da dette var skeet, blev Pøbelen omsider rolig og gik bort. Man har imidlertid faaet fat paa Gierningsmanden; det er en Trainkudsk, der af Hevn, ifølge en Tvist med Cutvallen (Politi=Directeuren), havde begaaet denne Brøde. Personen skal nu stilles for en Krigsret, og man veed ikke, hvad Straf han vil faae. Naar ikke True mann havde været saa urokkelig og tillige saa besindig saa vilde der vist have fundet meget alvorlige Optrin Sted, ved hvilke vist mangen En havde tilsat Livet, thi Hyderabad er ligesaafuld af Fanatikere, som enhver anden Stad i Asien. Man har beregnet, at Steenkulslagene i England strække sig over en tyvende Deel af Jordens Overflade, i Belgien en fire og tyvende Deel, i Frankrig derimod kun en to hundrede og tiende Deel. De nyeste Opdagelser i Frankrig skulle have hævet disse Forhold noget. Den i Ny-Zeeland ved Skovbække og Dalkløfter voxende Phormium tenar, der i sin Væxt har nogen Liighed med den europæiske Sværdlilie, tjener de derværende Jndfødte istedetfor Hamp. De forfærdige deraf fortræffelige Væverier, som allerede i tidligere Tider vakte de landende Europæeres Opmærksomhed. J Aaret 1827 anstillede man i England Forsøg med denne Plante, men som ikke førte til det forønskede Resultat, da man ikke vidste at afsondre det fra denne Plante uddryppende Gummisubstants, og saaledes til berede den til Væverstolen. Men en fransk Fabrikant, Lignard, har for kort Tid siden paany fortsat og fuldstændiggjort hine Forsøg, og til den Hensigt, oprettet et eget Spinderi i Pont=Remy. Man har nu offentlig udstillet flere af dette Materiale der vævede Tøier, som i Henseende til Vævningens Skjønhed ikke staae tilbage for Fabrikater af Hør, og i Soliditet og Lethed endog overtræffe disse. En fortrinlig Egenskab ved hine Tøier er, at de ere aldeles uimodtagelige for Fugtighed og kunne ligge hele Maaneder i Vand uden at tage Skade. J Fabriken i Pont-Remy er allerede nu 1500 Arbeidere beskjæftigede, og deres Antal vil uden Tvivl inden kort Tid forøges. Beboerne i Dalen Caron i de østlige Pyrenæer i Frankrig have allerede siden længere Tid ernæret sig som Vinteren med at strikke Strømper. Dette Arbeide har nu, i flere Generationer fortsat, bidraget høiligen til Dalens Velstand. Henved 30,000 Dusin Strømper blive aarligen udførte, og Søgningen efter dem er bestandig i Tiltagende. De sendes til Bordeaux, Toulouse og alle Dele af Frankrig. Ulden som anvendes, er spansk, og Strømperne variere i Prisen fra 10 til 40 Sous Parret. De strikkes alblesammen; thi uagtet der kunde sælges et langt større Antal, end det angivne, efterdi Bønderne overalt i det Jndre af Frankrig ere glade ved at erholde dem, saa er dog intet Manufactur med Maskineri etableret der, fordi Beboerne ikke maae have noget saadant. Regjeringen vil ikke tillade dem inden en vis Distance fra Grændsen at have Maskineri til Brug, for Handelsproducter, og endskjøndt de sydlige Districter have atter og atter klaget over denne store Haardhed til Kammerets Deputerede ved Hjælp af deres Repræsentanter, hvem de senest alene udvalgte paa den Betingelse, at de skulde anvende deres Jndflydelse, for at erholde for dem Afskaffelsen af denne Jndskrænkning, saa have de hidtil ikke været heldige med deres Bestræbelser. Beboerne nødes derfor til at vedblive med deres forrige Maade at arbeide, paa, endskjøndt den anden vilde gjøre deres Flid meere indbringende end den nu er. Det Anførte er en enkelt Prøve paa den indre daarlige Bestyrelse i Fran skrig, især med Hensyn til Handelslovene, hvoraf mange ere til største Skade for Landets Jnteresse, og maae betragtes som Hindringer fra at befordre, det til en stor Handelstat.