Viborger Samler, 1837-10-06
J Kjøbenhavnsposten No. 266 har Professor Hjorth i Sorø ladet indrykke – under Overskrivt: En Bekjendelse – et Brev til Bladets Redacteur, hvori han anker paa den Aand og Tone, der viser sig i dette Blad, medens han paa den anden Side erkjender, at dets Sag i Grunden er den Danske Sag, og at det uagtet det ei har tilfredsstillet de Fordringer, Nationen maa gjøre til det, dog har indlagt sig sand Fortjeneste. Det har - siger Forf. - været som et langt Talerør hele Landet over, hvorved den Ligesindede ofte hørte sin egen Tanke uventet gjenlyde, og hvorved Trudselens Basunlyd, undertiden ramte den Jldesindede saa nær, f. Ex. i Stykket om Nepotismen, at han virkelig bragtes til Eftertanke. Ved sine idelige Gjentagelser har Bladet udbredt og rødfæstet flere vigtige Sætningers Antagelse; ved sine drøie, men retfærdige Angreb har det upaatvivlelig forhindret adskillige Skurkestreger, ved sine velrettede Stød har det kastet meer end eet konstigt Skjærmbræt overende, saa at Vedkommende i det mindste meere skjult maae foretage sine Hokuspokus Bladet har faaet adskillige Døre op; det har aabnet ikke saa faa Øren for Sandhedens Stemme, i det mindste for andre Stemmer end blot Eqvismens og Bagvaskelsens, og det har, som jeg tillidsfuldt antager, lukket meer end een Haand for Bestikkelsens tusindprægede Mynt. Bladet har gjort adskillige Smaatyranner betænksomme, om ogsaa ved en Bidskhed og Spydighed, som kunde have været sparet, og det har udklækket en Frygt for at komme "i Bladene, Fleres Hjerter, som godtroende hidtil antoge, at dette Blad kun handlede om den Snak, de selv førte, om Skuespil og Forfremmelser, Selvmord og Giftermaal, 6. a. l., men som nu med Forfærdelse erfore, at det ogsaa handlede om andre Ting, f. Ex. og slette Embedsmænds og Magtens Misbrug, om Patroners Ubluhed og Lovens Hellighed. Dette Blad har upaatvivlelig lært en og anden Supplikant Forsigtighed, ja maaskee Anstændighed; det har øiensynlig gjort den offentlige Smiger mindre rundhaandet og tvunget ækle Krydere til imellem at stikke i deres Hul i Stedet for altid at liste sig op af visse Trapper. Langsomheden har faaet Hastværk paa flere Steder, ved at høre den Musik, som Bladet spillede op med, og Fingrene skulle have faaet travlt i et Par støvede Contoirer af Angest for denne Kjøbenhavnske Feiekost. Feil i Administrationen ere upaatvivlelig rettede og Misgreb og Misbrug forebyggede ved Bladets Artikler, om ogsaa det selv sammetider gjorde sig skyldigt i noget Lignende, i det at det saa tidt havde Leilighed til at forløbe sig. Men den vigtigste Fortjeneste har Bladet dog indlagt sig af sig selv, i det at det aarligen har skaffet sig bedre og bedre Plads til at agere paa; ligesom Meieren i sit Skaar hugger sig Plads til at sætte Foden et Skridt videre frem, saaledes har Kjøbenhavnsposten Fod for Fod banet sig en Bane, som nu er bred og slagen. Det gjelder nu at kjøre rigtig paa denne Vei, og især at holde Tømmerne fast. Men hvorom alting er, saa maa jeg offentlig herved bekjende, at enten jeg føler mig som christeligsindet Menneskeven, eller som Kongens troe og taknemmelige Undersaat, eller som dansk fri Skribent, saa er mit Ord det samme: Gud være lovet for denne Kbhuspost, selv saaledes som den hidtil var med alle dens Feil og Udyder."Men saaledes maa - mener Pr. Hjorth-Redactionen og Medarbeiderne ikke tænke, hvorimod han opfordrer dem til at opgive den eensidige Oppositions characteer og beflitte sig paa Alsidighed. Til Slutning anfører H. som en Undskyldning for Bladet, at Regjeringen har undladt at sætte Magt mod Magt. og i et Regjeringsblad at bekæmpe de – efter hans Formening - stedfundne Udskeielser. - Redacteuren af Kjøbenhavnsposten, Hr. Cand. jur Giødwad, har i No. 268 og 269 besvaret denne Skrivelse. Den af H. blandt andet fremsatte Anke, at Urigtigheder skulde have indsneget sig i Artiklerne i den saakaldte "Nyhedspost indrømmer han villig Rigtigheden af og undskylder denne Omstændighed med den absolute Umulighed af altid at kunne undgaae slige Feil ved saadanne Artikker, der strax maae indrykkes, for ei at tabe Nyhedens Jnteresse. Derimod hvad den af H. paaankede forsætlige bittre Tone, som denne tilskriver Bladet, angaaer, mener S., at denne beskyldning næsten udelukkende udgaaer fra Personer af Embedsstanden, og at denne Dom om Bladets Tone ingenlunde er saa almindelig som De gjerne ville paastaae, der nu eengang ikke kunne taale, at Regjeringshandlinger underkastes Critik, og som ansee det for en lille Majestætsforbrydelse, naar man fremstiller en Deputerets eller Committerets Handlinger som urigtige, eller gjør opmærksom paa de upassende Midler, hvormed man stundom veed at skaffe sig Adgang til Embeder eller andre Fordeele. Han nægter ei, at adskillige Artikler have været skarpere, end han havde ønsket, men mener, at det Bittre ikke er eensbetydende med det Slette, og giør opmærksom paa, at det er under den nærværende Form, at Bladet har frembragt de af Prof. H. indrømmede gavnlige Virkninger, der ved en utidig ængstelig Skaansomhed neppe vilde være opnaaede. H. har yttret, at ved den forønskede Forandring i Aand og Tone vilde Bladet faae de dygtigste Penne i Landet til at staae som en Raad af Landser paa sin Side. Usandsynlig heden heraf godtgjør Hr. Giødwad ved at henvise til Fædrelandet og "Folkebladet, der skrive i den af Forfatteren ønskede Tone og dog saare sparsomt forsynes med Bidrag. Tilsidst oplyser Hr. Giødwad det nærmere ved flere Tildragelser, ved hvis Anmeldelse Prof. Hjorth beskylder ham for at have debiteret Urigtigheder.