Nyeste Skilderie af Kiøbenhavn, 1819-08-03
Det bekiendte Stourdzaske Skrift om Tydsklands nuværende Forfatning vedblive de tydske Bogdommere at forfølge med Critikens Svøbe og han selv synes i rette Tid at have taget Veien til Rusland. - J Tidskriftet Hermes oder kritisches Jahrbuch der Literatur, 2tes St. for 1819 læses en skarp Bedømmelse derover af Professor Krug i Leipzig, hvoraf vi levere her et Udtog, for saavidt det kan interessere danske Lasere. Habent sua fata libelli – siger en gammel romersk Digter, og hans Ord indtræffes endnu den Dag i Dag. Medens mangt et gedlegent Værk neppe i hele Aar forsamler en liden Læsekreds omkring sig i sit Hjem, gjennemflyve en let henkastet Brochure i faa Maaneder hele det dannede Europa og vækker en Opmærksomhed uden Lige. Jmidlertid maa man ikke undres herover. Den, som raaber paa Gaden Brand opvækker naturligviis større Opmærksomhed end den bedste Taler paa Prækestolen, hvorfor Folk sædvanligen forlade denne, og løbe efter hiin. Forf. af nærværende Skrift er en saadan Brand raaber, og derfor ere ogsaa mange løbet efter ham og have skreget med Brand! Brand! Hielp Hjelp, Men da den første Allarm var forbi og man intetsteds saae at det brændte, saa løb Fol igjen fra hverandre, og der reiste sig en stor Latter i Verden over den unyttige Allarm, og utidige Skraalen. Men Sagen har ogsaa en alvorlig Side, fra hvilken betragtet den vel fortjener at lægges paa Hjerte. Unægteligen gav Tid, Sted og Omstændigheder, under hvilke dette Mindeskrift udkom, samme en høiere Betydning, end det i og for sig kunde have. De høie forbundne Magter vare netop forsamlede i Aachen, for at raadslaae om at grunde en varig Verdensfred. Da traadte nu Forf, frem midt iblandt dem, og sagde: "Aleders Digten og Tragten er forgjeves, naar J ikke fremfor Alt slukker den Jld, som, om just ikke brænder, saa dog er i Begreb med at udbryde i Middelpunkten af Europa, i det fra Oldtiden af for sin Frihedskjerlighed roste Tydskland." Den kjekke, tillidsfulde Tone, hvori dette under saadanne Omstændigheder blev sagt, vakte naturligviis Opmærksomhed, og saaledes gjennemløb fra Aachen af, hvor Mennesker af alle Nationer, alle Classer vare forsamlede, Brandraabet hurtigen hele Europa – og det saa meget mere, som der virteligen er noget i Tingen. Thi i Tydskland, brænder virkeligen og har allerede længe brændt Frihedskierlighedens hellige Jld, og den vil vedblive at brænde, saalænge endnu et tydsk Folk boer i disse Stavne, og saalænge endnu Sands for Videnskabelighed og Konst, for Ret og Pligt, for Dyd og Religion besieler dette Folk. – Rec. gjennemgaaer nu de af Forfatteren fremsatte Beskyldninger. Stourdza siger nemlig at han, for at forsvare det Spørgsmaal, om Tydskland, midt i Freden roligt, fra den Side ingen ny Omvæltning i Tingene har at befrygte, giver Slip paa hver almindelig Fornuftgrund, paa hver abstract Fremstilling, paa hver sluttende Form. Han anfører kun syv Kiendsgierninger, der skulle bevise hans Sætning: Poschlianernes sværmeriske Udskeielser i Østerrige, Opstanden i Breslau; Skraalet paa Wartburg; Studenternes blodige Optøier i Göttingen; Kloossianernes Religions uroligheder i Sachsen; de politiske Uroligheder i Würtemberg; Udvandringerne fra Tydskland. Rec. sammensmelter disse 7 Kiendsgierninger til fire I. Religionssværmerie. 2. Studenter optøier. 3, borgerlige Uroligheder og 4. Udvandringer. Han gjennemgaaer derpaa disse Punct for Punct. Hvad Poschlianernes og Kloosianernes Religionssværmerier og de dermed forbundne Uordener angaaer (siger Rec.), da bevise disse aldeles ikke Forfatterens Paastand. Saadant Sværmerie har overalt og til alle Tider fundet Sted, især naar Gemytterne ved Krig, hungersnød og anden Elendighed vare ængstede, og derfor, da de naturlige Kilder vare udtørrede, søgte overnaturlig Hielp; men de ophørte ogsaa sædvanligen med disse Foranledninger. Hvor lidet især de af Forf. berørte Sværmerier havde at betyde, sees bedst deraf, at de af Regjeringerne saa snart og saa let kunde blive undertrykte, og havde Authoriteterne overalt gjort deres Skyldighed, saa vilde man i Rusland neppe have hørt noget derom. (Fortsættes.) Thorvaldson i Rom gjør nu de fornødne Forberedelser til et Mindemærke for den Troskab, som Schweizerne den 10 August 1792 have viist i Paris, og hvortil Oberst Plyser i Lucern har samlet Bidrag.