Corsaren, 1844-04-26
Den kjøbenhavnske Charlotte Corday. Fredagen den 19de dennes om Aftenen Kl. 9 udbredte "Kjøbenhavnsposten" Skræk og Forstyrrelse paa alle offenlige Steder. En ung, smuk Pige, saaledes fortalte den, var bleven arresteret i den italienske Opera. Hvorfor, Det angav den i Ord, gjennem hvis Dunkelhed den sande Mening kun skinnede altfor klar og tydelig. Hun havde med et paafaldende uroligt Væsen, samt maskeret, dog uden andre fordægtige Midler, trængt sig ind i de fornemste Loger, og tilsidst, da hun her syntes at have søgt forgjæves, forsøgt at trænge gjennem det kongelige Følge, da dette med Hs. M. Kongen forlod sin Plads. Uroligt Væsen ...... naskeret .... fordægtige Midler ...... søgt .... Hs. M. Kongen - hvo kunde efter disse Stikord tvivle om Resten af Sætningen, hvilken tro Undersaat skulde ikke blive greben af Skræk og Forfærdelse? Hos Mini reiste Gardeofficiererne sig en masse, tømte i Hast deres Punsch og svore hver fordægtig ung smuk Pige evig Forfølgelse. Overalt i Byen saae man Officierer med en mørk, ildevarslende Mine dreie deres Knebelsbart. Kanonerne paa Hovedvagten aabnede deres Mund til et barsk sporgende Smiil. Grenadererne, der stode paa Vagt, betragtede ethvert forbigaaende Mandfolk med et mistænkeligt Blik; det kunde jo være et forklædt Fruentimmer. Adjutanter fore frem og tilbage og syntes at vente Ordren til at slaae Generalmarsch for at paabegynde Fruentimmerkrigen. Endog Hs. Kgl. Høihed, Prinds Ferdinand, der ellers ikke blander sig meget i Politik, skal have staaet beredt til at stille sig i Spidsen for sit Regiment. Enten nu Rygtet er sandt eller ei, saa geraader det altid Prinds Ferdinand til Ære, at han saa mandigt vilde forsvare sin kongelige Broder. Maskin-Horspinderiets Bestyrelse og alle Cigarfabrikanter holdt deres kvindelige Arbeidere indelukkede, for at der ikke stulde tilfores de formodede Sammensvorne Hjælp. Besindigst og alvorligst ordnede sig naturligviis Forsvaret i Gothersgade Nr. 1, i Politikjelderen. Et foreløbigt Krigsraad aabnedes; Leerbeck præsiderede; hver Stok havde en Stemme. Et Forslag om at indrette et kvindeligt Politi blev forkastet med stor Majoritet, paa Grund af, at alle Fruentimmer for Øieblikket maatte ansees for mistænkelige, medens man dog indrømmede, at dette Forslags Jværksættelse under andre Omstændighedet vilde give Politiet en længe savnet Fuldstændighed. Flere andre Forslag faldt ligeledes igjennem, hvorfor Leerbeck reiste sig og yttrede: Det er Snak Altsammen. Hovedet for Sammensværgelsens Hydra er naturligviis ingen anden end - Pressen (Stormende Applaus). Den maae vi gribe Leiligheden til at kue. Det er bedst, at tre Colonner strax drage ud, en imod "Kjøbenhavnsposten", en mod "Fædrelandet" og en mod Corsaren". Redacteurerne bor bringes levende eller døde - helst døde. Gjøre de Modstand, er det bedst, at der sendes Ordre til Slagelse, Nestved og Vordingborg om at lade Landsenererne rykke herind.... ... En Politibetjent. Hvad skal jeg gjøre, hvis min Kone understøtter Oprøret? Jeg vil hellere prygler tyve Studenter end selv have Prygl af min Kone. Flere. Ja, hvis vore Koner ere indlemmede i Sammensværgelsen, hvad saa?! Leerbeck. Saa maa der ogsaa sendes Ordre til Dragonerne i Horsens, og Curassererne i Slesvig og Jægerne i Helsingoer, og de maae indkvarteres i de optørske Huse......... Flere. Nei, mange Tak, det skal vi dog ikke have noget af........ Jmidlertid var Rygtet om disse Forhandlinger trængt ud i Publicum, og pludselig opstod en stor Larm udenfor Politikjelderen. Hele Toffelregimentet havde sat sig i Marsch og drog frem for at storme denne hidtil saa frygtede Fæstning. Politibetjentenes Koner vare i høi Grad forbittrede over det sidste Forslag og anførte Hæren. O, var jeg Digter! Kunde jeg med Pindars Begeistring beskrive den Glæde, jeg følte, da Politibetjentene rykkede frem og hver Kone strax bankede sin Politibetjent og førte ham i Arrest, i Hjemmet! Tilsidst stod Leerbeck ene tilbage mellem forglemte og tabte Stokke. Han slog Armene overkors for end mere at ligne Napoleon ved Waterloo. Derpaa udraabte han, omtrent som Frants den Første efter Slaget ved Pavia: Alt er tabt, undtagen Leerbeck! Han tilføiede: Men hvad skal jeg ene Menneske kunne udrette? Det Eneste, jeg kan gjøre, er, med Fredrik den Tredies Heltemod døe i min Rede, i Politikjelderen. Han tillaasede Døren og tog en Flaske Blaasyre frem, bestemt paa, saasnart at Fruentimmer lod sig see, at sætte den til Munden. Det bankede. "Hvem der?" raabte Leerbeck. "Det er mig, Aftenbladet". Uden Belænkning lukkede naturligviis Leerbeck "Aftenbladet" ind og tillaasede atter Døren. Derpaa omfavnede han det med Taarer, Taarer af Nørelse over dets Troskab. Du er en af de faa Tappre, hvem skulde have troe det om Dig! der kan man see, man skal ikke stue Hunden paa Haarene! "Er Fruentimmeret bragt til Bekjendelse? Har man arresteret hendes Medskyldige?" - spurgte han dernæst, efter at have fattet sig. "Hun havde ingen Medskyldige." Leerbeck satte Blaasyren bort. "Har hun bekjendt sin kongemorderske Hensigt?" "Hun vilde kun tale med en af Jtalienerne." Leerbeck aabnede Døren paa vid Gab. "Har man adspredt de oprørste Fruentimmermasser?" "Der har intet Oprør været, undtagen af nogle Politibetjente, der her udenfor satte sig op imod deres Koner." Leerbeck sprang i eet Spring heelt ud paa Gaden, og stod i tre Skridt med sine lange Been paa Kongens Nytorv. Her vinkede han til Grenadererne og Kanonererne: Gaaer til No. Faren og Oprøret stod for Størstedelen i "Kjøbenhavnsposten". Politiet har allerede seiret. Med stolte Seierstridt gik han ind til Mini. Vore Læsere ere naturligviis nysgjerrige efter at erfare noget Nærmere om denne nye Charlotte Corday. Vi skulle derfor ikke undlade at opdigte en Historie desangaaende. Marie Nielsen er født af agtbare Forældte i Sæby den 13de December 1823 og er saaledes nu henved 21 Aar. Begavet med en levende Jndbildningskraft, blev hun gal af at læse "Aftenbladet". Det var i Grunden ikke Galskab, men en fir Jdee. De store Dyder hos Kongehuset, som hun ved alle Leiligheder og endog uden Leilighed saae lovpriste i "Aftenbladet", forelskede hun sig i, hun tilbad dem med en Art religiens Veneration, og tilsidst undveg hun fra det fædrene Hjem for at skue dem Ansigt til Ansigt. J italiensk Opera saae hun de høie Herskaber, og af Hjertebanken kunde hun ikke sidde stille. Deraf hendes urolige Væsen. Da Forestillingen var forbi vilde hun ile hen for at kysse et af de Steder, hvor de høie Dyder havde siddet. Da var det, at man antog hende for gal.