Odense Adresse-Contoirs Efterretninger, 1809-03-30
Blandt Rigets almindelige Atter forvares mangfoldige Beviser baade for Nutiden og Efterverdenen for hvad der i denne Henseende skal anføres. - Allerede for lang Tid siden havde det almindelige Omdømme først med Uroe og siden med Fortrydelse heftet Opmærksomheden paa det herskende Krigsystem, der syntes saalidet passende for et Land, hvis Neutralitet var saa ønskelig for Handels- og Nærings-Jnteressen og burde være fredet ved en lykkelig geografisk Beliggenhed. - Allerede i Aaret 1805 begyndtes i Forening med andre Magter en ved Sverrigs egne Anliggender ingenlunde foranlediget Krig mod Frankerig, hvilken dog ved lokale Omstændigheder indskrænkede sig i dette og i det følgende Aar til det altid betydelige Tab af Sverrigs Handelsforbindelse med næsten det hele sydlige Europa. J den Mellemtid, som adskildte disse 2de Aars større Krigsbegivenheder, foruroeligedes det Svenske Folk ved en Misforstaaelse med Preussen, som dog standsede med mindre mærkeligt Udbrud. - J Aaret 1807 blev Sverrigs Deel. tagelse i det paa den Tid fornyede Forbund imod Frankerig af en mere alvorlig Jndflydelse paa Rigets Tarv. - Svensk Pommern oversvømmedes af fremmede Hære og Stralsund, truedes. En Hændelse syntes imidlertid at give Udsigt til lykkeligere Tider. Fastlandets Fred afsluttedes i Tilsit og Sverrig tilbødes at deeltage deri, dette nægtedes; en kort forhen af vigtige militaire Aarsager tilveiebragt Stilstand, opsagdes; Sverrig allene fornyede paa Fastlandet Striden, imod Frankerig og dets talrige Bundsforvandte, og faa Dage efter var Stralsund atter beleiret. Landet kunde dog endnu reddes; men saavel de under denne Beleiring, som de efter Konventionen om Pommerns og Rügens Rømning af Fjenden atter gjorte Fredstilbud bleve forkastede og Sverrigs Tydske Stater, denne sidste Rest af Gustav Adolph den Stores Erobringer, bleve tabte. - Men det blev ikke ved dette allerede følelige Forliis. Vinteren imellem 1807 og paafølgende Aar tilbragtes under mere og mete foruroeliggende Udsigter til et Fredsbrud med Rigets Naboestater, baade paa den østre og vestre Grændse. Disse Farer kunde ufeilbarligen have været afvendte ved en faa Maaneder forud med Frankerig lettelig afsluttet Fred, er Fred, som ikke blev modsagt af Sverrigs eneste Bundsforvante eller blev foreslaaet paa Vilkaar, der ikke kunde foreenes med Sverrigs Tarv. Nu syntes Farerne dobbelt truende, da den allerede førte Krig havde formindsket Statens Forsvarsmidler. - Krigen udbrød i Finland; dets tappre Forsvarere nødtes tilsidst, efter en ærefuld Modstand, imod en langt overlegen Fjende, at overgive et elsket Føde. land. Denne Ulykke, der var den største, som i Aarhundrede var tilstødt Sverrig kunde maaskee have været af vendt, dersom de meget betydelige Udrustninger, som bleve gjorte, havde havt et mere bestemt og forenet Øiemaal, og dersom de modige Krigere, som vare bestemte til den Finske Folks Undsætning, ikke vare blevne Offere for en bestandig Omvexling og Mangel af Sammenhæng i Planen, og Udførelsen i Finland i Folkemængde og Værd næsten en Trediedeel af Riget, gik saaledes tabt, og Byrden faldt derved dobbelt trykkende paa de tilbageblevne Totrediedeele, Under saadanne Omstændigheder kunde Midlerne til at føre Krig mod saa mange Fiender ikke længe være tilstrækkelige til Øiemedet, uagtet den Understøttelse, som meddeeltes af en nær forbunden Magt i Kraft af gjensidig opfyldende Forpligtelser. Rigets Stænders i Banken forvarede Kreditiv var allerede medgaaet til de første Udrustnings Bekostninger. En Krigstyr blev udskreven, der først var taalelig, men hvis Beløb siden oversteeg Folkets Formue. Riget blev tillige betynget med nye Gjeld af flere Millioner, og man syntes ikke at ville bruge nogen anden Udvei til at udfylde Statens daglig forøgede Fornødenheder og at bestride de utroelige Udgivter, end ved at forøge Udpresningerne af et allerede blottet Land. Nøden steeg dagligen og i samme Forhold aftog Midlerne til at afhielpe den. Endeel af Rigets blomstrende Ungdom udskreven til Landets Forsvar, omkom af Sygdomme, som foraarsagedes af Mangel paa det Nødvendige. Under bestandig Fare for Jndfald af Fjenden paa alle Kanter fik Armeerne ingen Sold og Forsvarsanstalterne maatte derfor endog med den bedste Villie paa Vedkommendes Side efterhaanden svækkes. Handel og Næringsveie aftog. Nøden blev mere og mere almindelig. Bjergværkerne truedes næsten med Ødelægelse. Jordbruget selv følte Mangel paa Arbeids hænder, og intet Haab om Fred kunde indgive Mod til at udholde saa haard en Skjæbne, da man kjendte Hs. Majestæts bestemte, urokkelige og ofte igjentagne Erklæring: aldrig, hvad der end hændtes eller gik imod, at slutte Fred med den nærværende Regjering i Frankerig, hvorpaa dog Freden med begge Sverrigs Naboer, Rusland og Danmark uundgaaeligen maatte beroe. En betydelig Deel af den vestlige Armee fattede nu den Beslutning, at nærme sig til Hovedstaden i de patriotiske Hensigter, som dens Proklamation udviste. Samme Bevægelse ventedes ligeledes af andre Tropper. Under disse langt udseende Omstændigheder fattede Kongen den Beslutning at overgive Stokholm, med Anmodning til den Kongelige Familie og befaling til flere af Rigets Embedsmænd, at følge Hs. Majestæt. Garnisonen var befalet at afmarschere, alle Forraade skulde bortføres og Hovedstaden skulde uden nogen med tilstrækkelig Myndighed forsynet Regjering overgives til en uberegnelig Skjæbne. J de sydlige Provindser skulde en Magt samles imod de fra Vester og Nord ventede Tropper. Tvende Regjeringer syntes saaledes nær ved at blive til, tvende Armeer at drage mod hinanden og en Borgerkrig truede Riget med Ulykkers sidste Maal. - Afreisen var udsat til den 13 Marts ved Middagstid. Bankens Befuldmægtigede vare betimelig om Morgenen sammenkaldede og ventede et bedrøveligt Resultat af deres standhavtige Afslag i at udlevere en betydelige Deel af Bankens Kostbarheder. Bestyrtelsen var almindelig. Med Følelsen af dyb Bedrøvelse maae man anføre at lige indtil det sidste Øieblik før den bestemte Afreise fandt alle underdanige Forestillinger en lige ubevægelig Modstand. J høieste Grad tvungen af denne ulykkelige Sindsforfatning nødtes man endeligen til at gjøre det eneste Skridt, som tilligemed Rigets Frelse, tillige gav Sikkerhed for Hs. Kgl. Majestæts egen Person, som ellers ved en Reise under saadanne Omstændigheder var udsat for uberegnelige Farer. Alle nærværende Statens Embedsmænd og den almindelige Stemme saasnart den faa Øieblikke derefter kunde yttre sig, forenede sig i det Ønske, at Hs. Kgl. Høihed vilde antage Rigsbestyrelsen, og paa de Maader og Skridt, som Grundlovene foreskrive, at redde et fælleds og kjært Fædreneland. J Overbeviisning om den farlige Stilling og med den Tillid, som rene og ædle Hensigter indgive, har Hs. Kgl. Høihed samtykket i at paatage sig dette Ansvar og i hans høie Alder saa møisomme. lige Kald. - Rigets Stænders Sammenkaldelse og den paabudne Krigstyrs Ophørelse vil sikkerlig af hver retsinder Medborger blive anseet som Kiendetegn baade paa Hs. Kgl. Høiheds ualmindelige Tænkemaade og Sammes Regjerings Grundsætninger.