Du skrev i Ude og Hjemme nummer 47 i fjor, at kighoste er som en slem forkølelse for voksne. Jeg må nok sige, at jeg oplever det ganske meget værre. Jeg gik fra kriller i halsen til at hoste, så jeg kaster op. Det føles, som om jeg er ved at blive kvalt, da jeg ikke kan få luft, og jeg har ingen sygdomme relateret til luftvejene i forvejen. Jeg hoster slim op, og det er værst om natten, og når jeg spiser. Jeg har hostet mig til skadede ribben, og jeg hoster, til jeg tisser i bukser. Så jeg synes, det føles som lidt mere end forkølelse.
Du har ret. Kighoste kan være ganske generende, når den rigtig tager fat. Den kaldes også for 100-dages-hosten – og vi regner jo ikke med at hoste i 100 dage af en forkølelse. For nogle voksne er kighosten som en slem forkølelse, for andre er den værre. Jeg har haft en patient, der mente, at hun havde hostet sig til nedsunken livmoder af kighosten, og hun havde ganske rigtig en livmoder, der var så nedsunken, at den skulle opereres. Om det var sket uden kighoste, kan jeg ikke vide. Det er dog ens for alle voksne med kighoste, at vi behandler sygdommen som en forkølelse. Vi giver ikke antibiotika, og vi regner ikke med, at det smitter, når stadiet med løbenæse og våde øjne er ovre. Og ligesom med forkølelser skal vi holde øje med, at sekretet i lungerne ikke sætter sig fast og ender med lungebetændelse. Rigtig god bedring med hosten.