Hvordan hjælper formueskat udviklingslandene, når det er de rige lande, der får de fleste skatteindtægter?
En formueskat vil rejse flest penge i de rigeste lande, men kan også komme verdens udviklingslande til gode på mindst fire måder. For det første kan pengene bruges på at indfri det mere end 50 år gamle løfte, de rigeste lande har givet om at årligt give 0,7 procent af deres bruttonational produkt (BNP) i udviklingsbistand. I 2019 var det kun fem lande, der levede op til 0,7 procent målet (herunder Danmark), og gennemsnittet for de rige lande var kun 0,3 procent. For det andet har de rige lande på klimatopmødet i København i 2009 lovet årligt at give $100 milliarder til udviklingslandene i klimastøtte i tillæg til udviklingsbistanden fra 2020 og frem. Dette løfte er endnu ikke indfriet et eneste år. Igen vil en formueskat kunne anvendes til at indfri dette mål. Men formueskatten skal selvfølgelig ikke kun bruges til at overføre penge fra rige lande til udviklingslande, og heldigvis vil en formueskat kunne rejse mere end nok penge til både at levere på løfterne givet til udviklingslandene og de store behov for offentlige investeringer, som også eksisterer i rige lande. Og faktisk kan det muligvis største potentiale for at hjælpe udviklingslandene komme fra en anvendelse af pengene i de rige lande. Den tredje grund er, at de katastrofale klimaødelæggelser kun kan stoppes hvis rige lande kraftigt nedbringer deres udledninger i et tempo, som vil kræve massive offentlige investeringer. Med stigende inflation, økonomisk afmatning og militær oprustning er der fare for, at de rige landes allerede utilstrækkelige klimaindsats fuldstændig taber pusten. En formueskat kan rejse penge til at sætte fart på klimaomstillingen til gavn for rige lande, men særligt også for de udviklingslande, som eksperter er enige om vil blive hårdest ramt af klimaforandringerne. Til sidst skal det nævnes, at selvom de allerstørste formuer befinder sig i rige lande, så betyder det ikke, at en formueskat ikke vil kunne gøre en kæmpe forskel i en lang række udviklingslande, hvor uligheden typisk er større ,og hvor det er langt billigere at finansiere uddannelse eller gratis sundhed til befolkningen, end i rige lande. Mange tror fejlagtigt, at der ikke bor mange rige mennesker i lande med mange fattige, men det er faktisk ikke altid rigtigt - eksempelvis i de to lande i verden, hvor der bor flest mennesker i ekstrem fattigdom – nemlig Nigeria og Indien.