What could be more lonely than to be enveloped in silence, to be the last of your people to speak your language, to have no way to pass on the wisdom of the ancestors or anticipate the promise of the children?
Što bi moglo biti usamljenije od toga da si umotan u tišinu, da budeš posljednji čovjek koji govori tvojim jezikom, da ne postoji način da preneseš mudrost predaka ili da očekuješ obećanja djece?