What it suggests is that children are shaped not by their parents over the long run, but in part -- only in part -- by their genes, in part by their culture -- the culture of the country at large and the children's own culture, namely their peer group -- as we heard from Jill Sobule earlier today, that's what kids care about -- and, to a very large extent, larger than most people are prepared to acknowledge, by chance: chance events in the wiring of the brain in utero; chance events as you live your life.
Ono što to u konačnici sugerira jest da se djeca oblikuju, ne od strane svojih roditelja tijekom dugog perioda, nego dijelom -- samo dijelom -- od strane svojih gena, dijelom od strane svoje kulture -- općenito kulture zemlje i vlastite dječje kulture, točnije njihovih vršnjaka -- i kao što smo danas ranije čuli od Jill Sobule, to je ono za što se djeca zanimaju -- i, u vrlo velikoj mjeri, većoj nego što je većina ljudi spremna priznati, od strane slučajnosti: slučajnih događaja u neuralnim mrežama još u maternici; slučajnih događaja tijekom vašeg života.