So we go far away to the top of a mountain, assuming that perching ourselves on a piece is bound to give us the respite we need to sort the clutter, the chaotic everyday, and find ourselves again.
I tako smo došli daleko na vrh planine pretpostavljajući da bi nam sjedenje u osami trebalo podariti odmor koji trebamo kako bismo razrješili jurnjavu, kaotičnu svakodnevicu i opet našli sami sebe.