And what we’re doing is we’re using humor as a sort of neuroscientific probe by switching humor on and off, by turning the knob on a joke -- now it’s not funny ... oh, now it’s funnier ... now we’ll turn a little bit more ... now it’s not funny -- in this way, we can actually learn something about the architecture of the brain, the functional architecture of the brain.
A ono što mi činimo jest da humor korisimo kao neku vrstu neuroznanstvene sonde, uključujući i isključujući humor, okrečući potenciometar za šalu -- sad nije smješno... o, sad je smješnije... sad ćemo malo pojačati... sad nije smješno -- na ovaj način mi u stvari možemo naučiti nešto o konstrukciji mozga, funkcionalnoj arhitekturi mozga.