Direktive o vraćanju države članice obvezuju se da u skladu s nacionalnim pravom [77] utvrde najdulje vremenske rokove za zadržavanje koji ne premašuju šest mjeseci (u redovitim slučajevima) ili 18 mjeseci (u dva kvalificirana slučaja: nepostojanje suradnje povratnika ili kašnjenja s prikupljanjem nužne dokumentacije iz trećih zemalja).
Dom av den 6 november 2014, Mukarubega, C-166/13, ECLI:EU:C:2014:2336 (rätten att bli hörd innan återvändandebeslut utfärdas – FR).