Uzimajući u obzir da realno nije bilo moguće ostvariti stopu iskorištenosti kapaciteta od 100 %, podnositelj zahtjeva smatrao je da bi primjerenija bila maksimalna stopa iskorištenosti od 85 % do 90 %.
Man hävdade att bedömningen bara byggde på antaganden och inte styrktes av faktisk bevisning.