Države članice u donošenju odluka o pravnom statusu državljana trećih zemalja trebale bi djelovati uz dužnu pozornost i bez odgode (vidjeti presudu Suda EU-a u predmetu C-329/11, Achughbabian (točka 31.): „[…] nadležna tijela moraju, kako bi se spriječilo ugrožavanje cilja Direktive 2008/115/EZ […] postupati uz dužnu pozornost i bez odgode zauzeti stajalište o zakonitosti boravka predmetne osobe”).
V článku 15 smernice o návrate sa okrem týchto všeobecných požiadaviek stanovujú aj určité požiadavky, ktoré sú osobitne platné v súvislosti s rozhodnutiami o zaistení.