Prvo, jedna je stranka tvrdila da, unatoč članku 34. kineskog Zakona o bankama iz uvodne izjave 198., zakon ne obvezuje banke na usklađivanje s ciljevima industrijske politike kineske vlade.
Navyše žiadna zo zainteresovaných strán nepredložila dôkazy, ktoré by svedčili o tom, že poskytovanie preferenčných úverov sa zakladá na objektívnych kritériách alebo podmienkach v zmysle článku 4 ods. 2 písm. b) základného nariadenia.