Prvo, Sud je utvrdio da sporna uredba ne sadržava nikakvu pojedinačnu analizu mogućih praksi izbjegavanja mjera koje bi društvo City Cycle Industries obavljalo.
Po druhé, v bodoch 29 a 31 rozsudku sa uznáva, že dôkazy, ktoré poskytla spoločnosť City Cycle v priebehu prešetrovania nepreukázali, že spoločnosť bola skutočným výrobcom ani že jej montážne činnosti nepredstavovali praktiky obchádzania podľa kritérií stanovených v článku 13 ods. 2 základného nariadenia.