Stoga je državama članicama koje ne žele vratiti/udaljiti maloljetnike iz treće zemlje s nezakonitim boravkom na njihovu državnom području, ili ne mogu udaljiti maloljetnika bez pratnje zbog najboljeg interesa djeteta, dopušteno da u bilo kojem trenutku izdaju odobrenje ili pravo na boravak u skladu s nacionalnim zakonodavstvom (na primjer, privremena dozvola boravka maloljetniku do 18 godine).
Členský štát môže ako všeobecné usmernenie pre svoje správne orgány stanoviť rôzne časové rámce pre jednotlivé kategórie typických prípadov, ako napríklad tri roky ako štandardné pravidlo, päť rokov pri priťažujúcich okolnostiach (napríklad opakované porušenia právnych predpisov v oblasti migrácie) a jeden rok pri poľahčujúcich okolnostiach (napríklad porušenia spáchané iba z nedbalosti), musí však zaistiť, že každý prípad sa bude posudzovať individuálne v súlade so zásadou primeranosti.