U točkama od 135. do 140. presude Opći sud naveo je da institucije Unije nisu objasnile zašto je trošak proizvodnje utvrđen na način da su isključeni troškovi pakiranja umjesto da su u obzir uzeti troškovi koje je prijavilo društvo Viraj.
Keďže metodika, ktorá pozostávala z úpravy výrobných nákladov prostredníctvom prideľovania predajných, všeobecných a administratívnych nákladov na základe obratu v súlade s článkom 2 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1225/2009, bola v zásade spoločnosťou Viraj akceptovaná, úprava výrobných nákladov, ktoré uviedla spoločnosť Viraj s použitím koeficienta vychádzajúceho z jej vlastnej uverejnenej ročnej účtovnej závierky, sa preto považuje za úplne vysledovateľnú až po vlastné údaje spoločnosti Viraj.