Mjerila koja se odnose na dugotrajnost i biološku koncentraciju, s obzirom na postojeća znanstvena i tehnička saznanja, mogla bi spriječiti da se određene prirodne tvari koje predstavljaju znatno niži rizik od drugih aktivnih tvari, primjerice botaničke tvari i minerali, odobre kao tvari niskog rizika.
Na základe súčasných vedeckých a technických poznatkov je zároveň vhodné zabezpečiť, aby mohli byť semiochemikálie považované za látky s nízkym rizikom.