Nadalje, ako su priroda i intenzitet manje prisilnih mjera slični ili jednaki lišavanju slobode (na primjer, određivanje neograničene obveze boravka u određenom objektu bez mogućnosti napuštanja tog objekta), to se mora smatrati de facto nastavkom zadržavanja i primjenjuju se rokovi predviđeni u članku 15. stavcima 5. i 6.
Komisiu informuje aj v prípade, keď pominú dôvody uplatňovania týchto mimoriadnych opatrení.