Nadležna nacionalna tijela trebala bi moći provoditi odluke o vraćanju bez potrebe za ponovnim pokretanjem postupka nakon određenog vremena (na primjer, jedne godine), pod uvjetom da se pojedinačna situacija konkretnog državljanina treće zemlje nije znatno činjenično ni pravno promijenila (na primjer, promjena pravnog statusa, opasnost od prisilnog udaljenja ili vraćanja) i ne dovodeći u pitanje pravo na saslušanje i učinkovit pravni lijek.
ponúknutie možnosti pre obete a svedkov závažných zločinov obrátiť sa na políciu prostredníctvom tretích strán (ako napríklad ombudsman pre migrantov, osobitne poverení pracovníci alebo subjekty poskytujúce humanitárnu a právnu pomoc),