Države članice moraju osigurati besplatnu pravnu pomoć i pravno zastupanje ako su ispunjeni uvjeti predviđeni u Direktivi i nacionalnom provedbenom zakonodavstvu.
Členské štáty majú podľa článku 15 ods. 5 a 6 smernice o návrate povinnosť stanoviť vo vnútroštátnych právnych predpisoch [77] maximálne lehoty zaistenia, ktoré nepresiahnu šesť mesiacov (v bežných prípadoch) alebo 18 mesiacov (v dvoch kvalifikovaných prípadoch: nedostatočná spolupráca zo strany navrátilca alebo omeškanie pri získavaní nevyhnutných dokladov od tretích krajín).