Kao klasičnoj subvenciji, cilj joj je jednostavno bio olakšati ulaganja poduzeća i javnih tijela koja pružaju usluge prijevoza.
Hlavný rozdiel spočíval v tom, že ten istý subjekt (STIF) súčasne vyplácal i) kompenzáciu za službu vo verejnom záujme v pravom zmysle slova, pričom jej metóda výpočtu sa zameriavala na pokrytie deficitu spojeného s plnením záväzkov služby vo verejnom záujme, a ii) subvenciu na investície určenú na základe dvojice cenový strop/maximálna sadzba subvencie.