Podnositelj zahtjeva podsjetio je na svoju zabrinutost u pogledu mogućih poteškoća u praktičnoj provedbi mjera od strane nacionalnih carinskih tijela i u pogledu najprikladnijeg načina razlikovanja za isključenje neobrađenog konca za šivanje iz definicije proizvoda.
Napokon, hoci žiadateľ navrhol, že zaradenie rozlišovacieho znaku do vymedzenia výrobku na základe hmotnostného obmedzenia by mohlo colným orgánom uľahčiť uplatňovanie vymedzenia výrobku, nezdôvodnil, prečo by bolo vhodné obmedziť prahovú hodnotu na 2,5 kg, aby pri tom nedochádzalo k riziku diskriminácie výrobcov dovážajúcich podobné výrobky s vyššou hmotnosťou.