Trebalo bi osigurati učinkovite pravne lijekove za sve odluke povezane s vraćanjem.
Nerešpektovanie tohto práva má však za následok neplatnosť rozhodnutia, len ak by bol výsledok konania iný, keby bolo právo rešpektované – pozri vec C-383/13, G. a R.: „[…] právo Únie, najmä článok 15 ods. 2 a 6 smernice 2008/115/ES sa má vykladať v tom zmysle, že ak sa v správnom konaní rozhodlo o predĺžení zaistenia, pričom bolo porušené právo byť vypočutý, vnútroštátny súd poverený posúdením zákonnosti tohto rozhodnutia by mal rozhodnúť o zrušení zaistenia len vtedy, ak usúdi, že vzhľadom na všetky skutkové a právne okolnosti každého jednotlivého prípadu toto porušenie skutočne zbavilo toho, kto ho namieta, možnosti lepšie uplatniť svoju obhajobu v takej miere, že toto správne konanie mohlo dospieť k inému výsledku“ (pozri oddiel 12).