Zato bi trebalo dodatno objasniti da se „sveobuhvatni” ili „opći” sporazumi o netiranju i prijeboju, koji uključuju svu imovinu, prava i obveze među stranama, ne bi smjeli smatrati zaštićenim sporazumima.
Orgány pre riešenie krízových situácií by preto mali byť povinné chrániť všetky typy dohôd uvedené v článku 76 ods. 2 smernice 2014/59/EÚ, ktoré súvisia s činnosťou protistrany ako centrálnej protistrany (CCP).