Odlazak s nacionalnog državnog područja jedne države članice na državno područje druge države članice u skladu s člankom 6. stavkom 2. (vidjeti odjeljak 5.4. u nastavku) ne može se smatrati dobrovoljnim odlaskom.
Táto skutočnosť však nesmie mať nepriaznivé následky, pokiaľ ide o tie osoby, ktoré už využili účinky smernice o návrate (pozri rozsudok Súdneho dvora vo veci C-297/12, Filev a Osmani [17]: „[…] ak členský štát ešte nevyužil túto možnosť […], nemôže využiť právo obmedziť osobnú pôsobnosť tejto smernice na základe jej článku 2 ods. 2 písm. b) so zreteľom na osoby, voči ktorým sa účinky tejto smernice už uplatnili“).