От съдебната практика следва, че установяването на невалидността на акт на Съюза действително има като правна последица да задължи институцията, приела акта, да вземе необходимите мерки за поправяне на констатираната незаконосъобразност, тъй като установеното в член 266 от ДФЕС задължение при отменително решение се прилага по аналогия, но посочената институция разполага с широка свобода на преценка при избора на тези мерки, които пък трябва да бъдат съобразени с диспозитива на съответното решение и с мотивите, които представляват неговата необходима основа.
UFEU-a u slučaju da je poništenje primjenjivo analogijom – ta ustanova ipak raspolaže opsežnim diskrecijskim pravom pri odabiru mjera, pri čemu se podrazumijeva da takve mjere moraju biti u skladu s izrekom navedene presude i s temeljem koji čini njezinu bitnu osnovu.