Другите представени от датските органи аргументи не съдържат факти, които да опровергават това заключение: по-специално аргументът за разликата в броя на собствениците на общи водоснабдителни инсталации и на частните собственици на инсталации, изложен в съображение 26, сам по себе си не е достатъчен да оправдае наличието на разлика в правното или фактическото положение в рамките на посочените системи за облагане с такса, тъй като и в двата случая потребителите са тези, които плащат таксата, независимо дали косвено чрез отразяването ѝ във фактурата, в първия случай, или пряко, във втория; по същия начин не е валиден и аргументът, според който собствениците на общи инсталации не са предприятия, тъй като не извършват икономическа дейност — вж. съображение 27, трето и четвърто тире, защото както самите датски органи подчертават, че икономическата дейност се определя като доставката на стоки или услуги, а водоснабдяването е именно услуга, т.е. икономическа дейност, и в конкретния случай наличието на разлика във фактическото и правното положение не следва да се преценява между собствениците на публични инсталации и собствениците на частни такива, а между предприятията, които са свързани към публична водоснабдителна инсталация, и тези, които осъществяват дейност в същия сектор и притежават собствена инсталация.
Međutim, selektivnost mjere valja ocijeniti u svjetlu cilja koji se želi postići (vidjeti uvodnu izjavu 68. i bilješku 24.); drugim riječima, u ovom slučaju u svjetlu utvrđivanja i planiranja upravljanja zonama od posebne važnosti za opskrbu pitkom vodom.