Използването на МНМС като едностранен метод за трансферно ценообразуване — т.е. разглеждането на рентабилността само на едната страна по контролираните сделки — често е оправдано въз основа на параграф 3.18 на Ръководството на ОИСР по трансферно ценообразуване от 2010 г., съгласно който „проверяваната страна“, т.е. страната по сделката, за която се проверява даден финансов показател (надценка върху разходите, брутен марж или показател за нетна печалба), по принцип следва да бъде дружеството, което изпълнява по-малко сложната функция [69].
[70000 – 80000]