От неприложимостта на принципа за оператор в условията на пазарна икономика следва, че решаващият критерий за съществуването на предимство в мярка 2 не е дали държавата максимално увеличава възвръщаемостта или свежда до минимум загубата на държавни ресурси, произтичаща от мярката.
Budući da se ne može primijeniti kriterij subjekta u tržišnom gospodarstvu, može se zaključiti da za postojanje prednosti u okviru mjere br. 2 nije odlučujuće ostvaruje li zahvaljujući toj mjeri država najveći mogući povrat ili bilježi najmanji mogući gubitak za državna sredstva.