Освен това, ако характерът и интензивността на една по-лека принудителна мярка са подобни или равностойни на лишаването от свобода (като например налагането на неограничено във времето задължение за пребиваване в определен център без възможност за напускането му), то тя трябва да се разглежда фактически като продължение на задържането, поради което се прилагат сроковете, предвидени в член 15, параграфи 5 и 6 от Директивата за връщането.
Ako postoje takvi razlozi za zadržavanje i ako se u određenom slučaju ne mogu učinkovito primijeniti manje prisilne mjere (krajnja mjera), države članice imaju pravo i trebaju upotrebljavati zadržavanje tijekom vremena potrebnog da se osigura da se postupci vraćanja mogu uspješno provesti u skladu s odredbama članka 8.