При преценката за това дали дадена мярка се прилага с обратно действие в съдебната практика на Съда се прави разграничение между прилагането на ново правило към положение, станало окончателно (наричано също така съществуващо или окончателно установено правно положение), и положение, започнало преди влизането в сила на новото правило, което обаче все още не е станало окончателно (наричано също временно положение).
Ta se tvrdnja temeljila na argumentu da ako se ispitni postupak nastavi ondje gdje je nastala nezakonitost, trebala bi se primjenjivati ista pravila kao i u vrijeme početnog ispitnog postupka u kojemu je konačne mjere donijelo Vijeće.