Необходимостта от уточняване на приложното поле на споразумението, обхванато при определени обстоятелства от защитните механизми по силата на член 76, параграф 2 от Директива 2014/59/ЕС, по принцип не следва да възпрепятства органите за преструктуриране да защитават всички класове споразумения, които могат да се отнесат към някоя от категориите в посочения член, и чиито активи, права и задължения, попадащи в обхвата на тези споразумения съгласно националното право в областта на несъстоятелността, в т.ч. транспонираната в националното право Директива 2001/24/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [4], са защитени от разделяне при обичайното производство по несъстоятелност.
Direktive 2014/59/EU koji su povezani s djelatnošću druge ugovorne strane kao središnje druge ugovorne strane.