HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
ביוני 1997 הגישההוועדה להרחבה וארגון מחדש של מערך השידורים לציבור בישראל, בראשות אלוף (מיל') יוסי פלד, לשרת התקשורת דאז הגב' לימור לבנת דוח שבו המליצה להקים רשות לאומית לתקשורת עצמאית וסטטוטורית במבנה ה - FCC .
האמריקני הוועדה המליצה שמלבד הפיקוח והרישוי ייכלל בסמכויותיה של הרשות גם תחום התכנון.
עוד המליצה הוועדה לבחון את הרחבת סמכויות הרשות לתחום הטלפוניה.
באוגוסט 1997 על סמך דוח הוועדה, החליטה הממשלה בהחלטת ממשלה (מס' 2444 ) להקים רשות לאומית לשידורים שתרכז את כל סמכויות ההסדרה הפזורות בשוק התקשורת.
הועלה כי בנושא הקמת הרשות לא יושמה החלטת הממשלה.
בספטמבר 1998 הגישצוות היישום לגיבוש כללֵי פתיחת ענף התקשורת לתחרות, בראשות מר דניאל רוזן, לשר האוצר דאז מר יעקב נאמן ולשרת התקשורת דאז הגב' לימור לבנת דוח שבו המל יץ לבחון אפשרות לבטל את משרד התקשורת ולהקים במקומו רשות לאומית לתקשורת שתוסמך לטפל בכל עניין הסדרת ענף התקשורת ופתיחתו לתחרות.
הוועדה ציינה בדוח את החלטת הממשלה מאוגוסט 1997 '(מס 2444 ) בעניין הקמת רשות לאומית לשידורים לציבור וקבעה, אף שלא התבקשה לעשות כן, כי יש מקום לבחון את עניין איחוד רשות הטלפוניה והשידורים.
בינואר 2002 הגישהצוות להכנת הצעה לארגון מחדש של הרגולציה של שידורי הטלוויזיה המסחריים, בראשות מר גיל סמסונוב, לשר התקשורת דאז מר ראובן ריבלין דוח שבו המליץ להקים רשות לאומית לטלוויזיה ולרדיו מסחריים.
הרשות תכלול 11 חברי מועצה שימונו על ידי הממשלה וימלאו את תפקידיהן של הרשות השנייה, של המועצה ושל מינהלת הסדרת השירותים לציבור במשרד התקשורת.
הפרק שעסק בעניין זה בהצעת חוק ההסדרים במשק המדינה, התשס"ב- 2001 .
בינואר 2002 מינה שר התקשורת דאז מר ראובן ריבלין צוות הקמה לרשות התקשורת בראשות מנכ"ל המשרד דאז מר אורי אולניק.
בדצמבר 2002 :הגיש הצוות דוח שעיקריו הם להקים רשות לאומית סטטוטורית לתקשורת מחוץ לכותלי הממשלה, שתסדיר את כל תחומי הבזק והשידורים המסחריים; לכונן מועצת תקשורת שיהיו בה חמישה חברים מקצועיים - יו"ר המועצה, יו"ר מועצת המשדרים (שתוקם לצדה של מועצת התקשורת ויכהנו בה 11 חברים) ושלושה נציגי ציבור; להאציל למועצת התקשורת את סמכויות המשרד ואת סמכויות הרשות השנייה והמועצה למועצת המשדרים.
בדוח נכללו גם המלצות באשר לעובדי משרד התקשורת שיועברו ל רשות, ליחסי הגומלין עם הממשלה, לניהול הספקטרום, להיבטים ביטחוניים וליישום הדוח, ותוארה הקמת הרשות.
בדצמבר 2002 אימץ השר ריבלין את המלצות הדוח.
בינואר 2003 'החליטה הממשלה בהחלטת ממשלה (מס 2865 .
) להקים רשות תקשורת ההחלטה התקבלה על בסיס הדוח של המשרד, אך שר האוצר ושר התקשורת עשו בה שני שינויים: (א) הקמת הרשות תהיה תוך-ממשלתית; (ב) הממונה על התקציבים באוצר או מי מטעמו יהיה חבר שישי במועצת התקשורת.
מכוח החלטה זו הוקם צוות בין -משרדי לליווי המשרד לצורך הכנת הצעת חוק להקמת הרשות.
הצוות הורכב מנציגים ממשרד האוצר , ממשרד המשפטים, ממשרד התקשורת וממשרד התרבות ומנציגי הרשות השנייה והכבלים.
במרס 2003 'התקבלה החלטת ממשלה (מס106 ) שאישרה מחדש את החלטת ממשלה מס' 2865 'שקיבלה הממשלה הקודמת בינואר אותה שנה.
החלטת ממשלה מס 2865 קבעה כי ברגע שתוקם הרשות יבוטלו משרד התקשור ת, הרשות השנייה והמועצה, ואף הוקם צוות לטיפול במבנה הרשות, במאפייניה ובהליכי קדם חקיקה שיועדו להסתיים בינואר 2004 .
טיוטת הצעת חוק מעודכנת הוגשה לוועדת השרים לענייני חקיקה באפריל 2004 .
04 הגיש שר האוצר את חוות דעתו על טיוטת הצעת החוק המעודכנת לוועדת השרים לענייני חקיקה.
04 בוועדת השרים לענייני חקיקה ובנוכחות שר האוצר לעניין קידום הצעת החוק לא התקיים.
אגף התקציבים במשרד האוצר ציין בתשובתו לפניית משרד מבקר המדינה מאוקטובר 2007 כי הוא "רואה חשיבות רבה בהקמת רשות ישראלית לתקשורת בגלל שורה ארוכה של סיבות.
האגף היה שותף ותמך בהחלטות הממשלה שעסקו בנושא זה, כמו גם בניסוח תזכיר חוק רשות תקשורת.
בהמשך לכך, לקראת ההחלטות בדבר המדיניות הכלכלית של הממשלה לשנת 2008 , היה ניסיון של אגף התקציבים לקדם החלטת ממשלה להקמת רשות תקשורת.
במסגרת זו נתקיימו מספר ישיבות עם נציגי משרד התקשורת, ובכללם השר, לצורך קידום המהלך.
בשל התנגדות משרד התקשורת ושר התקשורת, מהלך זה בסופו של דבר לא יצא אל הפועל בעת הנוכחית.
לראייתנו הקמת רשות תקשורת בישראל היא צעד נכון וחשוב אשר צפוי לקדם את ענף התקשורת ולשפר את השירותים הניתנים לאזרח בתחום זה.
לאור חשיבות הנושא, אגף התקציבים ימשיך לפעול על מנת לקדם את המהלך גם בעתיד".
נחיצות הקמתה של רשות לתקשורת נקבעה בידי כמה ועדות מקצועיות, אושרה ארבע פעמים בהחלטות ממשלה ואף הבשילה לכדי טיוטת הצעת חוק.
גם בדברי 1168 דוח שנתי58ב .
ההסבר להצעות התקציב השנתיות, ואף בהצעת התקציב ל - 2007 , נכתב כי "בחודש אוגוסט 2005 קיבלה הממשלה החלטה בדבר הקמת 'רשות לאומית לתקשורת', בדומה למתכונת הרגולטורית הנהוגה לעניין זה במדינות מערביות רבות".
גם ארגונים בין-לאומיים לתקשורת מגדירים מדינה ללא רשות לתקשורת כמדינה נחשלת.
למרות זאת העלה משרד מבקר המדינה כי רק השר ריבלין פעל בנחישות להקמת רשות תקשורת; שאר השרים - אהוד אולמרט, דליה איציק, אריאל שרון, אברהם הירשזון ואריאל אטיאס - לא קידמו את הנושא ואף לא העלוהו לדיון כלל.
החלטת הממשלה הראשונה בעניין התקבלה כבר בשנת 1996 ,11 שנים לפני שנכתב דוח זה, אולם עד כה לא יושמו ההחלטות ולא הושלמה החקיקה.
לדעת משרד מבקר המדינה, על המשרד לפעול לקידום הדיון בנושא יישום החלטות הממשלה בעניין הקמת רשות תקשורת לאומית ולפעול בנחישות לביצוען.
 מתפקידו של משרד התקשורת לאסדיר את פעילות ענף התקשורת ובתוך כך לשמור על קיומה של תחרות הוגנת, להקפיד כי חברות התקשורת יעמדו בתנאים שנקבעו ברישיונותיהן, להבטיח שיינתן שירות נאות לכל מי שחפץ לצרוך תקשורת ולהגן עליו מכוחן של אותן חברות.
מממצאי הביקורת עולה כי התמודדות המשרד עם הסרת חסמי כניסה הפוגעים בתחרות בענף, ומכאן ברווחת הציבור, לא הייתה תמיד נמרצת ויעילה מספיק.
תכנית ניידות המספרים החלה לפעול רק כשש שנים לאחר שתוקן החוק שהסמיך את השר להכין ולהפעיל תכנית מספור, לרבות ניידות מספרים, ובאיחור של כשנה לאחר שהחלו צעדים מעשיים להפעלתה.
ההליכים להנפקת רישיונות למפעילי .
VOB החלו כבר בשנת 2004 מתוך כוונה להפעיל את השירות עד מאי 2005 , אך המשרד התנהל באטיות רבה והרישיונות לחברות התקשורת החדשות ניתנו רק שנה וחצי אחר כך.
בנושאי ה - MVNO וה- WiMAX לא קבע משר ד התקשורת מדיניות עד דצמבר 2007 .
התנהלותו של המשרד פגעה אפוא בתחרות וברווחת הצרכנים.
משרד מבקר המדינה הפנה את תשומת לב המשרד לחשדות בעניין אי -סדרים בנושא הקצאת התדרים לחברת פרטנר כבר בתחילת 2006 , אך עד פברואר 2008 לא פנה המשרד לחברה בדרישה לתשלום של אגרות התדרים שניצלה וגם לא החל למפות את תחום הספקטרום על מנת למנוע הישנות של מקרים כאלה בעתיד.
אף על פי שחלפו 11 שנים מיום שהתחיל התהליך ועד למועד הביקורת, לא הוחל בצעדים מעשיים להקמת הרשות.
לדעת מבקר המדינה, על המשרד לפעול לקידום הדיון ביישום החלטות הממשלה בנושא זה.
הספקטרום האלקטרומגנטי (תדרים של רדיו ושל מערכות תקשורת אלחוטיות אחרות; להלן - תחום התדרים) הוא משאב לאומי החיוני לקיומה של תקשורת אלחוטית - אזרחית וצבאית.
הוא משמש לשידורים לציבור (רדיו וטלוויזיה), לתקשורת ימית ואווירית, לרדיו-טלפון נייד (להלן - רט"ן) ולמכשירי קשר.
, ]נוסח חדש [ הסמכות של המשרד להסדרת התדרים מבוססת על פקודת הטלגרף האלחוטי התשל"ב- 1972 (להלן- הפקודה), ועל תקנות הטלגרף האלחוטי (רישיונות, תעודות ואגרות), התשמ"ז- 1987 (להלן- התקנות), שהתקין שר התקשורת.
התקנות מסדירות את הרישוי של תחנת טלגרף אלחוטי ואת הקצאת התדרים.
תחנות רבות משדרות שידורי רדיו לציבור בלי רישיון ובתדרים שלא הוקצו להן כדין (להלן - תחנות פירטיו ת).
לפי נתוני המשרד, עלה מספר התחנות הפירטיו ת שנסגרו מ -30 בשנת 1172 דוח שנתי58ב .
1995 לכ-117 בשנת 2007 .
תחנות אלו מפריעות לעתים לשידורי הרדיו החוקיים, לתקשורת בין מכשירי רדיו-טלפון נייד, ומפעם לפעם שידוריהן משבשים את הקשר בין מטוסים לבין מגדלי הפיקוח ויחידות הבקרה האווירית ואת הקשר במערכות הקשר של צה"ל.
שיבושים אלו עלולים להביא לידי תאונות אוויר ולסיכון חיי אדם.
משרד מבקר המדינה בדק נושא זה בשנת 2004 ופרסםאת ממצאיו בדוח "הפיקוח האלחוטי על שידורי רדיו".
דוח זה פורסם בדוח השנתי 55 ב (להלן- הדוח הקודם).
לאחר פרסום הדוח הקודם התרחשו כמה שינויים חשובים בנושא זה: מונה קצין רדיו ארצי לנושא התחנות הפירטיות (להלן - קצין רדיו) במשרד, והיחידה הארצית לחקירות כלכליות במשטרה החלה לפעול בנושא; מונה השופט בדימוס עוזי סיון לביקורת של כמה נושאים במשרד; משרד התחבורה הקים את ועדת לפידות לבדיקת נושא בטיחות הטיסה, ובכלל זה לבדיקת סכנתם של השידורים הפירטיים למטוסים.
האגף ממונה על תכנון תחומי תדר, על הקצאת תדרים, על רישוי, על פיקוח ועל סיוע לאכיפה.
בסמכות האגף להעניק רישיון להפעלת ציוד לתקשורת אלחוטית, ובעל הרישיון חייב לפעול בתדר שהוקצה לו.
בתקנות נקבע שתנאי מוקדם למתן רישיון הוא קבלת אישור כי מכשיר הטלגרף האלחוטי מאפשר ניצול יעיל של ספקטרום התדרים.
אחת היחידות באגף עוסקת בפיקוח האלחוטי (להלן - יחידת הפיקוח).
היא מפקחת על ביצוע החוקים, התקנות והנהלים הקשורים לשימוש בספקטרום האלחוטי.
ביחידת הפיקוח מועסקים שישה עובדים.
בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2007 עשה משרד מבקר המדינה ביקורת מעקבאחר הפעולות שנקטו הגופים המבוקרים לתיקון הליקויים שנמצאו בביקורת הקודמת.
הביקורת נעשתה במשרד, במשטרה ובמשרד התחבורה.
נזקים הנגרמים משידורי תחנות פירטיות .
לפי דיווחי המשרד, בשנים 2001 -2007 בוצעו 1,219 סגירות של תחנות פירטיו ת, רובן סגירות חוזרות ונשנות של תחנות ששבו לשדר לאחר סגירתן.
להלן כמה דוגמאות: קול האמת - 165 פעמים; קול הנשמה- 113 ; רדיו בית ישראל- 108; קול המזרח/רדיו בריזה- 100 ; רדיו חרדי- 83 ; רדיו שמח- 64 ; ערוץ 2000 - 60 ; קול החסד- 45 .
מהדיווחים עולה כי חידוש השידורים בתחנות הפירטיות לאחר הפסקתם פעמים רבות הוא תופעה נפוצה מאוד.
יש בכך ללמד על חוסר יעילותו של הטיפול בתופעה ועל היעדר הרתעה.
לדעת משרד מבקר המדינה, הליך הסגירה מטרתו אכיפה, ענישה והרתעה, אבל כל אלה לא הושגו.
הפרעות השידורים הפירטיי ם לשידורים אחרים : המשדרים המקצועיים של התחנות החוקיות חייבים לעמוד בתקניהם המחמירים של ארגון התקשורת הבין-לאומי ושל איגוד השידור האירופי.
לפי תקנים אלו, מסננים ואמצעים אחרים נדרשים כדי למנוע את גלישת תדר השידור לתדרים סמוכים ואת ההפרעות שבעקבותיה.
לעומתן התחנות הפירטיות משתמשות במשדרים מאיכות נמוכה, שחלקם מיוצרים במעבדות פרטיות קטנות ומכילים רכיבים לא תקנ יים.
בגלל טיב המשדרים האלה שידוריהם חורגים מתחום התדר המקורי של התחנה בעוצמה שיש בה להפריע לשידורים אחרים.
תדר השידור של תחנה פירטית עלול להשתנות בשל מזג האוויר ובשל תנאים אחרים ולהפריע למערכות הקשר האווירי האזרחי, למערכות הקשר של כוחות הביטחון ולשידורי התחנות החוקיות.
תמורת הרישיון והזיכיון תחנות הרדיו האזוריות החוקיות אמורות לשלם למדינה אגרות, דמי זיכיון ותמלוגים.
מאחר שהתחנות הפירטיות אינן נושאות בתשלומים אלו, יש ביכולתן למכור זמן פרסום במחירים נמוכים ממחירי התחנות החוקיות.
לטענת התחנות החוקיות, כך נגרמים להן הפסדים, ובעקיפין - גם למדינה משום שמן התחנות הפירטיות אין היא מקבלת כל תשלום.
באמצע שנת 2003 הגישו13 תחנות רדיו אזוריות תביעהלפיצויים מהמדינה על סך כ -16 מיליון ש"ח.
לטענתן, נגרם להן נזק מאחר שלא עלה בידי המדינה למנוע את שידורי התחנות הפירטיות2 .
עד ליוני 2007 הגיעו12 מהתחנות התובעות להסכם פשרה עם המדינה, ובו הופחתו חובותיהן בגין אגרות בשליש: במקום 13.
2 מיליון ש"ח (התשלום שהיה על 13 התחנות לשלם עד לשנת 2004 ) שילמו החברות8.
מיליון ש"ח בלבד המשרד ציין בעניין זה כי "ברקע הסכם הפשרה עם התחנות עמדו שיקולים מסוגים שונים (ובהם סיכויי התביעה, אינטרסים ציבוריים.
), עמדת המדינה היתה ונותרה כי אינה נושאת באחריות לנזקים לכאוריים שנגרמו לתחנות כתוצאה מרדיו פיראטי".
מהסכם הפשרה עולה כי, הפסידה המדינה ישירות בגלל הרדיו הפירטי הכנסה של 4.
מיליון ש"ח באוגוסט 2004 התקבל בכנסת חוק איסור שידורים שלא כדין (תיקוני חקיקה), התשס"ד - 2004 (להלן- חוק איסור שידורים).
בחוק זה תוקנו פקודת הטלגרף האלחוטי וחוק הרשות השנייה לטלויזיה ורדיו, התש"ן- 1990 ,.
נקבע שהפרעה לקשר עם כלי טיס היא עברה פלילית ודינה חמש שנות מאסר.
החוק קובע עוד כי "שוטר רשאי להיכנס למקום ולערוך בו חיפוש, בלא צו שופט, אם יש לו יסוד להניח, על סמך תלונה מטעם גוף פיקוח, שבאותו מקום מופעל, או הופעל זה מקרוב, מכשיר לטלגרף אלחוטי שיש בהפעלתו כדי לגרום לשיבוש או להפרעה בתחום תדרים המיועד לקשר עם כלי טיס או לפעולת מכשיר עזר לתעופה או כדי לסכן חיי אדם".
הפרעות השידורים הפירטיי ם למערכות הקשר האווירי : בשל מהירות הטיסה נדרשת לכל תקלה במטוס תגובה מידית באמצעות הקשר שבינו לבין יחידות הפיקוח האווירי ומגדל הפיקוח.
חוסר יכולת לשלוט בתעבורה האווירית טומן בחובו סכנות גדולות.
במאי 2004 אירעו שני מקרים חמורים של שיבוש בתעופה בגלל שידורים פירטיים.
ביוני 2007 התרחשה הפרעה חמורה שהביאה להשבתת נתב"ג מכלל פעילות בשל הפרעות קשר שנגרמו משידורים פירטיים.
ביקורת המעקב העלתה שבעקבות הפרעות הקשר הכינה רשות שדות התעופה (להלן - רש"ת) בנובמבר 2003 נוהל עבודה לעניין "טיפול בהפרעות לקשר אלחוטי" במגדל הפיקוח של נתב"ג.
בנוהל נקבע כי במצב של הפרעת קשר חמורה יש לעצור את כל התנועה האווירית, לרבות המראה ונחיתה של מטוסים (מטוסים באוויר ימתינו בתחום פיקוח היחידה המעבירה).
בנוהל ניתנה גם הסמכות, לאחר התייעצות מיוחדת, להחליט על " השבתה מוחלטת של התעבורה במרחב האווירי".
(ההדגשה במקור) התרעות על מחדלי אי-הפסקת השידורים הפירטי ים נשלחו לא רק למשרדי הממשלה, אלא גם לשרים עצמם.
מנכ"ל רשות שדות התעופה דאז, מר גבי אופיר כתב כבר באוגוסט 2002 לשר התחבורה דאז ד"ר אפרים סנה על הפרעות חמורות לתקשורת מטוסים וביקש פעילות משותפת עם שר התקשורת להפסקת ההפרעות לאלתר.
באוגוסט 2003 הוא שב ופנה לשר .
2 ת"א (י-ם) 5303/03 .
רדיו שידורים בע"מ ואח' נ' מדינת ישראל 1174 דוח שנתי58ב .
התחבורה החדש (דאז) אביגדור ליברמן.
לשר התחבורה שאחריו, מאיר שיטרית, נשלח מכתב בעניין זה ביולי 2004 .
באוגוסט 2004 פנה מנכ"ל רש"ת בעניין זה לשר התקשורת והתמ"ת דאז אהוד אולמרט.
פנייה נוספת נשלחה לשרת התקשורת דאז דליה איציק במאי 2005 .
זו פנתה בעקבות מכתבו לשר לביטחון פנים דאז גדעון עזרא.
ביוני 2007 נשלחו מכתבים בנושא גם לשר התקשורת אריאל אטיאס ולשר התחבורה שאול מופז.
הביקורת העלתה כי במשך שנים "הוצפה" הבעיה כלפי מקבלי ההחלטות בדרגים הבכירים ביותר, אך עד מועד סיום ביקורת המעקב לא הביאו משרדי התחבורה, התקשורת וביטחון הפנים לידי עקירתה של תופעת הרדיו הפירט י משורשה.
המשרד בתגובתו לדוח מדצמבר 2007 ציין כי שרת התקשורת דליה איציק פנתה בשעתו לשר לביטחון פנים גדעון עזרא וביקשה כי יוקנו לעובדי המשרד סמכויות מעצר, חקירה וחיפוש, וכי יוקצו למשרד קציני חקירה ועורכי דין כדי שהטיפול בהכנת כתבי אישום בנושא הרדיו הפירטי יהיה בסמכות המשרד.
השר סירב לבקשה, אבל סוכם כי קצין חקירות יועבר ממשרד התחבורה, והוא יעבוד בצמוד ליחידת הפיקוח של המשרד.
(א) שר התחבורה שאול מופז מינה בפברואר 2007 ועדה ציבורית לבחינת בטיחות התעופה האזרחית בישראל בראשות האלוף (מיל') עמוס לפידות (להלן - ועדת לפידות).
ועדת לפידות הגישה באוגוסט 2007 דוח ביניים לשר התחבורה, ובו כתבה גם על הפרעות הנובעות משידורי התחנות הפירטיות.
הוועדה מצאה כי תופעת ההפרעות לתקשורת בתעופה ייחודית לישראל: "אין לה כמעט אח ורע בעולם והיא מהווה סכנה חמורה לבטיחות הטיסה.
תחנות שידור פיראטיות רבות ממוקמות באזור המרכז, בטווחים קצרים למדי לנמל התעופה בן גוריון".
בדוח הביניים צוין כי "מקור הכשל הוא כנראה בשרשרת אי ההבנות של מערכת המשפט ורפיסות גורמי אכיפת החוק בטיפול בתופעה".
בעיית הרדיו הפירטי ידועה זה שנים למשרד התחבורה, למשטרה, למשרד, לגופי תעופה ולגופי משפט, אך "למרות 'ההבנה והרצון הטוב' הרי במבחן התוצאה לא זו בלבד שהבעיה אינה נפתרת, היא אף הולכת ומחמירה עם הזמן".
הוועדה ציינה גם כי "צריך להתייחס לעוסקים בכך כמבצעים מעשי טרור - יש לעצור כל חשוד מיידית ולבקש מבית המשפט לעצרו עד תום ההליכים".
למרות האמור לעיל ואף שהיועץ המשפטי לממשלה הנחה לתת עדיפות לטיפול בנושא ולשדרגו מתוך השקעת משאבים ומתוך שיתוף כל הנוגעים בדבר, עדיין לא נעצרו מפרי החוק, והשידורים הפירטיים נמשכים.
ראש האגף לחקירות ולמודיעין במשטרה קבע כי "המשטרה תיערך בעוצמה רבה יותר וריכוז החקירות והתביעות יוטל על היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית, אשר תקדיש לשם כך את כוח האדם והמשאבים הנדרשים".
07 פרסם דובר משרד התחבורה את ההודעה: "אסון אווירי רב נפגעים כתוצאה מרדיו פיראטי - רק עניין של זמן.
אם בתקרית כמעט ההתנגשות של מטוס איבריה ומטוס אל-על, היה פורץ רדיו פיראטי למערכת הקשר ומשבש את קריאת האזהרה של פקחי הטיסה, התאונה היתה בלתי נמנעת ומסתיימת בכ-380 .
"הרוגים לפחות (ב) הביקורת הקודמת העלתה כי בדרך כלל לא מילאה המשטרה את ההנחיה3 להקליט את שידורי התחנות.
מנתוני מגדל הפיקוח בנתב"ג עלה, כי רק בנוגע לחמש תלונות על הפרעות של תחנות פירטיות לתעופה התבקש מנהל מגדל הפיקוח להעביר למשטרה את יומני המבצעים שלו, ונגבו עדויות מבעלי תפקידים במגדל הפיקוח לצורך החקירה, וזאת מתוך מאות תלונות שהתקבלו בארבע השנים האחרונות.
לדברי הממונה על התעופה האזרחית בפועל ברש"ת, היא שומרת לצרכיה במשך כחצי שנה את הקְלטות השיחות בין המטוסים לבין מגדל הפיקוח, .
253 משנת 2000 , עודכן ב- 28.
ובכלל זה את הקְלטות ההפרעות לקשר האוויר י, אך היא מעולם לא התבקשה למסור הקְלטות אלו למשטרה.
ביקורת המעקב העלתה כי לפי נוהלי המשטרה, "ביצוע הקלטות של שידורי התחנה.
ייעשו על ידי אנשי היחידה לפיקוח אלחוטי במשרד התקשורת, בכפוף להכשרתם כנדרש".
הדבר לא נעשה עד היום אף שנרכש ציוד לשם כך (ראו להלן).
זאת ועוד: רק במקרים יחידים ביקשה המשטרה את יומן המבצעים כדי להוכיח שהיו הפרעות קשר, כנדרש בנוהל עבודתה.
מלבד ההיבטים של סיכון חיי אדם, יש להפרעות הנגרמות משידורים פירטיים גם מחיר כלכלי כבד הנובע, בין השאר, מהשבתת המראות ומריווחי נחיתות.
ביקורת המעקב העלתה ששום גוף לא בדק את תוצאותיהם הכלכליות של נזקי התחנות הפירטיות.
בהמשך להערות של משרד מבקר המדינה בנושא אחר התעורר הצורך להשלים דוח ביקורת פנימי שמבקר הפנים של המשרד החל בהכנתו, ובאוקטובר 2006 מינה מנכ"ל המשרד, מר מרדכי מרדכי, את השופט בדימוס עוזי סיון לערוך ביקורת על תחומים אחדים של פעילות המשרד.
במאי 2007 הגיש מר סיון את הדוח הסופי (להלן- הדוח), הכולל את הפרק "תחנות שידור פיראטיות" בעניין הרדיו הפירט י וטיפולה של יחידת הפיקוח בו.
לפי הדוח, יש "חשדות ושמועות על שחיתות של פקחים" ואף "חשדות להדלפות" על ביקורים צפויים של פקחי יחידת הפיקוח.
בדוח צוינו גם חשדות לקשרים פסולים של מנהל היחידה עם מפעילי תחנות פירטיות.
מנהל היחידה הכחיש את כל המיוחס לו.
מר סיון ציין כי "הביקורת.
אינה קובעת את אמיתות הסיפורים".
קצין הרדיו העביר את המידע לידיעת ראש חטיבת חקירות במשטרה, וזה היה אמור להעבירו לחקירת היחידה הארצית לחקירות הונאה (להלן - יאח"ה).
עוד עולה מהדוח כי פעמים מספר בשנים 2001 -2002 איתרו פקחי יחידת הפיקוח תחנות פירטיות בעת שידור והודיעו על כך למנהל האגף לפני הגשת תלונה ונקיטת צעדים.
מנהל האגף התקשר טלפונית למפעילי התחנות הפירטיות כדי שיפסיקו את שידוריהן.
הפקחים, אף שכבר איתרו את התחנות ויכלו לתפוס מיד את המשדרים מתוך תיאום עם המשטרה, עזבו את אתרי התחנות בלא שעשו דבר.
בתגובה לפניית משרד מבקר המדינה ציין מנהל האגף, שהדבר נעשה על פי הנחיית היועץ המשפטי של המשרד דאז, במכתבו מאוגוסט 1997 :.
נכתב בו "במקרה בו מתעורר צורך חיוני ודחוף לקיים קשר עם מפעיל פיראטי, ובפרט כאשר עומדת על הפרק בעיה של הפרעה לשידורים אשר עלולה לסכן חיי אדם, יש לפנות אל מפעיל השידור ישירות על מנת לקיים עימו כל בירור נחוץ ולהורות לו לנקוט בצעדים הדחופים הנדרשים.
במצב מעין זה אין לחשוש כי קשר כאמור על ול לתת איזושהי לגיטימציה, כביכול, למפעיל השידורים".
כמו כן כתב מנהל האגף: "בכל.
המקרים שבהם פניתי טלפונית למפעיל תחנה .
זה היה כאשר היתה ההפרעה לתעופה וסיכנה חיי אדם, וכמובן שהתחנה הזדהתה בשידור וידעתי למי לטלפן.
במקרים אלה היה חשוב לחסוך מספר שעות ואפילו שעה אחת בין הקליטה לבין האיתור.
לא התערבתי בשום מקרה שההפרעה של הרדיו הפיראטי היתה 'רגילה' ולא הפרעה לתעופה".
המשרד ציין בעניין זה כי ביום 7.
06 פנתה היועצת המשפטית של המשרד עו"ד נגה רובינשטיין (להלן - היועצת המשפטית) לפרקליט המדינה דאז מר ערן שנדר בעניין התנהלות יחידת הפיקוח, וציינה שיש בה גם חשד לקשרים פסולים עם "גורמים מעוניינים".
06 ענה המשנה לפרקליט המדינה כי אף שהפנייה מצביעה על חשדות לביצוע מעשים פליליים, בעיקרה היא נוגעת להיבטים שעניינם משמעת.
06 העבירה היוע צת המשפטית את המכתבים בנושא למר רון דול, היועץ המשפטי לנציב שירות המדינה, ולממונה על התביעות בנציבות כדי שייבדקו מהיבט המשמעת.
בו-בזמן, לפי הנחיית המשנה לפרקליט המדינה, הועברה הפנייה לעוזר ראש אח"ם (אגף חקירות ומודיעין) לענייני משפט וחקירה (להלן - עוזר ראש אח"ם), וזה מסר כי העניין הועבר לטיפול יאח"ה.
בהמשך ביקש נציג יאח"ה לברר עם היועצת המשפטית באשר למקורות התלונה.
משיחה שערכה היועצת המשפטית עם עוזר ראש אח"ם עולה כי "הבחינה המשטרתית אינה מובילה לפעולות במישור הפלילי כנגד המעורבים", וכי ידווח לה אם תתקדם החקירה.
בנפרד מזאת, לאחר שהגיש מר סיון את הדוח במרס 2007 , העבירו מנכ"ל המשרד ליועץ המשפטי לממשלה.
המשטרה כתבה בתשובתה למשרד מבקר המדינה שנפתחה בנושא זה חקירה ביאח"ה, ושבמאי 2007 הועבר התיק לפרקליטות מחוז המרכז, וזו סגרה אותו.
עוד צוין בדוח, שבפעילות המשרד עם המשטרה בינואר 2005 :תוכנן לתפוס שתי תחנות "קול הנשמה" ו"קול האמת".
תחילה נתפס אולפן "קול הנשמה" על מפעיליו ועל ציודו, ובו- בזמן התקבלה הודעה כי ב"קול האמת" מפרקים את הציוד מפני הפקחים העומדים להגיע.
המשטרה ושני פקחים של יחידת הפיקוח נסעו למקום ומצאו כי חיבור המודם בין האולפן למשדרים כבר פורק, ולמרות זאת רצו הפקחים לתפוס את הציוד.
בעל האולפן הגיע למקום וטען כי הוא "בדיונים עם משרד התקשורת כבר שנתיים".
כשהתבקש להוכיח זאת טלפן ישירות למנהל האגף ואמר לו באוזני הנוכחים: "מדוע אתה עושה לי את זה, הרי כבר לפני שנתיים אישרת לי לשדר באינטרנט".
מנהל האגף טען כי הפקחים לא וידאו לפני כניסתם לאולפן כי זהו מקור השידור, ולכן הורה להם לעזוב את המקום מתוך הנחה כי "הדבר לא יעמוד בבית משפט".
במאי 2005 נתפס האולפן.
לדעת מר סיון, "הייתה זו טעות מהותית להתיר קשרים עם עבריינים.
הדבר פתח פתח לשמועות על קשרים לא כשרים בין מנהל האגף לבין מפעילי רדיו פיראטי".
מנהל האגף כתב בתגובה: "היתה באותו יום טעות של עובד שלי בעת ביצוע מתכונת תפיסה משולבת של אולפן ומשדר בו זמנית.
לכן כשפנו אלי המלצתי.
זאת כיוון שבעל התחנה טען שהוא משדר רק לאינטרנט ובגלל אותה טעות של הפקח (קורה) לא יכולנו להוכיח שהיא משדרת לאויר.
היתה הנחייה שלי להמשיך ולעקוב אחרי האולפן של 'קול האמת' ולאחר כחצי שנה הוא אותר, פעלנו נגדו באופן נכון והוא נסגר יחד עם משדר".
לדעת משרד מבקר המדינה, תכלית מכתבו של היועץ המשפטי של המשרד דאז הייתה לאפשר ליצור קשר עם מפעילי רדיו פירטי רק במקרים דחופים שבהם היו ההפרעות סיכון לחיי אדם, אך גם כאשר קיים חשש כזה, אין במכתבו היתר לעצור את כל הפעילות, ובעיקר אין היתר כזה במקרים שבהם הפקחים נמצאים על סף תפיסת המשדרים.
יש לראות בחומרה את התנהלות מנהל האגף בכך שלא אִפשר (במקרים שבהם עמדו הפקחים סמוך למקום התחנה הפירטית) את תפיסת האולפן, את פירוקו ואת הגשת התלונה נגד המפעילים.
מתרשומת שערך מר סיון עם קצין הרדיו עולה כי קצין הרדיו הציע למנהל יחידת הפיקוח לקבל רשימה של כל התחנות הפעילות הידועות לפיקוח לצורך תיאום סגירתן.
מנהל היחידה משרד התקשורת 1177 .
הפחית את מספר התחנות לטיפול, וכשנשאל לסיבת הדבר ענה: "זה מה שגלילי רוצה".
קצין הרדיו הוסיף כי מר גלילי הנחה שלא לפעול לסגירת תחנות רדיו פירט יות למשך חודשים משיקולים שונים.
עוד ציין קצין הרדיו בתרשומת: "ניהול היחידה לפיקוח אלחוטי במשרד התקשורת שהוא הגורם האחראי לאיתור, אכיפה על תחנות רדיו פיראטיות ופיקוח על תחנות חוקיות, הינו ניהול כושל לחלוטין ומונע מזה שנים, משיקולים אינטרסנטיים אישיים פסולים.
אין כל פעילות יזומה כנגד תחנות רדיו פיראטיות.
על פקחי היחידה לפיקוח אלחוטי נאסר ליזום ולהגיש תלונות, אלא רק בהנחייתו ואישורו של מנהל היחידה, מר חנן גולן".
במהלך השנים התעוררו כמה פעמים חשדות כי מאן דהוא באגף משתף פעולה עם העבריינים באופן המביא לידי כישלון מבצעי האכיפה.
אמנם חשדות אלה לא הוכחו, אך גם לא הופרכו לחלוטין.
דבר זה, כשהוא לעצמו ובשילוב ממצאי הדוח, מעורר חשש שמא התפקוד הדל אינו מקרי, אלא נובע מהשפעתם של בעלי עניין.
משרד מבקר המדינה מעיר כי על המשרד, בשיתוף היועץ המשפטי לממשלה ונציבות שירות המדינה, לתת דעתם על הדרכים להבטחת טוהר המידות בתפקוד האגף ובחינת הדרכים למניעת הדלפות באשר למבצעי האכיפה ולדרכי האכיפה.
מהדוח מתברר שיחסי העבודה ביחידה מתוחים, וכן צוין בו: "ברור שיחסי העבודה העכורים שביחידה משבשים כל אפשרות של ניהול נכון והעברת מידע מעובד למנהלו".
בסיכום הדוח מר סיון כותב: "המלחמה בעבריינות השידורים הפירטים היא באחריות משולבת של משרד התקשורת ומשטרת ישראל.
האחריות לכישלו ן המלחמה הזו וריבוי העבריינים מוטל על שני גופים אלו.
אף אחד מהם אינו יכול להתנער מאחריות זו.
משרד התקשורת לא עמד במטלות החלות עליו כחלק מן המלחמה הזו.
בין היתר בנושא של איסוף ראיות כנ מאז תיקוני [ גד העבריינים.
למרות שחלפו למעלה משנתיים החקיקה ב- 2004 לא נערכה יחידת הפיקוח להלחם בתופעת השידורים באמצעות] )מלחמה במפרסמים".
(ההדגשה במקור המשטרה כתבה בתגובה לפניית משרד מבקר המדינה: "תפיסת הפעלה זו אכן שונתה ביוני 2007 , לאחר הפקת הלקחים.
ואנו עדים כבר לתוצאותיה החיוביות".
ועוד כתבה המשטרה: "עד כה הוכנו כבר 9 .
"כתבי אישום כנגד מפרסמים 3.
בביקורת הקודמת הועלה באשר לפעילות האכיפה של יחידת הפיקוח כי בדרך כלל אין היחידה יוזמת פעולות לאיתור מקום השידור והמשדרים של התחנות הפירטיות, אלא פועלת בעקבות תלונות על הפרעות.
משרד מבקר המדינה קבע שעל היחידה לפעול גם מיוזמתה כדי לאתר את משדריהן.
יש הבדל ניכר בין תפיסת אולפן שידור (להלן - אולפן) לבין תפיסת משדר.
הפגיעה בתשתיות האולפן היא פגיעה כבדה מן הבחינה הכלכלית משום שמדובר בתפיסת ציוד יקר ערך.
לעומת זאת תפיסת משדר בלי אולפן מסבה פגיעה מזערית בלבד היות שמחירו נמוך הרבה יותר ממחירו של אולפן.
כך בעל האולפן יכול להתקין משדר אחר במקום זה שנתפס ולהמשיך מיד בשידוריו הפירטיים, וודאי שלא יתקשה להמשיך בהם אם הוא בעל רשת משדרים הפרושה ברחבי הארץ.
המשרד ומנהל האגף, מר משה גלילי, ציינו בתשובתם למשרד מבקר המדינה מדצמבר 2007 בעניין זה כי לדעתם "ההבדל המשמעותי בין תפיסת אולפן שידור לבין תפיסת משדר הוא באפשרות לתפוס חשודים ולהעמידם לדין".
הבדל זה חשוב יותר מהבחינה הכלכלית היות שבאולפן, לרוב, נמצאים שדרים, טכנאים ואנשי צוות, ואילו המשדר מוצב בדרך כלל על גג מבנה, ואין בני אדם מצויים בסמוך אליו לצורך הפעלתו.
יחידת הפיקוח אינה יכולה לאתר אולפני שידור, אלא אם כן המשדר מחובר ישירות לאולפן, אך היא יכולה לאתר מקור שידור בעת השידור בעזרת הציוד הטכני שברשותה.
בעבודתה השוטפת היחידה משתמשת בציוד טכני ייעודי: ציוד טכני נייח במשרדי היחידה, ציוד נייד על גבי רכבי היחידה ומכשירים ידניים.
כיום מערך רכבי היחידה כולל: ניידת GMC מדגם "סוואנה" (להלן - סוואנה), ג'יפ טויוטה "לנדקרוזר" (להלן - לנדקרוזר), טנדר ניסן "וינר" (להלן - וינר) ופורד "פוקוס".
בביקורת המעקב נמצא שעלות המערכת לאיתור שידורים פירטיים (להלן - המערכת) שעל הסוואנה (בלא עלות הרכב) בשנת 1997 הייתה 576,810$ בתוספת מע"מ, אבל מאז קבלתה אין היא משמשת למטרה שלשמה נרכשה.
הרכב נסע עד היום כ- 30,000 קילומטרים, כלומר 250 ק"מ לחודש.
המערכת אינה תואמת את דרישות מפרט המכרז במלואן, ומעולם לא עבדה כנדרש.
עלות התקנת המערכת לאיתור שידורים פירטיים בלנדקרוזר בשנת 1999 הייתה 550,000$ , והותקן בה ציוד כמו זה שהותקן בסוואנה.
בפועל הלנדקרוזר משמש לניוד אנשים בלבד, ואין מפקחי היחידה משתמשים לעבודתם בציוד שהותקן בו.
הווינר הוגדר "רכב לנהיגה עצמית ולצורכי עבודה וכוננות", אבל בפועל הוא רכבו הצמוד של מנהל היחידה.