HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
בדיקת התכנית מלמדת שהכנתה הושלמה בנובמבר 2008 , כחודשיים לאחר תחילתה של שנת העבודה - שנת הלימודים התשס"ט.
יצוין כי עד אמצע ספטמבר 2009 עדיין לא הייתה בידי לשכת ההדרכה הארצית תכנית עבודה לשנת הלימודים התש"ע.
תכנית עבודה שנתית מטרתה לתכנן את העבודה במהלך שנת העבודה ויש להשלימה קודם לתחילת השנה.
בשנתיים שנבדקו לא השלימה לשכת ההדרכה הארצית את הכנת תכניות העבודה לפני תחילת שנת הלימודים.
(ב) מבדיקת תכנית העבודה לשנת הלימודים התשס"ט נראה שהיא כללה מגוון רחב של פעולות שעל לשכת ההדרכה הארצית לבצע במהלך שנת העבודה, אבל לא הוגדרו בה יעדים אופרטיביים ומדדים ליישומם.
בתכנית הוגדרו כמה יעדים בנוגע לבקרה על פעילות המדריכים אשר נעשית על חלק מהם.
נמצא כי בתכנית לא הוגדר יעד כמותי של ימי ההדרכה או של המדריכים שיבוקרו בשיטות הבקרה למיניהן, למשל, כמה דוחות מכלל הדוחות החודשיים של המדריכים הארציים ייבדקו בתקופה מסוימת.
יוצא אפוא שתכנית העבודה של לשכת ההדרכה הארצית לשנת הלימודים התשס"ט חסרה יעדים כמותיים, ואי אפשר לבדוק עד כמה השיגה הלשכה את היעדים שהציבה לעצמה.
המשרד הפיק טופס של תכני ת עבודה ובו נדרש המדריך לפרט את יעדיה המרכזיים של ההדרכה ואת תפוקותיה, והממונה הישיר עליו צריך היה לתת את הערותיו לתכנית.
(א) משרד מבקר המדינה בדק בלשכת ההדרכה הארצית אם יש ברשותה תכניות עבודה שנתיות של מדריכים ארציים.
בדיקת המדריכים הארציים, שכללה מסמכים הנוגעים ל-84 מדריכים, העלתה שרק33 מהם (39% ) הגישו ללשכה תכניות עבודה לשנת הלימודים התשס"ט, ורק29 מהן היו חתומות בידי הממונים עליהם.
ברוב תכניות העבודה הוגדרו יעדיהן האופרטיביים באופן כללי ולא פורטו יעדים כמותיים ומדידים.
גם תפוקות ההדרכה המצופות הוגדרו באופן שאינו מאפשר לבחון הלכה למעשה בתום התקופה אם הושגו.
מהאמור עולה שבידי לשכת ההדרכה הארצית לא היו תכניות עבודה שנתיות של כל המדריכים הארציים, כנדרש בחוזר המנכ"ל, והמשרד לא יכול היה לדעת לאילו מטרות ספציפיות יועדו ימי ההדרכה שהקצה ליחידות המטה שלו.
(ב) להלן ממצאים שעלו מבדיקת תכניות העבודה של מדריכים ארציים: 31 מתוך33 המדריכים שתכניותיהם נמצאו בלשכת ההדרכה הארצית כבר החלו את עבודתם כמדריכים בתחילת ספטמבר 2008 .
אולם 21 תכניות עבודה הוגשו בנובמבר 2008 ,7 בדצמבר 2008, אחת בינואר 2009 ו-2 .
לא נשאו תאריך יוצא אפוא שתכניות העבודה השנתיות של המדריכים, שעל פי נתוני המשרד החלו לעבוד בתחילת שנת הלימודים התשס"ט ותכניות העבודה שלהם נמצאו בלשכת ההדרכה הארצית, הוגשו כמה חודשים לאחר תחילת שנת הלימודים, ויעדיהן ולוחות הזמנים לביצועם אושרו בידי הממונים על המדריכים לאחר תחילת השנה.
כאמור, המשרד לא עמד בדרישת חוזר המנכ"ל למנות את המדריכים עד אמצע אוגוסט בכל שנה, והוא מינה אותם לעתים רק לאחר תחילת שנת הלימודים.
ראוי שמדריך יקבל כתב מינוי במועד מתאים כדי שיוכל לגבש את תכנית העבודה השנתית שלו, לפי צורכי מוסדות החינוך ומאפייני האוכלוסייה שהוא עובד עמה, קודם לפתיחתה של שנת הלימודים, וכדי שיוכל לנצל היטב את זמן עבודתו.
על פי חוזר המנכ"ל יגיש מדריך מרכז דוח עבודה חצי שנתי עד פברואר בכל שנה ויפרט בו את הפעילות הנעשית במסגרת תכנית העבודה השנתית.
בסיום שנת העבודה יגיש המדריך דוח ע בודה שנתי ויפרט בו גם את תוצרי ההדרכה שהושגו ואת הקשיים שנתקל בהם בעבודתו.
את הדוחות האלה יגיש המדריך לאישור הממונה הישיר עליו ויעבירם לידיעת לשכת ההדרכה הארצית או המחוזית, לפי העניין.
בדיקת מסמכי לשכת ההדרכה הארצית בנוגע ל-84 המדריכים העלתה כי רק מדריך אחד הגיש דוח עבודה חצי שנתי ושני מדריכים הגישו דוחות עבודה שנתיים.
כאשר המשרד אינו מרכז דוחות עבודה שנתיים של מדריכים הכוללים נתונים על תוצרי ההדרכה ועל הקשיים שנתקל בהם, כנדרש בחוזר משרד החינוך 825 .
המנכ"ל, אין בידו תמונת מצב כוללת על תפוקתם של ימי ההדרכה.
מידע מספק על תפ וקות ההדרכה ועל הקשיים שבביצוע עבודתו של המדריך עשוי לסייע בידי המשרד בתכנון יעיל של ימי ההדרכה ובהקצאתם באופן מיטבי.
כאשר מדריכים מכינים תכניות עבודה שנתיות שלא לפי תכנית עבודה ארצית להדרכה, הן עלולות להתגבש על פי השקפותיהם ועמדתם של המדריכים עצמם ולא על פי מטרות ההדרכה של המשרד.
לדעת משרד מבקר המדינה על המשרד להכין תכנית עבודה ארצית להדרכה ולהנחות את לשכת ההדרכה הארצית ולשכות ההדרכה המחוזיות לגזור מיעדי המשרד את יעדיהן וליישמם בתכניות העבודה השנתיות שלהן ושל מדריכיהן.
על המשרד להגדיר גם מועדים קבועים שבהם ייבחן עד כמה הושגו יעדיהם של המדריך, של המחוז או יחידת המטה ושל המשרד כולו.
בקרה על עבודת המדריכים .
המידע על עבודת המדריכים - מהות עבודתם, מקום עבודתם ושעות עבודתם - המצוי בידי המשנה למנכ"ל האחראי לתחום ההדרכה ובידי לשכת ההדרכה הארצית ולשכות ההדרכה המחוזיות מבוסס גם על דיווחים חודשיים של המדריכים.
יצוין כי במהלך שנות הלימודים התשס"ח והתשס"ט קיימה לשכת ההדרכה הארצית בקרה מדגמית על עבודת המדריכים באמצעות חברה ג שעמה התקשר המשרד.
עבודת המדריכים המוסדיים נבדקה בשנת הלימודים התשס"ח ועבודת המדריכים המחוזי ים והארציים נבדקה בשנות הלימודים התשס"ח והתשס"ט.
חוזר המנכ"ל קובע כאמור כי מדריך יגיש דוח עבודה חודשי לממונה המקצועי, ובו יפרט את הפעילות שבוצעה במהלך החודש הקודם ויציין את הימים שעסק בהדרכה.
מדריך ארצי יגיש דוח חודשי לממונה המקצועי עם העתק ללשכת ההדרכה הארצית.
הביקורת העלתה כי הדוח החודשי נערך על גבי טופס שאינו מתאים להכיל מידע על מהות ההדרכה, על המודרכים ועל מקום ההדרכה.
כשליש מן המקום שהוקצה לפרטי ההדרכה נועד למידע הנוגע להחזר הוצאות למדריך, ומקום אף קטן מזה הוקצה לתיאור הפעילות, לפירוט הצוות המודרך ולצ יון מקום הפעילות.
רוב המדריכים שדוחותיהם נבדקו העדיפו למלא את הדוח החודשי באופן ידני ולא ממוחשב, והם סיפקו מידע תמציתי על מהות הפעילות ועל הצוות המודרך.
יוצא אפוא כי הדוח החודשי, שהוא כלי הדיווח הקיים, אינו מציג מידע מספק על עבודת המדריכים בשטח.
באין דיווח שיטתי אחר של כלל המדריכים, הרי הממונים על ההדרכה במשרד, ובראשם המשנה למנכ"ל, המקצים אלפי ימי הדרכה ליחידות רבות במשרד, לא יכולים לדעת מהי מהות הפעילות של מדריכיהן.
כדי ללמוד על מהות עבודתם של המדריכים הארציים ועל מקום עבודתם בשנת הלימודים התשס"ט בדק משרד מבקר המדינה בלשכת ההדרכה הארצית, האחראית לטיפול במדריכים אלה, את הדוחות החודשיים שהוגשו לה למועד א ולמועד ב (המועדים הוגדרו לעיל).
בדוח החודשי נדרשו המדריכים לציין, בנוגע לכל אחד מימי עבודתם כמדריכים, את הפרטים האלה: תאריך ההדרכה ובאילו שעות התקיימה, תיאור הפעילות, מקום הפעילות והצוות המודרך.
נמצא שהמדריך נדרש להגדיר את הצוות המודרך אבל לא הוגדרה מהי רמת הפירוט הנדרשת.
בפועל כתבו כמה מן המדריכים שמות של עובדי הוראה שעבדו עמם, ואחרים הסתפקו בפרטים כלליים כמו "מדריכות".
בנוגע למקום הפעילות נמצא שכל מדריך דיווח לפי מיטב הבנתו, למשל, שם היישוב או שם המוסד החינוכי או מרכז הפסג"ה שהתקיימה בו ההדרכה, ובמקרים אחדים כלל לא צוין מקום הפעילות.
גם בנוגע לתיאור הפעילות לא הגדיר המשרד את מידת הפירוט הנדרשת, ומדריכים מילאו את הפרטים כרצונם - כמה פירטו את מהות הפעילות, אצל אחרים היא הובאה באופן כללי ביותר, כמו "משרד החינוך", "הכנת חומרים" או "כתיבת מסמך", ונמצאו גם כאלה שכלל לא מילאו את החלק הזה.
בדיקת דוחות המדריכים הארציים שנבדקו העלתה ש -17 מ-84 ( המדריכים20% ) דיווחו שהם עבדו ביום הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ב - 10.
09 , שנקבע כיום שבתון - 3 עבדו באגף לחינוך יסודי ודוחותיהם אושרו בידי מנהלת האגף לשעבר; 3 ,בגף ניסויים ויזמות בחתימתה של מנהלת הגף; 2 ביחידתו של המשנה למנכ"ל; 2 באגף לחינוך קדם-יסודי, בחתימתה של מנהלת האגף; ו -2 בשפ"י.
שאר המדריכים עבדו באגף המפמ"רים, באגף לתכנון ופיתוח תכניות לימודים, באגף לחינוך על -יסודי ובגף תכניות חפציב"ה.
בכל המקרים אישרו הממונים בחתימתם את נכונות דוחות המדריכים.
נראה שאותם ממונים חתמו על הדוחות החודשיים של המדריכים בלי שביצעו בקרה נאותה.
לשכת ההדרכה הארצית לא נתנה דעתה לדיווחים הלא-סבירים של המדריכים, לא התריעה עליהם ולא דחתה אותם.
משרד מבקר המדינה ערך מדגם של מדריכים מחוזיים במחוזות שנבדקו שימי ההדרכה שלהם נכללו בשני סלים מחוזיים - סל מקצועות הוראה וסל תחומים חינוכיים-דידקטיים.
במסגרת סלים אלה עבדו במחוזות שנבדקו 451 מדריכים בשנת הלימודים התשס"ט, מתוכם נבחרו באופן אקראי 61 מדריכים- 24 מ-129 מדריכים (כ-19% ;) במחוז מרכז18 מ-94 (כ-19% ) במחוז תל אביב; ו-19 מ-128 (כ-15% ) במינהל לחינוך התיישבותי.
במדגם נבדקו דוחותיהם החודשיים של המדריכים למועדים א ו-ב.
הבדיקה במחוזות שנבדקו העלתה כי רק 51 מתוך61 המדריכים המחוזיים שדוחותיהם נבדקו ( %84 ) דיווחו שעבדו בהדרכה במועדים אלה.
כלומר, כ-16% מהמדריכים המחוזיים לא דיווחו על עבודתם, כנדרש בחוזר המנכ"ל.
במדגם המדריכים המחוזיים נמצא כי המדריכים דיווחו רק על863 ימי עבודה בהדרכה.
בדיקת תוכנם של הדוחות מעלה שבמקרים רבים לא ניתן ללמוד על מהות ההדר כה, על מקום הפעילות ועל הצוות המודרך.
כמו כן לא ניתן לדעת אם מדובר בהדרכת עובדי הוראה במוסדות החינוך או בפעילות שאינה הדרכה.
יתרה מזאת, בשל ההבדלים בין דיווחי המדריכים לא ניתן להסיק מסקנות על סמך ניתוח סטטיסטי.
להלן כמה דוגמאות: מדריך א במחוז מרכז דיווח שבכל ימי ההדרכה בחודש מסוים הוא עסק ב"עבודה שוטפת מח' השתלמות", ומדריך ב תיאר את הצוות המודרך בכל ימי ההדרכה בחודשיים מסוימים במילים כלליות כמו "מורים".
מדריך ג במחוז תל אביב דיווח על חודש עבודה מלא בדצמבר 2008 , ותיאר את פעילותו בכל ימי ההדרכה במילה "פגישות".
12 מדריכים במינהל לחינוך התיישבותי הגישו דוחות ממוחשבים שהושמטו מהם חלק מן העמודות, למשל, העמודה שיש לציין בה מי הצוות המודרך.
ממצאי הבדיקה והדוגמאות האלה מלמדים שבמחוזות שנבדקו לא דיווחו המדריכים באופן שיטתי ומלא, כנדרש בחוזר המנכ"ל, והממונים עליהם ולשכות ההדרכה לא הקפידו למלא אחר דרישות המשרד ואפשרו לכל מדריך לדווח כרצונו על עבודתו.
ממצאים אלה גם מעידים על כך שהנהלת המשרד והאחראים להדרכה לא יכלו לדעת מהדיווחים האלה מה הייתה מהות עבודתם של המדריכים המחוזיים ואת מי הדריכו.
לדעת משרד מבקר המדינה, לנו כח הממצאים גם בנוגע לדיווחים על עבודה ביום הבחירות, על המשרד להקפיד שהמדריכים יגישו דיווחים מלאים, ולבקר את תוכנם.
המשרד רואה בהדרכה כלי חשוב ומרכזי לשיפור איכות ההוראה, המביא בסופו של יום גם לידי שיפור הישגי התלמידים במערכת החינוך.
בשל חשיבותה של ההדרכה המשרד מקצה לנושא משאבים רבים והם מבוקשים ביותר: מטה המשרד, מחוזותיו ומוסדות החינוך מתחרים על הזכות לקבל נתח גדול ככל האפשר ממשאבים אלה.
המשנה למנכ"ל המשרד ניהל את נושא ההדרכה באופן לקוי.
המשרד לא הגדיר בתכנית עבודה יעדים אופרטיביים להדרכה, לא הוכנה תכנית עבודה ארצית ולא נבחנו תוצאות ההדרכה.
הקצאת ימי ההדרכה נעשתה לא אחת ללא תבחינים ברורים וידועים, ולעתים אף באיחור.
המחוזות ויחידות המטה במשרד לא יכלו לדעת אם כל אחד מהם אכן קיבל את ימי ההדרכה המגיעים לו.
רוב ימי ההדרכה שימשו שלא למטרות ההדרכה, ומקצתם נ וצלו כפיצוי על קיצוץ במשרות של עובדים.
אלפי מדריכים נבחרו ללא הליך תחרותי.
המשרד העסיק חלק מן המדריכים באופן שלא תמיד תאם את ההוראות והנהלים הנוגעים לעניין.
בידי נש"ם היה מידע על התנהלות זו והיא חששה שימי הדרכה יכולים לשמש "דלת מסתובבת" כדי להגדיל בפועל את כוח האדם של המשרד, אבל היא לא פעלה בנושא כפי שהיה עליה לפעול, ובעצם אפשרה למשרד להמשיך לפעול במתכונת זו במשך תקופה ארוכה.
ממצאי הביקורת מעלים את הצורך בשינוי של ממש בניהול נושא ההדרכה.
על הנהלת המשרד להקפיד שימי הדרכה ישמשו רק להדרכה וכפי שהמשרד בעצמו קבע - על ההדרכה להתקיים ברובה בתוך הכיתה.
על המשרד לקבוע את יעדי ההדרכה ולגבש תכנית עבודה ארצית.
עליו להעסיק מדריכים רק באופני ההעסקה המותרים למשרד ממשלתי ולבחור אותם באופן הוגן ושוויוני ובהליך תחרותי.
את משאבי ההדרכה יש להקצות על פי כללים סדורים וידועים וי ש למדוד את תוצאות ההדרכה ולבקר באופן שוטף את ביצועה.
שואת העם היהודי במלחמת העולם השנייה היא אירוע טראומטי ומכונן בהיסטוריה האנושית בכלל ובתולדות העם היהודי בפרט.
השואה הפכה למרכיב מרכזי בתודעת הזהות הלאומית של היהודים בישראל ובתפוצות.
היא חוליה מרכזית בחוויה הישראלית ומרכיב מהותי בעיצוב הזהות הקולקטיבית הישראלית-יהודית.
בשנת 1953 חוקקה הכנסת את חוק זכרון השואה והגבורה - יד ושם, התשי"ג- 1953 ; נקבע בו ששר החינוך ממונה על ביצועו.
מכוחו הוקמה "יד ושם- רשות הזיכרון לשואה ולגבורה" (להלן - "יד ושם ").
"יד ושם " נדרשה להקים מפעלי זיכרון, לכנס, לחקור ולפרסם את כל העדויות על השואה והגבורה, להנחיל לעם את לקחיה ולטפח הווי של אחדות זיכרון לגיבוריה ולקרבנותיה.
"יד ושם " פועלת במתחם הנצחה שהוקם בהר הרצל בירושלים; שם שוכנת הנהלתה ושם מצויים אתרי ההנצחה.
ואלה העיקריים: אוהל יזכור, היכל השמות, מוזיאונים, יד לילד, ספרייה, מכון בינלאומי לחקר השואה ומחלקת חסידי אומות העולם.
ב- 1993 הקימה"יד ושם " את בית הספר המרכזי להוראת השואה (להלן - בית הספר).
במהלך השנים החלו לפעול מכונים להנצחת זכר השואה וקרבנותיה (להלן - מכוני שואה או מכונים).
המכונים ומוסדות ההנצחה הוקמו בידי קבוצות התיישבות, ארגוני ניצולים, ארגונים של יוצאי ארצות, ערים ועיירות, רשויות מקומיות וביזמות משפחתיות.
בתוך המכונים הללו התפתחו מרכזים חינוכיים להנחלת לקחי השואה ומשמעותה בשלוש צורות עיקריות: במסגרת מוזיאונים להנצחת זיכרון השואה - כמחלקות חינוך והדרכה; במסגרת מוסדות להנצחה, תיעוד ומחקר שאין בהם מוזיאונים - כמחלקות חינוך; במסגרת מוסדות להכשרת עובדי הוראה - כמרכזי הוראה.
בשנת 1959 נקבע על ידי הכנסת יום התייחדות עם זכר קרבנות השואה בחוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה, התשי"ט - 1959 .
שם נקבע כי מדי שנה בשנה יוקדש כ"ז בניסן להתייחדות עם זכר השואה והגבורה.
אלה הדרכים שנקבעו לקיום יום הזיכרון לשואה ולגבורה: דומיה של שתי דקות בכל רחבי המדינה שבהן תשבות כל עבודה ותיפסק כל תנועה בדרכים; אזכרות, עצרות עם וטקסי התייחדות במחנות הצבא ובמוסדות החינוך; שידורים מיוחדים ברדיו לציון ייחודו של היום.
במהלך הדיון בכנסת לאישור החוק הוצגו מטרותיו: "לתת ליום השואה באופן חוקי ולדורי-דורות את הצביון שהוא ראוי לו, החל מבתי הספר ועד סגירת החנויות לזמן מסוים וסגירת בתי השעשועים.
ועד תכניות הרדיו ועד אזכרות בבתי כנסיות.
זוהי חובתנו הלאומית ובזה צריכה לבוא לידי ביטוי אחדותה השלמה של האומה - למסור מדור לדור את תהילתה ותפארתה של יהדות אירופה הנפלאה"2 .
ב- 1986 נחקק חוק איסור הכחשת השואה, התשמ"ו - 1986 .
החוק קובע כי "המפרסם, בכתב או בעל פה, דברים המכחישים את המעשים שבוצעו בתקופת השלטון הנאצי ושהם פשעים כלפי העם היהודי או פשעים כלפי האנושות, או ממעיטים את ממדיהם, בכוונה להגן על מבצעי הפשעים הללו או להביע להם .
2 דברי הכנסת מושב שלישי יוני 1958 ', עמ 2118 -2119 .
אהדה או הזדהות, דינו - מאסר חמש שנים".
במהלך הדיונים על החוק היו ניסיונות להכלילו בחוק העונשין, אולם יוזמי החוק עמדו על חקיקתו כ"חוק מיוחד, בעיקר משום שהזוועה הזאת של הכחשת השואה והכחשת הפשעים של הנאצים כלפי העם היהודי וכלפי האנושות הפכה לסימן היכר של האנטישמיות החדשה"3 .
מטרת החוק "לתת שיניים ללוחמים בתופעות" של הכחשת השואה ש"עדיין לא קנו להן שביתה ונחלה בחברתנו, אבל הן כבר קיימות בעולם כולו"4.
בחודשים אפריל עד יוני 2009 בדק משרד מבקר המדינה את הוראת השואה והנחלת לקחיה במערכת החינוך.
נבדקו ההוראות והפעולות הפדגוגיות של משרד החינוך (להלן - המשרד) והמסגרת המחייבת להוראת השואה לפי מקצועות לימוד ולפי קבוצות גיל בכל מגזר (ממלכתי - מ"מ, ממלכתי דתי - ממ"ד, עצמאי וערבי); הנחיות שונות של המשרד וקשרי הגומלין של המשרד עם מכונים להנצחת זכר השואה וקרבנותיה.
הבדיקה נעשתה במשרד: באגף הבחינות, באגף שירות פסיכלוגי ייעוצי (שפ"י), במינהל חברה ונוע ר (להלן - המינהל), באגף מפקחים מרכזים (מפמ"רים), באגף תכניות לימודים, ביחידת חוזרי מנכ"ל ובבית הספר להוראת השואה ב"יד ושם".
התפתחויות בהוראת השואה .
עד משפטו של הצורר אדולף אייכמן 5 , שהתקיים בשנים 1961 ו- 1962 , השואה לא הייתה חלק מתכניות הלימודים וכמעט לאנזכרה בספרי הלימוד.
ניצני העיסוק בדידקטיקה של השואה החלו6 למעשה בעיקר בעקבות המשפט, שעורר את הנושא ואת הצורך להכניסו למערכת החינוך.
בשנת 1979 חייב המשרד להורות את הנושא כפרק בלימודי ההיסטוריה בהיקף של 30 שעות בחטיבה העליונה בבתי הספר 7 החל משנת הלימודים (ל הלן - שנה"ל) התש"ם 8 ( 1980- 1979 ).
בחופשת הקיץ באותה שנה קיים המשרד השתלמויות בנושא למורים להיסטוריה, למורים לספרות ולמחנכי כיתות.
המשרד החל ליישם את ההחלטה על חובת הוראת השואה בחטיבה העליונה ללא מטרות חינוכיות ברורות, ללא תכנית לימודים מוגדרת וללא ספרי לימוד9 .
בשנת 1980 התקבל תיקון לחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג - 1953 , ולחינוך הממלכתי נוספה מטרה "להנחיל את תודעת זכר השואה והגבורה, ולחנך לכבדם".
בדברי ההסבר לתיקון 10 נאמר כי "במשך 30 שנה של קיום המדינה לא נמצאה .
3 דבריהכנסת מושב ראשון יולי 1985 ', עמ 3452 -3456 .
4 דברי הכנסת מושב שני יולי 1986 ', עמ 3476 -3478 .
5 בבבית המשפט המחוזי- ת"פ 40/61 היועץ המשפטי לממשלה נ' אדולף אייכמן` בבית המשפט העליון - ע"פ 336/61 אדולף אייכמן נ' היועץ המשפטי לממשלה , פ"ד טז(3 ) 2033 .
6 חיים שצקר, "הוראת השואה במבחן הזמן", בתוך ילקוט מורשת לתיעוד ועיון , מורשת, בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ, אפריל 1992.
7 /חוזר המנהל הכללי לט8 - ( ד' בניסן התשל"ט1 באפריל 1979.
שנת הלימודים מתחילה בספטמבר ומסתיימת באוגוסט 9 ,מלכה כהן ניתוח משווה של תוכני ות לימודים במוסדות להנצחת זכר השואה בישראל, ( 2003 '), עמ 22-23 .
]עבודת דוקטור[ 10 'חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס 3 ), התש"ם - 1980 ; הצעת החוק ודברי ההסבר פורסמו בה"ח 1450 , התש"ם- 1980 ', עמ192.
,מסגרת קבועה להוראת נושא תודעת השואה.
לגבי נושא כזהשהוא בעל משמעות היסטורית לאומית ואוניברסאלית, יש צורך שהחוק יקבע הוראה מפורשת שלפיה יילמד הנושא במוסדות החינוך, כדי שכל אדם מישראל ידע מה קרה.
על-ידי עיגון הנושא בחוק תיווצר אסמכתה כלפי חוץ נוכח המגמות בעולם לטשטש את מאורעות השואה".
הרשות המחוקקת ראתה חשי בות גדולה בהנחלת זכר השואה, ודברי החקיקה שהתקבלו בנוגע למקומם של לימודי השואה בתכנית הלימודים הכירו בכוחו של החינוך כגורם חשוב ומרכזי, נוסף על זיכרון האירועים בתודעה הקולקטיבית הישראלית.
ללימודי השואה ולהנחלת זכרה במערכת החינוך חשיבות גדולה שכן בחלוף הזמן הולך וקטן מספר הניצולים ויש חשש לשכחה ולערפול.
התיקון בחוק הפך את השואה לנושא לימוד שחובת הוראתו מעוגנת בחוק חינוך ממלכתי.
דברי ההסבר לתיקון לחוק קובעים ש"טוב נעשה אם לא נקיים רק טקסים ביום השואה והגבורה אלא הנושא הזה של השואה ייכנס לתודעת ילדינו על-ידי כך שייכלל בתכניות הלימודים, והדור השני ידע על האסון הגדול ועל האבידה הגדולה שהעם ידע"11 .
המשרד לא פעל ברוח זו ולא הביא לכך שהנושא ילמד בבית הספר באופן רציף, כמפורט להלן.
את השואה אפשר ללמד מכמה נקודות מבט: עיונית, רגשית, חברתית ועוד השואה רלוונטית לתחומי דעת שונים כמו היסטוריה, ספרות, מחשבת ישראל ואמנות.
לאחר משפט אייכמן החל נושא השואה לחלחל במערכת החינוך והוראתה הייתה בעיקר רגשית.
במהלך השנים, משהלכה הוראת השואה ותפסה את מקומה במערכת החינוך, הסתמנו בה שתי גישות: האחת - הוראה כתרבות זיכרון: העלאת זכר הקרבנ ות ומעשה הנצחה.
הגישה באה לידי ביטוי במלוא עוצמתה בטקסי הזיכרון; האחרת - הוראתה מבחינה עיונית תוך ניתוח אירועים ופרטים והפעלת מחשבה ביקורתית12 .
היסטוריה הוא מקצוע חובה13 במערכת החינוך בכל המגזרים, ומתחילים בהוראתו בכיתה ו'.
הוא גם מקצוע חובה בבחינות הבגרות, ולפי החלטת המשרד, כדי לקבל תעודת בגרות יש להיבחן בחינת בגרות בהיסטוריה לפחות בשתי יחידות לימוד, ונושא השואה נכלל באחת מהן.
החלטת המשרד על הוראת השואה רק במסגרת מקצוע ההיסטוריה מדגישה את התפיסה שמדובר בראש ובראשונה בפרק היסטורי שאפשר לנתחו בדרך הנהוגה לגבי אירועים אחרים ותקופות אחרות.
, יש לבסס את הוראת השואה על תשתית עובדתית היסטורית המפקח המרכז במשרד (להלן - מפמ"ר) להיסטוריה כתב 15 כי הקושי של התלמידים בהפנמת ייחודה של השואה נעוץ במורכבות הגורמים שהובילו .
11 דברי הכנסת מושב רביעי מרס 1980 ', עמ 2570 -2571 .
12 חיים שצקר, "השואה בספרי לימוד - ניתוח משווה, בתוך השואה בהיסטוריוגראפיה", הרצאות ודיונים בכינוס הבין -לאומי החמישי של חוקרי השואה ( 1983 ), יד ושם ירושלים.
13 /חוזר מנכ"ל האחרון המפרט זאת הוא מתשסז6 ,, י'ג בשבט התשס'ז 1.
14 ,באואר יהודההשואה - היבטים היסטוריים, ספרית ה פועלים, 1987 ', עמ72-71 .
15 ,ראו מיכאל ירון "הוראת השואה במסגרת שיעורי ההיסטוריה", בשביל הזיכרון, יד ושם רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, גיליון מס' 44 'עמ4-9 .
מיכאל ירון הוא מפקח מרכז (מפמ"ר) היסטוריה בחינוך הממלכתי.
להיווצרותה, וההתמודדות עם הנושא מחייבת טיפול עדין ומדויק.
טיפול כזה אסור לו שיתבסס רק על הרושם המצטבר מחוויות רגשיות הנקלטות דרך תרבות זיכרון השואה והנצחתה.
יצוין, שהמשרד לא שקל לחייב להרחיב את לימוד השואה גם לתחומי דעת נוספים מעבר למקצוע ההיסטוריה.
בשנת 1991 מינה שר החינוך דאז (זבולון המר ז "ל) ועדה לבדיקת מצב לימודי היהדות בחינוך הממלכתי - "ועדת שנהר".
יו"ר הוועדה הייתה פרופ' עליזה שנהר - רקטור אוניברסיטת חיפה דאז - וחבריה אנשי ציבור, אנשי אקדמיה ואנשי חינוך.
תפקיד הוועדה היה לבחון את מצב לימודי היהדות בחינוך הממלכתי בבית הספר היסודי, בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה ולהציע הצעות בדבר המטרות והתפיסה, תכניות לימודים וכל יזמה אחרת העשויה לקדם את החינוך היהודי בישראל.
מסקנות הוועדה התפרסמו בשנת 1994 בדוח "עם ועולם - תרבות יהודית בעולם משתנה".
המלצות הוועדה אומצו על ידי שר החינוך דאז (יוסי שריד), ובשנת 1999 הוקם16 ""המטה ליישום דוחות שנהר וקרמניצר17 שמטרתו לשלב את המלצות הדוח במערכת החינוך והוא פועל כאחת מיחידות המזכירות הפדגוגית במשרד.
אחד העקרונות של ועדת שנהר להוראת מקצועות היהדות הוא "לעסוק במקומה של האנטישמיות בעולם המודרני ובמשמעותה ובלקחיה של השואה".
בהמלצותיה לגבי תכניות לימודים נקבע כי יש "להבטיח שתקופת השואה על משמעויותיה ולקחיה מבחינה ציונית, יהודית ואוניברסאלית תוסיף להיות נושא מרכזי במערך ההוראה והחינוך בבית הספר ובקהילה"18 .
המלצות הדוח לא יושמו בבית הספר היסודי ובחטיבה העליונה; בחטיבת הביניים יושמו מקצתן לאחר כמה שנים (ראו להלן).
בשנות ה -80 של המאה הקודמת הגבירו מכוני השואה את פעילותם החינוכית, ואף הוקמו מכונים נוספים.
עיקר הביקוש ללימוד הנושא היה של המורים להיסטוריה שראו בהם פתרון ליישום החלטת המשרד על חובת הוראת השואה במסגרת לימודי ה היסטוריה.
בהתאם לנושאים שנקבעו על ידי המשרד 19 הפכו מכוני השואה לספקים העיקריים להרצאות, לסיורים ולפעילויות נוספות.
להערכת המשרד, ב-30 השנים האחרונות גדל מאוד היקף הפונים ממערכת החינוך למכוני השואה; לפי נתוניו, בשנת 2006 פקדו את מכוני השואה כ - 195,000 תלמידים ועובדי הוראה (ראו להלן).
בתחילת שנות השמונים החלו מסעות מאורגנים של בני -נוער ישראליים לפולין.
בשנת 1988 נרתם לכך המשרד, ובדצמבר 2004 הוא פרסם בעניין הוראות קבע בחוזר המנכ"ל 20 .
"הוקמה במשרד "מינהלת פולין .
16 המטה הוקם בעקבות סגירת המינהל לחינוךערכי במשרד.
17 דוח קרמניצר משנת 1996 '"להיות אזרחים" נכתב על ידי הוועדה בראשות פרופ מרדכי קרמניצר ועוסק בלימודי האזרחות בכל בתי הספר בארץ.
18 ,משרד החינוך והתרבותדוח שנהר, סעיף 9.
19 ,נילי קרןהשפעות מעצבי דעת הקהל מחד גיסא ומחקר השואה מאידך גיסא על התפתחות הדיון החינוכי ותכניות הלימוד בנושא השואה בבתי הספר העל -יסודיים ובחינוך הבלתי פורמאלי בישראל בין השנים 1948 -1981 ( 1985 .
]עבודת דוקטור[ ) 20 /המקור: חוזר המנהלת הכללית, הוראות קבע סה 4 (ב) כסלו התשס"ה - דצמבר 2004 , משלחות נוער לפולין- "את אחיי אנוכי מבקש".
המשרד דאג להכשיר מדריכים למסעות לפולין , מרביתם - באמצעות מכוני השואה21 .
במשך20 שנים מאז החלו המסעות לפולין לא בחן המשרד אם המסעות הללו תורמים להעמקת הידע וההבנה של השואה.
רק בתחילת 2009 החלו מינהל חברה ונוער והרשות הארצית למדידה ולהערכה בחינוך (ראמ"ה) במחקר הערכה של משלחות הנוער לפולין.
המחקר ייעשה בידי צוות חוקרים ממכללת אריאל אשר יבחן את מידת השגת המטרות של המשלחות לפולין מבחינה ערכית, רגשית ולימודית ויעסוק במשמעויות היישומיות של הממצאים.
תכניות לימודים העוסקות בהוראת השואה .
תכנית לימודים של המשרד בתחום דעת כלשהו מגדירה מתווה לימודי ברור, מלא ותקני לכל התלמידים במדינה.
התכנית מציגה את התפיסה הרעיונית העומדת ביסודה, קובעת את מטרות הלימוד, את התכנים שיש ללמד, את המיומנויות שיש להקנות לתלמידים, את הידע שעליהם לרכוש ואת ההישגים המצופים מהם; כמו כן היא ממליצה על דרכי הוראה ולמידה ועל דרכים להעריך את יעילותה.
תכנית לימודים רשמית היא הצהרת מדיניות של המשרד ותשתית לתכנון הלימודים22 .
מסמך תכנית לימודים הוא השלד הרעיוני שלה ומפורטים בו כיווני ההוראה ומספר שעות הלימוד.
את תכנית הלימודים מפתחים ומכינים אנשי מקצוע בכירים במשרד בסיוע אנשי אקדמיה בכירים המת מחים בתחום הדעת הנדון, עובדי הוראה בכירים, נציגי מכללות, פסיכולוג ונציגי המגזרים שלהם מיועדת התכנית.
היא מופקת כדי להתאים ליכולות הקוגניטיביות של התלמידים.
משרד מבקר המדינה בדק תכניות לימודים העוסקות בשואה לפי גיל ולפי מגזרים ולהלן מובאים הממצאים.
תכניות לימודים לגיל הרך המשרד לא הכין תכנית ללימוד השואה לגיל הרך.
המשרד גם לא הנחה את הגננות בעניין התכנים שמומלץ להעביר לילדי הגן במהלך שנת הלימודים ולקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
באתר האינטרנט של המשרד נמצאו שני מאמרים23 העוסקים ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בגן הילדים.
שני המאמרים דנים בדילמות באשר להסברת נושא השואה לילדים; נדונים בהם הקשיים בהסברת הנושא לילדי הגן כמו היעדר פרספקטיבה היסטורית אצל הילד בגיל הגן ואי -יכולתו להבחין בין תקופות היסטוריות ובין .
21 על "מסעות בני נוער לפולין ולצ'כיה" ראו מבקר המדינה, דוח שנתי 51ב ( 2000) ', עמ 516.
22 על "הכנת תכניות לימודים" ראו מבקר המדינה, דוח שנתי 58( ב 2008) ', עמ829.
il/EducationCMS/UNITS/Moe/Shoa ; http://cms.
il/EducationCMS/Units/PreSchool/Moreshet/Tkasim 832 דוח שנתי60ב .
הדילמה מתעצמת בגלל הצורך להגן על ילדים צעירים ולהרחיקם ממציאות חיים קשה ולמנוע מהם טראומה, ומובעת במאמרים הנזכרים בשאלתּה של אחת הגננות: "מה עלי לעשות - לספר ולדבר או להגן ולהסתיר?
" בדצמבר 2009 השיבה מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי למשרד מבקר המדינה כי בגיל הרך נושא השואה מאוזכר רק בהקשר של יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
עוד כתבה כי המשרד העביר מסמך לכל הגננות ובו הודגש הצורך בהנחלת הנושא כבר מהגיל הצעיר.
המסמך כלל מאמר מלווה על פעילות מומלצת בגן ביום הזיכרון לשואה ולגבורה והציג דרכי התמודדות והמלצות אופרטיביות.
על מנת להקל את התמודדות עם נושא השואה בגיל הרך על המשרד להכין תכניות לימודים מובנות והנחיות לעובדי ההוראה ולא להותיר אותם להתמודד לבדם עם הנושא כראות עיניהם.
תכניות אלה אמורות להתייחס בין היתר לאפיוני הגיל הרך, להתפתחותם הרגשית של הילדים וליכולת הקוגניטיבית שלהם.
בעקבות הערת משרד מבקר המדינה הודיעה בינואר 2010 מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי במשרד כי "האגף לחינוך קדם יסודי שוקד בימים אלה בשיתוף עם אנשי אקדמיה בכירים על תכנון ובניית תוכנית מותאמת לגיל הרך לחשיפת נושא השואה לילדי הגן".
תכניות לימודים לבתי הספר היסודיים 1.
המשרד לא הכין תכנית לימודים להוראת השואה בבתי הספר היסודיים.
רק במקצוע "מולדת, חברה ואזרחות" לבית הספר היסודי (כיתות ב-ד) מוזכר נושא השואה - באופן עקיף בלבד.
"שעת חינוך" בבתי הספר היסודיים נועדה לאפשר למחנך הכיתה לטפל בעניינים שונים הקשורים לתלמידים, לעסוק בנושאים ארגוניים, לדון באקטואליה, לעסוק במורשת ישראל ועוד.
על תוכני שעת חינוך מופקדת המחלקה לחינוך לחיים בחברה באגף לחינוך יסודי במשרד, אשר פיתחה סילבוס24 לתוכן שעה זו למגזר הממלכתי ולמגזר הממ"ד.
לפי הסילבוס, המשרד הנחה את מחנכי כיתות א'-ו' לעסוק בחוד ש ניסן בשלושה מעגלי לימוד: מעגל החיים הכיתתי, מעגל החיים הקהילתי ומעגל החיים הלאומי.
במעגל החיים הלאומי יש בעיקר התייחסות לחג פסח תוך הדגשת המסרים לפי כיתה; במעגל החיים הקהילתי נאמר כי יש לעשות פעילויות קהילתיות ולהדגיש את פסח ואת יום השואה.
24 :לתכנית לימוד שני מרכיבים (א) הסילבוס - שלד התכנית, המגדיר את מטרות הוראת המקצוע ומפרט את התכנים לפי נושאי הלימוד וחלוקתם לנושאי מישנה.