HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
עובדה זו עלולה להוריד לטמיון את המאמצים שנעשו לשיקומם בבית הסוהר.
שב"ס קבע אמנם יעד לגיבוש גישת "רצף הטיפול", אך בפועל אין הוא אחראי לטיפול באסירים לאחר שחרורם, ומימוש יעד זה כרוך בשיתוף פעולה לאומי עם יתר הגורמים המעורבים: המשרד לביטחון הפנים, משרד הרווחה ורש"א, על מנת להעלות את מספר האסירים המשוחררים שתיבנה עבורם תכנית שיקום.
המשרד לביטחון הפנים .
אחת המטרות העיקריות של המשרד לביטחון הפנים היא מניעת הפשיעה.
בהתאם לכך משמש המשרד כזרוע המרכזית של הממשלה לביצוע מעקב, בקרה, פיקוח ומדידה בפעילות הגופים והזרועות שבאחריותו, ובכללם שב"ס, הממונה על החזקת אסירים במשמורת בטוחה ועל סיוע בשיקומם.
ב- 2012 פרסם המשרד לביטחון הפנים את מדיניות השר והמשרד לאותה שנה.
אחת ממטרות המשרד לשנה זו הייתה "שיפור אמצעי הביטחון, תנאי הכליאה והטיפול באסירים ובעצורים", ובכלל זה נקבע יעד ל"חיזוק המאמץ לתקון וסיוע בשיקום האסירים, לשילובם בחברה ולצמצום הרצידיביזם".
יעד זה כלל שיפור תהליכי מיון ואבחון; בחינת יעילות תכניות הטיפול והשיקום במתקני הכליאה; קידום הרצף הטיפולי והשיקומי עם גורמי ממשלה, גופים ציבוריים וגופים נוספים; והרחבת מערך התעסוקה היצרנית לאסירים, בין היתר בהתבסס על יזמים פרטיים, לשם העצמת המאמץ להקניית כלים מתקנים לשיקומו של האסיר.
במסמך מדיניות השר והמשרד ל- 2013 .
נקבעו מטרות ויעדים זהים תכנית עבודה שנתית במדריך התכנון הממשלתי להנחיית המשרדים להכנת תכנית עבודה שנתית נקבע בין היתר שתכנית העבודה השנתית תכלול שלושה רבדים: 1 .
מטרות (ההישגים הרחבים שאליהם המשרד מכוון בפעילותו) ; 2.
)יעדים (הישגי הביניים המקרבים את המשרד אל המטרה; 3 .
משימות (פעולות שתכליתן השגת היעדים).
למטרות וליעדים נדרש לצרף מדדי תוצאה שיבחנו האם הושגו בתום שנת העבודה.
כאמור, בתכנית העבודה של המשרד לביטחון הפנים ל - 2012 צוין יעד של "חיזוק המאמץ לתקון וסיוע בשיקום האסירים, לשילובם בחברה ולצמצום הרצידביזם".
מדד התוצאה למימוש היעד נקבע להורדת שיעור המועדות מ-%45 ל-%37 במהלך תשע שנים, עד שנת 202061 .
המשימה המרכזית שנקבעה למימוש יעד זה היא "גיבוש תכנית רב שנתית לצמצום .
61 כאמור, שיעור המועדות לשנת 2010 שהועלה במחקר המועדות היה 43.
המשרד לביטחון הפנים 511 .
:שם הדוח היבטים בשיקום אסירים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 הרצידביזם" ומדד התפוקה לביצ וע המשימה הוא "קיום תכנית רב שנתית לצמצום הרצידביזם" שאמורה הייתה להיות מוכנה בסוף 2012 .
הביקורת העלתה כי נעשים מאמצים של חטיבת התקון בשיתוף יחידת המחקר להכנת תכנית רב-שנתית לצמצום המועדות.
כך, לדוגמה, במועד עריכת הביקורת הוחל בביצוע סקר "מיפוי צרכים" וה חלה בדיקת האפקטיביות של תכניות החטו"ש השונות, כל זאת במטרה להביא למיצוי פוטנציאל השיקום.
אולם למרות המאמצים של שב"ס, לא ניתן לדעת מתי תושלם המשימה ומתי תהיה ה"תכנית רב שנתית לצמצום הרצידביזם" מוכנה לביצוע.
משרד מבקר המדינה מעיר למשרד לביטחון הפנים כי עליו לקבוע מדדי ביניים לתוצאת היעד, ולא להסתפק בקביעת מועד לעמידה ביעד בעוד תשע שנים.
כמו כן, מאחר שמשימת גיבוש התכנית הרב -שנתית לצמצום המועדות לא הושלמה במועד שנקבע (סוף 2012 ), ולא ניתן לדעת מתי תושלם, נדרש המשרד לעקוב אחר הפעולות שיבטיחו את השלמת המשימות והשגת היעדים שנקבעו.
השר לביטחון הפנים מסר בתשובתו למבקר המדינה מנובמבר 2013 כי לכשישלים שב"ס את גיבוש מדידת המועדות והאפקטיביות של תכניות השיקום, יאשר השר את יעדי הביניים לתכנית, והם יפורסמו במסגרת התכנית המשרדית הכוללת בקרה עליהם.
ועדת דורנר באוקטובר 2011 החליטה הממשלה, בעקבות הצעה של המשרד לביטחון הפנים ומשרד המשפטים, על הקמת ועדה ציבורית בראשות שופטת בית המשפט העליון (בדימוס) דליה דורנר לבחינה של דרכי הטיפול בעבריינים וענישתם בראייה הכוללת את "מדיניות הטיפול בעבריינים שנגזר דינם, ענישתם ושיקומם".
הממשלה החליטה להטיל על הוועדה, בין היתר, לגבש המלצות בדבר אופן הטיפול בעבריינים שנגזר דינם, ובכלל זאת בדבר מגוון אמצעי הענישה ובפרט עונשי המאסר לסוגיהם, ודרכי הטיפול בהם בעת כליאתם ובקהילה לאחר שחרורם.
בישיבת הממשלה שקדמה להחלטה ציין השר לביטחון הפנים כי הוא רואה חשיבות בפעילות הוועדה "בנושאי מניעת העבירה, אכיפה, הרתעה, חקיקה, ענישה, טיפול ושיקום".
מאז התקבלה ההחלטה התכנסה הוועדה פעמים אחדות.
נכון למועד סיום הביקורת טרם הוגש דוח הוועדה.
ראוי כי המשרד לביטחון הפנים יביא ממצאי דוח זה לידיעת ועדת דורנר על מנת שישמשו תשומה נוספת לעבודת הוועדה.
שם הדוח: היבטים בשיקום אסירים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 סיכום .
שב"ס הוא ארגון כליאה ביטחוני המחזיק במתקניו בעיקר עבריינים שנשפטו למאסר.
נוסף על הענישה, מנצל שב"ס את תקופת המאסר כדי לנסות לשקם את העבריין שהורשע.
כך, לכשיגמור לרצות את עונשו יהיו לו כלים שיעזרו לו להשתלב בחברה ולהיות אזרח נורמטיבי שומר חוק.
בית המשפט העליון כבר קבע כמה פעמים כי השיקום הוא אינטרס של האסירים עצמם, על מנת שלא ישובו ויבצעו עברות וייענשו על כך, אך לא פחות מכך הוא גם אינטרס ציבורי, ולפיכך ראוי כי שב"ס ייערך להענקת טיפול שיקומי ומקצועי לאסירים הזקוקים לכך עוד בעת ריצוי עונשם62.
שב"ס משקיע משאבים רבים בתחומי השיקום (חינוך, טיפול ותעסוקה).
למרות זאת, ממצאי דוח זה העלו שאלפי אסירים אינם מקבלים מענה שיקומי.
בהקשר זה יש לתת את הדעת להיעדר תהליך ממוחשב, סדור, מתמשך ורצוף של איסוף נתונים, מיפוי צרכים ובחינת אמות המידה להצלחת תכניות השיקום.
הממצאים העלו גם שלמרות הידע והניסיון הנצברים בדבר ההכרח ברצף טיפולי- שיקומי גם לאחר השחרור מבית הסוהר, מרבית האסירים המשוחררים אינם מטופלים כראוי עם יציאתם לחברה, ותהליך השיקום נפסק.
מצב זה לעתים מוריד לטמיון את הפעולות והמשאבים שהוש קעו בתכניות השיקום של האסירים בבית הסוהר ופוגע במאמצים לצמצם את מספר האסירים המשוחררים החוזרים למעגל הפשיעה.
לפעילות השיקום ערך מוסרי, חברתי וכלכלי גבוה.
על המשרד לביטחון הפנים, בשיתוף משרד הרווחה, שב"ס ורש"א, לפעול להסדרת התנאים בתקנות בתי הסוהר לשילוב א סירים בפעולות שיקום אשר יהיו אבן בוחן להערכת עבודת השיקום.
כמו כן, על גופים אלה לגבש מדיניות לאומית -רוחבית בעלת יעדים ומדדים משותפים, שתכלול את כל הרצף הטיפולי-השיקומי, ולעקוב אחרי ביצועה.
62 ע"פ 11750/04 ,פלוני נ' מדינת ישראל , נבו.
מבקר המדינה שם דגש מיוחד על הבטחת זכויות היסוד של הפרט במדינת ישראל, ובכלל זה על הבטחת זכויותיהם של קטינים.
דוח זה, העוסק בטיפול בקטינים במערכת אכיפת החוק, הוא חלק ממימוש מדיניותו זו של מבקר המדינה.
קטין המעורב בפלילים מטופל במערכת אכיפת החוק באופן שונה מבגיר.
לפי הדין הישראלי, תקופת הקטינות מסתיימת בגיל 1814 .
באחריות פלילית (ואזרחית) נושא קטין מגיל1215, גיל שבו החוק מניח כי הוא מסוגל להבין את מלוא המשמעות של התנהגותו ואת המשמעות האנטי-חברתית של העברה שביצע.
14 בחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב-1962 , נקבע כי אדם שלא מלאו לו18 שנים הוא קטין; אדם שמלאו לו 18 .
שנים הוא בגיר 15 נוסח[ בישראל גיל האחריות האזרחית נקבע בפקודת הנזיקין, וגיל האחריות הפלילית נקבע ]חדש בחוק העונשין, התשל"ז-1977 .
גיל האחריות הפלילית אינו אחיד בכל המדינות, והוא נקבע בכל מדינה ומדינה לפי המסורת המשפטית שלה.
ברוב המדינות המערביות גיל האחריות הפלילית נע בין 12 ל-14 , אך במדינות מסוימות (ובהן רבות ממדינות ארצות הברית) נקבע טווח גילים נמוך הרבה יותר - בין 6 ל-10 .
במדינות אחרות, ובהן בלגיה ומדינות סקנדינביה, נקבע גיל גבוה יותר - בין 15 ל-18.
שם הדוח: היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 1.
בישראל נחקקו כמה חוקים הקובעים את דרכי ההתייחסות לקטינים במערכת הפלילית המרכזיים שבהם: חוק העונשין, התשל"ז-1977 ,); חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים התשט"ו-1955 ; פקודת, התשכ"ט ]נוסח חדש[ המבחן-1969 , והתקנות על פיה וחוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), התשל"א-1971 (להלן- חוק הנוער).
חוק הנוער קובע את דרכי פעולתם של הגופים הממלכתיים העוסקים בטיפול בנוער המעורב בפלילים.
החוק חל על קטינים בני 12-1816.
על פי החוק, קטינים שטרם מלאו להם 12 שנים ושנחשדו בביצוע עברה - לא יינקטו נגדם הליכים פליליים ולא ניתן לעצרם, לחייבם להיחקר ולהעמידם לדין.
חקירת המשטרה יכולה להתמקד בגילוי מעורבים נוספים, ואילו הקטין עצמו ישוחרר ויופנה לטיפול מערכת הרווחה, והיא תשקול את דרכי הטיפול בקטין ובמשפחתו.
חוק הנוער (טיפול והשגחה), התש"ך-1960 , עוסק בקטינים נזקקים, ובהם קטינים בני פחות מ-12 .
(שכאמור אינם נושאים באחריות פלילית) שעשו מעשה שהוא עברה פלילית חוק הנוער קובע הסדרים מיוחדים לקטינים המעורבים בפלילים על פי התחשבות במאפיינים הייחודיים להם.
הוא מבטא עקרונות יסוד המבוססים בין היתר על פקודת העבריינים הצעירים מימי המנדט הבריטי.
כן הוא מבטא תפיסה חדשה ברוח האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד, שנחתמה בנובמבר 1989 ובהתאם לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
על פי תפיסה זו יש להגן על זכויותיו של קטין כחשוד וכנאשם בביצוע עברות ולהתחשב בכשריו המתפתחים, בהתאם לעקרון-העל של טובת הקטין ובכפוף לשאיפה להחזיר למוטב נער שמעד 17.
הגופים המעורבים בטיפול בקטינים כאלה הם משטרת ישראל, שירות המבחן לנוער שבמשרד הרווחה והשירותים החברתיים (להלן - משרד הרווחה), הסנגוריה הציבורית שבמשרד המשפטים, בתי המשפט לנוער ושירות בתי הסוהר.
משטרת ישראל : המשטרה היא הגוף הראשון שבא במגע עם קטין שנחשד בביצוע עברה.
טיפולה בקטינים נעשה על פי חוק הנוער ונוהלי משטרה, שמטרתם לצמצם את הפגיעה בקטינים ולאפשר את שיקומם.
הטיפול הראשוני בקטינים וחקירתם בתחנות המשטרה נעשים בידי יחידות הנוער הנמצאות בכל תחנת משטרה18 .
: שירות המבחן לנוער שירות שנועד לספק שירותי אבחון, טיפול וייעוץ לקטינים שעברו על החוק ולהוריהם.
שירות המבחן מסייע למערכת אכיפת החוק בהתאמת ההחלטות השיפוטיות לבני הנוער, הן לפני הגשת כתבי אישום והן לאחר מכן, במקרים שבהם ניתנו צווי טיפול לפי חוק הנוער.
שירות המבחן מנהל את הליך האבחון ומכין חוות דעת על הקטין, עוד בטרם החלו ההליכים המשפטיים ולפני הגשת כתב אישום.
הוא מלווה אותו במשך קיום ההליך המשפטי ולאחר גזר הדין.
הסנגוריה הציבורית 19: גוף זה עוסק במתן הגנה משפטית לנאשמים או חשודים בפלילים הזכאים לכך על פי חוק, ובין היתר גם לקטינים.
בתקנות הסנגוריה הציבורית (זכאות לקטינים נוספים), התשנ"ח-199820 ,, הורחבה בהדרגה זכאותם של קטינים במחוזות השונים והיא חלה כעת על כל קטין עצור או קטין שהוגש נגדו כתב אישום, למעט אישום שהוגש לפני .
החוק חל גם על בגירים שביום הגשת כתב האישום היו קטינים 17 ראו דברי הסבר להצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 14), התשס"ו- 2006 .
18 בעברות מסוימות, בעיקר עברות מין ואלימות, ייחקרו קטינים שטרם מלאו להם14 בידי חוקר ילדים ממשרד הרווחה שעבר הכשרה מיוחדת לכך.
19 הסנגוריה הציבורית במשרד המשפטים פועלת לפי חוק הסנגוריה הציבורית, התשנ"ו-1995 , והיא מעניקה ייצוג משפטי לזכאים בכל שלבי ההליך המשפטי, ובכלל זה - לקטינים.
20 חוק הסנגוריה הציבורית מסמיך את שר המשפטים להרחיב את מעגל הזכאים לייצוג בידי הסנגוריה הציבורית, ומתוקף סמכות זו הותקנו התקנות.
המשרד לביטחון הפנים 409 .
:שם הדוח היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 שופט תעבורה בעברה שאינה פשע.
זכות הקטין לייצוג אינה מותנית במצב הכלכלי שלו או של הוריו, או בחומרת העברה שבה הוא חשוד או מואשם.
בתי המשפט לנוער : בית המשפט לנוער הוא בגדר מערכת שיפוטית מיוחדת הדנה בהליכים פליליים נגד קטינים, ובכלל זה מעצר לפני משפט.
החקיקה בעניינם של קטינים משקפת את הצורך להגן עליהם, גם כאשר מדובר בקטינים שהורשעו בביצוע עברות פליליות, ולשם כך נקבעו בחוק הנוער דרכי שיפוט וענישה מיוחדות .
כך למשל הוראה המחייבת את בית המשפט לנוער לקיים את דיוניו בדלתיים סגורות, ואיסור פלילי על פרסום פרטי קטין שהנו נאשם או ע ד בהליך פלילי.
נוסף על אלה רשאי בית המשפט לנוער להימנע מהרשעת קטין, ותחת זאת להורות על אחד או יותר מהאמצעים ודרכי הטיפול המפורטים בחוק הנוער.
שירות בתי הסוהר : חוק הנוער קובע כי ככלל, קטין שמוחזק במעצר או במאסר לא יוחזק עם אדם שאינו קטין.
עוד קובע החוק כי אין לעצור עד תום ההליכים קטין שטרם מלאו לו 14 שנה, וכי לא יוטל מאסר על קטין שבשעת גזירת דינו טרם מלאו לו14 שנה.
לגבי כלל הקטינים נקבע כי לא יוחלט על מעצרם אם ניתן להשיג את מטרת המעצר בדרך שפגיעתה בחירות הקטין פחותה.
בקבלת החלטה על מעצרו של קטין יובאו בחשבון גילו והשפעת המעצר על שלומו הגופני והנפשי ועל התפתחותו.
מעצר הקטין יהיה לפרק הזמן הקצר ביותר הנדרש לשם השגת המטרה.
מחלקת הנוער במטה הארצי של המשטרה היא הסמכות המקצועית העליונה בכל הנוגע לטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים.
מחלקת הנוער מפעילה יחידות נוער הפועלות נגד קטינים שעברו על החוק ועוסקות בחקירות, בילוש, מודיעין, הדרכה, ייעוץ, חקיקה, מניעה, מחקר, הערכה והסברה.
יחידות הנוער נמצאות בכל תחנות המשטרה.
בחודשים מרץ-אוקטובר 2013 בדק משרד מבקר המדינה היבטים בטיפול המשטרהבקטינים המעורבים לכאורה בפלילים.
הבדיקה עסקה בהליכי מעצר ובחקירה של קטינים, והתמקדה ביישום תיקון מס' 14 לחוק הנוער, שהתקבל ב-2008 ונכנס לתוקפו ביולי2009 (להלן- תיקון 14 ).
בדיקות השלמה נעשו בשירות המבחן לנוער ובמשרד המשפטים- בפרקליטות ובסנגוריה הציבורית.
כמו כן התקיימו פגישות עבודה עם נציגים מהאגודה לזכויות האזרח בישראל.
דוח קודם בנושא פורסם בשנת 200121.
האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד .
האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד (להלן - האמנה), שנחתמה בנובמבר 1989 , מציגה תפיסה חדשה המעמידה את הילד כישות אוטונומית בעלת זכויות מהותיות, ולא רק אובייקט הראוי להגנה.
היא מבטאת הסכמה רחבה על כללים שנועדו להטמיע את ההכרה בכל זכויות הילד, להבטיח את קיומן ולתת כלים לשיפור מצבם של הילדים.
על האמנה חתמו מספר רב של מדינות, ובהן מדינת ישראל.
האמנה אושררה בישראל בשנת 1991 ונכנסה לתוקף בנובמבר אותה שנה22.
21 ראודוח שנתי 51ב (2001 '), עמ61.
22 בשנת2005 אשררה ישראל גם תוספת העוסקתבמעורבות של ילדים בסכסוכים מזוינים, ובשנת 2008 .
אשררה תוספת בדבר סחר ילדים, זנות בקרב ילדים ופורנוגרפיה בילדים 410 דוח שנתי64ג .
שם הדוח: היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ויישומם בחקיקה, בראשות השופטת סביונה רוטלוי (להלן - ועדת רוטלוי)23 , הקימה כמה ועדות משנה, ובהן ועדה לנושא "הקטין בהליך הפלילי".
בדוח ועדת המשנה נכתב כי אשרור האמנה בידי הממשלה מקים את מחויבות המדינה לקיום הוראות האמנה ולהתאמת החוקים להוראות, ואולם אין באשרורה כדי להפכה לחוק ישראלי.
אכיפת הוראותיה באופן ישיר בבתי המשפט יכולה להיעשות לגבי אותן הוראות שעוגנו בחקיקה.
הוראות האמנה שלא עוגנו בחקיקה משמשות את בתי המשפט כמקור פרשני בפסיקותיהם על פי חזקת ההתאמה בין המשפט הבין -לאומי הפומבי ובין החוק המקומי, ולפיה "חזקה עלינו כי תכליתו של חוק היא, בין היתר, להגשים את הוראות המשפט הבין-לאומי ולא לעמוד בסתירה להן"24 .
האמנה מציבה עקרונות שנועדו לשמור על זכויות הילדים, כמפורט להלן.
עקרון הכשרים המתפתחים : עיקרון שעל פיו יש לפרש את כלל העקרונות שבאמנה.
הוא מציב את המסגרת להכרה בחירויות של ילדים בלי לחשוף אותם בטרם עת לאחריות יתרה או לפעולות שאינן הולמות את יכולותיהם.
ביסודו עומדת הדרישה להתייחס אל הקטין כנושא זכויות וחובות משתנות, ולבחון אם ראוי להחילן על הקטין בהתאם לגילו, לכישוריו ולהבנתו.
עקרון אי -אפליה ושוויון ההזדמנויות : עיקרון המגן על ילדים מפני אפליות לסוגיהן.
הוא מחייב את המדינה לנקוט פעולות אקטיביות למיגור כל סוגי האפליות, ולפעול לתיקון מבנים חברתיים וכלכליים שהאפליה מושרשת בהם.
עקרון טובת הילד 25: עיקרוןהקובע כי טובת הילדים תהיה שיקול ראשון במעלה, וכי חובה לבחון את טובתם באופן אקטיבי ולפני בחינת האינטרסים והזכויות של אחרים שעשויים להתחרות בעיקרון זה.
עקרון החיים, ההישרדות וההתפתחות : עיקרון המחייב נקיטת צעדים שמטרתם לצמצם את תמותת הילדים.
ההיבט האופרטיבי שלו כולל איסור נטילת חיים של ילדים, איסור נקיטת אלימות כלפיהם ואיסור הטלת עונש מוות על ילדים.
עקרון ההשתתפות : עיקרון הקובע כי יש להבטיח את זכותו של הילד להביע את דעתו בחופשיות בכל עניין הנוגע לו, אם הוא מסוגל לכך, וכי למטרה זו תינתן לילד הזדמנות להישמע בכל הליך שיפוטי או מינהלי הנוגע לו במישרין או בעקיפין.
האמנה קובעת כי המדינות שאשררו את האמנה ינקטו צעדים נאותים, תחיקתיים, מינהליים או אחרים למימוש הזכויות המוזכרות בה.
ועדת האו"ם פרסמה בשנת 2003 את האמצעים המומלצים ליישום אפקטיבי של האמנה.
אמצעים אלה כוללים בעיקר הנהגת רפורמה בחקיקה והמלצה לעגן את האמנה בחוק ילדים נפרד שיבליט וידגיש את עקרונותיה; הערכת ההשפעה של החקיקה והמדיניות על זכויות הילד ופיקוח על יישומן בידי גופים ממשלתיים וגופים עצמאיים; מינוי גוף סטטוטורי העוסק בילדים ובזכויותיהם ומאפשר להם ולנציגיהם להתלונן .
23 הוועדה מונתה על ידי שר המשפטים ביוני1997 , כיזמה משותפת של משרד המשפטים ושל מרכז הילד והמשפט במועצה הלאומית לשלום הילד.
הוועדה, אשר מונתה בעקבות הצטרפותה של ישראל לאמנה בשנת 1991 , התבקשה לבחון מחדש את מכלול החקיקה הישראלית המסדירה את התייחסות החברה ורשויות המדינה לילדים, על מנת להבטיח עמידה של מדינת ישראל בהתחייבויותיה על פי האמנה.
במרץ 2004 ,הגישה הוועדה לשר המשפטים דאז את המלצותיה ובעקבותיהן תוקן תיקון 14 .
לחוק הנוער 24 דנ"פ7048/97 פלונים נ' שר הבטחון, פ"ד נד(1 )743-742.
25 עקרון טובת הילד עומד לעתים קרובות בסתירה לתפיסה המכירה בזכותם של ילדים לאוטונומיה אישית; אולם יש הסכמה שבמקרים שבהם זכויות הילד יביאו לידי פגיעה ממשית בו, יש להעדיף את טובתו.
:שם הדוח היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 על פגיעה בזכויות אלה; הסדרת מנגנונים לשיתוף פעולה בין גורמים ברמות שונות של הממשל, וכן גורמים חוץ-ממשלתיים, כדי לממש את זכויות הילדים; גיבוש אסטרטגיה לאומית בתקצוב המדינה ובשיתוף ילדים ובני נוער, תוך מתן תשומת לב מיוחדת לאיתור ילדים השייכים לקבוצות שוליים והעדפתם; איסוף וניתוח של מידע על ילדים וקביעת מדדים ברורים למצבם כדי לאתר קבוצות הסובלות מאפליה ומפגיעה בזכויותיהן ולטפל בהן; מיפוי התקציבים הממשלתיים המיועדים לילדים במישרין או בעקיפין; הפצת מידע על האמנה ומידע על הגופים שתפקידם ליישמה; הכנסת נושא האמנה וזכויות ילדים לתוך תכנית הלימודים של מערכת החינוך; שיתוף פעולה עם החברה האזרחית26 ; שמירה על עצמאותם של הקטינים לצורך יישום האמנה; חתימה על הפרוטוקולים האופציונליים של האמנה ועל אמנות בין- לאומיות אחרות בנושא זכויות אדם והשתתפות במאמצי סיוע בין-לאומיים המכוונים לילדים.
בדוח הכללי שהגישה בדצמבר 2003 ועדת רוטלוי לשר המשפטים דאז, מפורטת התלבטות חבריה בין המצדדים בהצעה לעיגון חוק זכויות ילדים לבין אלו שסברו שאין צורך לחוקק חוק שכזה.
בסופו של דבר נכתב בפרק ההמלצות כי "הוועדה ממליצה לחוקק חוק ילדים אינטגרטיבי, שיכללו בו כל ההסדרים הקשורים ביחסי ילדים והוריהם, בין בשהותם בבית ההורים ובין בשהותם מחוץ לביתם וכן יכללו בו כל ההסדרים הקשורים בהתערבות המדינה ביחסים אלה".
כן המליצה הוועדה לבטל שורה של חוקים שהחוק המוצע ייתרם.
ישראל חתמה על האמנה בשנת 1990 ואשררה או תה ב - 1991 .
האמנה המליצה לחוקק חוק ילדים מקיף, וגם המלצות ועדת רוטלוי התייחסו לכך.
בפועל, האמנה אמנם נזכרת במגוון חוקים, אולם לא נחקק חוק ילדים ולא כל עקרונות האמנה זכו לעיגון בחקיקה.
בתי המשפט יכולים לאכוף רק את ההוראות שעוגנו באופן ישיר בחקיקה, ואילו שאר הוראות האמנה משמשות מקור פרשני על פי חזקת ההתאמה.
תהליך הדיווח במסגרת האמנה 1.
על המדינות החברות באמנה להגיש לוועדת האו"ם לזכויות הילד (להלן- ועדת האו"ם) דוח ראשון בתוך שנתיים ממועד אשרור האמנה במדינה, ולאחר מכן יוגש דוח אחת לחמש שנים.
הדוח יכלול פירוט של האמצעים שננקטו כדי לתת תוקף לזכויות המוכרות באמנה ודיווח על ההתקדמות שהושגה במימושן.
הדוחות ייבחנו ויידונו במליאת ועדת האו"ם, ולאחר מכן היא תפרסם הערות מסכמות שיש להגיב עליהן בדוח הבא.
ישראל הייתה אמורה להגיש את הדוח הראשון שלה לוועדת האו"ם ב - 1993 , אולם הגישה אותו רק בפברואר 2001 .
באוקטובר 2002 נערך דיון במליאת הוועדה, והיא פרסמה הערות סיכום שקראו לישראל לטפל במגוון נושאים.
26 ארגוני זכויות אדם, ארגוני נוער, קבוצות המייצגות הורים ומשפחות, ארגוני דת ומכוני מחקר אקדמיים.
שם הדוח: היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 הדוח הראשון שהגישה ישראל לוועדה מלמד שהיא טרם טיפלה במגוון נושאים שהומלצו באמנה, ובהם חקיקת חוק מקיף לזכויות הילד שיכלול את העקרונות והזכויות שהוגדרו באמנה, הקמת מנגנון לשיתוף פעולה בין כל הגורמים המטפלים בילדים ולתיאום בין -משרדי ובין -מגזרי, אימוץ תכנית פע ולה לאומית שתעסוק במכלול הנושאים הרלוונטיים לילדים, איסוף מידע על מצב הילדים בארץ, גיבוש אסטרטגיה לאומית מקיפה למניעת התעללות בילדים והקצאת משאבים מתאימים לצורך חיסול העוני בקרב ילדים.
ביוני 2010 , כעבור כתשע שנים מהגשת הדוח הראשון, הגישה ישראל לוועדת האו"ם את הדוח התקופתי השני, ובו פירטה את הפעולות שעשתה לקידום זכויות הילד הנזכרות באמנה ממועד הגשת הדוח הראשון ועד שנת 2010 (להלן- הדוח השני).
בדוח השני מובאת התייחסות ישראל להערות הוועדה על הדוח הראשון; התייחסות זו מלמדת שרק חלק מן האמצעים המומלצים בה מו פעלים הלכה למעשה.
ההמלצות העיקריות שטרם יושמו כוללות את הנושאים האלה: אין בישראל גורם ממשלתי אחד המטפל בזכויות ילדים וטרם הוקם גוף סטטוטורי העוסק בזכויות הילדים ובבקרה על יישום האמנה; אין גורם מתכלל לפעולות של ארגונים ציבוריים רבים הפועלים ליישום האמנה; אי ן מידע מלא על המנגנונים לשיתוף פעולה בין גופים ממשלתיים בנושא ילדים, על התקציבים הממשלתיים המיועדים לילדים ועל איסוף וניתוח של נתונים מקיפים ומהימנים על ילדים.
בעניין החקיקה בנושא ילדים וזכויותיהם, הדוח מציג תמונה של עשייה כמפורט להלן: (א) בשנת 2000 נחקקחוק זכויות התלמיד, התשס"א -2000 .
בין היתר מחייב החוק להביא את הוראותיו לידיעת תלמידים והוריהם בראשית כל שנת לימודים.
בשנת 2002 נחקק החוק לציון מידע בדבר השפעת חקיקה על זכויות הילד, התשס"ב-2002, שמטרתו העיקרית היא לחייב את חברי הכנסת ואת הממשלה לבחון, במהלך הכנה של כל הצעת חוק לקריאה ראשונה, את השפעתה של הצעת החוק על זכויותיהם של ילדים ברוח עקרונות האמנה.
נדבך חשוב בחקיקה זו מתייחס לתיקון חוק הנוער.
להלן פרטים על השינויים בחוק הנוער ברוח האמנה.
(ב) תיקון 14 לחוק הנוער הוא פרי המלצותיהן של שתי ועדות ציבוריות בראשותם של שופטי בית המשפט העליון לשעבר, השופט דב לוין והשופט אליעזר גולדברג, ופרי עבודתם של ועדת רוטלוי ושל צוות בין-משרדי בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לשעבר, יהודית קרפ.
כאמור, ביולי 2008 התקבל בכנסת תיקון14 לחוק, אשר נועד להביא למימוש זכויותיהם של קטינים בהליך הפלילי, תוך שמירה על כבודם ומתן משקל ראוי לשיקומם ושילובם בחברה.
העיקרון העומד בבסיס תיקון 14 הוא שיפור ההגנה על זכויותיו של קטין כחשוד או נאשם, ומתן דגש על הזכויות שעד למועד פרסומו לא קיבלו ביטוי בחקיקה.
בתיקון 14 נוספו הוראות מיוחדות בדבר זכות הקטין להביע את עמדתו לפני קבלת החלטה בעניינו, חובת הודעה לקטין חשוד על אודות זכויותיו בטרם חקירתו, הסמכת חוקרי נוער, הימנעות מחקירת קטינים בשעות הלילה, נוכחות הורה או קרוב אחר בחקירת קטין חשוד ובדיון במעצרו, קיצור פרקי הזמן עד להבאת קטינים לפני שופט, אי-כבילת קטין במקום ציבורי, מעצר קטינים כאמצעי אחרון, תנאי החזקת קטין במעצר ובמאסר ונושאים נוספים.
המשרד לביטחון הפנים 413 .
:שם הדוח היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 תיקון החוק מדגיש את התפיסה הגורסת שעל הטיפול בנוער החשוד שעבר על החוק להיות בעל אופי שיקומי, וכי נקיטת הליכים נגד קטין תיעשה תוך שמירה על כבודו ותוך מתן משקל לשיקומו ולשילובו בחברה.
בתיקון נקבע שיש לתת לקטין הזדמנות להביע את עמדתו, את רצונו ואת רגשותיו בדרך המותאמת לגילו ולצרכיו.
עם זאת, עדיין אין בחקיקה הישראלית הסדרה כוללת ושיטתית של השתתפות ילדים בהחלטות הנוגעות אליהם, כפי שמחייבת האמנה וכפי שהודיעה המדינה שתעשה כבר בדוח הראשון.
בתשובתו למשרד מבקר המדינה מדצמבר 2013 , כתב משרד המשפטים כי המנגנונים שעליהם הצביעה האמנה הם בגדר "מנגנוני בחירה", כי אין מדובר במנגנונים המתחייבים מלשונה וכי היעדרם אינו מצביע על כך שהאמנה טרם יושמה.
האמנה מאפשרת למדינה ליישם באופן הדרגתי חלק מהוראותיה, בהתאם לשיקולי משאבים ויכולת.
כן נכתב כי המדינה אינה מחויבת, אף כי רצוי שתעשה כן, לאמץ דווקא את המנגנונים המוזכרים באמנה, כי המטרות העומדות בבסיס המנגנונים יכולות להיות מושגות בדרכים אחרות, וכך אף נעשה בפועל.
לפי משרד המשפטים, לאורך השנים פעלה המדינה - וממשיכה לפעול - לצורך יישום האמנה, ובכלל זה רפורמות שיזמה בתחום החקיקה.
זאת ועוד, ב-2011 הוקם צוות בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, שתפקידו לעקוב אחר יישום המסקנות המסכמות של ועדות האו"ם.
משרד המשפטים כתב גם כי הליך הדיווח בדוח המעקב לוועדת האו"ם מהווה מסגרת לבחינה תקופתית ולמעקב אחר יישום הוראות האמנה.
הוא הוסיף כי טרם גיבוש הדוח, הוא פונה ישירות לגורמים בחברה האזרחית לשם קבלת תשומותיהם.
עוד צוין כי החל משנת 2012 ,מתקיים שיתוף פעולה ייחודי של משרד המשפטים ומשרד החוץ עם ארגוני החברה האזרחית במסגרת מרכז מינרבה של האוניברסיטה העברית, ומתקיימים בו תהליכים של דו -שיח והחלפת מידע לצורך גיבוש הדוח לוועדת האו"ם.
עוד כתב משרד המשפטים כי בינואר 2011 ,התקיים דיון בוועדה לזכויות הילד של הכנסת בנושא הקמת נציבות לזכויות הילד בישראל.
בדיון הוכן מתווה המפרט בהרחבה את המטרות, התפקידים, והמבנה של רשות חדשה שתוקם על פי הצעת חוק "הרשות הלאומית לזכויות הילד והילדה".
מתווה זה לא הושג בשל אי-הסכמה בין משרדי הממשלה ובשל פיזור הכנסת ה-18 .
הנושא שב ועלה בכנסת ה-19 , ובנובמבר2013 דנה ועדת שרים לחקיקה בהצעת חוק "נציבות זכויות הילד, התשע"ג-2013 ", והחליטה לתמוך בה בקריאה טרומית, בתנאי שהדיון יעוכב עד לגיבוש חוק ממשלתי בנושא, בתוך שישה חודשים.
מאז חתמה ישראל על האמנה ואשררה אותה חלפו יותר מ-20 שנה, אך טרם ננקטו כמה מן הצעדים המשמעותיים שהומלצו בה.
אמנם אין חובה לאמץ את כל האמצעים והמנגנונים המפורטים בה, ככתבם וכלשונם, אולם רצוי שמכלול הנושאים שבהם היא עוסקת ייבדקו ויטופלו באופן מערכתי, ומתוך מחויבות להגשים הלכה למעשה את מחויבויותיה הבין-לאומיות של מדינת ישראל, בתחום ההגנה על זכויות האדם והחלתן.
שם הדוח: היבטים בטיפול המשטרה בקטינים המעורבים לכאורה בפלילים מסגרת הפרסום: דוח שנתי 64ג שנת פרסום: התשע"ד- 2014 תיקי נוער .
בסוף 2011 חיו בי שראל כ -2.
בשנים 2011 -1970 גדלה אוכלוסיית הקטינים בישראל ביותר מפי שניים.
נושא מעורבותם של קטינים בפלילים ודרכי הטיפול בה משלב שתי מערכות חוקים היוצרות הליך ייחודי: המערכת הראשונה כוללת את מערכת החוקים הרגילה27 , החלה על כלל האוכלוסייה- בגירים וקטינים כאחד.
מערכת זו קובעת את נקודות האיזון בין המלחמה בפשע ובין זכויות החשוד והנאשם ואת סדרי הדין הנהוגים בבית המשפט.
המערכת השנייה מיועדת לקטינים בלבד, והיא כוללת הסדרים מיוחדים שעניינם הטיפול בקטינים המעורבים בהליכים פליליים - חשודים, נאשמים ועדים - שכן בקטינים נקודת האיזון בין זכויות הנאשם והחשוד (או העד) והמלחמה בפשע שונה מזו של בגירים.
תכלית החקיקה היא ליצור הליכי חקירה, טיפול ושפיטה ייחודיים לקטינים, כדי למנוע תיוג שלילי של קטינים עקב מגעיהם עם המערכת הפלילית, למנוע את הידרדרותם לעבריינות ולאפשר להם להשתקם ולהשתלב בחברה.
העיקרון העומד בבסיס תיקון 14 לחוק הנוער הוא כאמור שיפור ההגנה על זכויותיו של קטין כחשוד או נאשם, ומתן דגש על זכויות שעד למועד פרסומו לא קיבלו ביטוי בחקיקה.
זאת, למשל, באמצעות עיגון זכויותיו של הקטין להביע עמדה לפני קבלת החלטה בעניינו וזכותו להיות מיודע לגבי זכויותיו.
הצורך להגן על זכויות הקטינים בהליך הפלילי מעוגן בתפיסה שהם נמצאים בתהליך התבגרות, ולכן פגיעים יותר בהשוואה למבוגרים העוברים הליך דומה.