HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
הגידול בשיעור הסובלות מהשמנת יתר בקרב המתגייסות לצה"ל היה מתון יותר - 1.
75% ,, בהתאמה גידול של 29%.
עוד עולה מהסקר כי חל גידול ניכר גם בשיעור הסובלים מהשמנת יתר בקרב המשתחררים מצה"ל: בשנים 1989 -1991 היה שיעורם 3.
6% , ואילו בשנים 2004 -2006 הגיע שיעורם ל-4.
בשיעור הסובלות מהשמנת יתר בקרב המשתחררות מצה"ל ניכרה מגמה של ירידה באותן שנים, אך עדיין היה שיעורן גבוה: בשנים 1989 -1991 היה שיעורן 2.
48% , ובשנים 2004 -2006 1.
צה"ל מסר בתשובתו למשרד מבקר המדינה מנובמבר 2007 כי בקרב החיילים המשרתים שירות חובה יש עלייה במשקל של 2-3 ק"ג בממוצע במהלך השירות, וכי עלייה זו היא אופיינית לגיל, ולאו דווקא נגרמת מהשירות הצבאי.
אשר למשרתים בצבא הקבע, מנתונים על תוצאות הבדיקות התקופתיות שנאספו משנת 2004 ואילך עולה כי שיעור הסובלים ממשקל עודף ומהשמנת יתר בקרב הגברים בצבא הקבע דומה לשיעורם בקרב הגברים היהודים שאינם משרתים בצבא, ואילו הנשים המשרתות בצבא הקבע רזות יותר מהנשים היהודיות שאינן משרתות בצבא.
צה"ל מקיים פעילויות שונות לשיפור בריאותם של חייליו, הן המשרתיםבשירות חובה הן המשרתים בצבא הקבע, ובהם ימי בריאות בשיתוף משרד הבריאות וקופות החולים - בעיקר הכללית ומכבי, וכן סדנאות והרצאות הכוללות הדרכה בנושא תזונה נבונה, פעילות גופנית ובדיקות רפואיות.
כמו כן מקיים צה"ל סדנאות וימי עיון ברפואה מונעת המיועדים לרופאים ולחובשים שבהם ניתנת הכשרה גם בנושא התזונה.
בעת הביקורת ניתנה הכשרה בנושא ל-70 חובשים.
חיל הרפואה עוסק גם בהסברה ומנחה את הרופאים להרצות לפני החיילים בנושאי בריאות.
בחיל מועסקות גם שלוש תזונאיות העוסקות בייעוץ בתזונה וכן מקיימות סדנאות בנושא.
אחת לשנה מקיים צה"ל, בשיתוף משרד הבריאות וקופות החולים, המספקים לחיילים ייעוץ ועלוני הדרכה והסברה, שבוע כושר ובריאות המיועד להגברת המודעות של החיילים לחשיבות השמירה על אורח חיים בריא.
בביקורת הועלה כי עדיין אין בצה"ל תשתית של מידע בריאותי על כלל המשרתים בו, הכוללת גם נתונים על גובהם ומשקלם, וכי צה"ל אינו יוזם פעולות לאיתור חיילים הנתונים בסיכון בריאותי, להכנת תכנית לטיפול בהם ולמעקב אחר מצבם.
כמו כן הועלה כי צה"ל אינו בודק אם פעולותיו בנושא השמירה על הבריאות אכן השפיעו על החיילים והביאו לשינוי לטובה באורח חייהם.
הפיקוח על מערך ההזנה מרבית חיילי צה"ל מקבלים ארוחות שבושלו במטבחיו, וארוחות החיילים נקבעות, כאמור, על פי לוחות מזון המגדירים את מגוון המוצרים שמהן יוכנו, את הרכבן התזונתי ואת תכולתן הקלורית, ונקבעים לכל יחידה בהתאם לאופי פעילותה.
על מנת לוודא שהארוחות יוכנו על פי כללי התזונה הנבונה, מתקיימת אחת לשנה סדנת הכשרה לטבחים, ותזונאיות באות לבסיסים ומדריכות את הטבחים.
הועלה כי לא הוקמה בצה"ל מערכת מרכזית לפיקוח ובקרה על המזון המסופק לחיילים, וכי בארוחות הניתנות בצה"ל עדיין יש שכיחות גבוהה של מוצרי מזון המוגדרים "לא בריאים", ומודעות האחראים לתזונה בבסיסים לחשיבותה של תזונה נבונה נמוכה ביותר.
צה"ל מסר בתשובתו מנובמבר 2007 כי הוא פועל במגבלות תקציב, אך עם זאת הוא קונה פריטי מזון בעלי ערך קלורי נמוך, ומפרטי הרכש מאפשרים לבחור מוצרים דלי קלוריות ולהשתמש במוצרים בעלי ערך תזונתי גבוה הנחשבים "בריאים".
המשטרה סקר שעשתה באפריל 2004 מחלקת הרפואה במשטרה הצביע על בעיות השמנה וחוסר פעילות גופנית.
הועלה כי כ-45% מן השוטרים הגברים היו בעלי משקל עודף ו-10% סבלו מהשמנת יתר.
בסקר צוין כי המצב המשתקף מהנתונים חמור פחות מהמצב האמתי, מכיוון שהנתונים נשענים על דיווח עצמי, שבדרך כלל מוצגים בו נתונים "מחמיאים" יותר.
שיעור השוטרות הלוקות בהשמנה, על פי הסקר, היה קטן הרבה יותר - כ-13% מהן היו בעלות משקל עודף וכ-3% סבלו מהשמנת יתר.
עוד עלה מהסקר כי41% מהשוטרים שהשיבו על השאלון - 37% מהנשים ו-49% מהגברים - אינם עוסקים בפעילות גופנית.
מהסקר גם עלה כי יש גידול ניכר במשקלם של השוטרים במהלך שירותם.
בבדיקה שנעשתה בשנת 2004 בקרב שוטרים שהתגייסו למשטרה בשנת1994 נמצא כי37% מהשוטרים היו בעלי משקל עודף, לעומת 11% בעת הגיוס; ו-9% סבלו מהשמנת יתר, לעומת2% בעת הגיוס.
הסקר התמקד בשלושה גורמי סיכון מרכזיים - עישון, השמנה והיעדר פעילות גופנית.
אצל כ- 70% מן השוטרים שנבדקו נמצא לפחות אחד מגורמי הסיכון האלה, ואצל4% נמצאו שלושתם.
בסקר צוין כי נתונים אלה הם חלקיים, וכי הדעת נותנת שהמציאות חמורה יותר, כיוון שלא נמדדו כל גורמי הסיכון האפשריים.
בסוף 2004 החלה המשטרה בפעילות לקידום הבריאות, ובמסגרתה התקיימו ימי בריאות וסדנאות להקניית הרגלי תזונה נכונים והרגלים של פעילות גופנית.
על פי נתוני המשטרה, עד אפריל 2007 השתתפו בפעילות זו כ-15,000 מכ-29,000 .
השוטרים המשרתים במשטרה כדי לשנות את הרגלי האכילה בחדרי האוכל של המשטרה, את שיטות הבישול במטבחיה ואת התפריטים, הוכשרו כ -80 ,טבחים ונחתם חוזה עם יועץ מזון חיצוני ליצירת תפריטים המתאימים לפעילות המשטרה.
במחקר שנעשה במשטרה בקרב כ-200 שוטרים37 הועלה כי לאחר שבעה חודשים מתחילת השמירה על אורח חיים בריא פחת משקלו של כל שוטר ביותר מ-10 ק"ג בממוצע, היקף מותניו פחת ביותר מ-11 ס"מ בממוצע, ושיעור השומן בגופו פחת בכ-6% .
בממוצע פעולות לקידום הבריאות בקהילה רשויות מקומיות - "רשת ערים בריאות" הרשויות המקומיות מופקדות על שמירת בריאות התושבים בתחומים הנוגעים לבריאות הציבור, כגון זיהום אוויר ומפגעים תברואיים, ואילו בתחומים הנוגעים לשמירה על אורח חיים בריא, כמו עיסוק בפעילות גופנית והימנעות מעישון, אין מוטלת עליהן חובה רשמית לפעול.
בעקבות ההכרה בחשיבות תפקידה של הרשות המקומית בכל הנוגע לשמירה על בריאות הציבור ובאחריותה למילוי התנאים המאפשרים את קידום הבריאות, פיתח ארגון הבריאות העולמי עוד בשנות השמונים של המאה העשרים את רעיון "העיר הבריאה".
בשנת 1990 החלה לפעול בישראל "רשת ערים בריאות" (להלן- הרשת), שאחד מתפקידיה להפעיל תכניות לקידום הבריאות.
הרשת היא יחידת סמך של מרכז השלטון המקומי בישראל, ומשרד הבריאות מסייע בניהולה.
ברשת חברים נציגים ממשרדי החינוך, הבריאות, הרווחה ואיכות .
37 בכללם100 שוטרים בעליBMI גדול מ-30 שבריאותם בסיכון, המשתתפים בפרויקט שעושה המשטרה עם קופת חולים מאוחדת.
הסביבה, מקופות החולים כללית ומכבי, מהצבא ומהמשטרה וכן נציגי ארגונים שונים, ובהם האגודה למלחמה בסרטן והחברה להגנת הטבע.
רשויות מקומיו ת החברות ברשת מחויבות לשמור על בריאות תושביהן ולפעול ליצירת "מסגרת מקדמת בריאות" הכוללת, בין השאר, מתקנים לפעילות גופנית, כגון מסלולים להליכה ולרכיבה על אופניים, פעולות הסברה והדרכה בנושאי בריאות וסדנאות להקניית הרגלי תזונה נכונה לילדים ולמבוגרים.
הביקורת העלתה כי רק 41 מ-252 הרשויות המקומיות בארץ הצטרפו לרשת, וכי רק ב-22 מהן מתקיימות פעילויות לקידום הבריאות, ופעילויות אלה כמעט אינן כוללות פעילויות למניעת השמנה.
בכמה רשויות הוכשרו מסלולי הליכה, חלקם בשיתוף קופות החולים הכללית ומכבי.
ואולם בתחום החינוך לתזונה אין הרשויות המקומיות עוסקות, למעט יוזמות מקומיות המשותפות למשרד הבריאות ומשרד החינוך בבתי ספר ובגני ילדים.
מנכ"ל מרכז השלטון המקומי מסר בתשובתו למשרד מבקר המדינה מאוקטובר 2007 כי "מניעת השמנה כנושא רוחב לכלל הרשויות המקומיות - טרם נדון בהנהלת הרשת".
מרכזי תרבות נוער וספורט - מתנ"סים המתנ"סים הם מרכזים קהילתיים לפעילות חינוכית, חברתית ותרבותית שמנהלת החברה למתנ"סים.
משנת 1994 מפעילה החברה תכנית ושמה "מתנ"ס מקדם בריאות" במימון חלקי של משרד הבריאות ובשיתופו, וכן בשיתוף ארגונים מקצועיים כמו קופות החולים כללית, מכבי ומאוחדת.
על פי נתוני החברה למתנ"סים, בשנים 2003 -2007 הופעלו תכניות לקידום בריאות ב-126 מ-180 .
מתנ"סים בכל הארץ ובכל המגזרים בביקורת הועלה כי עיקר הפעילות של המתנ"סים בנושא קידום הבריאות היא בתחום הפעילות הגופנית.
על פי נתוני החברה, 32 מתנ"סים משתתפים בפרויקטים של "הליכה - רכיבה בשביל הבריאות".
בנושא החינוך לתזונה נכונה פעילות המתנ"סים היא נקודתית, לפי דרישה, ונעשית גם במגזר הערבי והבדואי.
בביקורת הועלה כי אף שמשרד הבריאות משתתף במימון הפעילויות לקידום הבריאות שמקיימים המתנ"סים, הוא אינו עוקב אחר תוצאותיהן כדי לאמוד את תרומתן למאבק בהשמנה.
חברות המזון מודעות להשפעת ההשמנה על בריאות הציבור ולתפקיד שביכולתן למלא במניעתה, והן מגבירות את הייצור של מוצרים שהן מגדירות "מוצרים עם שיפורים תזונתיים/בריאותיים".
לפי נתוני התאחדות תעשיות המזון מנובמבר 2007, כ-2,700 מכ- 3,500 .
מוצרי המזון המיוצרים הם מוצרים כאלה 544 דוחשנתי 58ב .
המידע על הרכב המזון וערכו התזונתי פירוט דייקני וברור על אריזות מוצרי המזון של מרכיבי המוצרים ושל הערכים התזונתיים שלהם עשוי לתרום במידה רבה להתמודדות עם הגידול המתמיד בשיעור הלוקים בהשמנה בישראל.
פירוט כזה יסייע לצרכן לזהות מזון בעל ערך תזונתי גבוה ולקבל החלטות מושכלות בדבר המזון שהוא קונה.
יצרני המזון נדרשים לפרט על תווית המוצמדת לאריזת המוצר את החומרים שהמוצר מורכב מהם ואת הערכים התזונתיים שלו, כגון הערך הקלורי וכמות הפחמימות, השומנים, הסיבים התזונתיים , הכולסטרול והחלבונים.
המידע שעל התווית צריך להתיישב עם המסרים הבריאותיים המוצגים על אריזת המוצר (כגון "מסייע בהפחתת לחץ דם ומונע כולסטרול", "מחזק את ההגנה החיסונית ומשפר את תהליך העיכול") וכן להתאים למסרים התזונתיים שעל האריזה (כגון "דל קלוריות", "דל שומן", "דל נתרן", "מופחת מלח" או "ללא תוספת סוכר").
כמו כן יש לציין על התווית לאיזו כמות של המוצר נוגע המידע על הערכים התזונתיים - 100 גרם או100 .
מ"ל מסקר שעשה משרד הבריאות בשנים 2001-1999 על מצב הבריאות והתזונה בארץ38 עולה כי 62.
7% מהנשאלים סברו שלתווית המזון יש חשיבות בעת קניית המזון; 42.
9% דיווחו כי לעתים תכופות הם בודקים בעת קניית מזון את רשימת המרכיבים שעל התווית; 53.
7% ;דיווחו כי הם בודקים את המסרים התזונתיים שעל התווית25.
6% דיווחו כי הם בודקים את המסרים הבריאותיים; ו -47% דיווחו כי לעתים תכ ופות הם בודקים את טבלת הסימון התזונתי.
מסקר מב"ת צעיר לשנים 2003 -2004 עלה כי47.
4% מהתלמידים קוראים תמיד או לעתים קרובות את התווית שעל אריזות המזון והמשקאות.
תקנות בריאות הציבור (מזון) (סימון תזונתי), התשנ"ג-1993 (להלן- תקנות הסימון התזונתי), מחייבות לסמן בסימון תזונתי מזון ארוז מראש.
הדרישות לסימון התזונתי נקבעו בתקן הישראלי 1145 של מכון התקנים הישראלי.
התקן קובע בין השאר מה הם הרכיבים התזונתיים שיש לציין את תכולתם ב-100 גרם או ב-100 מ"ל.
כן קובע התקן מה הם הערך הקלורי המרבי או תכולת החומר המרבית המותרים במוצר המתואר, למשל, כ"דל" "מופחת" "ללא" או "נטול" קלוריות או חומר כלשהו.
בתקן גם נקבעו קריטריונים לסימון מוצר כדיאטטי.
בביקורת הועלה כי הכיתוב על חלק מהמוצרים מטעה.
לדוגמה, משמעות הכיתוב "ללא תוספת סוכר" על אריזה של מוצר מזון היא לאו דווקא שהמוצר אינו מכיל סוכר, וייתכן שהמוצר מכיל סוכר ואף בכמות רבה.
גם כיתוב כמו "נטול סוכר" או "מופחת שומן" עלול להטעות, שכן מוצרים נטולי או מופחתי חומר מסוים המזיק לבריאות עלולים להצטייר כמוצרים דיאטטיים ובריאים שאפשר לצרוך אותם ללא הגבלה, גם אם הם מכילים חומר אחר שצריכתו עלולה לגרום להשמנה ואף להזיק.
לדוגמה, מוצר ללא סוכר עשוי להכיל כמות גדולה של שומן.
ייתכן גם שמוצר הוא מופחת קלוריות אך מכיל כמות גדולה של נתרן (מלח).
נוכח האמור לעיל ראוי כי משרד הבריאות ייזום תיקון לתקנות הסימון התזונתי שיחייב את יצרני המזון לספק לצרכנים מידע המסביר את המסרים התזונתיים.
כמו כן על המשרד ליידע את הציבור בדבר מוצרי מזון מופחתי שומן, מלח וסוכר, כדי לעודד אותו לבחור מוצרים אלה.
38 מב"ת סקר מצב בריאות ותזונה לאומי ראשון 1999-', חלק א - ממצאים כלליים, שירותי מזון ותזונה והמרכז הלאומי לבקרת מחלות משרד הבריאות, תשרי התשס"ד, אוקטובר 2003.
יש לציין שבאוסטרליה ובניו זילנד חויבו יצרני המזון לציין על אריזות מוצרי המזון גם את הכמות המרבית של מרכיב תזונתי שמומלץ לצרוך ביום.
לדעת משרד מבקר המדינה, ראוי שמשרד הבריאות יוציא מפעם לפעם, בשיתוף חברות המזון, מדריך לצרכנים שיסייע להם להבין את הכיתוב שעל תוויות המזון, כפי שנעשה, כאמור, בספרד במסגרת התכנית האסטרטגית שלה למניעת השמנה.
ראוי גם שהמדריך יוצג באתר האינטרנט של המשרד.
בסוף שנת2005 מונתה ועדה משותפת למשרד הבריאות ולנציגי חברות המזון לנושא הסימון התזונתי, שתפקידה לשפר את הסימון התזונתי ולהרחיב את הפרטים המסומנים כדי לסייע לצרכן לקבל החלטה מושכלת בדבר המזון שיבחר.
(א) מסיכום דיוני הוועדה עולה כי אחד הנושאים העיקריים שנדונו בה היה החלת החובה לציין בסימון התזונתי גם את מציאותה של חומצת שומן מסוג טרנס במוצר - שומן בלתי רווי שעבר תהליך של עיבוד לצורך הקשיה.
חומצה זו משמשת תחליף לחמאה ולמוצרים מהחי המכילים שומן רווי ונמצאת במוצרים כמו מרגרינה, ממרחים, חטיפים ומוצרי מאפה שונים; וממחקרים שנעשו בעולם עולה כי היא גורמת להשמנה וכן לעלייה בערכי הכולסטרול הרע ( LDL .
), לסוכרת ולמחלות לב וכלי דם על פי תקנות הסימון התזונתי, חובה לציין את הרכב תכולת השומנים במוצר מזון (חומצות שומן רוויות וכולסטרול) רק אם ריכוז השומן בו הוא 4.
כלומר אין חובה לציין את הרכב תכולת השומנים במוצר מזון המכיל פחות מכך.
יש לציין כי בארה"ב התקינו מינהל המזון והתרופות ( FDA ) ומשרד הבריאות תקנות פדרליות המחייבות את רוב יצרני המזון לפרט את סוגי השומנים הנמצאים במזון ואת שיעורם בכמות השומן הכוללת.
תקנות אלה נכנסו לתוקף בינואר 2006 .
עד אז היו היצרנים מחויבים בפירוט חלקי בלבד.
כדי להביא להפחתת השימוש בחומצת שומן טרנס בתעשיית המזון, יזמו שירותי המזון והתזונה שבמשרד הבריאות בסוף שנת 2005 הצעה לתיקון תקנות הסימון התזונתי, ולפיה יחויבו יצרני המזון לכלול בסימון התזונתי, נוסף על חומצות שומן רוויות וכולסטרול, גם חומצות שומן טרנס ולפרט את הרכב תכולת השומנים במוצר ששיעור השומן בו הוא 0.
5% או יותר); וייקבע בתקנות מהו השיעור של חומצות שומן רוויות, של חומצות שומן טרנס ושל כולסטרול במוצר מזון המאפשר לסמן את המוצר בסימון "ללא שומן" (0%.
) הביקורת העלתה כי ההצעה האמורה הועברה כבר בתחילת2006 לגורמים הנוגעים בדבר לשם קבלת הערותיהם, אך עד מועד סיכום הביקורת, נובמבר 2007 , לא תוקנו תקנות הסימון התזונתי.
יצוין כי בקנדה ובארה"ב חובה לכלול חומצת שומן טרנס בסימון התזונתי; באיחוד האירופי מזון "ללא שומן" מוגדר בחקיקה מזון שתכולת שומן הטרנס בו קטנה מ- 0.
5% ; ובדנמרק חל איסור על מכירת מזונות שבכמות הכוללת של חומצות השומן שהם מכילים יש יותר מ-2% .
של חומצת שומן טרנס (ב) בארה"ב, בקנדה, בניו זילנד ובאוסטרליה חובה להציג את המרכיבים ואת הערכים התזונתיים לא רק ב-100 גרם או ב-100 מ"ל, אלא גם במנה, ולציין על התווית באיזו מנה מדובר - 20 .
גרם, כף, כפית, כוס וכד סימון כזה נדרש כדי לסייע לצרכן לקבל החלטות מושכלות בדבר כמות המזון שיצרוך.
בישראל עדיין אין חובה לסמן את מרכיבי המזון ואת הערכים התזונתיים במנה.
ועדת הסימון התזונתי דנה גם בנושא זה מתוך כוונה לכלול בטבלת הסימון התזונתי, נוסף על סימון הכמות ב-100 גרם או ב-100 מ"ל, גם סימון של הכמות ביחידה בסיסית אחרת (מנה).
הוסכם כי היצרן יקבע את היחידה הבסיסית, ומשרד הבריאות יכין רשימה של מוצרי מזון שיוסף להם סימון של כמות המרכיבים ושל הערכים התזונתיים במנה והמלצות בדבר גודל המנה.
עד מועד סיכום הביקורת, נובמבר 2007 , לא הכין משרד הבריאות רשימת מוצרים כאמור ולא המליץ על גודל המנה.
(ג) הוועדה לנושא הסימון התזונתי דנה גם בנושאים כמו סימון כמות הסוכרים כחלק מסימון הפחמימות; הבלטת הסימון "אנרגיה" בסימון התזונתי כדי להדגיש את חשיבות הערך הקלורי של המוצר ותרומתו להשמנה; והחלת חובת הסימון התזונתי גם על מזון הנמכר בסיטונות למוסדות ולחברות הסעדה.
בעת סיכום הביקורת טרם התקבלו בוועדה החלטות בנושאים אלה.
ככל שגדל העניין של הצרכנים בבריאות, וגדלה תשומת הלב להיבטים הבריאותיים של מוצרי המזון, כך גדל השימוש של יצרני המזון במסרים בריאותיים הקושרים בין המזון ומרכיביו לבין מחלה או מצב בריאותי.
מסרים אלה אסור שיגרמו להטעיית הציבור בדבר התועלת הבריאותית שבצריכת מוצרי מזון.
תקנות בריאות הציבור (מזון) (איסור ייחוס סגולת ריפוי למצרך מזון), התשל"ח-1978 (להלן- תקנות בריאות הציבור, ייחוס סגולות ריפוי), אוסרות לייחס בפרסומת סגולת ריפוי למצרך מזון ולפרסם כי צריכתו עשויה לרפא מחלה כלשהי או למנעה.
ממסמכי משרד הבריאות עולה כי באוסטרליה ובניו זילנד אסור לרשום על אריזות מוצרי המזון מסרים בריאותיים, וכי בארה"ב הדבר מותר רק לאחר קבלת אישור ממינהל המזון והתרופות.
עוד עולה כי בכמה מדינות בעולם נקבעו מסרים בריאותיים שעל יצרני המזון לכלול בסימון המזון כדי לשפר את הרגלי האכילה של ציבור הצרכנים, ואף שהמסרים האמורים אינם כוללים מסר הנוגע במפורש להשמנה, משתמע מהם שיש להקפיד על תזונה נבונה - מסר שעשוי לתרום לצמצום תופעת ההשמנה.
בנוסח הקיים של תקנות בריאות הציבור, ייחוס סגולות ריפוי לא נאמר אילו מסרים בריאותיים מותר לרשום על אריזות מוצרי המזון, ואיך לנסח מסרים כאלה.
גם התקן הישראלי 1145 .
אינו כולל תנאים לסימון מסרים בריאותיים בביקורת הועלה כי זה שנים מספר מתנהלים דיונים בנושא המסרים הבריאותיים, וכבר בשנת 1998 מונתה ועדה משותפת למשרד הבריאות ולאיגוד תעשיות המזון לעדכון התקנות האמורות שתפקידה לקדם קביעת תקנות לסימון מסרים בריאותיים על אריזות של מוצרי מזון, בין השאר כדי להביא לצריכה של מזונות מאוזנים שאינם תורמים להשמנה.
עוד הועלה כי במסגרת יישום המלצות כוח המשימה מאוגוסט 2006 הוחלט להעביר את הנושא לטיפול המחלקה לשירותי מזון ותזונה שבמשרד הבריאות.
עד מועד סיכום הביקורת לא נקבעו בתקנות בריאות הציבור, ייחוס סגולות ריפוי תנאים לרישום מסרים בריאותיים.
בתשובה למשרד מבקר המדינה מספטמבר 2007 ציין משרד הבריאות כי לגבי מסרים בריאותיים הוחלט לאמץ את הגישה האירופית, ולפיה אישורם יחייב הגשת בקשה לכל מוצר בנפרד.
לדעת משרד מבקר המדינה, כדי למנוע את הטעיית הציבור בנוגע לתרומתם של מוצרי מזון לבריאות, ואף למנוע סיכון בצריכתם, יש לקבוע בתקנות את התנאים לרישום מסרים בריאותיים על אריזות של מוצרי מזון.
על כן ראוי שהמשרד יפעל לתיקון תקנות בריאות הציבור, ייחוס סגולות ריפוי.
כמו כן ראוי לפעול להרחבת התקן הישראלי 1145 .
ולכלול בו גם תנאים לרישום מסרים בריאותיים מגבלות על פרסום ושיווק של מוצרים בעלי ערך תזונתי נמוך 1.
פרסום ושיווק של מוצרי מזון בעלי ערך תזונתי נמוך, מסירתמידע מוגבל או מטעה לגבי תרומתם של מוצרי מזון לבריאות ופרסומם כבעלי תכונות התורמות לבריאות אף שיש בהם גם מרכיבים המזיקים לבריאות, עלולים להגביר את צריכת המוצרים האלה, ובכך לתרום לתופעת ההשמנה.
חברות המזון מייעדות חלק ניכר ממוצריהן ומפעולות השיווק שלהן לילדים.
ממסמכים של משרד הבריאות עולה כי כמעט כל הפרסומות של מוצרי מזון המכוונות לילדים הן פרסומות למוצרים רוויי שומן ועתירי קלוריות, סוכרים ומלחים שערכם התזונתי נמוך, כגון חטיפים, ממתקים, משקאות קלים, דגני בוקר ממותקים או "מזון מהיר".
מחקרים שנעשו בכמה ארצות מצביעים על קשר ברור בין פרסום מזון בעל ערך תזונתי נמוך לבין התפשטות תופעת ההשמנה.
לפי מחקרים אלה, לפרסומות למוצרי מזון יש השפעה ישירה על התנהגותם הצרכנית של ילדים ועל העדפותיהם בכל הנוגע למזו ן.
לדוגמה, בשנת 2003 פרסמה הסוכנות לתקני מזון בבריטניה 39 מחקר על השפעת הפעולות הנעשות לקידום המכירות של מזון המיועד לילדים 40 .
במחקר הוכח כי יש קשר מובהק בין חשיפת הילדים לפרסומות ובין צריכת חטיפים וכמות הקלוריות הנצרכת.
39 Food Standard Agency 40 , May 2004, at Responsible Food Advertising to Children National Consumer Council, http://www.
uk/food/food_advertising.
pdf 548 דוחשנתי 58ב .
(א) בכמה מדינות בעולם יש הגבלות על פרסומות טלוויזיה המיועדות לילדים.
באוסטרליה מוטלות בחקיקה מגבלות על פרסום מזון בזמנים שבהם משודרות תכניות טלוויזיה לילדים, ואיגוד המפרסמים קבע מגבלות נוספות בקוד משלו41; כמו כן נקבע בחוק42 אילו סוגי פרסומת מותרים.
בפינלנד נושא הפרסום מעוגן בחוק הגנת הצרכן, הקובע הגבלות על פרסום מוצרים.
בארה"ב אין חוק המגביל פרסום מזון או אוסר פרסום של מזון מסוים, אך חברות המזון הטילו על עצמן הגבלות על פרסום מזון לילדים, והיחידה שלהן לפיקוח על פרסום לילדים הוציאה הנחיות בנושא 43 .
בשוודיה, בנורווגיה, באיטליה ובבלגיה החוק אוסר לחלוטין לשדר בטלוויזיה פרסומת המכוונת לילדים.
(ב) תקנות הגנת הצרכן (פרסומת ודרכי שיווק המכוונים לקטינים), התשנ" א-1991 (להלן - תקנות הגנת הצרכן, פרסומות לקטינים), קובעות עקרונות וכללים לפרסומת ולדרכי שיווק המכוונים לקטינים.
בשנים 2005 ו-2006 הגישו כמה חברי כנסת הצעות חוק פרטיות לתיקון חוק הגנת הצרכן, התשמ"א-1981 , בנושא פרסומת למזון המכוונת לקטינים.
בין השאר הוצע לקבוע בחוק כי המפרסם חייב למסור מידע על היתרונות התזונתיים של המוצרים שהוא מפרסם ועל הסכנות הכרוכות בצריכתם; לקבוע הגבלות על שעות הפרסום של מוצרי מזון ולהתיר את שידור הפרסום רק בשעות שאינן שעות צפיית שיא של ילדים; ולקבוע הגבלות על שימוש באמצעים כמו ידוענים, דמויות מצוירות וצעצועים לשם קידום הפרסום של מוצרים אלה.
בדצמבר 2005 החליטה הממשלה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית בלבד, ולאחר הקריאה לאפשר למועצת הרשות השנייה לטלוויזיה, לרשות השידור ולמועצת הכבלים והלוויין לפעול להסדרת נושא הצעת החוק באמצעות תקנות, בתוך פרק זמן של חודשיים.
יש לציין כי במרס 2006 תוקנותקנות הגנת הצרכן , פרסומת לקטינים בכמה עניינים, אך לא בעניינים הנדונים בהצעות החוק הנוגעות לפרסום מזון.
עד מועד סיכום הביקורת, נובמבר 2007 .
, לא הבשילו ההצעות לכדי תיקון לחוק בביקורת נמצא כי ההצעה להגביל את הפרסום של מוצרי מזון באמצעות חקיקה שנויה במחלוקת, והנטייה היא להימנע מחקיקה בנושא.
המחלוקת היא בין יצרני המזון, הטוענים שהדבר יפגע בחופש הביטוי ובשוק החופשי, ובין גורמים במדינה המציינים את ההשפעה השלילית שיש לפרסום על הרגלי הצריכה של הציבור, ובייחוד של הילדים, ואת הצורך להיאבק בתופעת ההשמנה.
מנהל איגוד תעשיות המזון הסביר למשרד מבקר המדינה כי האיגוד שוקד על הכנת קוד לחברות המזון שייקבעו בו כללים לפרסום לילדים.
הממונה על הגנת הצרכן במשרד התמ"ת מסר בתשובתו למשרד מבקר במדינה כדלקמן: "לעניות דעתי צריכה להיות רגולציה ממשלתית ולא וולונטרית, הרואה לנגד עיניה את שלום הציבור בכלל ושלומם של הקטינים בפרט, רגולציה המתחשבת פחות בעמדת תעשיית המזון והפרסומאים המחייבת בשלב ראשון את הרשות השנייה והזכיינים של הרשות השנייה ומועצת .
41 , 2003, Australian Association of National Advertisers Code for Advertising to children .
10 42 Children's Television Standards Act 43 Regulatory Guidelines for Children's-Self Children’s Advertising Review Unit, .
Advertising , at http://www.
org/guidelines/index.
asp משרד הבריאות 549 .
הכבלים והלווין להתקין כללים ברורים ביחס לתכנים ולשעות השידור של פרסומות בנושא".
לדבריו, יש מקום לחקיקה מחייבת בעניין, בין חקיקה ראשית בין חקיקה משנית.
לדעת משרד מבקר המדינה, על משרד הבריאות ומשרד התמ"ת, בשיתוף חברות המזון, לבחון את הנושא ולהגיע לידי הסכמה בדבר הדרכים להגבלת הפרסום לילדים.
 תופעת ההשמנה בארץ הולכת ומתפשטת.
על פי נתוני משרד הבריאות 44 סבלו בארץ ממשקל עודף או מהשמנת יתר מעל 62% מהמבוגרים וכ-19% מבני הנוער.
ההשמנה מגבירה את הסיכון לחלות במחלות ואף מסכנת חיים, ועלותה למשק המדינה היא מיליארדים רבים של שקלים.
משום כך ראוי שצמצומה ומניעתה יהיו יעד לאומי.
אך לשם השגת יעד זה ראוי לקבוע מדיניות לאומית שתשמש בסיס לתכנית מקיפה למאבק בהשמנה שתוכן בתיאום עם כל הגורמים הנוגעים בדבר, ובהם מערכת הבריאות, מערכת החינוך, הצבא, המשטרה והרשויות המקומיות, וכן ליצור כלים משפטיים והסברתיים.
מדינות בעולם המערבי הכירו בחומרתה של תופעת ההשמנה כבר לפני כמה שנים והן פועלות בנחישות לצמצומה.
בארץ, לעומת זאת, אף שהמאבק בהשמנה התחיל לצבור תאוצה, בעיקר בשנים 2004 -2007 , עדיין מדובר בעיקר בהמלצות ובגיבוש רעיונות בנושא, ואין הליך שיטתי, מקיף ומחייב לטיפול בבעיה.
בין היתר עדיין לא נקבעה תכנית לאומית רב-תחומית ישימה למאבק בתופעת ההשמנה, ולא נקבעו יעדים מדידים בעניין, וכמו כן לא נעשו פעולות מספיקות להערכת ממדי התופעה, ולא נבדק מה הן הפעולות שיש לנקוט כדי לצמצמה ככל האפשר.
אמנם משרד הבריאות, בשיתוף גופים כמו קופות החולים, משרד החינוך, צה"ל, המשטרה וחברות המזון, כבר החלו בהכנת תכניות למאבק בתופעת ההשמנה ובפעילות בנושא.
אך פעילות זו היא מועטה ביותר ואינה שיטתית ומקפת, וכל גוף פועל לפי שיקוליו; לא הוגדרו האחריות והסמכות של כל אחד מהגופים העוסקים בה, ואין מדידה של תוצאותיה, והדבר פוגע ביעילות המאבק בהשמנה.
כמו כן אין גוף מרכזי שתפקידו לכוון ולרכז את הפעילות ולנתב את המשאבים המוקצים לביצועה.
שימוש בכלים משפטיים יש בו כדי לעזור בפיקוח ובבקרה על ערכם התזונתי של מוצרי המזון הנמכרים לציבור הרחב ובבתי הספר, ולמנוע פרסומת למוצרים בעלי ערך תזונתי נמוך המכוונת לילדים.
בארץ, שלא כמו בכמה ארצות בעולם, עדיין אין חקיקה בנושא.
אמנם הוגשו כמה הצעות לתיקוני חקיקה ותקינה בנושא אך הן לא הגיעו לכלל יישום.
לדעת משרד מבקר המדינה, על משרד הבריאות, האחראי לבריאות הציבור, לפעול בשיטתיות וביסודיות להסדרת הפעולות למניעת השמנה ולפיקוח ובקרה עליהן.
עליו להגדיר את האחריות והסמכות של הגופים העוסקים בפעולות אלה, ולחייבם לדווח לו על היקפן כדי שיהיה ניתן להעריך את תרומתן למאבק בהשמנה.
בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד- 1994 (להלן- החוק), נקבע כי ביטוח הבריאות יהא מושתת על עקרונות של צדק, שוויון ועזרה הדדית.
מקורות המימון של מערכות בריאות הם בדרך כלל ציבוריים ופרטיים.
מקורות המימון הציבוריים בישראל הם תקציב המדינה ותשלומי דמי ביטוח בריאות לביטוח הלאומי.
המימון הפרטי כולל סוגים שונים של השתתפות עצמית, תשלומים עבור שירותים שאינם כלולים בחוק וביטוחי בריאות.
שימוש מושכל בתרופות עשוי לחסוך למערכת הבריאות ולחולים עלויות אשפוז גבוהות בבתי חולים.
שווי שוק התרופות העולמי הוערך בשנת 2001 בכ-360 מיליארד דולר.
ההוצאה הלאומית לתרופות גדלה והולכת בקצב מהיר יותר מקצב הגידול של התוצר.
משקלה הרב של ההוצאה לתרופות בהוצאה הלאומית לבריאות וקצב הגידול של ההוצאה לתרופות בעשורים האחרונים הביאו לכך שבעולם המערבי מנסים לצמצם את ההוצאה לתרופות.
הניסיונות כוללים התערבות מצד ההיצע, קרי התערבות לשם הורדת מחירי התרופות שקובעים היצרנים באמצעות מנגנוני פיקוח על המחיר או פתיחת הענף לתחרות.
התערבות מצד הביקוש כוללת השפעה על הכמויות הנצרכות הן על ידי רופאים והן על ידי צרכנים באמצעות השתתפות עצמית26 .
לפי נתוני איגוד הכימיה והפרמצבטיקה של התאחדות התעשיינים 27 , בישראל גדל היקף המכירות של התרופות ההומניות28 , כולל יבוא, בשנים האחרונות מכ-690 מיליון דולר בשנת 1998 לכ-950 ( מיליון דולר65% מיבוא) בשנת 2005 ,.
לפי נתוני האיגוד87% מסכום זה .
26 גבי בן נון, יצחק ברלוביץ ומרדכי שני, מערכת הבריאות בישראל ( 2005 .
), משרד הביטחון 27 תעשיית הפרמצבטיקה בישראל , איגוד הכימיה והפרמצבטיקה של התאחדות התעשיינים בישראל, ינואר 2006.
)תרופות לבני אדם (לא כולל תרופות וטרינריות 418 דוח שנתי58ב .
שולמו עבור תרופות מקור (אתיות), אף שהן מהוות רק כ-40% .
מהכמות המשווקת13% מסכום זה שולמו עבור תרופות גנריות29 , אף שהן מהוות%60 מהכמות המשווקת.
בחודשים יוני-ספטמבר 2007 בדק משרד מבקר המדינה את סדרי הטיפול של משרד הבריאות בהיקפי ההשתתפות העצמית של מבוטחי קופות החולים, וסקר את המגמות של השנים האחרונות בהשתתפות העצמית בכלל ובהשתתפות בגין צריכת תרופות בפרט, ואת משקלה היחסי של השתתפות זו בהוצאות הקופות.
כמו כן נבדק אופן קביעת מחירי התרופות ורישום התרופות.
הבדיקה נערכה במשרד הבריאות, בקופות החולים שירותי בריאות כללית (להלן - כללית), מכבי שירותי בריאות (להלן - מכבי), קופת חולים מאוחדת (להלן - מאוחדת) וקופת חולים לאומית (להלן - לאומית) ובמכו ן לביקורת ותקנים של חומרי רפואה של משרד הבריאות (להלן - המכון לביקורת ותקנים).
בדיקות השלמה נערכו באגף התקציבים שבמשרד האוצר.
מקורות המימון במערכת הבריאות .
מקורות המימון הציבוריים בישראל הם תקציב המדינה ותשלומי דמי ביטוח בריאות לביטוח הלאומי, כאמור.
המימו ן הציבורי נחשב פרוגרסיבי והוגן, שכן הוא מבוסס במידה רבה על מיסוי פרוגרסיבי של השכר 30 .