HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
בתשובותיהן של רוב הרשויות מאוקטובר ונובמבר 2007 למשרד מבקר המדינה נמסר כי הן תיקנו את הליקויים שניתן היה לתקנם מיד וכי בכוונתן לפעול לתיקון שאר הליקויים.
יצוין שנמצא כי ממרס 2007 ועד מועד סיום הביקורת ביולי 2007 הוסיפו חלק מהרשויות באתריהן מידע בנושא חוק חופש המידע.
למשל, במרס 2007 לא נמצא מידע על יישום חוק חופש המידע באתרים של המשרד לקליטת העלייה ושל שירות התעסוקה, אולם ביולי 2007 נמצא כי המשרד לקליטת עלייה פרסם באתר האינטרנט שלו מידע בנושא יישום חוק חופש המידע, וכי שירות התעסוקה חידש את האתר שלו ופרסם במסגרתו פרטים על הממונה ואת דרכי ההתקשרות אתו.
כמו כן במרס 2007 לא נמצאו דוחות שנתיים באתרי משרד החוץ ומשרד התיירות, אך לאחר מכן פרסמו המשרדים האמורים דוח שנתי לשנת 2006.
פרסום הדוח השנתי שלא באמצעות האינטרנט .
לפי התקנות יש לפרסם את הדוח השנתי באינטרנט כאמור לעיל, ונוסף על כך יש להעמידו לעיון הציבור במשרד הראשי של הרשות הציבורית ובלשכותיה המחוזיות, אם יש לה לשכות כאלה.
כמו כן נקבע שרשות ציבורית, למעט רשות מקומית ותאגיד שבשליטת רשות מקומית, תשלח עותק של הדוח למקומות שנקבעו בתקנות35.
35 לגנזך המדינה, לספריית הכנסת, לבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי ולספרייה הציבורית בכל רשות מקומית שמספר תושביה גדול מ- 5,000.
יצוין שהועלו לפני ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת (להלן - ועדת החוקה) הצעות לתקן את התקנות בנוגע לחובה לפרסם את הדוח השנתי במקומות נוספים על אתרי האינטרנט של הרשויות.
במרס 2000 פנה שר המשפטים דאז, ד"ר יוסי ביילין, אל יו"ר ועדת החוקה וציין ש"במסגרת ההחלטות הנילוות לתקציב המדינה" החליטה הממשלה שיש לבצע בתקנות תיקון ולפיו די יהיה לפרסם באינטרנט את רשימת הרשויות הציבוריות והדוח התקופתי של רשות ציבורית לעניין החובה להעמיד מידע זה לרשות הציבור.
כמו כן ביקש השר שוועדת החוקה תאשר את התיקון, אולם ועדת החוקה החליטה ביוני 2000 שלא לאשר את התיקון המבוקש (הצעה דומה העלה במאי 2002 .
)שר המשפטים דאז, מר מאיר שטרית, אולם גם היא נדחתה בבדיקה עלה שחלק מהרשויות לא הציגו את הדוחות השנתיים כנדרש.
16 מהרשויות השיבו בשאלון על השאלה שנגעה לפרסום הדוח השנתי שלא באמצעות האינטרנט.
מדיווחיהן עלה כי שתיים מהן (משרד ראש הממשלה והאוצר) לא העמידו את הדוח השנתי לעיון הציבור במשרדן הראשי, וכי שתי רשויות אחרות (משרד החינוך ושב"ס) שיש להן לשכות מחוזיות לא העמידו אותו לעיון הציבור בלשכותיהן המחוזיות.
אשר להפצת הדוח השנתי - 11 ( 69% ) מ-16 הרשויות האמורות הפיצו אותו רק לחלק מהמקומות שנקבעו בתקנות: שמונה (%50 ) מהרשויות36 דיווחו שלא שלחו אותו לספריות הציבוריות של הרשויות המקומיות שמספר תושביהן גדול מ - 5,000 ( , ושלוש 19% ) מהרשויות (משרד האוצר, המשטרה ושב"ס) דיווחו שלא שלחו את הדוח לאף אחד מהמקומות שנקבעו בתקנות ואף לא לרשויות המקומיות שמספר תושביהן גדול מ- 5,000.
משרדי ראש הממשלה, הביטחון, בט"פ, החוץ, התקשורת והתשתיות, אפו"כ והמוסד לבטל"א משרד המשפטים 973 .
בתשובותיהן של חלק מהרשויות למשרד מבקר המדינה הועלו טענות בדבר העלות הגבוהה של משלוח הדוח השנתי לספריות כה רבות, אולם כל עוד לא תוקנו התקנות על הרשויות לפעול על פיהן.
איכות המידע בדוחות השנתיים ובדוח הממונה .
דוחות שנתיים : החוק והתקנות מפרטים את המידע הבסיסי שעל כל רשות ציבורית לכלול בדוח השנתי שעליה לפרסם ואת המידע שיש לכלול בדוח הממונה.
כדי לבדוק אם הרשויות הציבוריות פרסמו כיאות את המידע הנדרש בחן משרד מבקר המדינה את תוכנם של הדוחות השנתיים של הרשויות הציבוריות שנבדקו.
בידי משרד מבקר המדינה נמצאו 18 (67% ) מ -27 הדוחות השנתיים, חלקם פורסמו באתרי האינטרנט של הרשויות וחלקם הומצאו לידי משרד מבקר המדינה עד יולי 2007 .
שישה דוח ות סיכמו את פעילות הרשות בשנת 200637, ו-12 דוחות סיכמו את הפעילות בשנת 200538.
הבדיקה העלתה כי17 %(94) מ-18 הרשויות האמורות39 ,, דהיינו רובן המכריע לא פרסמו את מלוא המידע הבסיסי הנדרש.
למשל, 12 (%67 ) מהרשויות40 לא פירטו בדוחות השנתיים את המקומות ואת המועדים שבהם אפשר לעיין בהנחיות המינהליות הכתובות שעל פיהן הן פועלות; שבע ( %39 ) מהרשויות 41 לא ציינו שבבעלותן מאגרי מידע 42 אף שלפי רישומי רשם מאגרי המידע שבמשרד המשפטים יש בבעלותן מאגרים כאמור, ושבע (39% ) מהרשויות43 ציינו שבידן מאגרי מידע אך אחת מהן, משרד האוצר, לא פרסמה רשימה כנדרש ורשימתן של שש הרשויות האחרות לא כללה את כל המאגרים הרשומים אצל רשם מאגרי המידע; ארבע44 %(31) מ-13 משרדי הממשלה שפרסמו דוח שנתי לא פירטו את רשימת החוקים שהשר העומד בראש המשרד ממונה על ביצועם, ותשעה 45 %(69 ) ממשרדי ממשלה לא פירטו את כל התאגידים שהמשרד אחראי לתחומי פעולתם; שתי רשויות לא דיווחו על תמיכות שנתנו - האחת, המשרד להגנת הסביבה, לא דיווחה שבשנת 2005 נתנה תמיכות המסתכמות בכ-1.
7 ,מיליון ש"ח והשנייה, משרד החינוך, לא דיווחה שבאותה שנה נתנה תמיכות בסך כ - 660.
משרדי הביטחון, החוץ, החינוך, התמ"ת והתיירות ואפו"כ 38 משרדי ראש הממשלה, האוצר, בט"פ, הגנת הסביבה, החקלאות, התחבורה, התקשורת והתשתיות, המשטרה, שב"ס, הב"ה והמוסד לבטל"א.
חוץ ממשרד הביטחון 40 משרדי ראש הממשלה, האוצר, בט"פ, הגנת הסביבה, החקלאות, התמ"ת, התקשורת והתשתיות, המשטרה, שב"ס, הב"ה ואפו"כ.
משרדי ראש הממשלה, הגנת הסביבה, החקלאות והתקשורת, המשטרה, הב"ה ואפו"כ 42 כהגדרתם בחוק הגנת הפרטיות, התשמ"א- 1981.
משרדי החינוך, התחבורה, התמ"ת, האוצר והתיירות, שב"ס והמוסד לבטל"א 44 משרדי החוץ, הגנת הסביבה, בט"פ והחקלאות.
45 משרדי ראש הממשלה, האוצר, החוץ, החינוך, החקלאות, התחבורה, התמ"ת, התקשורת והתשתיות.
46 על פי טבלה שפרסם באינטרנט החשב הכללי שבמשרד האוצר ובה מרוכזים סכומי התמיכות שנתנו משרדי הממשלה למוסדות ציבור.
דוחות ממונים : בידי משרד מבקר המדינה היו דוחות ממונים של 20 (74% ) מ-27 הרשויות שנבדקו, מהם פורסמו באתרי האינטרנט של הרשויות ומהם הומצאו לידיו עד יולי 2007 .
שמונה דוחות סיכמו את פעילות הרשות בשנת 200647, ו -12 דוחות סיכמו את הפעילות בשנת 200548.
47 ,משרדי הביטחון, הבריאות, החוץ, החינוךהפנים, התמ"ת והתיירות, ואפו"כ.
48 משרדי ראש הממשלה, האוצר, בט"פ, הגנת הסביבה, החקלאות, התחבורה, התקשורת והתשתיות, המשטרה, שב"ס, הב"ה והמוסד לבטל"א.
נמצא ש -1849 (%90) מ -20 דוחות הממונים לא כללו את כל המידע הנדרש: עשרה ( 50% ) מהממונים לא פרסמו נתונים מלאים באשר למספר הבקשות שהוגשו באותה שנה או לא ציינו את מספר הבקשות שנענו לפי סוגי המענה שניתנו בעניינן.
למשל, הממונה בהב"ה לא מסר נתונים לגבי אותה שנה כנדרש, אלא מסר את המספר המצטבר של הבקשות שהתקבלו ברשות מאז הוחל החוק וכן את מספר הבקשות שנענו בחיוב מאז הוחל החוק; תשעה 50 (%45 ) מהממונים פרסמו מידע חלקי בלבד - חלק מהם לא פירטו את כל סוגי המענה וחלק מהם פירטו אותם אלא שהפירוט לא תאם לסך הבקשות שהתקבלו.
1451 ( 70% ) מהממונים לא מסרו את המידע הנדרש ע ל העילות לאי -מסירת מידע: חמישה ( 25% ) מהממונים לא פרסמו נתונים על בקשות שנענו חלקית או בשלילה ועקב כך גם לא פירטו את העילות לכך; שישה ( 30% ) מהממונים פרסמו מידע חלקי בלבד- הם לא פירטו את העילות למתן מענה חלקי או לא פירטו את העילות למתן מענה שלילי; שלושה ( 15% )) מהממונים (משרד התחבורה, המשטרה והמוסד לבטל"א ציינו באופן כולל את העילות למתן מענה חלקי או שלילי אך לא פירטו את החלוקה של הבקשות שנענו בשלילה או באופן חלקי לפי העילות המפורטות בחוק.
1252 ( 60% ) מהממונים לא מסרו כל מידע על מועדי מתן המענה לפונים, שאפשר ללמוד מהם אם הרשות עמדה במועדים השונים למתן מענה לציבור שנקבעו בחוק; ועשרה53 (%50 ) מהממונים כלל לא ציינו בדוח אם הוגשו עתירות על החלטות הממונה אם לאו, וכפועל יוצא מכך לא הוגשו תמציות העתירות, שיש להן חשיבות לציבור.
חוץ ממשרד הביטחון ומשרד החוץ 50 במשרדי ראש הממשלה, האוצר, הגנת הסביבה, התמ"ת, התקשורת, התשתיות והתיירות, שב"ס ואפו"כ.
51 ,הרשויות שלהלן לא ציינו אם היו בקשות שנענו חלקית או בשלילה: משרדי האוצר והתקשורת שב"ס, הב"ה ואפו"כ.
פרסמו מידע חלקי: משרדי ראש הממשלה, הבריאות, החקלאות, הפנים, התשתיות התיירות.
52 משרדי האוצר, בט"פ, הבריאות, התחבורה, תמ"ת, התקשורת, התשתיות והת יירות, שב"ס, הב"ה, אפו"כ והמוסד לבטל"א.
53 משרדי ראש הממשלה, האוצר, בט"פ, הבריאות, החינוך, הפנים והתקשורת, שב"ס, הב"ה ואפו"כ.
מהממצאים עולה כי בדוחות השנתיים ובדוחות המ מונים לא נמסר כל המידע הנדרש בחוק ובתקנות, וכי הרשויות נבדלות זו מזו באופן יישומו של החוק.
אי- הצגת נתוני דוחות הממונה במתכונת אחידה בעייתית במיוחד, שכן הדבר לא מאפשר לקבל תמונה כוללת על שיעור הפניות שנענו, על משך הטיפול בבקשות, על שיעור מבקשי המידע שפנו לערכאות ועל הכרעת בתי המשפט בעניינם.
בתשובותיהן של רוב הרשויות למשרד מבקר המדינה נמסר כי באשר לדוחותיהן השנתיים הן תיקנו את הליקויים שניתן היה לתקנם מיד וכי בכוונתן לפעול לתיקון שאר הליקויים.
מן הראוי שמשרד המשפטים הממונה על ביצוע החוק ישקול אם לקבוע שהדוחות השנתיים ודוח הממונה יוכנו לפי מתכונת אחידה ויתבססו על נתונים עדכניים ומלאים מאותו סוג, כדי שיהיה אפשר לקבל תמונה כוללת שתלמד אם החוק מיושם כנדרש.
מידע על איכות הסביבה .
מהבחינה הציבורית חשוב במיוחד לפרסם מידע שנמצא בידי רשויות המדינה ושנוגע לנזקים סביבתיים שיש להם השפעה על בריאות הציבור.
ואכן, לפי סעיף 6 א לחוק 54 , רשויות ציבוריות חייבות להעמיד לעיון הציבור "מידע על איכות הסביבה" שברשותן - מידע על .
54 'חוק חופש המידע (תיקון מס3 ), התשס"ה- 2005 ', ס"ח עמ735.
,חומרים שנפלטו, שנשפכו, שסולקו או הושלכו לסביבה וממצאים של בדיקות שמדדו רעש ריח וקרינה במקומות ציבוריים.
בחוק נקבע כי עד פברואר 2006 השר להגנת הסביבה, בהסכמת שר האוצר ולאחר שייוועץ בשר המשפטים ובשר הנוגע בדבר, יקבע בתקנות את סוגי המידע על איכות הסביבה שיועמד לעיון הציבור, את דרכי העמדתו ואת המועדים לכך.
ביולי 2007 , מועד סיום הביקורת, נמצא כי השר עדיין לא התקין את התקנות, אף שלפי החוק היה אמור להתקינן יותר משנה ורבע לפני כן.
באוקטובר 2007 השיב המשרד להגנת הסביבה למשרד מבקר המדינה כי שר הפנים אישר כנדרש את טיוטת תקנות חופש המידע (העמדת מידע סביבתי לעיון הציבור), וכי התקבלו הערותיו של שר המשפטים לטיוטה האמורה.
המשרד הוסי ף כי באוגוסט 2007 התקבלה הסכמת שר האוצר לנוסח טיוטת התקנות, אולם השר להגנת הסביבה עדיין לא חתם על התקנות מכיוון שעדיין לא התברר אם המשרד יכול לשאת בהוצאות הכרוכות ביישום התקנות או אם יש צורך להגדיל את תקציבו לשם כך, דבר הדורש את הסכמת האוצר.
כמו כן מסר המשרד שכבר זמן מה הוא מפרסם בקביעות באתר האינטרנט של המשרד מידע בנושא איכות הסביבה הנוגע לכל תחומי פעילותו.
משרד מבקר המדינה מעיר למשרד להגנת הסביבה שעליו לפעול לקידום התקנת התקנות, כחובתו בחוק, באחת משתי הדרכים האלה - השגת הסכמה עם משרד האוצר או הבאת המחלוקת להכרעת הממשלה או ראש הממשלה.
היענותן של הרשויות לפניות הציבור .
בחוק נקבע כי כל אחד מתושבי המדינה ואזרחיה זכאי לקבל מידע מרשות ציבורית, בכפוף לתנאי החוק, בלא שיידרש לציין את הטעם לבקשתו, גם אם המידע האמור אינו נוגע לו במישרין; כמו כן ל פי החוק הרשות נדרשת למסור את החלטתה בעניינו של מבקש המידע בתוך פרק זמן מוגבל.
עם זאת הפונה נדרש לשלם אגרות עבור הגשת הבקשה, עבור הטיפול בה ועבור הפקת המידע המבוקש בכפוף לתנאים שצוינו בחוק ובתקנות האגרות.
כאמור, החוק והתקנות שהותקנו מכוחו קובעים את הנוהל להגשת בקשות למידע ואת דרך הטיפול בבקשות.
מסיכום הדיווח של22 רשויות55 שפירטו בשאלון את מספר הבקשות שהוגשו להן56 ואת המענה שנתנו למבקשי מידע עלה כי הן נתנו מענה חיובי ל-69% מ- 3,306 הבקשות שהוגשו .
55 הרשויות שלא מסרו נתונים או מסרו נתונים חסרים באשר לסוג המענה - משרדי ה חקלאות, המדע והמשפטים, שב"ס ונש"מ.
56 שתי רשויות מסרו נתונים לשנת 2005 , והשאר- נתונים לשנת 2006 .
משרד מבקר המדינה ראה בכל אחת מהשנים האמורות שנת דיווח אחת.
להן, כי הן נתנו ל -10% מהן מענה שלילי וכי הן נתנו ל -5% מהן מענה חלקי, וכי 11% מהבקשות לא טופלו משום שמגישיהן לא שילמו אגרת בקשה.
עוד עלה כי במועד מסירת השאלונים, יוני 2007 , עדיין לא טופלו 5% מהבקשות, אף שעברה כחצי שנה מסוף שנת 2006 - .
פרק זמן ארוך בהרבה מזה שהוקצה למתן מענה לפי החוק 2.
החוק קובע לוח זמנים לטיפול בבקשות למידע: מבקש המידע זכאי לקבל לאלתר, ובתוך 30 ימים לכל המאוחר, את החלטת הרשות הציבורית לגבי בקשתו.
עם זאת ראש הרשות הציבורית או מי שהוא הסמיך לכך רשאי להאריך את פרק הזמן האמור ב-30 ימים בהודעה מנומקת בכתב.
ראש הרשות אף רשאי להאריך את פרק הזמן האמור ב-60 ימים נוספים לכל היותר, ובלבד שההארכה מנומקת.
דהיינו, בתנאים שפורטו בחוק הרשות רשאית למסור לפונה את ההחלטה בעניינו 120 .
יום לאחר מועד קבלת פנייתו לכל היותר באשר למועדי מתן מענה לפונים עלה מסיכום השאלונים שהגישו 19 רשויות57 כי 2,238 (85% ) מ- 2,647 הבקשות שהוגשולהן נענו בתוך 30 יום58.
באשר ל-409 (%15 ) הבקשות שנענו לאחר 30 יום- נמצא כי 88 ( מהן3% מסך הבקשות) נענו בתוך60 יום, כי240 ( מהן9% מסך הבקשות) נענו לאחר 60-120 יום, וכי81 ( מהן3% מסך הבקשות) נענו רק לאחר120 יום, דהיינו לאחר פרק הזמן שהוקצה בחוק - מהן 68 (84% .
) בקשות שהופנו למשטרה מהנתונים עולה שרוב הבקשות נענו בתוך 30 יום, אולם שיעור הבקשות שנענו רק לאחר60 .
יום ויותר אינו מבוטל, אף שלפי החוק על הרשות להשיב לפונה ללא שיהוי .
הטיפול של משרד הפנים בבקשות למידע .
משרד מבקר מדינה בדק באופן פרטני את הדרך שבה טיפל משרד הפנים בבקשות למידע.
במשרד הפנים מונה ממונה לטיפול בבקשות והוקצו לו שמונה שעות עבודה שבועיות, ורוב משרתו הוקצתה למילוי תפקידו כראש ענף מחקר מוניציפלי באגף למינהל מוניציפלי שבמשרד.
לצד הממונה עבדה מזכירה שהוקצו לה שני שליש משרה לטיפול בנושא (להלן - היחידה).
ואולם בחודשים פברואר -ספטמבר 2005 לא היה במשרד ממונה ולפיכך לא טופלו הבקשות למידע.
במרס 2007 הוציא הממונה דוח ממונה המסכם את הטיפול בבקשות למידע שהופנו למשרד בשנת 2006 .
הדוח העלה שבשנה זו הוגשו למשרד הפנים219 בקשות בכתב למידע לפי חוק חופש המידע.
17 (8% ) מהבקשות נדחו- ארבע מהן נדחו במלואן ו-13 ;בקשות נדחו חלקית 205 (94% ) מהבקשות נענו בתוך30 יום ו-14 (6% ) מהבקשות נענו לאחר30 .
חוק חופש המידע משאיר בעינם את ההסדרים הספציפיים בעניין מתן מידע שנקבעו בחיקוקים אחרים וקובע שאין בהוראות החוק כדי לגרוע מתוקפו של חיקוק המחייב, מתיר, אוסר או מסדיר באופן אחר גילוי או מסירה של מידע שבידי רשות ציבורית.
במסגרת הביקורת נבדקו 103 מ-219 הבקשות שהממונה דיווח כי הוגשו למשרד הפנים לפי חוק חופש המידע, ונמצא כי זכותם של 33 (32% ) ממגישי הבקשות לקבל את המידע לא הוקנתה להם מכוחו של חוק חופש המידע אלא מכוחם של חוקים אחרים, אך הממונה דיווח כי .
57 הרשויות שלא מסרו נתונים או מסרו נתונים חלקיים באשר למועדי מתן המענה לפונים: משרדי החקלאות, המדע, המשפטים, הפנים, ראש הממשלה והרווחה, שב"ס ונש"מ.
סך הבקשות שנענו כולל גם את הבקשות שלא טופלו משום שלא שולמה בעבורן אגרת בקשה משרד המשפטים 979 .
הן טופלו על פי חוק חופש המידע.
בהמשך הבדיקה עסק משרד מבקר המדינה ב-69 הבקשות האחרות59 (להלן- הבקשות שנבדקו).
החוק מגדיר באילו מקרים רשות ציבורית רשאית לדחות את בקשת המבקש, כולה או חלקה.
בדיקה במשרד הפנים העלתה כי 43 ( 62% ) מ-69 הבקשות שנבדקו נדחו דחייה חלקית או מלאה: 16 ( 23% ) מהבקשות נדחו דחייה מלאה ו-27 ( 39% ) מהן נדחו חלקית.
לעומת זאת, לפי הנתונים בדוח הממונה נדחו רק 17 (8%) מ-219 הבקשות - ארבע בקשות נדחו במלואן ו-13 בקשות נדחו חלקית.
לעתים לא ציין המשרד בתשובתו למבקש כי בקשתו נענתה באופן חלקי בלבד, אף שהוא נדרש לעשות כן, והיה אפשר ללמוד על כך רק ממכתבי התגובה ששלח מבקש המידע למשרד או ממסמכי המשרד המצורפים לבקשה.
למשל, אחד ממבקשי המידע ביקש רשימה של "מפעלים ראויים" במדינת ישראל, אול ם בתשובה ששלח לו המשרד לא צוין שנמסרה לו רשימה חלקית בלבד, ורק במסמכים פנימיים של המשרד, שלא נמסרו לו, צוין שנמחקו מהרשימה מפעלים ביטחוניים.
בתשובת המשרד לאזרח אחר, שביקש מידע בעניין חוקי העזר של נס ציונה, נמסר: "מצ"ב החומר המבוקש כפי שנמצא בתיקי משרדנו"; אך לא צוין שהמידע הוא חלקי.
רק לאחר ששב ופנה מבקש המידע למשרד נאמר לו כי "מה שלא צורף לא היה בתיק", ומכאן שמתשובת המשרד עולה כי בקשתו של הפונה נענתה מלכתחילה באופן חלקי בלבד, ובלי שהדבר הובא לידיעתו.
,על פי החוק, אם החליטה הרשות הציבורית לדחות את הבקשהכולה או חלקה, עליה להודיע למבקש כי הוא זכאי לעתור נגדה לפי הוראות חוק בתי משפט לענינים מינהליים, התש"ס- 2000 .
בבדיקה במשרד הפנים עלה שבתשובת המשרד ל -40 ( 93% ) מ -43 מגישי הבקשות שבקשתם נדחתה דחייה מלאה או חלקית לא צוין כי הם זכאים לעתור על פי החוק.
יוער שעל פי לשון החוק נכללות בקטגוריה של בקשות שנדחו גם בקשות שלא נדחו למעשה - למשל בקשות שמגישיהן הופנו למידע שפורסם באינטרנט או לרשות ציבורית אחרת שנושא מסוים הועבר לטיפולה.
על משרד המשפטים המופקד על ביצוע החוק לשקול אם להמליץ לתקן את החוק והתקנות שנקבעו מכוחו, באופן שיחודדו ויוגדרו המקרים שבהם בקשה נדחתה בפועל.
כאמור, בחוק נקבע לוח הזמנים לטיפול בבקשה למידע.
לפי תקנות האגרות, מניין הימים המוקצים לרשות למתן החלטתה יחל ביום שקיבל הממונה את הבקשה או ביום תשלום אגרת הבקשה, לפי המאוחר שבהם.
59 נוסף על 33 המקרים האמורים לא נבדק מקרה אחר, שלא נמצאו המסמכים הנוגעים לטיפול בעניינו, ובסך הכול מדובר ב-34 .
מקרים 980 דוחשנתי 58ב .
הבדיקה של 69 הבקשות במ שרד הפנים העלתה שהמשרד שלח למגישי 19 ( 28% ) מהבקשות האמורות את ההודעות על ההחלטות בעניינן יותר מ -30 יום לאחר ששלחו את הבקשה או האגרה (לפי המאוחר שבהן), ול -18 ( 95% ) מהם הוא לא שלח את ההודעה הנדרשת המנמקת את הצורך בהארכת תקופת מתן ההחלטה.
יצוין שהודעות על ההחלטות בעניין שלוש מהבקשות נשלחו למבקשי המידע 236-262 ,)יום לאחר ששלחו את הבקשה או האגרה (לפי המאוחר שבהן אף שבתנאים שפורטו בחוק הרשות רשאית למסור לפונה את ההחלטה בעניינו 120 יום לאחר מועד קבלת פנייתו לכל היותר.
עוד יצוין שבדוח הממונה לא צוין כי משך הטיפול ב-15 מ-19 הבקשות האמורות חרג מ-30 ,הימים שנקבעו בחוק ומכאן שדוח הממונה לא שיקף נכונה את משך הטיפול בבקשות.
החוק ותקנות האגרות קובעים את האגרות שישולמו בעד עצם הגשת בקשה למידע ובעד הפעולות הכרוכות באיתור המידע המבוקש ובמסירתו, ומפרטים את סוגי הבקשות שמגישיהן פטורים מתשלום אגרת בקשה: בקשה בנושא הנחיות מינהליות וחוקי עזר שלפי החוק יש להעמידם לרשות הציבור, ובקשה של אדם המבקש לקבל מידע על עצמו.
כמו כן, אדם המבקש מידע על עצמו זכאי לפטור מאגרת טיפול בעד ארבע שעות עבודה מהשעה השלישית ואילך.
הטיפול בבקשה מותנה בתשלום אגרת הבקשה, ולא יוחזר גם אם תידחה הבקשה 60 .
האגרות נועדו לממן חלק מעלות יישום החוק ולמנוע הגשת בקשות טרחניות61.
עם החלת החוק העלו משרדי הממשלה שאלות באשר לחובת גביית אגרת הבקשה ובאשר להיקף שיקול הדעת שיש להקנות לממונה לעניין גבייתה.
בעקבות זאת ניתנה במחלקת ייעוץ וחקיקה שבמשרד המשפטים כבר בדצמבר 1999 , כחצי שנה לאחר החלת החוק, חוות דעת בנושא חובת גביית אגרות לפי חוק חופש המידע, ולפיה "ניתן לפרש את החוק, ואף רצוי לעשות כן, ככזה שאינו שולל דרכים לקבלת מידע מן הרשות אשר אינן מוסדרות בחוק".
עוד נקבע כי בקשה המוגשת לפי סעיף 7 לחוק חלה עליה חובת תשלום אגרת בקשה, ואין הרשות רשאית לוותר על גביית אגרה לפי רצונה.
כמו כן, נקבע בהנחיות היועץ המשפטי לממשלה62 ש"גם אם נוסח החוק והתקנות בעניין אגרה מלמדים על חובת גביה בבקשות לפי החוק, ועל כך שאין הרשות רשאית לוותר על גבייתה של האגרה, הרי שמאחר שההליך לפי חוק חופש המידע אינו בלעדי, ניתן להשיג מידע גם בהליכים אחרים, אשר אינם מחייבים אגרה.
מידע שהיה נהוג אפוא למוסרו באופן שוטף, יש להמשיך למסרו, ואין לפרש את החוק כמטיל אגרה על מידע שהיה נמסר קודם לחקיקתו בחינם".
60 הוראותהתכ"מ, הוראת שעה 99/35 כספי, תכ"מ 1-01.
61 'פרוטוקול מס8 לעניין חוק חופש המידע של ועדת המשנה של ועדת החוקה מ- 23.
24 מהרשויות63 שמילאו את השאלונים דיווחו על האגרות שגבו ממגישי בקשות למידע.
שתי רשויות (משרד המשפטים והב"ה) דיווחו שגבו אגרת בקשה מכל מי שהגיש בקשה למידע באותה שנה; מנתונים שמסרו 22 רשויות אחרות עלה ש -1164 (%50 ) מהן לא גבו אגרת בקשה עבור %55-%100 מהבקשות שהוגשו להן באותה שנה - הן בשל הפטורים שנקבעו בחוק והן בשל סיבות אחרות.
יצוין שמהנתונים שנמסרו לא ניתן היה להבחין בין המקרים שבהם לא נגבתה אגרה בשל פטור הקבוע בחוק ובין המקרים שבהם לא נגבתה אגרה מסיבות אחרות.
בין הסיבות לאי-גבייתה של אגרת בקשה שציינו הרשויות: ה פונה הועבר לטיפולו של גורם אחר, המידע המבוקש לא נמצא, המידע התבקש לצורכי לימודים ומחקר או היה זמין, אף שעל פי החוק והתקנות שנקבעו מכוחו כל הסיבות האמורות אינן מקנות פטור מאגרת בקשה.
עולה מכך שאף כי בחוק ובתקנות שנקבעו מכוחו נקבעו הנחיות ברורות בנוגע לגביית אגרות, בחלק מהמקרים הממונים סבורים כי אין הצדקה לגבות את האגרות, אף שבנסיבות העניין החוק והתקנות שנקבעו מכוחו אינם מתירים להם לפעול על פי שיקול דעתם.
גם חוות הדעת מדצמבר 1999 דנה, בין היתר, במצבים שבהם "ביצוע החוק מוביל לתוצאות לא רצויות.
למשל, חיוב הרש ות לגבות אגרה מקום שהשכל הישר מורה שמדובר במידע ", ולכן המליצה לשקול ביצוע ]של הרשות[ שצריך להמסר בחינם כחלק מעבודתה השוטפת תיקון בתקנות באופן שירחיב את היקף המקרים הזכאים לפטור ויאפשר לממונה לפטור פונים מסוימים מתשלום אגרה לפי שיקול דעתו.
במועד סיום הביקור ת נמצא כי משרד המשפטים עדיין לא דן במקרים נוספים שראוי לפטור מאגרה וכי לא הוסדר בתקנות האגרות האופן שבו יש לטפל במבקשי מידע שההיגיון מורה שיש לפטור אותם מאגרה.
יצוין שבדיון של ועדת החוקה ב- 7.
07 העירו חברי הוועדה כי החוק אינו מיושם במלואו זה תשע שנים, וכי מתבקש מערך כולל של תיקונים בחוק.
לדעת משרד מבקר המדינה, על משרד המשפטים, המופקד על ביצוע החוק, לקדם את ביצוע התיקונים הנדרשים בחוק ולתרום בכך ליישומן המלא של הוראות החוק.
בהוראות התכ"מ נקבע שההכנסות מאגרות חופש המידע שיגבו משרדי הממשלה ייזקפו בהוראת קבע לזכות הכנסות המדינה 65.
הוראות התכ"מ66 אף קובעות שאם המידע המבוקש אינו נמצא ברשות המשרד אלא ברשותו של משרד ממשלתי אחר, יעביר הממונה את הבקשה לידי הממונה באותו משרד ויציין שאגרת הבקשה שולמה ואין לגבותה שנית.
משרדי החקלאות המדע והפנים לא מסרו נתונים 64 משרדי השיכון, בט"פ, הבריאות, קליטת העלייה, הרווחה, התחבורה והתשתיות, נש"מ, אפו"כ, המוסד לבטל"א ושירות התעסוקה.
65 הוראת שעה 99/35 כספי, תכ"מ 1-01.
66 הוראת שעה 99/35 כספי, תכ"מ 1-01.
מתשובותיהן של 24 רשויות שדיווחו על נושא האגרות במס גרת השאלון עלה שההכנסות מאגרות הסתכמו ב- 132,223 ש"ח לשנה.
עוד עלה שארבע רשויות67 הפקידו את ההכנסות מאותן אגרות בקופת הרשות הציבורית ולא זקפו אותן להכנסות המדינה.
יתר על כן, חלק מהרשויות הציבוריות, בהן רשויות מקומיות, אינן אמורות לזקוף את ההכנסות מאגרות חופש המידע לזכות הכנסות המדינה אלא מפקידות את הכספים בקופתן.
במקרים אלה הפונה עלול להתבקש לשלם פעמיים אגרת בקשה בעבור אותה בקשה למידע.
דוגמה לכך שפונה התבקש לשלם פעמיים אגרת בקשה, לשתי רשויות, בעבור אותה בקשה הוצגה לוועדת החוקה68.
תקנות האגרות קובעות שאם החל יטה רשות ציבורית להעמיד מידע לרשות המבקש, יודיע לו הממונה מה הם סכומי אגרת הטיפול ואגרת ההפקה שחושבו, והמבקש ישלם את הסכום כתנאי לקבלת המידע.
מלשון התקנות ניתן ללמוד שעל הרשות הציבורית למסור למבקש המידע פירוט של רכיבי האגרה שהוא נדרש לשלם.
הבדיקה של 69 הבקשות במשרד הפנים העלתה שהמשרד ביקש מ -23 פונים לשלם אגרות טיפול והפקה, וכי ל -17 %(74 ) מהפונים לא נמסר פירוט של החישוב שנעשה - אילו רכיבים נכללו בעלות (שעות עבודה, צילומים וכדומה) והתשלום בעד כל רכיב.
היערכות ליישום החוק .
הפעלת חוק חדש כמו חוק חופש המידע חייבה היערכות מתאימה ליישומו, ובכלל זה פרסום רשימת הרשויות הציבוריות שהחוק חל עליהן ודרכי ההתקשרות עמן, מינוי ממונים שיופקדו על יישום החוק ברשות ומתן הכשרה מתאימה לממונים לשם הטמעת הוראות החוק.
פרסום רשימת הרשויות הציבוריות .
בחוק ובתקנות נקבע כי על הממשלה להעמיד לרשות הציבור את רשימת הרשויות הציבוריות שהוא זכאי לבקש מהן מידע, וכי הרשימה תכלול, בין השאר, מידע תמציתי על תפקידיה של כל רשות ודרכי ההתקשרות עם הממונה על הרשות.
עוד נקבע שהרשימה תפורסם דרך קבע באתר האינטרנט של הממשלה, וכי היא תפורסם בכל שנה ברשומות ו במקומות נוספים שפורטו בתקנות.
בהצעת החוק הוסבר69 כי החובה הוטלה על הממשלה מאחר שהחוק אינו נוקב בשמותיהן של כל רשות ורשות, וצוין שלהעמדת הפרטים לרשות הציבור יש חשיבות רבה מהבחינה .
משרדי הביטחון, קליטת העלייה והתשתיות ושב"ס 68 ראו בפרוטוקול דיוןהוועדה שהתקיים ב - 7.
69 מדברי ההסבר לסעיף4 .
בהצעת החוק משרד המשפטים 983 .
הציבורית משום שרשימה כזו לא קיימת ופרסומה יאפשר לציבור לאתר ביתר נוחות את המידע הנחוץ.
אף שהחוק חייב את הממשלה לפרסם עם החלת החוק את רשימת הרשויות שהחוק חל עליהן, פרסם משרד המשפטים את הרשימה האמורה בשנת 2003 - כארבע שנים לאחר החלת החוק - באתר האינטרנט של משרד המשפטים ובעלון מיוחד.
במועד סיום הביקורת, יולי 2007 , עדיין לא פורסמה רשימהמעודכנת של הרשויות ושל דרכי ההתקשרות עמן באתר האינטרנט של הממשלה וברשומות, והרשימה אף לא הופצה במקומות שפורטו בתקנות.
אי-עדכון רשימת הרשויות הציבוריות, ובכלל זה אי -עדכון תקופתי של דרכי ההתקשרות עם הממונים באותן רשויות, אינו עולה בקנה אחד עם מטרת פרסום הרשימה - סיוע לציבור באמצעות הפנייתו למקורות המידע המתאימים; ולעתים הדבר אף עלול להטעות בשל הפניה למספרי טלפון או פקס או דואר אלקטרוני שאפשר ואינם עדכניים.
הממונים על יישום החוק מינוי ממונה .
כאמור, על פי החוק, על ראש רשות ציבורית למנות מקרב עובדי הרשות עובד הממונה על העמדת מידע לרשות הציבור, על טיפול בבקשות לקבלת מידע ועל יישום הוראות החוק.
הממונה אחראי ליישום החוק הן כלפי האזרח והן כלפי ראש הרשות, ואילו האחריות הכוללת ליישום החוק מוטלת על ראש הרשות70 .
החוק והתקנות שנקבעו מכוחו אינם קובעים אילו כישורים נדרשים למילוי תפקיד הממונה ומה היקף המשרה הנדרש.
אולם הוועדה הציבורית העריכה כי לשם ביצוע החוק ברשויות ציבוריות לא מעטות תידרש תוספת תקנים; כמו כן צפתה הוועדה הציבורית שהממונה והגורמים ברשות שבידיהם יימצא המידע שיתבקש עלולים להיות חלוקים ביניהם בשאלה אם ניתן למסור מידע מסוים למבקש המידע, ולכן המליצה שעל הממונה להיות בעל ניסיון ובעל מעמד בכיר בהיררכיה הארגונית של הרשות הציבורית71.
בפברואר 1999 שלח סגן נציב שירות המדינה חוזר לסמנכ"לים בכירים למינהל ומשאבי אנוש במשרדי הממשלה וביחידות הסמך.
החוזר כלל הנחיות לפעולות שי ש לנקוט לצורך יישום החוק, ונאמר בו ש"לעת עתה ועד שניתן לקבוע באופן סופי את היקף תפקיד הממונה לא יוקצו משרות מיוחדות לממונים על יישום החוק, על כן יש למנות ממונה כאמור בדרך של הסמכת עובד מבין עובדי המשרד או יחידת הסמך שהינו בעל מאפיינים מתאימים למילוי התפקיד".
כל 26 ,הרשויות שמילאו את השאלון דיווחו שהן מינו ממונה, אך שלוש מהן (משרד האוצר המשטרה ונש"מ) דיווחו כי הממונים שמינו לא קיבלו כתב מינוי.
כמו כן דיווחו ארבע רשויות72 שמאז הוחל החוק היו פרקי זמן שנמשכו ארבעה חודשים עד שנתיים שבהם לא היה .
70 'ועדת המשנה של ועדת החוקה, פרוטוקול מס9 , 5.
71 דוח "הועדה הציבורית לענין חופש המידע" יולי 1995 , עמודים 30-40.
משרדי ראש הממשלה והפנים, אפו"כ ושירות התעסוקה 984 דוחשנתי 58ב .
אחת משלוש הרשויות האמורות (משרד הפנים) אף דיווחה שברובו של פרק הזמן שבו לא היה ממונה ברשות לא מילא את התפקיד כל גורם אחר.
כל 26 הרשויות שמילאו את השאלון דיווחו כי הממונה מילא תפקיד נוסף ברשות, וכי משרתם של רוב הממונים הוקצתה ברובה לתפקיד הנוסף - 12 (%46 ) מהרשויו ת73 מסרו שהיקף משרתו של הממונה כלל לא הוגדר, שתיים ( %8 ) מהרשויות 74 מסרו שהיקף משרתו של הממונה היה חצי משרה, ו-11 (%42 ) מהן מסרו שהיקף משרתו של הממונה היה רבע משרה ופחות75 .
יצוין ש -11 (42% ) מהרשויות דיווחו שלרשות הממונה הועמד כוח אדם נוסף.
בשלוש רשויות היה היקף המשרות של כוח האדם הנוסף 1.
5 משרות לכל היותר, בחמש רשויות- משרה אחת לכל היותר, ובשלוש רשויות - חצי משרה לכל היותר76.
הכשרת העוסקים ביישום החוק .