HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
(ב) בשנת 2004 התלונן רב המועצה האזורית לב השרון בפני היועץ המשפטי של הרה"ר על חדירת המועצה הדתית של ירושלים לתחומי המועצה.
היועץ המשפטי השיב לו, כי הסמכות למתן הכשרים בלב השרון היא בידי הרבנות המקומית של המועצה, ואולם אין מניעה להוסיף תעודות השגחה של בד"צים, אך לא של רבנות ירושלים.
ממסמכים ברה"ר עולה שהמצב לא השתנה בשנים 2005 ו- 2006 .
ביוני 2005 פנהרבה של לב השרון שוב ליועץ המשפטי וביקש את מעורבותה של הרה"ר לאכיפת החוק.
לדבריו, המצב נוצל לרעה על ידי אחד מבעלי העסקים שקיבל הכשר מהמועצה הדתית ירושלים וסירב לקבל עליו את פיקוח הכשרות של המועצה.
(ג) היועץ המשפטי של הרה"ר כתב בינואר 2006 אל יו"ר הוועדה המ מונה בירושלים דאז , עו"ד אוסדיטשר, כי ידוע לו שיש מפעלים רבים ברחבי הארץ העוסקים באריזה ובשיווק של עלי ירק מפוקחים מפני חרקים ותולעים, אשר מקבלים תעודות הכשר מטעם המועצה הדתית ירושלים .
היועץ המשפטי ביקש מיו"ר הוועדה הממונה להנחות את כל הנוגעים בדבר מטעם הרבנות המקומית לא להעניק תעודת הכשר למקומות אלה על מנת לעמוד בגדרי החוק, כמתבקש.
(ד) בפברואר 2006 התלונן רכז המחלקה למצוות הארץ ברה"ר לפני היועץ המשפטי שלה וביקש ממנו חוות דעת "היות וישנה תופעה שרבנות ירושלים נותנת חותמות שלה בבתי אריזה בכל הארץ, כולל גביית אגרה על כך תוך ענישת בתי אריזה שאינם מסכימים לכך".
(ה) בפנייה של כמה מעובדי אגף הכשרות הארצי אל הרב הראשי לישראל הרב מצגר במארס 2006 הם טענו, כי המחלקה למצוות הארץ במועצה הדתית ירושלים מחייבת בתי אריזה ברחבי הארץ לקבל את הכשריה או לחילופין להחליף את משגיחיהם במשגיחים שהמחלקה תבחר.
לטענתם, היא דורשת זאת לא משיקולים של רמת הכשרות גם מבתי אריזה שבהם פועלים אגרונומים ומשגיחי כשרות במסירות שנים רבות.
לדבריהם, פעולות אלה גורמות לערעור האמינות של הרה"ר בעיני בתי האריזה אשר מצפים לדרישות כשרות אחידות.
(ו) בעקבות פ רסום מדריך כשרות מטעם מועצה דתית ירושלים המפרט, בין היתר, בתי עסק בפיקוח המועצה הדתית מחוץ לירושלים, פנה היועץ המשפטי של הרה"ר אל מנכ"ל הרשות הארצית דאז, מר מאיר שפיגלר, באפריל 2006 בטענה כי "הגורמים השונים הבוחשים בקדירה הוציאו מדריך כשרות המתיימר להרחיב ולפרוש את סמכות הרבנות ירושלים למקומות אחרים בארץ תוך דחיקת הרבנויות המשרד לשירותי דת 1009 .
המקומיות" למרות שלכל הגורמים העוסקים בכך במועצה הדתית בירושלים אין סמכות לכך.
(ז) באוגוסט 2006 פנה רכז המחלקה למצוות הארץ ברה"ר לרב הראשי לישראל הרב מצגר בטענה כי הרבנות בירושלים קיבלה הנחיה ברורה שאסור לה לתת הכשרים במקומות שמחוץ לירושלים.
זאת לאחר שהמועצה הדתית בירושלים הכריחה את אחת החברות לקבל הכשר מטעמה אף שאינה שוכנת בירושלים תוך איום מפורש "שאם לא תעשה כן היא לא תוכל לשווק את תוצרתה לסניפי רשת [ ]שיווק גדולה שנמצאים בעיר".
הרה"ר הו דיעה למשרד מבקר המדינה בתשובתה ממאי 2008 כי היא מתנגדת לכך שרבנים מקומיים יעניקו הכשרים מחוץ לתחום שיפוטם.
לדבריה, מפקחים הממונים בעירם על הכשרות צריכים להקפיד על עבודה בתוך העיר ולא מחוץ לה.
הרה"ר טענה כי אין לה סמכות לאכוף את ההנחיות על המועצות הדתיות, ו לכן בכוונתה לפנות לשר לענייני דתות על מנת לקדם יצירת מנגנון מינהלי או חוקי שיאפשר לה לאכוף על הרבנויות המקומיות מתן הכשרים בתחומיהן בלבד ולפשט את הליך הענישה נגד נותני ההכשר מפרי ההוראות.
יו"ר הוועדה הממונה בירושלים השיב למשרד מבקר המדינה כי רבנות ירושלים נתנה תעודות הכשר לבתי עסק מחוץ לירושלים ששיווקו את מוצריהם בבתי עסק המחזיקים בתעודת כשרות למהדרין בירושלים, נוסף על תעודות ההכשר המקומיות שלהם ולא במקומן.
לדבריו, ההכשר הנוסף של רבנות ירושלים מבקש להבטיח שכללי ההלכה נשמרים בשיווק מוצרים אלה כמו בשיווק סחור ה בבתי העסק בירושלים.
הוא המליץ בתשובתו שמפעלים המשווקים סחורה בהיקף ארצי יחויבו בתעודת הכשר של הרה"ר המקובלת על כל הרבנויות המקומיות.
לדעת משרד מבקר המדינה על הרה"ר לפעול לפתרון הבעיה המתוארת כך שמחד גיסא, מפעלים מחוץ לירושלים יוכלו לשווק את תוצרתם גם בירושלים, ומאידך גיסא, מוצריהם יהיו ברמת כשרות שמתאימה לדרישות הכשרות המקובלות על הרה"ר.
בביקורת במועצה הדתית חיפה נמצא, כי כמה מפעלים או בתי עסק מחוץ לתחומי העיר קיבלו תעודות הכשר מהמועצה הדתית חיפה או מרב העיר, הרב שלוש, במקום מהמועצה הדתית שבתחומה הם פועלים.
(א) מפעל לייצור תרופות שנמצא צפונית לחיפה מקבל את תעודת ההכשר מרבנות חיפה.
המועצה הדתית הסבירה שהמעבדה וגורמי השיווק הם בתחומי העיר חיפה, רק המפעל מצוי בצפון, ולרבנות חיפה יש ידע ומומחיות לגבי מוצריו.
(ב) לשתי מחלבות בשני יישובים ב אזור חיפה יש הכשר מהמועצה הדתית חיפה.
(ג) לשתי חברות הסעדה באחד הקיבוצים ליד חיפה יש תעודת הכשר מהמועצה הדתית חיפה.
(ד) עוד נמצא שחברה שמשווקת, בין היתר, תוספי מזון נמצאת דרומית לחיפה ולמרות זאת מקבלת הכשר מרב העיר הספרדי של חיפה.
החברה אינה נמצאת בפיקוח המועצה הדתית ביישוב שלה או בפיקוח המועצה הדתית חיפה.
יודגש כי על גבי המוצרים מוטבעת חותמת כשרות של "הרה"ג הרב שלמה שלוש שליט"א, הרב הראשי וראב"ד חיפה".
הרב שלוש מסר בתשובתו למשרד מבקר המדינה מאוגוסט 2008 כי אישור הפיקוח שניתן על ידו למוצרי החברה נעשה עוד בשנת 2000 באישור של אגף הכשרות הארצי ברה"ר ולבקשת החברה מאחר ובאותה תקופה לא הייתה רבנות מקומית ביישוב שבו שוכן המפעל.
בשנת 2004 , לאחר שנתמנה רב מקומי לכהן בתחומי יישוב זה, הוחלט כי הרב שלוש ימשיך להעניק הכשר למפעל.
לדעת משרד מבקר המדינה, כל עוד המפעל מקבל את ההכשר מרב העיר חיפה יש לדרוש שיגיש מידי שנה בקשה לתעודת הכשר למועצה הדתית בחיפה, כפי שעושים בעלי עסקים אחרים, והמועצה אף תפקח עליו.
מתן הכשרים לבתי עסק מחוץ לשטח השיפוט של העיר מנוגד להוראות חוק איסור הונאה בכשרות ועל המועצות הדתיות להימנע מכך.
לדעת משרד מבקר המדינה, הענקת שירותי כשרות על ידי רבנויות מקומיות מחוץ לתחומיהן פוגעת בסמכות הרבנויות המקומיות שבתחומיהן מצויים בתי העסק ומכבידה על בתי העסק משום שהם נאלצים להחזיק בכמה הכשרים - של הרבנות המקומית ושל רבנויות אחרות .
כיוון שהתעודות השונות ניתנות תמורת תשלום של בעלי העסקים, סביר להניח שהם לא יישאו לבדם בעלות הנוספת ויגלגלו אותה על הצרכנים.
על הרה"ר לנקוט אמצעים כלפי מועצות דתיות החורגות מהוראות החוק.
לדעת משרד מבקר המדינה, מיקומם של עסקים אלה מחוץ לתחומי המועצות הדתיות עלול לפגוע ביכולת הפיקוח ש להן.
חרף זאת אגף הכשרות הארצי לא עמד על כך שהמועצות הדתיות יפסיקו את מתן ההכשרים לעסקים שמחוץ לתחומיהן.
מערכת הכשרות הממלכתית קובעת את הכללים להענקת תעודות הכשר ואמורה לפקח על כשרות המזון בבתי עסק שביקשו תעודות הכשר ונמצאו ראויים לקבלתן על מנת שלא להכשיל את הציבור המקפיד על כשרות מזונו באכילת מזון לא כשר.
הגורמים המוסמכים לספק שירות זה המשרד לשירותי דת 1011 .
ולהבטיח רמת כשרות תקינה הם הרבנות הראשית לישראל והרבנים המקומיים ביחד עם המשרד לשירותי דת והמועצות הדתיות.
חילוקי דעות ומערכות יחסים לא תקינות בין הרבנות המקומית וב ין המועצה הדתית פגעו במתן תעודות ההכשר במועצות הדתיות שנבדקו, אולם הרבנות הראשית לא הפעילה את כל כובד משקלה במקרים אלה.
הדבר נבע, בין היתר, מן העובדה שאין לה סמכות לכפות על הרבנים המקומיים את החלטותיה.
על הגורמים המוסמכים לפתוח לאלתר במהלכים שבסופם יעוגנו בחקיקה נהלים שמסדירים את הפעולות של לשכות הרבנות המקומית והמועצות הדתיות ואת סמכויותיה של הרבנות הראשית כלפי הרבנים המקומיים.
התגלו ליקויים בטיפול בבקשות של בתי עסק לתעודות הכשר ובגביית האגרות מהם.
על המועצות הדתיות לפעול לשיפור סדרי המינהל בתחומים אלה ולהקפיד על גביית האגרות, שכספיהן הם חלק ממקורות ההכנסה שלהן.
בהעדר כללים לבחירתם ולהכשרתם של משגיחי הכשרות, אין ודאות שהם מסוגלים לתת שירות ברמה מקצועית נאותה.
עד היום - למרות שמבקר המדינה התריע על עניין זה כבר לפני 16 שנים- המשגיחים בבתי העסק מועסקים כשכירים של בעלי העסקים, ולכן הם מצויים בניגוד עניינים.
מחד גיסא, הם אמורים להקפיד על כללי הכשרות, ומאידך גיסא, הקפדה שאיננה נושאת חן בעיני המעסיק עלולה להביאם לסכסוך עם מעסיקיהם או לאי-שמירת כללי הכשרות כראוי.
הביקורת העלתה ליקויים בסדרי הפיקוח על עבודתם של המ שגיחים.
הממצאים מלמדים על בעיה מערכתית מתמשכת בעניין נוכחות המשגיחים בבתי העסק ופיקוח המועצות הדתיות עליהם.
על המועצות להגביר את הפיקוח מטעמן על המשגיחים הן על ידי תגבור הביקורות בשטח והן על ידי הסדרת הדיווח על הנוכחות בעבודה של המשגיחים.
על הרבנות הראשית ועל המשרד לשירותי דת להמשיך לפעול להסדרת מעמדם של משגיחי הכשרות ולפתור את הבעיות בעניין הכשרתם, סדרי בחירתם וכפיפותם לבעלי העסקים.
תופעה חמורה היא עבודתם הנוספת של רבנים ועובדי מועצות דתיות בהשגחה על כשרות בבתי עסק או בגופים שמעניקים תעודות הכשר פרטיות (ב ד"צים) שהתרבו במשך השנים והם מתחרים בנותני תעודות ההכשר הממלכתיות.
יש להפסיק לאלתר את עבודתם הנוספת של רבנים ועובדי המועצות הדתיות אשר פוגעת במילוי תפקידם במועצה הדתית ובמקרים רבים נעשית בניגוד עניינים חמור.
מממצאי הביקורת שהובאו לעיל מצטיירת תמונה עגומה הן במישור המהותי והן במישור המינהלי עד כדי פגיעה ממשית בשומרי הכשרות.
על המועצות הדתיות, על המשרד לשירותי דת ועל הרבנות הראשית, כל אחד בתחומי סמכויותיו, לפעול לשיפור מערך הפיקוח על הכשרות כך שיובטח שתעודות ההכשר בחתימת הרבנים המקומיים יינתנו אך ורק במקומות שבהם רמת הכשרות נשמרת כראוי כדי שציבור שומרי הכשרות לא ייפגע.
המשרד לשירותי דת 1013 .
שנת שמיטה היא השנה השביעית במחזור של שבע שנים המונהגת רק בארץ ישראל, ובה מוטלות, לפי ההלכה היהודית, הגבלות על מערכות הייצור החקלאיות ועל שיווק התוצרת החקלאית.
( בשנת התרמ"ב 1882 ), עם חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל והקמת המושבות היהודיות שהתפרנסו מחקלאות, התעורר חשש שמא שנת שמיטה תרע את מצבן הכלכלי של המושבות ותגרום לקריסתן ולדלדולן מהבחינה הכלכלית והחברתית.
לכן החליטו רבני היישוב להתיר את עבודת הקרקע והמסחר בשנת השמיטה באמצעות מכירת הקרקע לנכרי (להלן - היתר מכירה).
היתר המכירה אומץ בידי הרבנות הראשית (להלן - הרה"ר) לדורותיה, ויישומו במישור הארצי כלל הדרכה לחקלאים שמעוניינים בהיתר מכירה, מכירת הקרקע לנכרי ומתן אישור לחקלאים בדבר מכירת קרקעותיהם.
לצורכי קיום מצוות השמיטה ויישום הסדר היתר המכירה נחקק חוק עסקאות במקרקעין (קיום מצוות שמיטה), התשל"ט- 1979 , ומכוחו הותקנו תקנות עסקאות במקרקעין (קיום מצוות שמיטה), התשל"ט- 1979 .
על פי התקנות, האישור לביצוע עסקת מקרקעין לצורך קיום מצוות שמיטה ניתן על ידי מועצת הרה"ר או על ידי מי שהיא הסמיכה לכך.
בשנת התשס"ח מכרה הרה"ר קרקעות של כ - 6,000 חקלאים שהיו מעוניינים להצטרף להסדר היתר מכירה.
יש פוסקים שמצדדים בהיתר מכירה והתירו לחקלאים לפעול לפיו הלכה למעשה, ויש השוללים אותו והסבורים שאינו תקף כלל ושיש לקיים את מצוות השמיטה בשיטות אחרות, כמו גידול תוצרת על מצע מנותק מהקרקע או במסגרת אוצר בית דין2 .
יצוין כי ההחלטה אם לקיים את מצוות השמיטה וכיצד לעשות כן נתונה בידי החקלאי, ואחד השיקולים שלפיהם מתקבלת החלטתו האמורה היא רמת הכשרות של השוק שאליו הוא משווק את תוצרתו החקלאית.
המגזר הצרכני נחלק לצרכנים המקפידים לצרוך תוצרת המותאמת להגבלות של שנת שמיטה ולצרכנים שאינם מקפידים על כך.
חלק מהציבור שמקפיד על שנת שמיטה מסתמך על תוצרת שגודלה לפי היתר מכירה, המשווקת בחנויות וברשתות שיווק בעלי כשרות רגילה וחלקו, הנאמד בכ -%15 מכלל הצרכנים 3 , לא הכיר בפתרון זה ואימץ פתרונות אחרים, ובהם צריכת תוצרת מיובאת או תוצרת שגודלה בפיקוח אוצר בית דין המשווקת בחנויות וברשתות שיווק בעלי כשרות למהדרין.
במרס 2008 התקבל בכנסת חוק ועדת שמיטה ממלכתית, התשס"ח- 2008, שנועד לסייע למדינת ישראל להיערך לקראת שנות השמיטה הבאות.
בחוק נקבע ששר החקלאות ופיתוח הכפר ימנה את הוועדה הראשונה עד סוף נובמבר 2008 .
2 אוצר בית דין הוא ארגון שנועד לטפל בצרכיה של אוכלוסייה המקפידה על תוצרת שמיטה למהדרין, ותפקידו להסדיר את הטיפול בתוצרת החקלאית של שנת השמיטה החל בשלב גידולה וכלה בשלב חלוקתה לאוכלוסייה.
כפי שצוין בדברי ההסבר להחלטת הממשלה 1052 דוח שנתי59ב .
בדברי ההסבר להצעת החוק נכתב כי "על פי ההלכה היהודית, קיום מצוות השמיטה מצריך הכנה מדוקדקת בכמה תחומים, ובעיקר בתחום הכלכלי ובתחום החקלאי.
כיום העיסוק בשמיטה וההכנות לקראת השמיטה נעשים במהלך השנה שלפניה, ולעתים רק בחלקה.
הצעת החוק המתפרסמת בזה נועדה לקבוע מנגנון לתכנון ולביצוע של ההכנות הנדרשות לקראת השמיטה מראש, ולא רק סמוך לשנת השמיטה".
במרס 2007 , בד בבד עם הנחת הצעת החוק על שולחן הכנסת, החליטה הממשלה להקצות 103 מיליון ש"ח למימוןההיערכות לשנת השמיטה התשס"ח .
ביולי 2007 החליטה הממשלה להקצות במסגרת התקציב סכום לתמיכה במוסדות לימוד ובמכונים העוסקים בנושאי שמיטה, באמצעות הפחתת הסכומים המוקצים לתחומים אחרים באופן שסכום התקציב הכולל לא יחרוג מ-103 מיליון ש"ח.
בהחלטות הממשלה נקבע כי 97 מיליון ש"ח יתוקצבו בתקציב משרד החקלאות ופיתוח הכפר (להלן - משרד החקלאות) למתן תמיכות שונות לחקלאים, לשתלנים ולמכונים ; ושישה מיליון ש"ח יתוקצבו בתקציב משרד ראש הממשלה לטיפול בהיתר מכירה .
באפריל 2007 מינומר שלום שמחון, שר החקלאות, ומר יצחק כהן, השר במשרד ראש הממשלה(בינואר 2008 הוא מונה לשר לשירותי דת) , צוות עבודה בראשות משרד החקלאות, ובו נציגים של אגף התקציבים שבמשרד האוצר ושל הרה"ר, והוא קבע את הנהלים והקריטריונים למתן התמיכות ה אמורות מתקציב משרד החקלאות ו את היקפן של התמיכות .
חברי הצוות נחלקו לארבעה צוותי משנה, ונקבע כי כל צוות משנה אחראי לטיפול בחלק מהנושאים שתוקצבו לפי החלטת הממשלה.
הנהלים למתן התמיכות השונות פורסמו במהלך שנת השמיטה התשס"ח ובסופה.
בחודשים אפריל-אוקטובר 2008 ,בדק משרד מבקר המדינה במשרד לשירותי דת ברה"ר, במשרד החקלאות ובאגף התקציבים במשרד האוצר את הנושאים האלה: מסגרת התקציב והמעקב אחר ביצועו, אופן ביצוע מדיניות הרה"ר בנושא השמיטה, היערכותם של המשרדים האמורים לשנת השמיטה - קביעת נהלים וקריטריונים לחלוקת התמיכות ומועדי תשלומן, ומחירי תוצרת למהדרין בשנת השמיטה.
התקציב להיערכות לשנת השמיטה התשס"ח .
בוועדת הכספים של הכנסת מיוני 2007 ,שדנה בעניין שנת השמיטהדיווח מר שלום שמחון, שר החקלאות, שכיהן כשר החקלאות גם בשנת ה שמיטה הקודמת, כי "בשמיטה הקודמת מדינת ישראל העמידה כ -15 מיליון שקל ואחר כך גדל הסכום לכ-27 מיליון שקל במאמץ ובלחץ".
התוספת נדרשה בשל הפסדים שנגרמו לחקלאים באותה שנת שמיטה.
לעומת זאת, לשנת השמיטה התשס"ח הקצתה הממשלה 103 מיליון ש"ח, סכום הגדול פי ארבעה מהתקציב לשנת השמיטה הקודמת (לרבות המשרד לשירותי דת 1053 .
התוספת), למרות שבמשך השנים עלה מדד המחירים לצרכן בכ -%17 בלבד4.
משרד מבקר המדינה בדק את הצעת ההחלטה להקצות 103 מיליון ש"ח להיערכות לשנת השמיטה התשס"ח.
ממסמכים שהמציאה מזכירות הממשלה למשרד מבקר המדינה ומבירור באגף התקציבים במשרד האוצר עולה כי להחלטה לא צורפו מסמכי רקע ותחשיבים כלכליים שלפיהם אמור להיקבע סכום ההקצאה לכל נושא במסגרת התקנות הייעודיות; גם לא נמצא ניתוח של ההשפעות הכלכליות והמשקיות שעלולות להיות בשנת השמיטה בשל הצורך, למשל, לספק תוצרת למהדרין לאוכלוסייה המקפידה על כך.
אגף התקציבים הסביר בתשובתו מדצמבר 2008 כי "הצעת ההחלטה בנושא אושרה על -ידי ממשלת ישראל .
ואגף התקציבים תקצב את התוכנית בהת אם להחלטה האמורה".
ראוי לציין שכבר בדוח 53ב5 נאמר כי עבודת המטה של משרדי הממשלה ושל מזכירות הממשלה נועדה לאפשר לממשלה לקבל מידע מקיף על ההצעה המועלית לפניה, כדי שההחלטה שתתקבל תתבסס על מידע נאות, המקיף את הנושא, הקשיים שהוא מעורר והעמדות השונות בעניינו.
לדעת משרד מבקר המדינה, בנסיבות אלה אין לדעת על מה התבססה ההחלטה על היקף התקציב לנושא השמיטה, שכאמור גדול פי ארבעה מהסכום שהועמד לשנת השמיטה הקודמת, ואי -אפשר לוודא שהיה באפשרותה של הממשלה לקבל את ההחלטה המקצועית והמיטבית בנושא זה.
להלןיפורטו התחומים שת וקצבו במסגרת תקנות ייעודיות, הסכומים שהוקצו לשם כך מהתקציב האמור וניצולם: .
ניצול התקציב הסכומים שהוקצו התחום המתוקצב בתקנות .
בתקציבי משרד החקלאות וראש .
הממשלה באחוזים במיליוני .
ש"ח באחוזים במיליוני .
0 תמיכה בחקלאים משביתימשקים .
5 תמיכה במגדלי החיטה .
0 תמיכה במשתלות עצי פרי .
0 תמיכה בהסבת בתי צמיחה למצע .
0 תמיכה במוסדות לימוד ובמכונים .
4 לפי מחשבון לחישוב הפרשי הצמדה למדד המחירים לצרכן שמתפרסם באתר האינטרנט של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
5 ,מבקר המדינה דוח שנתי 53,ב עמ' 5 .
ואילך 1054 דוח שנתי59ב .
0 אוצר בית הדין- רשת ביטחון ושיווק .
תוצרת בהשגחה הלכתית .
0 תמיכה בהקמת בתי צמיחה במגזר .
0 מימון פער הוצאות איסום של השנה .
5 הוצאות מינהלה והפעלת בקרה .
0 סה"כ במשרד החקלאות .
0 בתקציב משרד ראש הממשלה .
למימון התחייבויות הרה"ר לטיפול .
* אחסון של תוצרת מהשנה השישית המיועדת לצריכה בחלק מהשנה השביעית.
** הניצול הכולל של התחומים שתוקצבו מסך תקציב משרד החקלאות להיערכות לשנת השמיטה התשס"ח.
*** הניצול הכולל של משרד החקלאות ושל הרה"ר מסך התקציב להיערכות לשנת השמיטה התשס"ח.
מהטבלה עולה כי עד תום שנת השמיטה (ספטמבר 2008 ) נוצל ו רק כ -25% :מהתקציב הכולל כ- 67.
7% בתקציב משרד ראש הממשלה למימון התחייבויות הרה"ר לטיפול על פי היתר מכירה וכ- 22.
4% מתקציב משרד החקלאות.
כאמור, עד תום שנת השמיטה התשס"ח נוצלו25% מהתקציב בלבד.
הועלה כי שיעורו הקטן של הניצול מקורו, בין היתר, בפרסום מאוחר של הקריטריונים לקבלת התמיכות (ראו להלן בפרק הדן בתמיכות מתקציב משרד החקלאות), שבגינו שולם חלק ניכר מהתקציב רק בשנה שלאחר מכן.
בתשובתו של משרד החקלאות מדצמבר 2008 נאמר כי הוא מעריך שעד תום שנת 2009 ינוצלו מתקציב כספי השמיטה כ -72 מיליון ש"ח, בכלל זה מלוא התקציב שיועד לרה"ר.
הערכת משרד החקלאות מתבססת על כך שבמהלך שנת 2009 תשולם יתרת התמיכה למשביתי משקים ותסתכם ב-16 מיליון ש"ח, שהתמיכה לבעלי משתלות עצי פרי תסתכם ב-15 מיליון ש"ח ושהתמיכה בגין איסום תוצרת מהשנה השישית תסתכם ב - 670,000 ש"ח (בדצמבר 2008 טרם שולמה התמיכה).
כמו כן, משרד החקלאות הגד יל את ההקצאה לשני תחומים על ידי העברת סכומים מתקנה לתקנה כמפורט להלן: התמיכה לחקלאים שפעלו במסגרת אוצר בית דין תסתכם ב -12 מיליון ש"ח (במועד סיום הביקורת טרם התקבל אישור ועדת הכספים של הכנסת להגדלת הסכום) והתמיכה במוסדות לימוד ובמכונים העוסקים בשנת השמיטה תסתכם ב - 15 .
מיליון ש"ח המשרד לשירותי דת 1055 .
מהאמור לעיל עולה כי לפי אומדן של משרד החקלאות, שיעור התקציב שינוצל למימון ההיערכות לשנת השמיטה מכלל התקציב שיועד לצורך כך יהיה כ-70% , .
לאחר העברת כספים מתחום לתחום 5.
היקף התמיכות למיניהן שהוקצו לחקלאים נקבע בהתבסס על הצורך להעמיד לרשותם אמצעי קיום בשנת השמיטה.
כדי שיהיה אפשר לצמצם את התקציב המיועד לתמיכות, יש לבחון את האפשרות שמשרד החקלאות, בתיאום עם משרד האוצר והחקלאים, ייערכו מבעוד מועד ליצירת מקורות קיום בשנת השמיטה לחקלאים המעוניינים בכך והזכאים לתמיכות, בדומה לקרן ביטוח שמטרתה לפצות חקלאים על פגיעה של נזקי טבע.
קרן הביטוח היא חברה ממשלתית שבבעלות הממשלה והחקלאים, והממשלה משתתפת בשיעורים שונים במימון פרמיית הביטוח שמשלמים החקלאים.
לדעת משרד מבקר המדינה, דרך קבלת ההחלטות בנושא התקציב ושיעור ניצולו מעידים שקביעת התקציב לא התבססה על הצרכים הממשיים, והדבר עלול לגרום להוצאות מופרזות מכאן ולמחסור מכאן.
מדיניות הרה"ר בשנת השמיטה התשס"ח .
בשנת השמיטה הקודמת (התשס"א) טיפלה הרה "ר בנושא היתר מכירה, בראשות מנהל המחלקה למצוות התלויות בארץ, שעוסקת בפיקוח ובמתן פתרונות הלכתיים בנושאים הנוגעים למצוות התלויות בארץ.
באותה שנה החלה הרה "ר להיערך לשנת השמיטה במאי 2000 ,, ארבעה חודשים לפני תחילת שנת השמיטה ללא תוספת תקציב מיוחדת לביצוע פרויקט היתר מכירה, ובסיוע של רבנים מקומיים ושל מושבים, קיבוצים ומתנדבים.
ההיערכות כללה פרסום חוברות הסברה בנושא השמיטה, פנייה לחקלאים והדרכתם, התקשרות עם חקלאים המעוניינים בהיתר מכירה, מכירת הקרקע לנכרי ומתן אישור לחקלאים בדבר מכירת קרקעותיהם.
לעומת זאת, מחוזר שהפיצה הרה"ר בינואר 2007 לרבני ישראל עולה כי מועצת הרה"ר (להלן - המועצה) החליטה בישיבתה בנובמבר 2006 , שלא כמדיניות הרה"ר לדורותיה, כי "בשנת השמיטה הקרובה ייעשה מאמץ גדול לצמצם את ההסתמכות על היתר המכירה למינימום האפשרי ולהפעילו רק במקרים בהם יתברר שיש חשש לפגיעה במערכת הכשרות הארצית או בשעת דחק גדולה מבחינת פרנסת החקלאים ומבחינת החשש לנטישת החקלאות ע "י החקלאים היהודים".
באותה ישיבה מינתה המועצה את הרב זאב וייטמן (הממונה מטעם הרה"ר על מתן הכשרות בתנובה) ליו"ר ועדת השמיטה ולאחראי לארגון השמיטה מטעם הרה"ר לקראת שנת השמיטה התשס"ח.
הרב וייטמן פעל על פי מדיניותה המוצהרת של הרה"ר, דהיינו לצמצום הטיפול בהיתר המכירה.
באפריל 2007 ,, בעקבות בקשתו של הראשון לציון, הרב שלמה משה עמרמינתה המועצה את הרב אברהם יוסף (הרב הראשי של העיר חולון) ליו"ר נוסף של הוועדה.
מפרוטוקול המועצה עולה כי מינויו של הרב יוסף נועד לקדם את נושא היתר המכירה לטובת הציבור המסתמך על הסדר זה.
באוגוסט 2007 נקבעה חלוקת התפקידים בין שני היו"רים של ועדת השמיטה : הרב יוסף יטפל בנושא היתר המכירה של מטעים שתוצרתם מיועדת ליצוא ושל חיטה, מספוא ופרחים ובהיתר המכירה של תוצרת מכל אזור הערבה, בכלל זה ירקות; הרב וייטמן ימשיך לטפל בנושא היתר המכירה של הירקות והקטניות וכן ימשיך לקדם את הסכמי אוצר בית דין של הרה"ר ב נוגע ל מטעים ו ליקבים.
במסגרת הטיפול בנושא היתר המכירה נתנו הרבנים לחקלאים אישור בדבר מכירת קרקעותיהם לנכרי.
בדצמבר 2007 מסרהמחלקת הייעוץ והחקיקה האזרחית במשרד המשפטים לנציבות שירות המדינה, לבקשתה, חוות דעת משפטית בעניין ההסמכה להנפיק אישורים לחקלאים מטעם הרה"ר, שניתנה לרב וייטמן ולרב יוסף אף שאינם עובדי מדינה.
לפי חוות הדעת, מי שאינו עובד ציבור "אינו יכול, לכאורה, להפעיל את הסמכות השלטונית של מתן אישורים על ביצוע עסקאות במקרקעין המוענקים על פי דין הואיל ומדובר במעשה שלטוני לכל דבר ועניין.
פתרון מוצע לקושי זה, הינו שאישורים בדבר עסקאות במקרקעין יינתנו אך ורק על-ידי הרב יוסף המכהן אף כרב העיר חולון".
לאחר מתן חוות הדעת ובהתאם לאמור בה, רק הרב יוסף המשיך לטפל בנושא היתר המכירה ומתן אישורים לחקלאים.
יצוין כי לפני שניתנה חוות הדעת האמורה, הרב וייטמן והצוות שבראשותו התקשרו בחוזה עם כ- 1,700 חקלאים מגדלי ירקות שהיו מעוניינים בהיתר מכירה, שקרקעותיהם נמכרו לנכרי בשלושה מועדים בחודשים ספטמבר ודצמבר 2007 .
בתשובתו של הרב וייטמן מדצמבר 2008 נאמר כי "הצור ך שלי להפעיל כביכול 'סמכות שלטונית' נבע מתוך העובדה שפקידי הציבור ברבנות באגף הכשרות החליטו לפעול בניגוד לגורמים הממונים עליהם ולא לטפל בהיתר המכירה ובשמיטה ושלא להפעיל את הסמכות השלטונית שהם היו אמורים וחייבים להפעילה ואף לא לשתף פעולה איתנו - אנשי השטח - ולהוציא בשם הרבנות הראשית את האישורים הנדרשים".
לדעת משרד מבקר המדינה היה על הרה"ר להיוועץ מבעוד מועד במחלקת הייעוץ והחקיקה האזרחית במשרד המשפטים ובנציבות שירות המדינה בנוגע לבחירת יו"ר ועדת שמיטה שיהיה בעל סמכות לאשר ביצוע עסקה במקרקעין.
לבג"ץ הוגשו ש תי עתירות 6 נגד מדיניות מועצת הרה"ר בדבר צמצום היקף הטיפול בהיתר מכירה, שלא כמדיניות הרה"ר לדורותיה: (א) עתירה נגד קביעת מועצת הרה"ר מ אוגוסט 2007 כי כל רב מקומי רשאי להכריע, על פי השקפת .
6 בג"ץ 7120/07 אסיף ינוב גידולים בע"מ ואח' נ' מועצת הרה "ר לישראל, ועדת השמיטה שע"י מועצת הרה "ר לישראל ואח' , תקדין; בג"ץ 7628/07 המועצה לייצור צמחים ולשיווקם והתאחדות חקלאי ישראל נ' מועצת הרה "ר לישראל, ועדת השמיטה שליד מועצת הרה"ר לישראל ואח', תקדין.
המשרד לשירותי דת 1057 .
עולמו, אם לתת תעודות כשרות לתוצרת חקלאית שגודלה לפי היתר מכירה; (ב ) עתירה נגד החלטות של המועצה הדתית בירושלים ושל רב העיר הרצלייה, ולפיהן אסור לשווק תוצרת שגודלה בהסתמך על היתר מכירה.
בפסק הדין שניתן ב - 23.
07 פסל בג"ץ את החלטות מועצת הרה"ר וקבע כי ביישובים שהרב המקומי שלהם אינו מוכן לתת תעודות כשרות המבוססות על היתר מכירה, על הרה"ר למנות רב אחר שיעניק את התעודות האמורות.
בפסק הדין הוזכרה, בין היתר, תשובתו של הרב אליהו בקשי דורון שהיה הראשון לציון הרב הראשי לישראל בשנת השמיטה הקודמת, בדבר היסוד להיתר מכירה בשנת השמיטה תשס"א 7 , ובה נאמר כי "ההבדל היסודי בין הרבנות הראשית לשאר הוועדות העוסקות בשמיטה, שלנגד עיניה לא רק ציבור שומרי שמיטה כהלכתה, שיש לדאוג לצרכיהם בפירות וירקות כשרים למהדרין לשומרי שביעית, .
לנגד עיניה כלל ציבור ]משביתי משקים[ ולא רק החקלאים גיבורי כוח עושי דברו החקלאים בארץ, וביניהם דתיים ומסורתיים רבים המבקש ים שלא להיכשל בעוון שבת הארץ, ומאידך אינם יכולים לשמור שמיטה כהלכתה ולהשבית את הארץ".
בפסק הדין צוין גם כי "החלטה בדבר מדיניות - קל וחומר החלטה המשנה מדיניות - צריכה להיעשות בהליך מינהלי ראוי.
במקרה שלפנינו איננו יודעים איזה סוג דיון התקיים בהחלטה זו, ואילו נתונים, בדבר הנזק הצפוי לחקלאים ולצרכנים משינוי המדיניות, הובאו בפני חברי מועצת הרה"ר .
ב דיון מסוג זה על הגוף המינהלי לשוות לנגד עיניו את השיקולים הכבדים שהיו כל השנים לנגד עיני הרה"ר לדורותיה, ואת ההשלכות האפשריות של שינוי המדיניות ויתכן שיש חובה לשמוע גורמים המייצגים את האינטרסים הנפגעים כמו נציגי הממסד החקלאי ונציגי משרד החקלאות ופיתוח הכפר".
בעקבות פסיקת בג"ץ החליטה מועצת הרה"ר בישיבתה ב- 1.
07 להסמיך ארבעה רבנים8 שייתנו תעודות כשרות ב יישובים שרב העיר אינו מוכן לתת כשרות בשל השימוש בתוצרת של היתר מכירה וביישובים שייקבעו לכל אחד מהם.
הקמת מערך אוצר בית דין של הרה"ר .
אוצר בית דין הוא ארגון המסדיר את הטיפול בתוצרת החקלאית של שנת שמיטה, בעיקר פירות האילן ותוצרתם, החל בשלב גידולה וכלה בשלב שיווקה לאוכלוסייה.
הטיפול במסגרת זו מונע מהחקלאים השבתה מלאה של המטעים ומאפשר צריכת תוצרת של גידול מקומי.
אוצר בית דין מאפשר לחקלאים להתפרנס בשנת שמיטה כשכיריו, העושים בשטחי הגידול שלהם רק את הנחוץ והמותר בשנת השמיטה, ומשלם להם את הוצאות הייצור בלבד.
בשנת התשס"ח פעלו בארץ חמישה אוצרות בית דין פרטיים.
בשל מדיניות הר ה"ר בדבר צמצום השימוש בהיתר מכירה, הקימה הרה"ר בשנת התשס"ח, לראשונה מטעמה, מערך של אוצר בית דין.
7 כפי שהיא מובאת בספר שאלות ותשובות בניין אב ד', עמודים רע"ו -רע"ז.
8 הרב שאר ישוב כהן- רבה של חיפה; הרב דב ליאור - רבה של קריית ארבע; הרב אברהם יוסף - רבה של חולון; והרב יוסף הראל - רב מטה יהודה.
הרב וייטמן לראש צוות העובדים שיועסק במערך זה נוסף על תפקידו כיו"ר ועדת השמיטה.
אף על פי שהגורמים הרשמיים ברה"ר הם שקבעו את ההנחיה בדבר הקמת אוצר בית דין, הקמתו והפעלתו לא נדונו, לא אושרו ולא תוקצבו בידי הממשלה או במסגרת רשמית אחרת.
בדברי ההסבר להחלטת הממשלה נכתב כי "רוב החקלאים נזקקים להיתר- המכירה באשר השבתת כל קרקעות היהודים איננה ראלית בשלב זה.
מההיבט החקלאי (שמירה על הקרקעות) ומההיבט השיווקי בארץ ובחו"ל".
מכאן שמדיניות הרה"ר ולפיה יש לצמצם את השימוש בהיתר מכירה , שבהתבסס עליה הוקם אוצר בית דין, לא עלתה בקנה אחד עם החלטת הממשלה בדבר היתר המכירה.
עוד התברר כי התקציב שיועד למימון הטיפול בהיתר מכירה שימש למעשה גם למימון הפעלת אוצר בית הדין של הרה"ר, אף שכאמור בהחלטת הממשלה לא נאמר דבר על הקמת אוצר בית דין ממלכתי ונקבע במפורש כי התקציב מיועד ל"טיפול עפ"י היתר מכירה".
בתשובת מנכ"ל הרה"ר מדצמבר 2008 למשרד מבקר המדינה נאמר שהמטרה של החלטת הממשלה הייתה "לתת לחקלאים ולצרכנים פתרון כולל לתקצי בי הפעילות לשנת השמיטה.
הרבנות הראשית לישראל המופקדת על הצדדים ההלכתיים והכשרותיים - והיא הקובעת את דרכי הפעולה - החליטה לפעול בשני המסלולים במקביל".
בתשובתו מדצמבר 2008 הסביר ראש לשכת הרב הראשי לישראל הרב מצגר כי "בעבר פתרון הרבנות הראשית היה באמצעות היתר מכירה ועל כן הטיפול בכלל החקלאים מכונה בתקציב 'היתר מכירה' אך הרבנות היא הסמכות המחליטה מהו הפתרון ההלכתי המתאים לכל חקלאי".
החלטת הרה"ר להפעיל לראשונה אוצר בית דין מטעמה מבטאת מדיניות של צמצום השימוש בהיתר מכירה, שאינה מתיישבת עם מדיניותה של הרה"ר לדורותיה.