HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
14 חובת זהירות מושגית חלה אם בין סוג המזיקים הפוטנציאליים, שהנתבע שייך לו, לבין סוג הניזוקים הפוטנציאליים, שהתובע שייך לו קיימים "יחסי קרבה", באופן שמעשיו או מחדליו של המזיק-הנתבע יכולים להשפיע על סוג הנזקים שנגרמו לניזוק -התובע (ראו ע"א 243/83 עיריית ירושלים נ' גורדון , פ"ד לט( 1 )113 ).
לפיכך נקבע בכמה פסקי דין (למשל, ע"א 2061/90 'אילנה מרצלי נ' מ"י ואח, פ"ד מז( 1 )802 ; ע"א 310/89 אליהו כהן (קטין) נ' מאיר לנטוש ואח', פ"ד מו( 1 )402 ), כי בין אנשי הצוות החינוכי ובין התלמידים קיימים יחסי קרבה משפטיים, המטילים על מערכת החינוך את חובת הזהירות המושגית.
15 ת"א (שלום ת"א) 27294/03 גילבסל נ' משרד החינוך מדינת ישראל , מובא בתקדין.
16 בג"ץ 6671/03 'מונג'ד אבו גנאם ואחנ' משרד החינוך ואח' , פ"ד נט(5 )577.
17 ,מחקרים אלו מצוטטים במאמר של רולידר ומינצר 2004 .
)(ראו להלן 706 דוח שנתי58ב .
למשטרה על מעשי הטרדה או הצקה.
תופעת הבריונות שכיחה בעיקר בגילאים של בתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים.
מחקרים שעשתה פרופ' תמר הורוביץ מאוניברסיטת בן גוריון בנגב מתחילת שנות השמונים של המאה הקודמת, מראים שיש קשר בין מידת האפקטיביות של בית הספר בהקניית השכלה ובין רמת האלימות בו.
רמת האלימות גבוהה יותר בבתי ספר שאינם עקביים באכיפת הכללים ובהקפדה על משמעת.
בבתי ספר ששררה בהם הרגשה של חוסר פיקוח נמצאה רמת אלימות גבוהה יותר.
יתר על כן, למתרחש בין כותלי המוסד החינוכי יש השפעה על רמת האלימות בו יותר משיש לגורמים מחו צה לו.
קיימת סבירות גבוהה שמוסד שיש בו שכיחות גבוהה של מעשי הטרדה והצקה הוא חסר סדר ומשמעת ולא מתקיימים בו תהליכי למידה18.
מחקרים שנעשו בעשור האחרון בישראל מראים כי לבריונות יש השפעה שלילית על האווירה הלימודית בבית הספר, על המסרים החינוכיים שלו, על הרגשת הביטחון של התלמידים ועל זכותם הבסיסית להגנה ולטיפוח.
שכיחותה הרבה של הבריונות גורמת לשחיקה של כללי היסוד בכל הנוגע להתנהגות בבית הספר, ולהבניה של מעשי אלימות קשים.
מחקרים שעשו פרופ' רמי בנבנישתי ועמיתיו מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף ד"ר רון אסטור מאוניברסיטת דרום קליפורניה, ארה"ב, מלמדים כי לבריונות ולאלימות שהתלמיד חווה בבית הספר יש השפעה ישירה על רמת הישגיו.
מחקרים אחרים (ראו להלן) מראים, כי לבריונות יש השפעות פסיכולוגיות וחברתיות קשות וארוכות טווח על הקורבנות, על התוקפים ועל הצופים מהצד.
אצל קורבנות להצקה ניכרות אחת או יותר מן התופעות האלה: אובדן ביטחון עצמי, דימוי עצמי נמוך, היעדרות מבית הספר, דחייה חברתית, הרגשת בדידות, חרדה, דיכאון, בעיות בריאות ומחשבות התאבדות.
בקרב 90% מקורבנות ההצקה הייתה גם ירידה מובהקת בציונים.
לעיסוק בבריונות ולהתבוננות עליה יש השפעה שלילית על התפתחותם ותפקודם של המציקים ושל המתבוננים: המציקים סובלים יותר מהמתבוננים מהפרעות אישיות אנטי -חברתיות, ומשתמשים יותר מאחרים בשירותי בריאות הנפש.
כשליש מכל עבירות האלימות של בני נוער אשר ידועות למשטרה מבוצעות ביןכותלי בית הספר.
מנתוני משטרת ישראל עולה, כי בשנת 2005 פתחה המשטרה 5,651 תיקים לבני נוער שנחשדו בביצוע עבירות אלימות במוסדות חינוך, לעומת 2,620 בשנת 2000 , כלומר עלייה של כ- 115% .
בעבירות מין הייתה עלייה של כ-30% : בשנת 2005 נפתחו268 תיקים לעומת 206 תיקים בשנת 200019 .
18 ,"תמר הורוביץ, "בית הספר כזירת אלימותמפגש לעבודה חינוכית -סוציאלית 23 , יוני 2006 , 'עמ 45-66.
19 ילדים בישראל– שנתון סטטיסטי 2006 , המועצה הלאומית לשלוםהילד, דצמבר 2006.
)(א לפי נתוני סקר ומחקר רב שנתי שעשה ד"ר יוסי הראל מאוניברסיטת בר אילן20 , הנוער בישראל חשוף בחיי היומיום לרמה גבוהה של מעשי הטרדה והצקה.
לפי הנתונים על שנת 2002 , כ-40% מהתלמידים היו קורבנות למעשי בריונות בשטח בית הספר לפחות פעם אחת בשנת הלימודים וכ-16% מהתלמידים היו קורבנות למעשים כאלה לפחות שלוש פעמים במהלך השנה.
הנתונים לשנת 2004 מצביעים שהירידה ההדרגתית בהיקף הבריונות והאלימות שנרשמה בשנת 2002 (לעומת שנת 1998 ), נבלמה.
בשנים 2004 ו- 2006 לא היה שינוי של ממש במצב.
כשליש מהתלמידים היו קורבנות למעש י הטרדה או הצקה בשטח בית הספר לפחות פעם אחת במהלך החודשיים שקדמו למחקר.
שיעור התלמידים שהשתתפו במעשי הבריונות בשטח בית הספר שלוש פעמים או יותר במהלך החודשיים שקדמו למחקר עלה מ- 11.
)(ב לפי סקר האלימות הארצי, שעשה פרופ' בנבנישתי בשביל המשרד בשנות הלימודים 21 ( התשנ"ט 1998 -1999 ( ), התשס"ב 2001 -2002 ( ) והתשס"ה 2004 -2005 ) (להלן - סקר בנבנישתי), לא הייתה ירידה באלימות הפיזית הקשה ובהטרדה מינית.
ירידת מה בשיעורי הבריונות הייתה בשנים התשנ"ט -התשס"ב, ואילו בשנים התשס"ב -התשס"ה הייתה יציבות ואף עלייה קלה בשיעורי האלימות.
בשנת התשס"ה נרשמה עלייה גם בחוסר הביטחון של התלמידים בבית הספר והרגשתם שבית הספר הוא מקום מסוכן.
גם המצב במגזר הלא יהודי, ובעיקר במגזר הבדואי, לא השתפר עם השנים, והאלימות הקשה, לרבות שימוש בנשק, עדיין ניכרים.
לפי תוצאות סקר בנבנישתי שנעשה בשנת התשס"ה 22, כ-%80 מהתלמידים דיווחו שקיללו או העליבו אותם לפחות פעם אחת בחודש שקדם לסקר.
מאלימות מתונה סבלו כ - 58.
5% מהתלמידים, מהטרדה מינית 26.
6% מהתלמידים, ומאלימות פיזית חמורה סבלו 19.
5% אוימו בנשק בבית הספר.
ממצאי הסקר הראושהירידה הקלה בשיעורי האלימות המתונה בשנים התשנ"ט-התשס"ב לא נמשכה, וכי קללות, לעג, עלבונות והשפלה הם כמעט נורמה במערכת החינוך.
שיעורי הבריונות בבתי הספר בישראל, שבנבנישתי מכנה "אלימות מתונה", גבוהים מאלה ש במערכות חינוך אחרות בעולם.
(ג) במחקר שעשה פרופ' רולידר ממכללת עמק יזרעאל בשנת 2000 נמצא, כי שיעור ניכר מהתלמידים אינם מרגישים בטוחים בחצר בית הספר (41% ), בדרך לבית הספר או בחזרה הביתה (39% ( ), בשירותים37% ( ) ובכיתתם35% ,).
לעומת זאת63% מהתלמידים דיווחו כי הם מטרידים מילולית לפחות פעם בחודש ו -59% מציקים הצק ה פיזית לפחות פעם בחודש.
שיעור הבנים שדיווחו שהם קורבנות להצקה גדול מזה של הבנות.
20 הראל ועמיתיו, ממצאי הסקר הרב-לאומי על התנהגויות סיכון והיפגעות בני נוער, 1994 , 1998 , 2002 , אוניברסיטת בר אילן בשיתוף עם משרד הבריאות, משרד החינוך התרבות והספורט וארגון הבריאות העולמי.
המחקר נעשה בקרב תלמידים בכיתות ו', ח' ו-י' בשנים 1994 , 1998 , 2002 , 2004 ו- 2006 , בשיטת דגימה זהה כדי לאפשר השוואה בין מאגרי הנתונים.
ממצאי הסקרים שנעשו בשנים 2004 ו- 2006 .
שנת הלימודים מתחילה בספטמבר ומסתיימת באוגוסט בשנה שלאחריה 22 בסקר שנערך בשנת הלימודים התשס"ה השתתפו 27,316 תלמידים תלמידי כיתות ד'-יא' מ-526 :בתי ספר ברחבי הארץ 10,712 ,מבתי ספר יסודיים 10,108 מחטיבות הביניים ו - 6,496 מהחטיבות העליונות בפיקוח הממלכתי ובפיקוח הממלכתי-דתי, במגזר היהודי ובמגזר הלא -יהודי.
לא נכללו באוכלוסיה מוסדות של הפיקוח העצמאי ורשת "אל -המעיין", וכן מוסדות של חינוך מיוחד, חוות חקלאיות, מפת"ן ותלמודי תורה.
מסגרת הדגימה הייתה מבוססת על קובצי משרד החינוך לשנת התשס"ד ( 2004 -2005 .
קורבנות להצקה גם מציקים לאחרים.
ממצאי מחקר שעשה פרופ' רולידר בשנת 200423 , בקרב302 ילדים בני4-7 , הלומדים בגנים שבפיקוח המשרד במחוז הצפון מראים כי 61.
3% מילדי הגן הם קורבנות למעשי הצקה לסוגיהם.
בקרב החוקרים שוררת תמימות דעים שתמונת המצב המתקבלת מהממצאים היא קשה ומדאיגה.
במאמר שפרסמו פרופ' בנבנישתי ועמיתיו בשנת 2006 לסיכום ממצאי הסקר הארצי שעשו בשנת 2005 נאמר, כי "היקפי האלימות כמעט בכל אחד מהתחומים נראים גבוהים מ המצופה ממערכת החינוך.
אנו סבורים שיש להפנות את תשומת הלב הציבורית גם להתנהגויות הנחשבות חמורות פחות - אלימות מילולית, איומים, דחיפות ומכות.
הסיבה לכך היא שגם לאלימות הפחות חמורה יש השפעות שליליות רבות, והיא גם 'מכינה את הקרקע' לאלימות קשה יותר, המגיעה בעקבות התערערות המסגרת החינוכית.
העובדה שתלמידים מציבים אתגר למסגרת החינוכית, וזו אינה מגיבה בצורה שיטתית ומיידית 'מזמינה' המשך בחינה של המערכת ובדיקת גבולותיה באמצעות התנהגויות הרסניות יותר"24 .
לפי מחקריו של ד"ר תום גומפל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בריונות חברתית שמתבטאת בהפצת שמועות נגד הקורבן בנוגע להתנהגותו המינית, או הטרדה מינית של הקורבן, היא האמצעי הטוב ביותר של התלמיד התוקפן להשיג שליטה ולהגיע לעמדה חברתית גבוהה (להלן - בריונות מינית).
מחקרים שנעשו ברחבי העולם מלמדים שבריונות מינית קיימת גם בחינוך היסודי וכבר בשלב המוקדם של רכישת הזהות המגדרית של הילד.
במחקר שעשו ד"ר תום גומפל ופרופ' ענת זוהר מהאוניברסיטה העברית בשנת הלימודים התשס"א ( 2001- 2000)25 נמצא כי כ-%35 מהבנות וכ-%28 מהבנים עברו לפחות הטרדה מינית אחת באותה שנת לימודים26 .
יצוין כי בדיון שהת קיים בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת ב - 19.
07 , אמרה פרופ' זוהר27 , כי "יש גם קשת שלמה מאוד של תופעות של הטרדה מינית בדרגות שונות של חומרה.
אחוז הילדים שחווה אותם בצורה כמעט יומיומית במערכת וגם מחוץ למערכת - ומדובר כאן גם על בנים וגם על בנות כקרבנות - זה אחוז ילדים מאוד גבוה.
יש מחלוקת במחקרים השונים, זה תלוי איך שואלים, אבל זה בין 20-30 במחקרים מסוימים לסדר גודל של 85-90 .
"במקרים אחרים מחקרם של גומפל וזוהר מלמד על אחת הבעיות הקשות של בריונות מינית בבית הספר.
ואולם מאז נעשה המחקר, בשנת 2001 , לא עשה המשרד מעקב ולא מחקר מטעמו המבוסס על מדגם גדול יותר, כדי לדעת אילו שינויים חלו במצב וכדי להתמודד עם הבעיה.
23 ,"עמוס רולידר ולילך מינצר, "תופעת ההצקה בגיל הרךמפגש לעבודה חינוכית -סוציאלית 23 , יוני 2006 ', עמ 67-82 .
24 רמי בנבנישתי, מונא חורי -כסברי ורון אבי אסטור, "ממצאים מסקר אלימות ארצי -התשס"ה", מפגש לעבודה חינוכית סוציאלית 23 , יוני 2006 ', עמ 34-43.
25 המחקר נעשה בקרב 4,882 'תלמידים בכיתות ז-י"ב מתשעה בתי ספר, וכן בקרב 64 מורים ו-6 .
יועצות חינוכיות 26 ,תום גומפל וענת זוהראלימות מינית בבתי הספ ר בישראל - דו"ח ביניים על סמך מחקר בית הספר לחינוך האוניברסיטה העברית, האוניברסיטה העברית בירושלים, מרץ 2006.
27 פרופ' ענת זוהר משמשת, החל בשנת 2006 .
, יו"ר המזכירות הפדגוגית של המשרד משרד החינוך 709 .
מן המקובץ עולה, כי לא חל שינוי מהותי בשכיחות הגבוהה של גילויי הבריונות הפיזית, החברתית והמינית במוסדות החינוך בשנים 1999 -2006 .
המחקרים שנסקרו לעיל מלמדים גם שיש להתמקד בטיפול במעשי הבריונות לסוגיהם, אשר הפכו להתנהגויות שכיחות ונורמטיביות בבתי הספר ובגני הילדים בישראל.
המסגרת המינהלית ומדיניות המשרד .
ועדות ציבוריות ובין-משרדיות .
במשך השנים גברה הכרת הציבור בבעיית האלימות לסוגיה בבתי הספר.
הוקמו כמה ועדות ממלכתיות - משרדיות, בין-משרדיות וועדות מומחים - שבחנו את ממדי התופעה, ואת הדרכים למנוע אותה ולטפל בה.
להלן פרטים על כמה ועדות: 1.
ועדת וילנאי : בנובמבר 1998 מינה שר החינוך דאז (ח"כ הרב יצחק לוי) ועדה ציבורית לבדיקת נושא האלימות במוסדות החינוך בראשות אלוף במיל' מתן וילנאי.
באוגוסט 1999 פרסמה הוועדה דוח ביניים, ובשנת 2001 הוגש דוח סופי הכולל תכנית לאומית לצמצום האלימות בקרב ילדים ונוער במערכת החינוך (להלן - דוח ועדת וילנאי).
המשרד אימץ את המלצות הדוח והחל לפעול ליישומו.
עד כה לא יושמו חלק מהמלצות דוח ועדת וילנ אי: אין הכשרת מנהלים כוללת להתמודדות עם אלימות, אלא לימודים וולונטריים בלבד; חסרים כ-800 תקנים של קציני ביקור סדיר; לא נבנה מערך תגבור משותף למשרד ולשלטון המקומי באחריות מנהלי המחוזות; בשנת 2006 לא היו תקנים ליועצים חינוכיים ופסיכולוגים לגיל הרך לכ - 50% מבתי הספר היסודיים ולכ - 10% מחטיבות הביניים.
המשרד לא יישם גם את ההמלצות האלה: הטלת חובה על מחנך הכיתה שיהיה נוכח בבית הספר לפחות שני שלישים משעות הלימודים של הכיתה; מינוי איש צוות חינוכי למחליף קבוע של המחנך בשעות היעדרותו; הקטנת מספר התלמידים שבאחריות המורה בשלושה שלבים, עד ל-32 ;תלמידים בשנת הלימודים התשס"ז עידוד מעורבות של מורים בפעילויות חברתיות אחרי שעות הלימודים; פיתוח תכנית להגברת הקשר של בית הספר עם ההורים ולמיסודו; שיתוף נציגי ועדי הורים במועצה הפדגוגית של כל בית ספר.
בנוגע לאי יישום המלצות דוח ועדת וילנאי בדבר הקמת מערך ניטור, הכשרת עובדי הוראה והחובה להפעיל תכנית למניעת אלימות בכל בית ספר, ראו להלן.
ועדת גימשי : ועדת השרים למאבק באלימות ולאכיפת החוק (להלן - ועדת השרים) מונתה בידי הממשלה לנהל מעקב אחר ממדי האלימות והפשיעה, ולהכין "תכנית לאומית כול לת למאבק בנגע האלימות על כל היבטיו" 28 .
במאי 2001 הוגשה ליו"ר ועדת .
28 'בהחלטה מס47 מיום 1.
99 'ובהחלטה מס41 מיום 25.
השרים דאז, מר שמואל אביטל, תכנית שהכינה ועדה בין-משרדית למאבק באלימות בראשות תת ניצב ד"ר דני גימשי (להלן - דוח ועדת גימשי).
הדוח דן בטיפול במגוון תופעות של אלימות, לרבות אלימות נגד ילדים, נגד נשים, אלימות במשפחה ואלימות בבתי הספר.
בדוח ועדת גימשי צוין שבשנים האחרונות פעלו בארץ כמה ועדות בנושאים שונים של אלימות, אך חלק ניכר מהמלצותיהן עדיין לא יושמו.
התכנית הלאומית שחיברה ועדת גימשי כללה המלצות מעשיות לטיפול באלימות ופירט את הסכומים הדרושים לכך.
ואולם אף לא אחת מהמלצות דוח ועדת גימשי יושמה במלואה, ורוב ההמלצות נזנחו ונגנזו.
ועדת שרים : ביוני 2005 מינה יו"ר ועדת השרים, השר גדעון עזרא, את מנכ"לית המשרד דאז, ח"כ רונית תירוש, לעמוד בראש צוות בין -משרדי שיגיש לוועדת השרים המלצות הקשורות למאבק באלימ ות בתחום החינוך 29 .
בנובמבר אותה שנה אישרה ועדת השרים את המלצות הצוות האמור, ועל המשרד הוטל להפעיל תכנית ארוכת טווח למאבק באלימות (להלן - תכנית ועדת השרים)30 .
על פי החלטת ועדת השרים מנובמבר 2005 , תוקצה למשרד תוספת תקציב לתגבור המערך המסייע לבתי הספר לצורך קי דום הפרויקטים החינוכיים למאבק באלימות במהלך השנים 2006 -2011 .
באותו חודש הגיש שר האוצר דאז, ח"כ אהוד אולמרט, ערר על ההחלטה האמורה וטען, ש"יש להתנגד לקביעה כי מימון כל המערך המסייע יהיה חיצוני לתקציב משרד החינוך".
זאת "לאור העובדה כי תקציב משרד החינוך, להבדיל ממשרדי הממשלה האחרים, לא הופחת כלל במהלך בניית תקציב 2006 , אלא גדל ריאלית מתקציבו בשנת 2005 .
" בדצמבר 2005 קיבלה תכנית ועדת השרים תוקף של החלטת ממשלה, ואולם תוספת התקציב לתגבור המערך המסייע לא אושרה "עקב ערר שר האוצר" דאז31 .
הביקורת העלתה, שהתכנית המלאה של ועדת השרים לא יצאה לפועל: לא הוקם גף במטה לריכוז פעולות המניעה, הטיפול והאכיפה; לא נערך מיפוי של תכניות מניעה; לא עודכנו הנהלים הרלוונטיים; לא הוטמעה תכנית פעולה מחייבת למניעת אלימות בכל בתי הספר; לא הוקם ולא תוקנן המערך המסייע, ולא גובשה במכללות תכנית להכשרת מורים להתמודדות עם התופעה 32.
29 הצוות כלל נצ יגים מהמשרד, המשרד לביטחון הפנים, משטרת ישראל, משרדי הקליטה, המשפטים והפנים, הרשות למלחמה בסמים, ארגוני המורים, השלטון המקומי, ארגון המורים ומועצות התלמידים.
נציגי מנהלי בתי הספר, שעליהם מוטלת האחריות להגנה על התלמידים ולשמירה על שלומם וביטחונם, לא זומנו כלל לדיוני הוועדה.
32 על פי מכתב מנכ"ל המשרד דאז מר שמואל אבואב מ - 27.
06 , אי אפשר ליישם המלצות חשובות בתכנית ללא תוספת תקציב של 197.
מיליון ש"ח משרד החינוך 711 .
הנהלת המשרד העמידה את המאבק באלימות בסדר עדיפות גבוה החל בשנת 1997 , על פי התפיסה שקבע אגף שפ"י.
לפי תפיסה זו, הורדת רמת האלימות תלויה בטיב האקלים הבית-ספרי; אקלים חברתי חיובי בבית הספר כולל בעיקר יחסים הוגנ ים בין מורים, תלמידים והורים, כיבוד זכויות הזולת ומילוי חובות, קבלת אחריות לשלומם ולרווחתם של תלמידים ואנשי צוות וסיפוק צורכי התלמידים.
משנת 1997 ועד סוף שנת 2006 לא בחן המשרד הכנסת שינויים בתפיסה האמורה, חרף נתונים שהיו בידיו שהראו שאין שינוי מגמה בשיעור י הבריונות והאלימות במוסדות החינוך ולמרות המלצות הוועדות שפורטו לעיל.
בתשובתו למשרד מבקר המדינה מנובמבר 2007 , כתב אגף שפ"י, כי "התפיסה שאקלים בית ספר.
צריכה לשמש בסיס לטיפול באלימות, לא השתנתה.
העדר ירידה משמעותית לא מעיד בהכרח על בעייתיות בתפיסה.
" לדעת משרד מבקר המדינה, גם אם המשרד החליט לדבוק בתפיסתו, היה עליו לקבוע יעדים ולוחות זמנים להורדת שיעורי הבריונות והאלימות בבתי הספר.
ואולם, המשרד לא הקים מנגנונים למעקב, לבקרה ולהפקת לקחים מחוץ לאגף שפ"י, שייבחנו אם הייתה סטייה מהנחות היסוד, מהיעדים או מדרכ י הפעולה שקבע האגף.
מינהל חברה ונוער במשרד עוסק יחד עם המינהל הפדגוגי הכולל את שפ"י במאבק בבריונות ובאלימות בני נוער.
המינהל מפעיל תכניות התערבות מערכתיות (ראו להלן).
בשל אי יישום המלצות של הוועדות הבין -משרדיות למאבק באלימות, ועל אף החלטת הממשלה מדצמבר 2005 כי יוקם במשרד גף מיוחד לריכוז הטיפול בעניין זה, אין במשרד גוף העוסק באופן בלעדי בהתמודדות עם תופעת הבריונות ואירועי האלימות.
אחת התוצאות מהעדר גוף כזה היא, שהמשרד לא הפיץ למוסדות החינוך תכנית אחידה ומוסכמת על כל יחידות המשרד.
לפי תקנה 3 (א) לתקנות חינוך ממלכתי (סדרי הפיקוח), התשי"ז- 1956 (להלן- תקנות סדרי הפיקוח), למנכ"ל המשרד מוקנית סמכות כללית לתת הוראות בעניינים פדגוגיים ומינהליים למוסדות חינוך רשמיים.
סמכויות הפיקוח שהוקנו לשר החינוך לפי חוק פיקוח על בתי ספר, התשכ"ט- 1969 (להלן- חוק פ יקוח על בתי ספר), נותנות בידיו כוח להבטיח את קיום עקרונות החינוך הממלכתי גם בבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.
מדיניות המשרד, שהנהלת המשרד הבהירה חד משמעית למחוזות המשרד ולמנהלי בתי הספר, היא "אפס סובלנות לאלימות".
במסגרת זו נדרשו מוסדות החינוך לטפח את האקלים 712 דוח שנתי58ב .
הבית ספרי, לחנך למניעת אלימות ולטפל כדבעי באירועי אלימות.
דרישה זו באה לידי ביטוי בפרסומם של שישה חוזרי מנכ"ל.
כבר בשנת הלימודים התשנ"ז ( 1996 -1997 ), קבעה ועדת המשנה לאכיפה וגיבוי של הוועדה המשרדית לאלימות בית ספרית, כי פעם בשנתיים יש לעדכן את חוזרי המנכ"ל בנושא אלימות, לרבות נהלים וסנקציות על הפרתם, ולוודא שצוותי בתי הספר בקיאים בהם.
אולם בעשור החולף המשרד לא פעל בהתאם להמלצה זו.
תקנה15 לתקנות סדרי הפיקוח קובעת כי כל אחד מ"המפקחים הכוללים", הפועלים במחוזות המשרד, מופקד, בין היתר, על אישור של מדיניו ת החינוך ושל הוראות המשרד במוסד החינוכי, וידוא ביצוע שלהם, וכן קיום הערכה ובקרה על המוסד ומתן משוב בתחומים שונים.
לפי חוזר המנכ"ל המפקח אחראי לוודא שבתי הספר שהוא מופקד עליהם נקטו פעולות לצמצום האלימות.
המפקח אחראי לניטור התופעה ולמתן משוב על עבודת בית הספר, וכל אימת שמתקבלת בו החלטה על השעיה חריגה של תלמיד, על המפקח לוודא שמוצו כל ההליכים האחרים טרם ההשעיה.
כדי למלא את תפקידם, ניתנו למפקחים סמכויות ברורות שפורסמו בחוזרי מנכ"ל.
אחד מאמצעי הפיקוח על הנעשה בבית הספר הוא "יומן אירועים", שבו מחייב חוזר מנכ"ל לפרט "מקרי אלימות חריגים" והתנהגויות מסוכנות אחרות.
ביומן יירשמו תאריך האירוע, תיאור האירוע ודרך הטיפול בו.
בתשובת פרופ' בנבנישתי וד"ר אסטור למשרד מבקר המדינה נטען שהמשרד אינו משתמש בנתוני היומנים שנועדו לספק מידע מסודר ושיטתי על המצב בכל בית ספר.
בסקרים הא רציים שעשו בנבנישתי ועמיתיו בשנת הלימודים התשנ"ט ( 1998 - 1999 ( ) והתשס"ה 2004 -2005 ) נמצא כי רוב המנהלים אינם סבורים שעבודת המפקחים מסייעת להם בעבודתם בתחום מניעת האלימות.
גם מחקרם של גומפל וזוהר משנת 2002 מאשש את הממצא, שהמדיניות שנקבעה בחוזרי מנכ"ל בקשר לטיפול באלימות מינית איננה מיושמת בבתי הספר.
על פי גומפל וזוהר, רק 26.
6% מהמורים שמעו על פרסום חוזר מנכ"ל בנושא, ורק 13% מהמורים שמעו עליו בבית הספר.
זאת ועוד, אף על פי שהיועצות החינוכיות בבתי הספר יודעות על החוזר האמור המורה להן כיצד לפעול בתוקף תפקידן, הן אי נן בקיאות בסעיפיו ובפרטי ההליכים שעליהן לנקוט כשנודע להן על פגיעה מינית בתלמיד או בתלמידה.
בעניין זה הסביר שפ"י בתשובתו למשרד מבקר המדינה מנובמבר 2007 , שעל אף חשיבותו של מחקרם של גומפל וזוהר הוא מבוסס על מדגם קטן, וכי יש להתייחס במשנה זהירות לנתונים האמורים, מאחר שהמחקר נעשה בשנת 2001.
הביקורת העלתה, שעד היום אין לשפ"י נתונים המלמדים באיזו מידה יודעים בבתי הספר את הנהלים והוראות חוזרי מנכ"ל.
המשרד לא הקים מנגנון לאכיפת נוהלי ההתמודדות עם תופעת הבריונות והאלימות במוסדות החינוך, ואילו המפקחים במחוזות, שעליהם מוטלת האחריות לכך, אינם ממלאים כראוי את תפקידיהם בתחום זה.
התכנית המערכתית החדשה .
במאי 2006 החלו לכהן שרת חינוך חדשה (ח"כ פרופ' יולי תמיר) ומנכ"ל חדש, מר שמואל אבואב33 .
בשלהי שנת 2006 הקים המנכ"ל צוות מומחים לליווי תכנית מערכתית חדשה (להלן - צוות המומחים)34 ,.
במהלך בניית התכנית הדגיש המנכ"ל, כי "האלימות זורעת אימה האימה זורעת שיתוק, ובמקום שבו שוררים הפחד והשיתוק אין למידה ואין התחנכות.
התמודדות נחושה עם האלימות במוסדותינו, אם כן, אינה עוד משימה ממשימותינו, אלא תנאי עבודה ראשוני והכרחי.
" בינואר 2007 הציג המנכ"ל לפני יחידות מטה המשרד "תכנית מערכתית לקידום אקלים חינוכי מיטבי ולמניעה והפחתת האלימות במערכת החינוך", שתחולתה יועדה לשנת הלימודים התשס"ח ( 2007 -2008 ).
רכיבי התכנית כוללים את יישום המלצות דוח ועדת וילנאי, המלצות דוח "כוח המשימה הלאומי לקידום החינוך בישראל" (דוח ועדת דברת מינואר 2005 ), תכנית ועדת השרים, ומסקנות המחקרים של צוות המומחים (להלן - התכנית המערכתית החדשה).
עיון בתכנית המערכתית החדשה מראה, שיש בה חזרה על עקרונות וכללים שמעוגנים בחוזרי מנכ"ל קודמים.
גולת הכותרת של התכנית היא זיקתה למסמך הסטנד רטים שהוכן במהלך ארבע שנים ( 2007- 2003 ) בידי צוות הכולל נציגים מיחידות שונות במשרד35 .
מסמך הסטנדרטים מעמיד לפני בית הספר דרישות בסיסיות ומחייבות לשיפור מתמיד של האקלים החינוכי: "(1 ( ;) מוגנות, בטיחות ובריאות2 ) תקשורת בין-אישית וקשר בין באי בית הספר; (3 ) למידה חברתית ולמידה רגשית- כישורי חיים וחינוך חברתי; (4 ( ;) אקלים לימודי5 ) ( ;מתן מענה דיפרנציאלי בבית הספר לתלמידים עם צרכים ייחודיים6 ) יחסי גומלין בין בית הספר להורים ומכוונות לקהילה; (7 .
") איכות הסביבה הפיזית של בית הספר בדיונים שהתקיי מו במשרד על הסטנדרטים הועלה, שמסמך הסטנדרטים חסר רכיבים רבים ובהם: פירוט של דרכי הביצוע; סטנדרט לאמצעי הפעולה; הבטחה של המשרד לספק הדרכה מקצועית, ייעוץ, שעות הוראה ייעודיות או כל משאב אחר; מדדים ברורים ומוסכמים להצלחה או לכישלון בתי הספר; חלוקה בין ערכים מוחלטים ואחידים לכלל המערכת לבין ערכים המותאמים לכל מוסד בנפרד; קביעה של מנגנוני הערכה, בקרה ופיקוח על תהליך הביצוע בכל מוסד; סטנדרטים של תיעוד, שקיפות, סמכויות המורה ומעמדו, התנהגות התלמיד וחובותיו כלפי אנשי הצוות החינוכי ושל חובות ההורים כלפי בית הספר והמורים.
מן הראוי שהמשרד ישלים את מסמך הסטנדרטים, כך שיכלול את הרכיבים החסרים כאמור.
33 באוקטובר 2007 ,פרש מר אבואב מתפקידו, ובמקומו מונתה המנכ"לית לשעבר גב' שלומית עמיחי.
34 הצוות כלל בעיקר את החוקרים האלה: פרופ' תמר הורוביץ, פרופ' רמי בנבנישתי, ד"ר יוסי הראל ופרופ' עמוס רולידר.
35 עדות ראשונה לניסיון לבסס את ההוראה במערכת החינוך על פי אמות מידה, ואף לקבוע סטנדרטים לאקלים ולתרבות של בית הספר אפשר למצוא בדוח ועדת דברת.
בדוח הובאה שורה של המלצות פדגוגיות, ארגוניות, מבניות ותקציביות, והוצעו שינויים מערכתיים לטיפול בתופעת האלימות, לרבות המלצה לקבוע סטנדרטים ומדדים להערכת בתי ספר לפי מידת הביטחון שהם מקנים לתלמידיהם.
בהחלטת ועדת החינוך והתרבות של הכנסת מ - 11.
00 נקבע, כי על המשרד להגדיר משאבים, הן מתוך בית הספר והן מתקציב המשרד, לצורך צמצום האלימות.
התקציב לטיפול באלימות נועד למימון ימי הדרכה, הכשרת צוותים חינוכיים ומקצועיים, השתלמויות, פיתוח חומרי לימוד ותכניות התערבות, פעילות במחוזות המשרד וסקרים ארציים.
התקציב לטיפול באלימות בשנות הלימודים התשס"ב -התשס"ז (ספטמבר 2001- אוגוסט 2007 ) אינו כולל את הסכומים שהקצו יחידות אחרותבמשרד לתחום האמור, פרט לשפ"י, והוא כמפורט להלן (באלפי ש"ח): משרד החינוך 715 .
סה"כ התשס" ז התשס" ו התשס" ה התשס" ד התשס" ג התשס"ב נושא/יחידה .
17,447 1,635 1,635 1,635 1,544 4,824 6,174 תכנית .
8,503 1,226 1,214 1,228 935 1,560 2,340 תכנית .
537 300 50 75 87 25 פיתוח .
6,299 530 1,079 865 690 1135 2,000 השתלמויות- .
2,069 470 389 500 60 150 500 טיפול בפרט .
750 250 250 250 פרויקטים .
נתונים 500 מחקר ניטור .
1,977 410 359 408 400 400 טיפול .
39,658 4,571 5,202 5,211 3,966 8,344 12,364 סך הכול .
הנתונים בטבלה אינם מלאים, מאחר שהמשרד אינו יודע על אודות הסכומים שהוצאו למניעת בריונות ואלימות ולטיפול בתופעה בכל יחידות המשרד, לרבות בידי מינהל חברה ונוער.
זאת ועוד, המשרד לא כלל בבסיס התקציב את מימון התכניות השונות למניעת תופעת הבריונות ואירועי האלימות ולטיפול בהם.
בהיעדר איגום משאבים, אין למשרד יכולת להעריך את היקף השקעתו במאבק בתופעה ואת תוצאותיה, לתכנן את הוצאותיו ולכלכל את מעשיו ביעילות.
חלוקת האחריות בין המשרד ובין הרשות המקומית .
סעיף 7 לחוק לימוד חובה קובע כי המדינה והרשות המקומית נושאות באחריות משותפת להקמת מוסדות חינוך רשמיים למתן חינוך חינם ולניהולם .
לפי תקנה 59 ,לתקנות החינוך 716 דוח שנתי58ב .
אחריותה של הרשות המקומית מוגבלת לאספקת השירותים הפיזיים למוסדות החינוך שבתחום שיפוטה ולתשלום משכורות למורים שאינם עובדי מדינה.
חוזר מנכ"ל קובע כי לרשות המקומית אחריות משותפת עם המשרד ליצירת קהילה מגויסת לצמצום האלימות ביישוב בכלל ובמוסדות החינוך בפרט.
הסמכויות בתחום הפדגוגיה מסורות למשרד, ואילו העניינים המינהליים מסורים לטיפול רשויות החינוך המקומיות.
כמו כן, "בכל אירוע של אלימות חמורה חייב מנהל ביה"ס ליידע בזמן אמת את מפקח בית הספר ואת מנהל מחלקת החינוך ברשות".
בחוזר המנכ"ל לא נקבע במפורש למי יישמע המנהל כאשר הוא מקבל הנחיות סותרות לטיפול באירועי אלימות מהמפקח מטעם המשרד מכאן, וממנהל מחלקת החינוך של הרשות המקומית מכאן.
סמכויות הצוות החינוכי .
אחריות המורה וסמכויותיו .
האחריות המשפטית של אנשי הצוות החינוכי, ובהם מנהלי בתי הספר, המורים והגננות, כלפי התלמידים הושוותה בפסיקת בית המשפט העליון36 לחובות המוטלות בדין על ההורים בנוגע לשלום ילדיהם.
הצוות החינוכי נושא באחריות כלפי באי המוסד החינוכי ובראשם התלמידים באמצעות סמכויות מינהליות המוקנות לו בחוזרי המנכ"ל.
מתן הסמכויות לקביעת כללי משמעת מחייבים במוסד ולאכיפתם, וכן להפעלת שיקול דעת מקצועי בנסיבות משתנות, הם הכרחיים לצורך עיצוב התנהגות התלמיד כלפי זולתו וסביבתו, הצבת גבולות מפני פגיעה בזולת וגרימת נזק, הגנה על כלל באי המוסד, וקיום הזכות לחינוך.
המלצה א' בדוח ועדת וילנאי קובעת, כי "יש לתת בידי המנהל סמכויות ואמצעים שיאפשרו לו לממש את אחריותו לשלומם ולביטחונם של תלמידיו".
במסגרת יישום המלצות הדוח האמור פרסם המשרד בדצמבר 2000 חוזרהמפרט את סמכויות הגורמים השונים במערכת החינוך להתמודד עם אלימות התלמידים (להלן - חוזר סא/4))(ג.
בסקר שנערך בשנת 2003 בקרב600 מורים במערכת החינוך 37 נמצא, שהם מוטרדים מבעיות המשמעת בכיתות ומרגישים שאין לה ם כלי התמודדות עם בעיות אלה ועם תופעת האלימות בבתי הספר.
3% 'מהמנהלים שהשתתפו בסקר הארצי שעשה פרופ בנבנישתי בשנת 2005 טוענים, שהעובדה שהמשרד מגביל את העונשים והאמצעים שהם יכולים לנקוט פוגמת ביעילות הטיפול שלהם באלימות38.
בדיון מיוחד שקיימה ועדת החינוך והתרבות של הכנסת ב - 3.
03 הציגה המשטרה נתונים שלפיהם מספר התיקים שנפתחו בשנת הלימודים התשס"ג בגין אלימות נגד מורים גדל ב - .
36 ע"א 2061/90 'אילנה מרצלי נ' מ"י ואח, פ"ד מז(1 )802.
37 ,סקר דעת הקהל בקרב מורי ישראלפנים 24 , 2003 ', עמ 77-88.
38 בדיון שהתקיים בוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת ב- 7.
01 ,אמרה מנהלת שפ"י דאז כי "למנהלים קשה - הם טוענים שהאחריות עליהם, אבל הסמכות אינה בדיוק בידיהם והם צודקים".
54% לעומת מספרם בשנת הלימודים התשס"ב.
בדיון הוחלט, כי "ראוי לחזק את מעמדו של המורה בישראל הן בהכשרתו, הן בסמכויותיו והן בתנאי עבודתו".
דוח ועדת דברת מינואר 2005 קובע, כי "ישנה שחיקה עצומה במעמדו ובסמכותו של המורה גם אל מול תלמידיו בכל שכבות הגיל, שמשמעה קושי הולך וגובר ללמד ולחנך בני נוער".
עוד קובע הדוח, כי "מעמד המורה בישראל כיום אינו הולם את הציפיות החברתיות והלאומיות ממערכת החינוך.
בעבודתם בבית הספר אין למורים סמכויות מלאות.
המורים נתפסים, שלא בצדק, כאחראים לחולייה של המערכת, והורים ותלמידים פוגעים בסמכותם ובמעמדם, כאשר לא פעם הם אינם זוכים לגיבוי הנדרש מהמערכות שחייבות להגן עליהם (משרד החינוך, רשות מקומית, פיקוח, מנהל)"39.