HeTree/MevakerConcSen huggingface dataset:
ההשפעה מתבטאת בכל שלבי שרשרת המזון; משלב הייצור או הייבוא של חומרי הגלם עד לשלבי המכירה לרשתות שיווק, למוסדות, לבתי אוכל ולבתי מלון.
אי-מתן תעודת הכשר הוא חסם למכירות בגופים שונים.
מוצר ללא תעודת הכשר לא יוכל להיות מופץ ברובן המוחלט של רשתות המזון, ובית מלון שלא יקבל תעודת הכשר לא יוכל לארח תיירות מוסדית.
בדומה לכל שירות שניתן, חשוב להביא בחשבון את העלויות שאספקתו מטילה על המשק.
לרבנות יש כיום מונופול על תחום הכשרות במדינת ישראל, ובאופן פעולתה, כמו באופן פעולתו של כל מונופול, יש כדי לייקר את עלויות המחיה.
מעיון בפרוטוקולים של דיוני מועצת הרבנות בפרק הזמן אוגוסט 2013- מאי 2016, וכןבמסמכים שהעמיד אגף הכשרות לרשות משרד מבקר המדינה, עלה כי מועצת הרבנות דנה פעם אחת בלבד - בשנת 2014 - בסוגיית עלות הכשרות, אך לא נקטה מהלך של ממש בעקבות דיון זה.
בדוח ביקורת זה עלו תופעות כמו החמרת דרישות הכשרות רק בישובים מסוימים, עד כדי יצירת תחרות בין מעטים בלבד; יצירת חסמי כניסה למוצרים וליצרנים שונים בכמה מועצות דתיות ; אי-קביעת שעות השגחה על פי מאפייני בתי עסק; שונות רבה בהיקף שעות ההשגחה שנקבעו לעסקים דומים הפועלים באותו ענף; קביעת עלות שעות השגחה שונה לבתי עסק מושגחים; קביעת היקף בלתי סביר של שעות השגחה למשגיח שלא ניתן לבצעו, היעדר פיקוח על נוכחות המשגיחים בבתי העסק לפי שעות ההשגחה שנקבעו להם; גביית דמי השגחה מבעלי עסקים במגזר הלא יהודי לצורך קבלת הכשר מהרבנות, בניגוד לחוק.
תופעות אלה חושפות אסדרה לא יעילה של פעילות המונופול בתחום הכשרות, הגורמת להגברת העלויות וליצירת נטל עודף המכביד על הצרכן.
האחריות לתופעות אלה היא של הגורמים המאסדרים אם בתחום ההלכתי אם בתחום המינהלי, דהיינו בין הרבנות והמשרד.
עלה כי אף שגורמים אלה מודעים זה זמן רב לתופעות אלה, טרם עלה בידם למפות את היקפן וליזום מהלכים לצמצום הנטל העודף.
בשנת 2015 נאמדו עלויות הכשרות בכ-2.
8 מיליארד ש"ח, שהם כ-3% מעלות .
צריכת המזון ומעלות ההסעדה בישראל אומדן עלויות הכשרות .
את עלויות הכשרות ניתן לחלק לשני חלקים עיקריים: האחד, עלויות ישירות הכוללות אגרות ושכר של משגיחי הכשרות, והשני הוא עלויות עקיפות הנוגעות בין היתר לסוג חומר הגלם, להליכי הייצור, לפגיעה בתחרות עם שווקים בחו"ל, לחוסר יעילות ולחסמי כניסה.
לצורך אומדן עלויות הכשרות הזמין אגף התקציבים שבמשרד האוצר ממשרד רו"ח סקר שעניינו השפעת הכשרות על יוקר המחיה בישראל (להלן - סקר עלויות כשרות).
הפיץ משרד הרו"ח האמור טיוטה ראשונית של הסקרעל פי טיוטת הסקר, בשנת 2015 נאמדו עלויות הכשרות בכ-2.
8 מיליארדש"ח, שהם כ -3% מעלות צריכת המזון ומעלות ההסעדה בישראל.
נוסף על כך, בטיוטת הסקר צוין כי סכום הנטל העודף בעקבות המונופול של הרבנות נאמד בכ-600 מיליון ש"ח לשנה79 .
בסקר נאמדה העלות המשקית השנתית של הכשרות בתחומי פעילות שונים: בתחום שחיטת עופות, כ-1.
3 מיליארד ש"ח, בתחום משחטות בקר- 439 מיליון ש"ח ובתחום ייבוא בקר - 322 מיליון ש"ח (הנתונים - ללא מע"מ).
מדובר אפוא בעלות משקית המחייבת את הגורמים המעורבים - הרבנות, המשרד ומשרד האוצר - לעמוד על הליקויים בתהליכי השגחת הכשרות ולפעול לתיקונם כדי שעלויות הכשרות יצומצמו למתחייב בלבד.
תיקון הליקויים שעלו בביקורת זו הוא מרכיב הכרחי בצמצום העלויות.
במאי-יוני 2016 גיבשמנהל תחום כשרות (הסדרה) במשרד תגובה על סקר עלויות הכשרות.
אולם המשרד עדיין לא החל במהלך ליצירת בסיס נתונים הולם שיסייע בחישוב אומדן עלויות הכשרות ובגיבוש הכלים לצמצומן.
אשר למשרד האוצר, הוא אמנם החל במהלך רצוי כאשר הזמין את סקר עלויות הכשרות, אך עדיין לא גיבש נוסח סופי של הסקר שיהיה ניתן להפיצו.
המשרד מסר בתשובתו כי הוא ער לטענות שונות בדבר השפעת הכשרות על יוקר המחיה, ואף בחן את עלויות האגרות ושכר המשגיחים המשולמים על ידי בתי עסק שונים; מסקנת המשרד היא כי מדובר בעלויות שוליות.
המשרד הוסיף כי הוא "מודע לנזק הכלכלי שנגרם למשק כתוצאה מהתנהלות מערכת הכשרות כפי שמפורט בטיוטת הדוח.
המשרד רואה בתיקון מצב זה משימה עליונה ולשם כך משתף פעולה עם כל גורם שנדרש, המשרד אינו מסתפק במענה לפניות של גורמים חיצוניים אלא יוזם פעולות בתחום זה".
79 על פי הסקר, מרכיבי הנטל העודף הם כפל השגחה והחמרת היחס לגורמי כשרות אחרים , בעיקר בחו"ל.
לדוגמה, איסור חלב נוכרי, דרישה לבישול ואפייה של ישראל, דרישה לשחיטה הפוכה, דרישה להמלחת בשר במשחטה ובבית המטבחיים, היעדר נהלים מחייבים הנוגעים לזמני ההשגחה ולעלות שעת השגחה.
הפיקוח על כשרות המזון |151 .
של עד 290% בתעריפי שעת ההשגחה החודשית משרד מבקר המדינה מציין כי דווקא לנוכח תשובתו של המשרד מתעצם הצורך בגיבוש מסד נתונים מוסכם בעניין אומדן עלויות הכשרות והנטל הכלכלי המוטל על המשק.
מסד נתונים זה הוא שלב חשוב לצורך גיבוש מדיניות מוסכמת שתביא לידי צמצומן של עלויות הכשרות.
על כל הגורמים המעורבים בהסדרת מערך הכשרות לפעול בתיאום וללא דיחוי לבחינת האפשרויות לצמצומן של עלויות אלה.
אגף התקציבים מסר בתשובתו למשרד מבקר המדינה מינואר 2017 כי הוא עמל בימים אלו על פרסום גרסה מתקדמת יותר של הדוח העוסק בעלויות הכשרות, לנוכח ממצאי הביקורת.
הבדלים בשעות ההשגחה ובעלויות ההשגחה בין בתי עסק דומים .
עלות ההשגחה המוטלת על בתי העסק מחושבת כמכפלה של זמן ההשגחה שנקבע לבית הע סק בעלות שעת השגחה שנקבעה לו.
השגחה אפקטיבית על הכשרות ללא הכבדה מיותרת על יוקר המחיה תושג אפוא כאשר התעריף שבית העסק משלם לשעת השגחה ומספר שעות ההשגחה יהיו הנמוכים ביותר האפשריים ובעת ובעונה אחת יבטיחו השגחה נאותה והעסקה בתנאים הולמים.
אשר לבתי עסק דומים, קביעת עלות השגחה תביא לאחידות בעלויות הכשרות המוטלות עליהם ותאפשר תחרות הוגנת ביניהם.
משרד מבקר המדינה בדק בשש מועצות דתיות - ירושלים, תל אביב -יפו, חיפה, נתניה, אשדוד ורחובות - את התעריף לשעת השגחה ואת מספר שעות ההשגחה שקבעו מועצות דתיות אלה לבתי עסק מושגחים80.
הועלה כי קיים שוני רב בין מועצות דתיות אלה בעניין עלויות ההשגחה על הכשרות בבתי עסק דומים, וכן שוני ניכר בעלויות האמורות בבתי עסק דומים באותה מועצה דתית.
השוני בא לידי ביטוי הן בתעריף לשעת השגחה חודשית הן בכמות שעות ההשגחה הנדרשת.
נמצא כיכל אחת מהמועצות הדתיות שנבדקו קבעה לעצמה תעריף שונה לשעת השגחה חודשית - עלות שעת השגחה המבוצעת במשך 22 יום בחודש: 600-500 ,ש"ח לשעת השגחה חודשית בירושלים 900-750 ש"ח בנתניה, 1,320 ש"ח באשדוד וכ-440,1 ש"ח בתל אביב-יפו81 .
מדובר בפער של עד 290% בתעריפי שעתההשגחה החודשית.
80 הבדיקה התבססה על נתונים שמועצות דתיות אלה מסרו לנציגי משרד מבקר המדינה ועל מסמכים המצויים בתיקי בתי עסק מושגחים שבמועצות הדתיות.
81 תעריף שעת השגחה בתל אביב-יפו משתנה מעסק לעסק.
יצוין כי התעריפים הם ממוצעים ובפועל נקבעו תעריפים שונים לבתי העסק במועצות הדתיות שנבדקו, לרבות באותו תחום עיסוק.
התעריפים באשדוד ובנתניה קרובים יחסית לתעריף הממוצע לשעת השגחה בערים אלה, ובתל אביב-יפו ובירושלים הפיזור בתעריפי שעת השגחה גבוה יותר.
עלות שעת השגחה חודשית: משרד מבקר המדינה בדק 14 הסכמי השגחה בין המועצה הדתית תל אביב-יפו ובין בתי עסק מושגחים 82 .
על בסיס המסמכים שהעבירה אליו המועצה הדתית חישב משרד מבקר המדינה את עלות שכר המשגיח לבית עסק ולשעת השגחה חודשית, כפי שהמועצה הדתית חייבה את בעלי בתי העסק המושגחים.
אמנם המשרד לשירותי דת לא קבע מחיר שעת השגחה המחייב את בעלי העסקים המושגחים, אך עם זאת נקבעה בתקנות 83 עלות למעביד עבור העסקתו של משגיח שנמנה עם עובדי המועצה הדתית - 37 ש"ח לשעה.
עלות זו עשויה לשמש "אמת מידה" לצורך השוואתה של עלות העסקתו של המשגיח (דהיינו, לפי חישוב של 22 ימים בחודש, הרי שעלות שעת השגחה חודשית עומדת על 814 )ש"ח84.
משרד מבקר המדינה השווה בין עלות שעת השגחה בבתי עסק שונים בתל אביב ובין העלות למעביד שהמשרד לשירותי דת קבע בתקנות.
להלן בלוח 3 :עלויות ההשגחה בבתי עסק שנבדקו .
התשלום החודשי המופיע בהסכמי ההתקשרות עם בתי העסק אינו כולל את הפרשות המעביד יצוין כי בהסכמי ההתקשרות הישנים נעשה שימוש במונח "שכר נטו" ובהסכמי ההתקשרות החדשים מופיע המונח "שכר ברוטו".
83 תקנות שירותי הדת היהודיים (אגרות שירותים), תשע"ד-2013 .
84 יצוין כי גובה עלות ההשגחה למעביד נקבע בשנת1999 .
ולא השתנה זה שנים רבות הפיקוח על כשרות המזון |153 .
לוח3 : עלויות ההשגחה בבתי עסק שנבדקו .
(בדקות) תשלום חודשי .
1 כריכים/סנדויץ בשרי רגיל 30 764 1,528 69 186% .
2 'שווארמה א בשרי רגיל 45 1,200 +נטו .
נסיעות 1,600 73 197% .
3 פיצה חלבי למהדרין 60 900 נטו 900 41 111% .
4 בר חלבי חלבי רגיל 30 800 + נטו .
5 שניצליה בשרי רגיל 45 1,200 נטו 1,600 73 197% .
6 'חומוסיה א 60 800 נטו 800 36 97% .
בשרית 30 550 נטו 1,100 50 135% .
8 'בית מאפה א 60 1800 נטו 1,800 82 222% .
9 'חומוסיה ב 60 1,000 נטו .
+נסיעות 1,000 45 122% .
10 בית קפה 30 1000 נטו 2,000 91 246% .
11 'בית מאפה ב 30 700 +נטו .
נסיעות 1,400 64 173% .
12 'שווארמה ב 60 800 נטו 800 36 97% .
13 מסעדה 40 800 + נטו .
נסיעות 1,200 55 149% .
מהיר 15 700 נטו 2,800 127 343% .
לפי קביעתה של המועצה הדתית 2 .
על פי חישוב של משרד מבקר המדינה 3 לפי22 .
ימי עבודה בחודש 4 המשרד לשירותי דת קבע שעלות שעת עבודה של משגיח שהמועצה הדתית מפעילה תהיה37 ש"ח.
הכוונה לעלות נטו של שעת ההשגחההחודשית.
מבדיקת הנתונים בלוח 3 עולה כי בתי העסק המושגחים בתל אביב משלמים עבור ההשגחה מחירים גבוהים בהרבה מעלות שעת ההשגחה שקבע המשרד למשגיחים שהם עובדי המועצה הדתית.
הדבר מגדיל את הוצאות בית העסק וכפועל יוצא את עלויות מוצריו לציבור.
מבלי להיכנס למורכבות הה שגחה לפי אופי בית העסק המושג ח וסוג הכשרות, עולה מהנתונים כי קיימת שונות רבה גם בעלות שעת השגחה בין בתי העסק המושגחים.
עוד יצוין כי קיים שוני בין הסכמי שכר משגיח שעליהם חתמו בתי העסק עם המועצה הדתית ובין נתוני תלושי השכר שהמועצה הציגה בתשובתה לממצאי הביקורת הנוכחית.
עודהועלה כי במקרים מסוימים נדרשים בתי עסק מאותו תחום עיסוק המצויים באחריותה של אותה מועצה דתית לשלם תעריפים שונים לשעת השגחה חודשית.
למשל, בשמונה בתי עסק מסוג פיצרייה שנבדקו בנתניה נע התעריף לשעת השגחה בין 500 ש"ח ל- 1,750 ש"ח.
בחינת עלות ההשגחה החודשית בבתי העסק מסוג פיצרייה בנתניה שנקבע להם אותו מספר שעות השגחה מצביעה על שונות ניכרת ביניהם בעלות ההשגחה, כמתואר בלוח 4 :להלן .
לוח 4 : עלות ההשגחה החודשית בבתי עסק מסוג פיצריה .
שם העסק שעות ההשגחה .
פיצריה א' שעה 500 ש"ח 500 ש"ח .
פיצריה ב' שעה 800 ש"ח 800 ש"ח .
פיצריה ג' שעה 1,000 ש"ח 1,000 ש"ח .
פיצריה ד' שעה 1,400 ש"ח 1,400 ש"ח .
פיצריה ה' שעתיים 518 ש"ח 1,036 ש"ח .
פיצריה ו' שעתיים 666.
פיצריה ז' שעתיים 750 ש"ח 1,500 ש"ח .
פיצריה ח' שעתיים 1,750 ש"ח 3,500 ש"ח .
מלוח 4 עולה כי בין הפיצריות שנקבעה להן שעת השגחה אחת ליום קיים פער של עד 280% בעלות ההשגחה, ובין הפיצריות שנקבעו להן שעתיים השגחה ליום קיים פער של עד 340% .
פער זה בין בתי עסק מתחרים הפועלים באותו תחום עיסוק מעלה חשש ליחס מפלה של המועצה הדתית נתניה בעניין זה.
הפיקוח על כשרות המזון |155 .
נמצא כי מועצות דתיות שונות קובעות לבתי עסק המשתייכים לאותו תחום עיסוק מספר אחר של שעות השגחה.
פערים בין שתי רשתות קפה: מדובר בבתי עסק שבבעלות רשתות , בשטח סניף זהה בגודלו המוכרים מוצרים זהים.
המוצרים הנמכרים בסניפים של רשתות אלה מגיעים ממרכזי שיווק מרכזיים ורמת הכשרות של הסניפים האמורים היא כשרות רגילה85 .
המועצות הדתיות חיפה ונתניה קבעו כי לכל אחד מסניפי הרשתות האמורות נדרשת שעת השגחה ליום; המועצה הדתית אשדוד - חצי שעה; והמועצה הדתית תל אביב -יפו - רבע שעה בלבד.
אם כך, מדובר בפער של עד 400% בין העיר המקלה ביותר לעיר המחמירה ביותר.
פער באותה רשת בתי קפה : סניפי הרשת מוכרים מוצרים המגיעים ממרכז שיווק מרכזי.
ההשואה מתיחסת לסניפים ברמת כשרות רגילה ובכל זאת זמן ההשגחה הנדרש משתנה בין הערים.
באשדוד נקבע זמן השגחה של בין חצי שעה ל -40 דקות ביום; בתל אביב - 45 דקות; בנתניה - בין שעה וחצי לשעתיים; ובירושלים הדרישה היא לרוב שעתיים ביום .
אם כך, מדובר בפער הדומה לזה שבין שתי רשתות הקפה דלעיל.
פער בין בתי עסק מסוג פיצרייה: המועצה הדתית אשדוד דורשת כי בבתי אוכל אלה תהיה חצי שעת השגחה ליום; המועצה הדתית תל אביב- יפו - בין חצי שעה ל -45 דקות; והמועצה הדתית נתניה – ברובם של המקרים, בין שעה לשעה וחצי ליום.
אם כך, מדובר בפער של עד 300% .
בין העיר המקלה ביותר לעיר המחמירה ביותר ד.
פער בין בתי עסק לממכר שווארמה: המועצה הדתית אשדוד דורשת חצי שעת השגחה ליום בבתי עסק אלה; המועצה הדתית חיפה - בין שעה עד שעה וחצי; המועצה הדתית ירושלים - בין שעה עד שלוש שעות; והמועצה הדתית נתניה - בין שעתיים עד שלוש שעות וחצי.
אם כך, מדובר בפער של עד 700% בין העיר המקלה ביותר לעיר המחמירה ביותר.
ההבדלים בתעריפים לשעת השגחה ובזמני ההשגחה הנדרשים בין בתי עסק זהים בערים, ואף באותה עיר, מלמדים על חוסר שוויון בהחלטות שהמועצות הדתיות קיבלו בנושאים אלה, אף שיש להחלטות אלה השפעות כספיות על בתי העסק ועל הציבור.
יתרה מכך, מאחר שאין הסדרה בעניין זה ולא נקבעו אמות מידה להיקף ההשגחה הנדרשת, ההחלטות בעניין מתקבלות בחוסר שקיפות מוחלט ובלי שניתן להסבירן.
התוצאה היא נטל כלכלי על בתי העסק ועל הציבור, פגיעה בתחרות ועליית יוקר המחיה.
משרד מבקר המדינה מעיר למשרד לשירותי דת ולרבנות שדרך פעולתם מבליטה את חסרונ ה של יד מכוונת ואת הכשל בהסדרה של נושא זה.
85 רמת הכשרות של הסניפים ביישובים שנבדקו היא רגילה, למעט בירושלים שבה לרשתות אלה ישנם סניפים ברמת כשרות למהדרין .
המשרד לשירותי דת מסר בתשובתו כי "קביעת שעות השגחה שונות לבתי עסק דומים הינה בעיה מוכרת וידועה, חשוב להדגיש כי לעיתים השוני נובע מצרכי כשרות הלכתיים כדוגמת: נאמנות בעל העסק (בעיקר לאור ניסיון קודם), תהליכי הייצור, חומרי הגלם וכדו'.
עם זאת יש גורמים במערכת הכשרות שמנצלים אפשרות זו על מנת להקל או לפגוע בבתי עסק מטעמים שאינם קשורים לכשרות.
במסגרת התוכנית להקמת חברה ממשלתית גיבש המשרד הצעה לשינוי צורת ההשגחה (בכפוף להסכמת מועצת הרבנות הראשית) כך שהתשלום של בית העסק יקבע על פי סוג בית העסק, בעוד פעולות ההשגחה בפועל יתבצעו על פי הוראות הרב נותן הכשרות ויוכלו להיות שונות בעסקים דומים".
משרד מבקר המדינה מעיר למשרד ולרבנות כי מהותיות הסוגיה והשפעתה, הן על עלויות הכשרות הן על נראות מפעל הכשרות בעיני הציבור, מחייבות קביעת אמות מידה ברורות, שקופות ובנות-השוואה לצורך קביעת כמות שעות ההשגחה בבתי עסק בעלי מאפיינים דומים.
קביעה זו אינה תלויה דווקא בסוג המודל שייבחר בסופו של דבר לצורך הפעלתו של מערך הכשרות.
עלות הכשרות בענף המלונאות והשפעתה על מחירי הנופש בישראל86 .
עלות הכשרות בבתי המלון היא מרכיב מרכזי בעלויות האירוח.
על פי אומדן של התאחדות המלונות בישראל87, עלויות הכשרות השנתיות בבתי המלון מסתכמות בכ- 333 מיליון ש"ח- "כ-4% מהמחזור".
עלויות אלה כוללות בין היתר את שכר משגיחי הכשרות ( 63 מיליון ש"ח), שכר עובדי המטבח הנוספים הנדרשים בשל דרישות הכשרות ( 160 ( מיליון ש"ח), עלות ההקמה של מטבחים כפולים 47 )מיליון ש"ח והעלויות הכרוכות בקבלת הכשר לפסח (12 .
)מיליון ש"ח באוקטובר 2011 מינה שר התיירות דאז מר סטס מיסז'ניקוב ועדה בין -משרדית, בראשותו של מנכ"ל משרד התיירות דאז מר נועז בר ניר 88, לצורך הוזל ת מחירי הנופש בישראל.
הגישה הוועדה את המלצותיה אשר להשפעת דרישות הכשרות על מחירי האירוח בבתי המלון ציינה הוועדה כי הרבנות דורשת נוכחות קבועה של משגיח בבתי המלון.
לעומת זאת, בחנויות, באטליזים ובמסעדות שבהן מתארחים לעתים סועדים רבים לא נדרש משגיח קבוע, ואת ההשגחה על הכשרות עושה משגיח האחראי לכמה בתי עסק.
86 בעניין זה, ראו גם בדוח שנתי זה, בפרק "הקמת בתי מלון-חסמים ותמריצים ".
87 מכתב מהתאחדות המלונות בישראל למרכז מחקר ומידע של הכנסת בדבר "עלויות מערך הכשרות", מיום 16.
מר בר ניר שימש בעת הביקורת מנכ"ל התאחדות המלונות בישראל הפיקוח על כשרות המזון |157 .
הוועדה המליצה לבחון עם הגורמים המוסמכים את האפשרות לקבוע שבבתי מלון שבהם היקף ההסעדה גדול מרף מסוים שייקבע, תחויב נוכחות משגיח באופן קבוע, ואילו בבתי מלון שבהם היקף ההסעדה קטן מרף זה ייעשה הפיקוח בידי נאמני כשרות מקרב העובדים ובידי משגיח המשותף לכמה בתי מלון (משגיח נודד).
בנובמבר 2012 החליטה הממשלה לאמץ את המלצות הוועדה89.
לצורך יישום המלצות אלה הטילה הממשלה על משרד ראש הממשלה לבחון, בשיתוף המשרד לשירותי דת, משרד התיירות והרבנות, דרכים להפחתת עלויות הכשרות המוטלות על בתי מלון ולהגיש המלצות בעניין זה בתוך שלושה חודשים מיום קבלת ההחלטה.
מאז החלטת הממשלה האמורה קיימו בתקופה אוקטובר 2013- אוגוסט2014 נציגים ממשרד התיירות, מהמשרד ומהרבנות שלוש פגישות בנושא "כשרות במלונות בישראל" ובהן נדון גם יישום ה חלטת הממשלה.
בפגישות אלה עלה כי למשרד לשירותי דת השגות על המלצות הוועדה הבין-משרדית שהוקמה במטרה להוזיל את מחירי הנופש בישראל.
בתשובתו מדצמבר 2016 ציין משרד ראש הממשלה כי הוא פעל, באמצעות משרד האוצר, לשילוב במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2014-2013 הצעה לאפשר את צמצום העלויות הנוגעות להעסקת משגיחי כשרות ולאפשר העסקת משגיח משותף לכמה בתי מלון.
בסופו של דבר לא הובאה ההצעה לאישור הממשלה בשל התנגדותו של המשרד לשירותי דת, כך לטענתו של משרד התיירות.
בתשובתה ציינה הרבנות כי הוועדה המייעצת לנושא הכשרות בישראל, שהוקמה כאמור במרץ 2016 , התייחסה בדיוניה להסדרים ספציפיים שיחולו על ענפים שונים במותאם למאפייניהם הייחודיים, לרבות ענף המלונאות בישראל.
המלצות הוועדה יתייחסו בין היתר אף לנושא הנדון שעלה בהחלטת הממשלה.
בשל התנגדותם של המשרד לשירותי דת ושל הרבנות, ואף שחלפו כארבע שנים מאז קיבלה הממשלה את החלטתה האמורה בדבר הפחתת עלויות הכשרות המוטלות על בתי המלון בארץ, לא עלה בידי משרד התיירות ומשרד ראש הממשלה להביא לידי יישומה.
משרד מבקר המדינה מעיר למשרד לשירותי דת כי סדרי מינהל תקין מחייבים את המשרד הממשלתי להביא מחלוקות והסתייגויות מהחלטות ממשלה אל שולחן הממשלה, דבר שלא נעשה וממילא לא הופחתו עלויות הכשרות בבתי המלון.
משרד מבקר המדינה מעיר לכל הגורמים המעורבים כי עליהם לפעול ללא דיחוי למציאת פתרון ליישום החלטת הממשלה בעניין הפחתת עלויות הכשרות בבתי המלון.
89 'החלטת ממשלה מס5235 מ- 18.
מחוץ לירושלים הגבלות על הכנסת מזון כשר לתחומי העיר .
חוק איסור הונאה בכשרות מסמיך את הרב המקומי להעניק תעודת הכשר לבתי עסק בתחום העיר שבה הוא מכהן.
בביקורת הקודמת הועלה כי מאחר שחוק הרבנות אינו מכפיף אליה את הרבנים המקומיים ישנם רבנים שאינם פועלים על פי הוראותיו.
התברר אז כי ישנם הבדלים בין הרבנים ה מקומיים לבין עצמם מבחינת דרישות הכשרות שהם קובעים, וישנם רבנים שאינם סומכים או אינם מסתפקים בתעודת הכשר של רבנות מקומית אחרת.
בביקורת הקודמת במועצה הדתית ירושלים נמצא כי בניגוד לחוק איסור הונאה בכשרות נתנה המחלקה למצוות התלויות בארץ שבמועצה הדתית ירושלים תעודות הכשר לבתי עסק מחוץ לתחומי העיר.
היא נימקה זאת בכך שלא סמכה על רמת הכשרות שרבנויות אחרות קובעות.
כבר בביקורת הקודמת קבע משרד מבקר המדינה כי מתן הכשרים לבתי עסק מחוץ לשטח השיפוט של העיר מנוגד להוראות חוק איסור הונאה בכשרות, ועל המועצות הדתיות להימנע מכך.
הדבר פוגע בסמכות הרבנויות המקומיות שבתחומיהן מצויים בתי העסק ומכבידה על בתי העסק משום שהם נאלצים להחזיק בכמה הכשרים - הכשרים של הרבנות המקומית ושל רבנויות אחרות; מציאות כזאת מייקרת את עלויות הכשרות ומשליכה גם על מחיר המוצר שגם הוא מתייקר.
משרד מבקר המדינה העיר אז לרבנות שעליה לפעול לפתרון הבעיה באופן שמפעלים מחוץ לירושלים יוכלו מצד אחד לשווק את תוצרתם גם בירושלים ומצד אחר יהיו מוצריהם ברמת כשרות המתאימה לדרישות הכשרות המקובלות על הרבנות.
מהביקורת הנוכחית עלה כי הרבנויות והמועצות הדתיות בירושלים ובנתניה עדיין מגבילות הכנסת תוצרת מזון שקיבלה הכשר מרבנויות ביישובים אחרים לתחומי ירושלים ונתניה.
הגבלות על הכנסת מזון כשר לתחומי העיר ירושלים .
באגף הכשרות פועלת מחלקת תרומות ומעשרות המנפיקה תעודות הכשר לחנויות לממכר ירקות, פירות ופירות מיובשים (להלן - המחלקה).
בביקורת הנוכחית נמצא כי הרבנות בירושלים ממשיכה להטיל הגבלות על הכנסת תוצרת מזון, מסוגים שונים ובעלת הכשר שמקורו במועצה דתית אחרת, לתחומי ירושלים וממשיכה להעניק הכשר לתוצרת שמקורה מחוץ לירושלים.
הפיקוח על כשרות המזון |159 .
ירקות ופירות ואטליזים .
המחלקה מתנה מתן הכשר לירקות, פירות ופירות מיובשים ברכישתם אך ורק בשוק הסיטונאי בירושלים, דהיינו היא מחייבת בעלי חנויות לממכר ירקות ופירות ובעלי מסעדות ובתי אוכל אחרים לקנות מזון זה רק בשוק הסיטונאי בירושלים.
התניה זו תקפה גם כאשר הירקות והפירות מהמשווקים האחרים מפוקחים כנדרש ומחזיקים בהכשר, אם כי מרבנות אחרת.
כך עלה כי משווק הרוכש ירקות ופירות מהשוק הסיטונאי בצריפין, שם כבר הופרשו עבורם תרומות ומעשרות, ומבקש לשווק את הסחורה שלו גם בחנויות בירושלים המחזיקות בתעודת כשרות של הרבנות המקומית, נדרש להעביר את הסחורה דרך השוק הסיטונאי בירושלים שם מפרישה הרבנות בירושלים תרומות ומעשרות פעם נוספת.
בכך נגר מת למשווקים אלה, ולציבור הרחב, תוספת עלות בשיעור של כ-1% .
נוסף לכך, וכפי שהועלה כבר בביקורת הקודמת, הרבנות בירושלים ממשיכה, בניגוד לנוהל, לפקח על בתי אריזה מחוץ לירושלים, למשל בית האריזה א' הממוקם בבית דגון.
המועצה הדתית ירושלים מתנה מתן הכשר מטעמה ברכישת ירקות עלים רק מרשימה של 14 ספקים (גוש קטיף) שהרבנות בירושלים מפקחת עליהם.
יצוין כי מדובר ברשימה גדולה יחסית לרשימות הנהוגות בכמה מועצות דתיות אחרות.
הגבלות על הכנסת מזון כשר לתחומי העיר נתניה .
הרבנות בנתניה קבעה לפני עשרות שנים הגבלות על הכנסת תוצרת מזון שקיבלה הכשר ממועצות דתיות אחרות לתחומי העיר.
הרבנות בנתניה כופה על בעלי עסקים - בעלי מסעדות, בתי אוכל, חנויות לממכר ירקות ופירות ואטליזים - המבקשים לקבל תעודת הכשר לקנות את המוצרים רק מתוך רשימה מוגבלת של ספקי מזון שהיא קבעה.
הרבנות בנתניה מתירה לרכוש: ירקות עלים רק מחמישה מגדלים ומשווקים של ירקות עלים - שניים מהם נוספו לרשימה רק במהלך הביקורת, במאי 2016 ; ירקות ופירות מ-12 ספקים בלבד ; מוצרי בשר מעובדים מספק אחד בלבד; דגים קפואים וטריים משלושה ספקים בלבד.
המועצות הדתיות ירושלים ונתניה מסרו בתשובתן דברים דומים.
הן העלו על נס את האחריות של הרבנויות המקומיות לטיב הכשרות על המוצרים שתושבי העיר צורכים, ובשל כך הן מבקשות לבדוק שאכן כל כללי ההלכה נשמרים לפחות בנוגע לסחורה המשווקת בבתי עסק בעיר.
שתיהן גם ציינו שהתברר להן שבמפעלים רבים שרבנויות מקומי ות אחרות נותנות תעודת הכשר , רמת ההכשר היא מתחת לכל ביקורת ואנשים נכשלים במאכלות אסורים.
בשוק המזון המועצה הדתית נתניה הוסיפה בתשובתה כי היא מבדילה בין שני סוגי בתי עסק: האחד, בית עסק המוכר תוצרת מוכנה ארוזה, כמו מרכולים שבהם אין הרבנות בנתניה מגבילה הכנסת מוצרים מרבנות אחרת, וכל לקוח יכול להחליט אם לסמוך על אותה רבנות המצוינת על גבי המוצר.
הסוג השני הוא מקום שמגישים ללקוח אוכל פתוח שהוכן בבית העסק; בעסק כזה לא ניתן להניח "דגלון" על חתיכת עוף או עגבנייה ולציין עליו את נותן הכשרות המקורי.
בלית ברירה נאלצת הרבנות בנתניה להגביל הכנסת מוצרים שהם ליבה של הכשרות ורגישותם ידועה לכל; מצב זה אינו נוח בלשון המעטה לרבנות בנתניה, משום שהוא גורר אחריו בין היתר גם מאבקים מול רבנויות אחרות.
הרבנות בנתניה, בראשותם של רב העיר ושל מנהל המחלקה, סיירה עם צוות רבנים בבתי אריזה של עלי ירק מפוקחים מחרקים ובשוק הסיטונאי - לבדוק תפקוד כשרות במוצרים, "וחלקם ראינו ליקויים ודיווחנו להם ולרבנות הראשית לישראל".
בכך שהמועצות הדתיות ירושלים ונתניה הגבילו את הכנסתה של תוצרת מזון שקיבלה הכשר מרבנויות ביישובים אחרים , הן עלולות לגרום להתייקרות המזון וכן לפגוע בתחרות החופשית בשוק המזון.
על הרבנות הראשית לבחון את הצורך להסדיר בחקיקה את עניין סמכות הרבנים המקומיים בעניינים אלה.
גביית אגרות כשרות לא תקינות בכמה מועצות דתיות .
לפי חוק שירותי הדת היהודיים והתקנות שהותקנו על פיו תספק המועצה הדתית תעודת הכשר בתמורה לאגרה שתשולם מראש90 .
גובה האגרה נקבע בתקנות ולא ניתן לתת הנחות על סכומה.
במסגרת זו אמורים להינתן גם שירותי פיקוח מטעם המועצה כשאת שכר המשגיח משלם בית העסק המושגח.
המועצות הדתיות אינן רשאיות לגבות מבעלי העסקים המושגחים סוגי תשלומים נוספים שאין הסמכה כדין לגבייתם, כמו דמי פיקוח או אגרת פיקוח, לכיסוי הוצאותיהן.
משרד מבקר המדינה בחן בכמה מועצות דתיות את תקינותה של גביית אגרות ותשלומים שונים מבעלי בתי עסק מושגחים.
90 סעיף 7(ב) לחוק שירותי הדת מסמיך מועצה דתית לגבות אגרה שנתית עבור הנפקת תעודות כשרות ועבור פיקוח על ההשגחה בבית העסק.
סעיף 2 לתקנות שירותי הדת היהודיים (אגרות ושירותים), התשע"ד-2013 ,אוסר על מועצה לספק שירותי דת, לרבות בתחום הכשרות, אלא אם תחילה שולמה עבורם האגרה הקבועה בתקנות.
הפיקוח על כשרות המזון |161 .
גביית אגרות כשרות לא תקינותבמועצה הדתית ירושלים .
המועצה הדתית ירושלים אינה גובה את אגרות הכשרות מראש אלא באיחור של שנה .
מדי שנה בספטמבר המועצה נוהגת לשלוח שוברי ם לתשלום האגרה עד סוף השנה הקל נדרית בעבור אותה שנה ; הכול בניגוד לחוק ולתקנות.
המועצה נותנת הנחות ניכרות על סכום האגרה, בניגוד לתקנות, למשל אגרת כשרות לחנויות בשר ודגים; בשנת 2016 גבתה המועצה 528 ש"ח בלבד במקום 1,369 .
המועצה גובה מחנויות לממכר ירקות ופירות תשלום עבור שירותי פיקוח, וזאת בניגוד לתקנות.
המועצה הדתית דורשת מבעלי החנויות לממכר ירקות ופירות בשוק מחנה יהודה בירושלים לשלם עבור שירותי הפיקוח, סך 3,120 ש"ח לשנה בנוסף לתשלום עבור ההשגחה.
גביית אגרות ברבנות לכשרות ארצית .
באזורים שבהם אין פועלות מועצות דתיות, בעיקר במגזר הלא יהודי, עלה הצורך להסדיר מתן תעודות כשרות למפעלים ולבתי עסק (להלן - עסקים מושגחים) כדי שיוכלו לשווק את תוצרתם ברמה הארצית.
כאמור, ממרץ 1998 פועלת הרבנות לכשרות ארצית שבאחר יותה מצוי הטיפול בכשרות באזורים שבהם אין פועלות מועצות דתיות.
למרות זאת, בעוד שמקורות המימון לפעולות המועצות דתיות הם הרשות המקומית ותקציב המדינה, לאחר ניכוי הכנסות המועצה מאגרות שונות, ביישובים שבהם פועלת הרבנות לכשרות ארצית אין פועלות כאמור מועצות דתיות וממילא הרשות המקומית אינה משתתפת בתקציב תחום הכשרות.
אף על פי כן עלה שמאז הקמתה לא תקצבה ולא תקננה המערכת הממשלתית את הרבנות לכשרות ארצית.
לכן, היא נאלצה למצוא חלופות למימון הוצאותיה התפעוליות, והיא עושה זאת באמצעות גביית דמי השגחה שאינם כלולים ברשימת האגרות שלמועצות דתיות מותר לגבות על פי תוספת לתקנות שירותי הדת היהודיים.
תשלום דמי השגחה: בית עסק המעוניין בקבלת תעודת כשרות מטעם הרבנות לכשרות ארצית נדרש לשלם דמי השגחה חודשיים, נוסף לשכר משגיח הכשרות, ואגרת כשרות שנתית המועברת לקופת המועצה הדתית עבור שירותי פיקוח על הכשרות.
למשל, בשנת 2015 שולמו דמי השגחה בסך של כ- 800,000 ש"ח ואגרות כשרות בסך של כ- 200,000 .
ש"ח 162 |דוח שנתי 67ב .
במשך יותר מ-15 שנים לא הסדירו המשרד והרבנות את תקצובה ותקנונה של .
גביית דמי ההשגחה אינה מוסדרת בדין - לא בחוק ולא בתקנות.
במצב זה גביית דמי ההשגחה באמצעות הרבנות לכשרות ארצית נעשית שלא בסמכות ומפלה בין בתי עסק מושגחים המשתייכים רובם .
למגזר המיעוטים ובין משווקים אחרים יצוין כי כבר בשנת 2000 העלו האחראים לרבנות לכשרות ארצית דאז בפני השר לשירותי דת דאז כי בשיטה זו של גביית דמי השגחה יש כדי להטיל על בתי העסק המושגחים במגזר הלא יהודי עלויות גבוהות בהשוואה לעסקים דומים במגזר היהודי.
מאז, במשך יותר מ -15 שנים, לא הסדירו המשרד והרבנות את תקצובה ותקנונה של הרבנות לכשרות ארצית.
במצב זה גביית דמי ההשגחה באמצעות הרבנות לכשרות ארצית נעשית שלא בסמכות.
גבייה כזו גם מטילה מעמסה כספית על בעלי בתי העסק המושגחים שרוב רובם משתייכים למגזר המיעוטים, ואף מפלה בינם לבין משווקים אחרים.
גובה דמי ההשגחה: אשר לגובה דמי ההשגחה החודשים מסר המנהל לשעבר של הרבנות לכשרות ארצית לנציגי משרד מבקר המדינה כי הוא נקבע על פי גודלו של בית העסק: 499 ,ש"ח לעסק קטן999 ש"ח לעסק בינוני ו- 1,498 .
ש"ח לעסק גדול יצוין בעניין זה כי בשנים 2015-2014 ערך מבקר עיריית נתניה דוח ביקורת על המועצה הדתית נתניה ובו נכלל פרק הנוגע לרבנות לכשרות ארצית.
המבקר הפנימי הצביע על ריכוז יתר של סמכויות בידי מנהל היחידה לכשרות ארצית דאז, שבין היתר , הוא זה שקבע את גובה דמי ההשגחה החודשיים שבית עסק מושגח נדרש לשלם לקופת המועצה הדתית נתניה.