ישיבת מליאה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 142, 2024-01-30 00:00

אמיר אוחנה: חברי הכנסת, שלום

אמיר אוחנה:  אני פותח את ישיבת הכנסת

אמיר אוחנה:  היום יום שלישי כ' בשבט התשפ"ד, 30 בינואר 2024

אמיר אוחנה:       הנושא הראשון על סדר-היום – נאומים בני דקה

אמיר אוחנה:  חברי הכנסת המבקשים להצביע מוזמנים להצביע כעת

אמיר אוחנה:  עד אז – הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה

דן מרזוק: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין פיצול הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (חרבות ברזל) (הארכת מעצר לחשוד בעבירת ביטחון), התשפ"ד–2024

דן מרזוק:  תודה

אמיר אוחנה: תודה למזכיר הכנסת

אמיר אוחנה: עד שאקבל לידיי את הרשימה, ראשונת הדוברות – חברת הכנסת צגה מלקו, בבקשה

צגה מלקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-27 בינואר מציינים את יום השואה הבין-לאומי

צגה מלקו:  אני אשתף אתכם מתי שמעתי על יום השואה הבין-לאומי

צגה מלקו:  אני ילידת אתיופיה

צגה מלקו:  התחנכתי בבית ספר יסודי ותיכון, בית ספר ברמה מאוד מאוד גבוהה

צגה מלקו:  סיימתי תיכון באתיופיה

צגה מלקו:  למדנו היסטוריה של פשיזם, נאציזם, מלחמת העולם השנייה, הצבא האדום; את כל ההיסטוריה למדתי בבית הספר, אבל אף מילה על השואה

צגה מלקו:  שום דבר לא למדתי

צגה מלקו:  הגעתי לארץ ובפעם הראשונה שמעתי על השואה

צגה מלקו:  איך זה יכול להיות? אני אמרתי, בגלל שבאותה תקופה שאני הייתי בבית ספר באתיופיה השלטון היה פרו-סובייטי – אולי התעלמו? יחד עם זאת, למדנו על הצבא האדום

צגה מלקו:  אבל על השואה של היהודים – אף מילה

צגה מלקו:       כמעט, עוד מעט, 40 שנה

צגה מלקו:  גם היום המצב לא השתנה

צגה מלקו:  ברוב המדינות בעולם, למרות שמציינים ב-27 בינואר את יום השואה הבין-לאומי, לא מלמדים

צגה מלקו:  לא רק שלא מלמדים – מכחישים

צגה מלקו:  איך זה קרה? כפי שאנחנו יודעים, הכול מתחיל בחינוך

צגה מלקו:  זאת אומרת, רוב המדינות לא מלמדות על השואה של העם היהודי

צגה מלקו:  לכן אנחנו צריכים לתת לזה דגש

צגה מלקו:  יום השואה הבין-לאומי – מציינים אותו פעם בשנה בכל העולם, במיוחד באו"ם

צגה מלקו:  איך זה יכול להיות שאחרים לא יודעים? לכן אני אומרת – אני זוכרת את זה

צגה מלקו:  נראה לי שכאילו זה היום

צגה מלקו:  אפילו אספר: חודשיים אחרי שעליתי היה יום השואה

צגה מלקו:  כך נודע לי מה זה יום השואה

צגה מלקו:  לכן, לתת דגש

צגה מלקו:  מה שאנחנו רואים היום, הכחשת השואה לא באה סתם – כי לא נותנים לזה מקום

צגה מלקו:  לא סתם היום אנשים מכחישים

צגה מלקו:  זה לא רק דרום אפריקה – זה גם אחרים

אמיר אוחנה: תודה רבה לגברתי

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת ואליד אלהואשלה, בבקשה

וליד אל-הואשלה: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מאז 7 באוקטובר אנחנו עדים, לפחות בתקופה האחרונה, להריסות מכיוון של רמ"י, מינהל מקרקעי ישראל, אצל הבדואים, ואנחנו פנינו גם לראש הממשלה, פנינו פעמים רבות, על מנת להורות לכל הרשויות שעובדות ומחלקות צווי הריסה להפסיק את הצווים בתקופה הזאת

וליד אל-הואשלה:  רק היום הרסו באום-בטין וגם מזרחית לכביש 80

וליד אל-הואשלה:  אני רואה שנמצא כאן גם השר שיקלי, ואנחנו פונים שוב

וליד אל-הואשלה:  אני מבקש ודורש מהשר שיקלי וגם מראש הממשלה להורות לפקחים ולרשויות לדבר עם אנשים, לשוחח איתם ולהפסיק את המסע נגד החברה הערבית בנגב

וליד אל-הואשלה:  תודה

אמיר אוחנה: תודה רבה לחבר הכנסת אלהואשלה

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת סימון דוידסון, ואחריו – חבר הכנסת אלי דלל

אמיר אוחנה:  בבקשה

סימון דוידסון: תודה, אדוני היושב-ראש

סימון דוידסון:  בעוד כמה דקות אעלה לנאום מטעם מפלגת יש עתיד את הנאום בנושא של יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה

סימון דוידסון:  אדוני היושב-ראש, אני אגיד לך את האמת, עצוב לי

סימון דוידסון:  עצוב לי לשבת פה במליאה ולראות עשרה חברי כנסת ביום השואה הבין-לאומי

סימון דוידסון:  מדינת ישראל עבדה כל כך קשה כדי שהאו"ם יוקיר את היום הזה, ואנחנו כבר 17 שנים מציינים את זה בכל העולם, ודווקא בסיטואציה כל כך קשה למדינת ישראל, ולנו כעם היהודי, הכנסת הייתה צריכה להיות עם אמירה הרבה יותר חזקה

סימון דוידסון:  אני לא בא בטענות לאף אחד – אני רק אומר שצריכים ללמוד מזה הלאה וקדימה

סימון דוידסון:  אני חושב שאת היום הזה צריך לציין ביותר כבוד, עם הרבה יותר חברי כנסת, ועם האמירה שהעם היהודי בישראל לא שוכח

סימון דוידסון:  כואב לי לראות את זה ככה

סימון דוידסון:  תודה

אמיר אוחנה: תודה רבה

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת אלי דלל, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי, בבקשה

אליהו דלל: אין ספק, חשיבות גדולה לציון היום הבין-לאומי של השואה

אליהו דלל:  צריכים לזכור ולא לשכוח

אליהו דלל:  חשוב להיאבק באנטישמיות שעולה וגוברת

אליהו דלל:  חשוב שלא להתכחש, ואנחנו רואים את הנושא שהיום יש התכחשות לשואה

אליהו דלל:  אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שלא תהיה התכחשות לשואה

אליהו דלל:  והדבר החשוב זה הנושא של החינוך

אליהו דלל:  השואה הייתה לא רק באירופה, אלא הייתה גם בארצות ערב, הייתה בצפון אפריקה, בעיראק

אליהו דלל:  לפני כשבוע צוינה עצרת ביד ושם, עצרת של אותם אנשים יהודים שהיו במחנה ריכוז ג'אדו

אליהו דלל:       דבר נוסף: הנושא של החינוך שקיים במדינת ישראל, שהוא חינוך לאהבה, חינוך לערכים, חינוך לאהבת האדם, לשלום וצדק

אליהו דלל:  ולעומת זאת, אנחנו רואים את החינוך בארצות ערב ובאיראן, שהוא חינוך להשמדת עם ישראל, ואת זה צריך לציין בעולם

אליהו דלל:  לא ייתכן שמלמדים ילדים קטנים רצח, שנאה; רצח עם שבו יש אנטישמיות במלוא חומרתה

אליהו דלל:  תודה

אמיר אוחנה: תודה רבה לאדוני

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת בועז טופורובסקי, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי

בועז טופורובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

בועז טופורובסקי:  יום השואה הבין-לאומי, ואנחנו נמצאים היום בתקופה שבה אנחנו זוכרים היטב היטב שאף אחד לא יגן עלינו מפני אויבים, ותמיד, בכל דור, יהיו אנשים שירצו להשמיד אותנו ולהעלים אותנו מעל פני האדמה

בועז טופורובסקי:  וזה התפקיד שלנו – תמיד תמיד להיזהר, ולהילחם, ולדאוג שאף אחד לא יוכל להצליח במזימה שאולי יש לו או להם בראש להשמיד אותנו

בועז טופורובסקי:       באותה נשימה אני רוצה לאחל חזרה מהירה של החטופים

בועז טופורובסקי:  זה חלק מהמשימה העליונה, משימת העל שלנו כממשלה, ככנסת, כהנהגה, להחזיר את החטופים במהרה הביתה

בועז טופורובסקי:  אני רוצה לאחל תנחומים למשפחות הנופלים בקרבות על העתיד שלנו, על העם שלנו, על המדינה שלנו, והחלמה לפצועים

בועז טופורובסקי:       בנושא הבטיחות בדרכים, שאני נואם כל שבוע, אני רוצה לספר כאן לחברי הכנסת שאין התקדמות, לצערי

בועז טופורובסקי:  30 איש נהרגו מתחילת השנה

בועז טופורובסקי:  זה קצב הרבה יותר מהיר מהשנה שעברה, שהיא הייתה הגבוהה ביותר בעשור האחרון – 361 הרוגים

בועז טופורובסקי:  בקצב הזה, יחד עם מה שאנחנו התרענו עליו בוועדה שאני עומד בראשה, שאחרי מלחמה יש עלייה בתאונות הדרכים, כי אנשים קצת יותר פורקים עול בדרכים – בקצב הזה אנחנו נעבור את ה-400 הרוגים

בועז טופורובסקי:  מדינת ישראל צריכה עכשיו, מעבר לתוכנית אסטרטגית למלחמה בדרכים, תוכנית חירום וטיפול מיידי, כי הכבישים הם הפקר

בועז טופורובסקי:      ומכאן אני קורא לממשלת ישראל לעשות את כל מה שצריך

בועז טופורובסקי:  אנחנו נעזור, גם מהאופוזיציה, לתת את הכלים בשביל להציל חיים

בועז טופורובסקי:  תודה, והלוואי שלא יהיה לנו יותר שכול במדינה שלנו

אמיר אוחנה: אמן ואמן

אמיר אוחנה:  תודה רבה

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, פנייתי מופנית אליך

מיקי לוי:  בחפיפה בינינו העברתי לך כמה תמונות שבהן מתנוסס על כל הפרלמנטים באירופה הכיתוב: We Remember

מיקי לוי:  בשנה שעברה, ביום השואה הבין-לאומי, ביום שישי, שמתי פעמיי לכנסת כדי לבדוק, להתרשם, אם גם על הפרלמנט הישראלי

מיקי לוי:  הופתעתי לראות שלא

מיקי לוי:  גם השבוע שום שלט לא הונף ולא הוקרן, וחבל

מיקי לוי:  יכול להיות שמישהו אצלך בשרשרת הפיקוד שכח או לא עשה את תפקידו

מיקי לוי:  רוב הפרלמנטים באירופה – We Remember; הפרלמנט של העם היהודי ללא השילוט הזה, וזה חבל

מיקי לוי:       מעבר לכך, אני מאחל לך הצלחה בנסיעתך החשובה לארצות הברית

אמיר אוחנה: תודה רבה

אמיר אוחנה:  ואני אציין: א

אמיר אוחנה:  בנסיעה הזאת ישתתפו גם משפחות של חטופים שנציגיהן נמצאים איתנו כאן למעלה: תומאס הנד, אבא של אמילי שברוך השם חזרה; עלי אלזיאדנה, האח של יוסף והדוד של חמזה אלזיאדנה, שגם הם עדיין נמצאים בעזה; צביקה מור, אבא של איתן, שגם הוא נמצא עדיין בעזה

אמיר אוחנה:  תמונותיהם נמצאות כאן לנגד עינינו כל הזמן ועל לוח ליבנו, ואנחנו כולנו מייחלים ומתפללים לשובם במהרה

מיקי לוי: בהצלחה

אמיר אוחנה: ולך, ידידי חבר הכנסת לוי, אני אומר כך: אני חושב שבמדינת ישראל אנחנו מציינים את זכר השואה יותר מאשר בכל מדינות העולם, וזה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, בשורה של אירועים וטקסים לאומיים, וטוב שכך

אמיר אוחנה:  אנחנו מציינים כאן בכנסת היום, ממש בדיון הבא, את יום הזיכרון לשואה, הבין-לאומי, שטוב שמציינים אותו בעולם

אמיר אוחנה:  אני אכן זוכר את הפגישה בינינו ואת התמונות שהראית לי

אמיר אוחנה:  אבל אני גם זוכר שביקשתי אחר כך לשאול כמה זה עלה, וזה עשרות - -     

מיקי לוי: 26,000 שקלים

מיקי לוי:  הכי זול שבעולם

אמיר אוחנה: - - עשרות אלפי שקלים בשביל הדבר הזה

מיקי לוי: 26,000 שקלים

אמיר אוחנה: אני חושב ש- We Remember– לא צריך רק ביטוי חיצוני, אלא טוב שאנחנו עושים את זה בצורה פרלמנטרית

מיקי לוי: - - - זה הפרלמנט של העם היהודי

אמיר אוחנה: ובעיקר בעת הזאת, כשהכנסת קיצצה למעלה מ-200 מיליון מתקציבה, ולמי שלא יודע, תקציבה כולו הוא פחות ממיליארד

אמיר אוחנה:  אני חושב שאנחנו צריכים את הכספים להקצות למקומות אחרים

אמיר אוחנה:  בעיניי, הדבר הזה ראוי

מיקי לוי: אדוני, אני מתחייב שכל חברי יש עתיד בשנה הבאה יממנו על חשבון התקציב שלהם לבוחר את העניין הזה

מיקי לוי:  זה חשוב מאוד

אמיר אוחנה: לא, לא צריך

אמיר אוחנה:  לא צריך

אמיר אוחנה:  חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, ואחריה – חבר הכנסת אבי מעוז

אמיר אוחנה:  בבקשה

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כולם מדברים היום על השואה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  היום בכנסת מציינים את יום השואה הבין-לאומי, הזיכרון לקורבנות של השואה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  היום מירב כהן, יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לשורדי השואה, קיימה כנס שבו השתתפו ניצולי השואה, סבתות שהנכדים שלהן נמצאים עכשיו בשבי חמאס, בשבי עזה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הן עברו את התופת, עברו את הזוועות בשואה, הגיעו לארץ ישראל, הקימו חיים חדשים, התחילו חיים חדשים, ומגדלות דורות של ילדים ונכדים, ופתאום בא האויב וחוטף להן את הנכד

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אי-אפשר לשמוע את הדברים האלה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הן פשוט הופקרו

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  היא מספרת ששעות, מ-06:00 עד 17:00, לא יצאה אפילו לשירותים וסבלה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  וזה במדינה שלה, שהיא צריכה להרגיש בה הכי מוגנת בעולם, והיא מרגישה מאוימת וחוטפים לה את הנכדים

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  הכאב של שורדי השואה עכשיו במלחמה הוא הכי קשה, וקשה במיוחד, ועלינו להקל עליהם

טטיאנה (טניה) מזרסקי:       אני רוצה לציין שיש אי-שוויון בין שורדי השואה במדינה שלנו, אנשים שסבלו בשואה, יצאו והיו פליטים בשואה בזמן מלחמת העולם השנייה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  מי שעלה ארצה לפני 1953 זכה במעמד נכה מלחמה, נכה השואה; מי שהגיע לארץ אחרי 1953 לא זכה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  וזה לא רק מעמד – זו גם קצבה

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אלה שהגיעו אחרי 1953 מקבלים רק מענק שנתי, ואלה שהגיעו לפני מקבלים קצבה חודשית

טטיאנה (טניה) מזרסקי:  אנחנו חייבים לתקן את העוול

אמיר אוחנה: תודה לך, גברתי

אמיר אוחנה:  אחרון הדוברים לפרק זה – חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש

אבי מעוז:  את הנאום שלי על הזיכרון ליום השואה הבין-לאומי אני אשא לאחר מכן, בדיון שיהיה

אבי מעוז:       נאום הנדסת תודעה מס' 103, והפעם על היום שאחרי

אבי מעוז:  כבר לפני 19 שנה הופיעו המילים "איך ייראה היום שאחרי" יחד עם המילים "הכיבוש משחית" בשקפים של ועדה צבאית מקצועית בראשות אלוף, כפי שמביאה נוה דרומי בספרה "פרחים בקנה"

אבי מעוז:  שיקולים פוליטיים כאלו דחקו שיקולים ביטחוניים הצידה

אבי מעוז:  זוהי כמובן הנדסת תודעה

אבי מעוז:  היום שאחרי מה? מה פתאום שאנשי צבא יעסקו בסוגיות פוליטיות ומדיניות? למה שוב ושוב אנחנו שומעים בימים האחרונים על לחץ של הדרג הצבאי על הדרג המדיני לגבש תוכנית ליום שאחרי, או על כך שמערכת הביטחון בעצמה מגבשת תוכניות שכאלו? כי כל אלו הם הנדסת תודעה שמכסה על אג'נדת שמאל

אבי מעוז:       אלו בדיוק הקונספציות ההרסניות של אוסלו וההתנתקות שערבבו את צה"ל עמוק בפוליטיקה

אבי מעוז:  אני ממליץ לדרג הצבאי לזכור שתפקידו לבצע את המשימות שהדרג המדיני מטיל עליו, למשל להכריע את החמאס

אבי מעוז:  את הדיונים על מה יקרה ביום שלאחר הניצחון תשאירו בבקשה לנבחרי הציבור

אבי מעוז:  בשביל כך נבחרנו

אמיר אוחנה: תודה רבה

אמיר אוחנה: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנושא הבא שעל סדר-היום – ציון יום הזיכרון הבין-לאומי להנצחת קורבנות השואה ויום המאבק באנטישמיות

אמיר אוחנה:  למעשה, זהו היום המיוחד הראשון שאנחנו מציינים מאז 7 באוקטובר

אמיר אוחנה:  אני חושב שכך ראוי

אמיר אוחנה:       מכובדיי חברי הכנסת, ב-27 בינואר 1945 שחרר הצבא הסובייטי את מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו, וגילה את מרכז ההשמדה הנאצי הגדול באירופה, ולמעשה בעולם – עדות מצמיתה לניסיון ההכחדה המוחלט של בני ובנות העם היהודי

אמיר אוחנה:  ביום 1 בנובמבר 2005, משפחת העמים קבעה תאריך זה לציון יום השואה הבין-לאומי, כדי לזכור ולא לשכוח את הזוועות שביצעו הנאצים ועוזריהם בבני עמנו ולהבטיח: לעולם לא עוד

אמיר אוחנה:       מכאן אני רוצה להודות לשר החוץ דאז סילבן שלום על היוזמה לקדם באו"ם את ההחלטה לציין ברחבי העולם את היום הזה

אמיר אוחנה:  ההחלטה, שהתקבלה פה אחד, מלמדת שמלאכת זיכרון השואה לא מוטלת רק על מדינת הלאום של העם היהודי, אלא על משפחת העמים כולה

אמיר אוחנה:  אימוץ היום החשוב הזה על ידי האו"ם, הציון שלו ברחבי מדינות העולם, הוא דבר חשוב מאין כמותו

אמיר אוחנה:  הוא חשוב למען ששת המיליונים שאיבדנו מבני עמנו; הוא חשוב למען אלה ששבו, שורדי השואה החיים איתנו היום ואלה שכבר אינם; הוא חשוב למען זכר הגבורה שגילה העם היהודי באותם זמנים אפלים; אך הוא בעיקר חשוב למען העתיד

אמיר אוחנה:       פגשנו ושוחחנו לאורך השנים עם לא מעט משורדי השואה ושמענו את סיפוריהם

אמיר אוחנה:  בכל פעם עולה בנו, שלא לומר מכה בנו, מחדש השאלה: איך זה יכול היה לקרות? המוח האנושי מתקשה לתפוס את הזוועות ותהומות הרוע שאליהם הגיעו הנאצים, וממאן להאמין שאדם אחד יעולל דברים כאלה לאדם אחר

אמיר אוחנה:  כך אנחנו משתמשים במונחים המטשטשים את הזוועה המצמררת הזאת: חיות, מפלצות, וכיוצא באלה

אמיר אוחנה:  אך האמת המזעזעת היא שהיו אלה בני אדם שעוללו זאת לבני מינם

אמיר אוחנה:      מתוך אותו רצון אנושי להדחיק את העובדה הקשה לתפיסה הזו, ניסינו לשכנע את עצמנו שמדובר בנחלת העבר, בעולם ההוא, בעולם של השחור-לבן, פלנטה אחרת

אמיר אוחנה:  אך לא

אמיר אוחנה:  הדברים קרו כאן, בפלנטה שלנו

אמיר אוחנה:  הזוועות בוצעו בידי בני אדם כלפי בני אדם אחרים, וכפי שנוכחנו ב-7 באוקטובר, אינם נחלת העבר

אמיר אוחנה:  נהגתי להדוף כל ימיי כל ניסיון להשוות בין זוועות השואה לבין כל מעשה רשע ואכזריות, קשה ככל שיהיה, שקרה מאז

אמיר אוחנה:  אינני יכול עוד לומר זאת

אמיר אוחנה:  תהומות הרשע, השנאה, הזוועות והאכזריות שנחשפנו אליהם ב-7 באוקטובר, וגם חוסר האונים שאיתו התמודדו ילדים, נשים, קשישים וגברים חפים מכל פשע במשך זמן רב כל כך, מזכירים לנו את השואה

אמיר אוחנה:       שרה ג'קסון מקיבוץ סעד היא שורדת שואה שנולדה בפולין, והייתה רק בת ארבע כשמלחמת העולם השנייה פרצה

אמיר אוחנה:  היא החביאה בביתה באותה השבת שלושה צעירים שהצליחו להימלט מהמסיבה ברעים

אמיר אוחנה:  על אותו בוקר היא סיפרה: לא חשבתי אף פעם שבמאה הזאת זה יכול לקרות

אמיר אוחנה:  אני מוכרחה להגיד שעד עכשיו עוד לא קלטתי בדיוק

אמיר אוחנה:  היה לי קשה

אמיר אוחנה:  חשבתי שב-1946 גמרתי עם המלחמות, אז בשבילי זה קושי מיוחד

אמיר אוחנה:  אחרי מלחמת העולם השנייה, כשחזרנו לאירופה, אני חשבתי שזהו זה, זו המלחמה האחרונה ולא יהיו עוד מלחמות

אמיר אוחנה:  שרה כבר למדה על בשרה שכדי לשרוד במצבים כאלו מוכרחים להיות יחד, ופתחה את ביתה לזרים מוחלטים כדי להצילם

אמיר אוחנה:  איפה עוד אפשר לשמוע סיפור שבו שורדת שואה, 80 שנה אחרי, מצילה יהודים אחרים שבורחים מהשמדה?      מכובדיי, יום השואה הבין-לאומי הוא גם יום המאבק באנטישמיות

אמיר אוחנה:  בחודשים האחרונים אנחנו עדים לגל נוסף, עכור ואכזרי במיוחד

אמיר אוחנה:  צונאמי ממש של אנטישמיות ברחבי העולם, בקמפוסים, ברחובות, בכיכרות ובבתי הכנסת

אמיר אוחנה:  ברצוני לומר כאן, מתוך הבית הזה, אנטישמיות היא אנטישמיות

אמיר אוחנה:  שנאת היהודים אינה תלויה בקונטקסט, אסור להצדיק אותה, וחובה להיאבק בה בכל העוצמה ולרתום את העולם החופשי כולו למען המטרה הזו

אמיר אוחנה:  העם היהודי שבע שנאות, רדיפות, עלילות, שואה וטרור

אמיר אוחנה:  אך חרף כל זאת, העם היהודי חי וקיים, שב לביתו והקים בארצו מדינה ריבונית, יהודית ודמוקרטית לתפארת

אמיר אוחנה:  המדינה נפלאה ומתקדמת, הצבא חכם וחזק, התרבות פורחת ומשגשגת והכלכלה צומחת ומתעצמת

אמיר אוחנה:       אנחנו מציינים היום את יום השואה הבין-לאומי, אבל המסר שצריך לצאת מהבית הזה הוא דווקא פנימי, כי כדי שלעולם לא עוד יהיה לעולם לא עוד, חשוב שיהיו צבא וכלכלה ועוצמה

אמיר אוחנה:  כל אלה הכרחיים

אמיר אוחנה:  אבל יש דבר-מה נוסף, והוא נמצא כאן, בהישג ידינו, דבר נוסף שצריך – האחד את השני

אמיר אוחנה:  הרוח שאותם מביאים הלוחמים, אלה שאנו פוגשים ואלה שאנו מנחמים את בני משפחותיהם, היא צו השעה

אמיר אוחנה:  עלינו לדבוק זה בזה, אלה באלה

אמיר אוחנה:  זה קשה, ויש בינינו משקעים ומחלוקות בשפע

אמיר אוחנה:  מה שאין לנו הוא ברירה אחרת

אמיר אוחנה:  זה צו חיינו

אמיר אוחנה:  עם ישראל חי

אמיר אוחנה:      נעבור עתה לדיון הסיעתי, ואני מזמין את ראשון הדוברים, חבר הכנסת חנוך דב מלביצקי, לשאת את דבריו, בבקשה

אמיר אוחנה:  עד חמש דקות לרשותך, אדוני

חנוך דב מילביצקי:  תודה, אדוני היושב-ראש

חנוך דב מילביצקי:  אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל עם סיפורה של סנט לואיס

חנוך דב מילביצקי:  סנט לואיס הייתה אונייה שב-13 במאי 1939 יצאה מגרמניה ועליה 937 פליטים יהודים

חנוך דב מילביצקי:  היעד של האונייה הזו היה קובה

חנוך דב מילביצקי:  הם יצאו בעקבות ליל הבדולח בניסיון למצוא מקלט

חנוך דב מילביצקי:  כשהגיעו לקובה גילו שאשרות המעבר שנתנו להם לא היו מספיקות, ושלטונות הקובנים סירבו לתת להם לרדת

חנוך דב מילביצקי:  הג'וינט שם ניסה לעזור, ואמרו להם שהם יוכלו לרדת אם הם יפקידו סכום של 500 דולר לפליט, מה שהסתכם בכמעט חצי מיליון דולר אז

חנוך דב מילביצקי:  הג'וינט ניסה לגייס – לא הצליח

חנוך דב מילביצקי:  פנו לארצות הברית, וביקשו אם אפשר שהאונייה בינתיים תעגון שם עד שהג'וינט יצליח לגייס את הכסף

חנוך דב מילביצקי:  ארצות הברית סירבה

חנוך דב מילביצקי:  ולמרות שהם הבינו מה מחכה להם, שלחו את האונייה הזו בלית ברירה חזרה לאירופה

חנוך דב מילביצקי:       הקפטן של האונייה, שהיה גרמני אבל התנגד לנאצים והבין שהוא לא יכול לחזור איתם לגרמניה, יצא לכיוון בריטניה, והציע אפילו להעלות שם את האונייה על שרטון כדי שלא תהיה ברירה לשלטונות הבריטים אלא לקבל אותם

חנוך דב מילביצקי:  בסופו של דבר, דרך כל מיני מגעים, חלק מהאנשים ירדו בבריטניה וחלק הגיעו לכל מיני מדינות אחרות באירופה

חנוך דב מילביצקי:  למרבה הצער, למעט אלו שהגיעו לבריטניה ובודדים במדינות אחרות באירופה, כ-254 נוסעים שהיו על סיפון הסנט לואיס וחשבו שמצאו מקלט באירופה הושמדו אחר כך בשואה, אחרי שהנאצים כבשו את המדינות שבהן הם היו

חנוך דב מילביצקי:      הנושא הזה של החמלה של אומות העולם, ההזדהות של אומות העולם, העזרה והסיוע מאומות העולם – אנחנו מהר מאוד הבנו שאנחנו יכולים לסמוך עליו בצורה מוגבלת ביותר

חנוך דב מילביצקי:  אי-אפשר שיום השואה, שיום הזיכרון הבין-לאומי לשואה הזה יעבור ולא נראה, ניווכח במציאות שאנחנו חיים בה עכשיו, אחרי 7 באוקטובר, שאנחנו רואים את אוזלת היד המטורפת של כל ארגוני הסיוע הבין-לאומיים, את האפסיות של הצלב האדום, את השתיקה הרועמת של ארגוני הנשים ברחבי העולם סביב הזוועות שעשו לנשים שלנו ב-7 באוקטובר, וחלק מהזוועות ממשיכות להתבצע על החטופות גם בזמן הזה שאנחנו מדברים

חנוך דב מילביצקי:  לא תהיה לנו גאולה ממדינות העולם, לא יהיה לנו סיוע ממדינות העולם

חנוך דב מילביצקי:  ובית הדין הבין-לאומי בהאג זה בכלל פארסה של צביעות מטורפת שמתקיימת כרגע

חנוך דב מילביצקי:  אחרי כל הפשעים הללו, כשאנחנו נלחמים בנאצים החדשים, מאשימים אותנו בפשעים של ג'נוסייד

חנוך דב מילביצקי:       אם מסתכלים על ההיסטוריה שלנו מחורבן הבית, דרך גירוש יהודי ספרד, עד שואת יהודי אירופה, וכלה בשואה החדשה של 7 באוקטובר, היא תמיד תמיד לוותה בקרעים ומחלוקות עמוקות שקרו בעם שלנו

חנוך דב מילביצקי:  תמיד

חנוך דב מילביצקי:  זה יהיה לא אחראי מבחינתנו ולא נכון מבחינתנו להתעלם מזה

חנוך דב מילביצקי:  הדרך שלנו לעצמאות ולביטחון עוברת דרך אחדות ודרך ליכוד השורות, מהיטלר ועד נסראללה, מפרעה ועד סנוואר

חנוך דב מילביצקי:  אין פחד יותר גדול לשונאי ישראל מלראות את עם ישראל מאוחד

חנוך דב מילביצקי:  הם יודעים שאת הנשק הזה, את האחדות, אי-אפשר לנצח אף פעם

חנוך דב מילביצקי:       המאור ושמש כתב כך: "עיקר המגן בפני הפורענות הוא האהבה והאחדות

חנוך דב מילביצקי:  וכאשר יש בישראל אהבה ואחדות ורעות בין זה לזה, אין מקום לשום פורענות לחול עליהם", ומתרחקים על ידי זה כל הקללות והאיסורים

חנוך דב מילביצקי:       לדור השואה היה את סטיבן וייז

חנוך דב מילביצקי:  סטיבן וייז היה יועץ מיוחד לרוזוולט, יהודי ששכנע אותו לא לקבל את פליטי סנט לואיס לארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה

חנוך דב מילביצקי:  אחר כך, אחרי שהתבררו מאורעות השואה בתחילת שנות הארבעים, הוא גם התגאה בזה שהוא הצליח להסתיר מהקהילה היהודית בארצות הברית במשך הרבה מאוד זמן מה שקורה עם יהודי אירופה

חנוך דב מילביצקי:  זה היה סטיבן וייז

חנוך דב מילביצקי:  גם היום, לצערי, יש לנו יהודים כאלה שפועלים נגדנו

חנוך דב מילביצקי:  רק הבוקר התבשרנו על תומס פרידמן, שמודיע בגלוי ובגאון שהוא פועל נגד ממשלת ישראל בזמן מלחמה

חנוך דב מילביצקי:  נגד מדינת ישראל בזמן מלחמה

חנוך דב מילביצקי:  יש לנו גם יהודים ישראלים שחיים פה בינינו, ואני לא אזכיר את שמם

חנוך דב מילביצקי:  גם הם אוספים, ופועלים עם ארגונים בין-לאומיים נגד מדינת ישראל

חנוך דב מילביצקי:       אבל עם ישראל הוא חזק, ועם ישראל – בעזרת השם ובעזרתנו, ויש לנו בזה המון המון עבודה – ידע למצוא מחדש את המאחד והמחבר אותו

חנוך דב מילביצקי:  אם אנחנו נדע למצוא את זה, לתפוס את זה, לאחוז בזה ולבנות סביב זה את כל הערכים שלנו, לבנות סביב זה את כל החקיקה שלנו, לבנות סביב זה את אותה מדיניות שנכונה למדינת ישראל, איש לא יוכל לנו

חנוך דב מילביצקי:  עם ישראל חי

חנוך דב מילביצקי:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת סימון דוידסון, בבקשה

סימון דוידסון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

סימון דוידסון:  חבריי חברי הכנסת, זאת השנה השלישית שבה אני עולה מעל הדוכן הזה, ביום הזה, ומספר חלק קטן מאוד מהסיפור האישי של משפחתי

סימון דוידסון:  הסיפור הזה, בזעיר אנפין, הוא סיפור חורבנה של יהדות ליטא, יהדות ליטא כולה

סימון דוידסון:  קהילת ליטא המפוארת, שכונתה "ירושלים דליטא", מנתה כ-220,000 יהודים לפני הטבח הנורא שפקד אותה, ואחריו נותרו רק 8,000 יהודים

סימון דוידסון:  94% מבני הקהילה היהודית בליטא נרצחו באכזריות

סימון דוידסון:  בין אותם נרצחים היו כל בני משפחתה של סבתי

סימון דוידסון:  כולם

סימון דוידסון:  האחים, האחיות, האימא, האבא, הסבים, בני דודים – כולם

סימון דוידסון:  כולם נרצחו

סימון דוידסון:  זהו סיפורם של יהודים שנטבחו באכזריות רק כי היו יהודים, ועל שורדי שואה גיבורים שהיו בתופת ויכלו לה

סימון דוידסון:       בכל שנה אנחנו עומדים מול המאורע המחריד ביותר שידע העולם, מול הפצע הכואב ביותר בתולדות האנושות

סימון דוידסון:  בוכים ומדממים

סימון דוידסון:  בכל שנה יהודים בכל העולם עומדים ואומרים: never again, לעולם לא עוד

סימון דוידסון:  השנה, הסיסמה הזאת הפכה לרלוונטית מתמיד

סימון דוידסון:  השנה שוב קם אויב שטוף רוע ושנאה על בני ובנות עמנו

סימון דוידסון:  שוב רצחו, שוב טבחו בנו ואנסו וערפו וחטפו

סימון דוידסון:  ביום הזיכרון הזה אנחנו מבינים ש-never again is now

סימון דוידסון:  שעכשיו זה לעולם לא עוד

סימון דוידסון:       וברגע אחד בשמחת תורה, סיפורי העבר התחברו עם אירועי ההווה

סימון דוידסון:  כאז כן היום, עומדים עלינו לכלותינו; כאז כן היום, ערפו את ראשינו, שרפו את גופנו, אנסו את נשותינו; כאז כן היום, נשים, גברים וטף נמצאים בשבי האויב; כאז כן היום, ילדה מתחבאת בביתה מאימת המרצחים; בדיוק כמו אימא שלי, פסיה לבית משפחת לוינסקי, שהתחבאה מהנאצים בילדותה לפני כ-80 שנה; כאז כן היום, קעקוע על זרוע – פעם זה היה מספר אסיר, אדוני היושב-ראש, וכיום אבא שלי, לארנס, בן 84, קעקע על היד שלו את התאריך 7 באוקטובר 2023; תאריך שלא יימחה מזיכרוננו אף פעם

סימון דוידסון:       7 באוקטובר 2023 – בתאריך הנורא הזה פקד אותנו אסון בסדר גודל תנ"כי

סימון דוידסון:  בבת אחת הפכה המציאות שלנו לעוד חוליה בשרשרת האסונות של העם היהודי

סימון דוידסון:  בבת אחת, כל הסיפורים הרחוקים על טבח, פרעות ופוגרומים הפכו לממש ממשיים

סימון דוידסון:  מקפיאי דם

סימון דוידסון:  נכון, עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה, אבל בדרך הזאת כל כך הרבה דם; בדרך הזאת כל כך הרבה דמעות

סימון דוידסון:      חברים, דווקא בעת הקשה הזאת, במקום הזדהות עולמית גורפת, ישנו גל עכור של אנטישמיות ששב ופוקד את כל העולם

סימון דוידסון:  לפי דוח משותף של משרד התפוצות – נמצא פה השר – והמאבק באנטישמיות, ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית שחובר ליום השואה הבין-לאומי, שנת 2023 הסתיימה עם עלייה של 235% באירועי האנטישמיות בהשוואה ל-2022

סימון דוידסון:  43% התרחשו בארצות הברית; 35% התרחשו באירופה

סימון דוידסון:  העם היהודי שוב נרדף ומותקף על לא עוול בכפו

סימון דוידסון:  האקדמיות שוב שורצות תיאוריות אנטישמיות בתחפושת מדעית, כמו בימי התיאוריה הנאצית

סימון דוידסון:  הספר מיין קאמפף שוב מזהם את המוחות של אויבנו לפני שהם יוצאים לטבוח בנו

סימון דוידסון:  עלילות דם מטורפות שוב צצות ברחבי אירופה וברשתות החברתיות

סימון דוידסון:  במקום מילות הזדהות ותמיכה, אנחנו שומעים ביטויים כמו: תלוי בקונטקסט, וזה לא קרה בוואקום

סימון דוידסון:  במקום שישיבו את חטופינו, אנטישמים בכל העולם תולשים מודעות של תינוקות חטופים

סימון דוידסון:  אפילו בבית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג אנחנו נתקלים באנטישמיות חסרת בושה

סימון דוידסון:       בבית הדין הזה ישב לפני כמה ימים מטעם מדינת ישראל השופט אהרן ברק

סימון דוידסון:  חברים, ברק היה עם אימא שלי בגטו קובנה

סימון דוידסון:  בדיוק כמו אימי פסיה, היה מהילדים הבודדים שניצלו באקציית הילדים בגטו קובנה

סימון דוידסון:  את שניהם, את אימא שלי ואת אהרן ברק, הבריחו מחוץ לגטו בתוך שק תפוחי אדמה בדרך אל נשים צדיקות, גויות ליטאיות, שהצילו אותם

סימון דוידסון:  הילד שנלחם על חייו שב להילחם בזקנתו עבור הצדק לעם היהודי

סימון דוידסון:  אולם במקום שבית הדין בהאג, שהוקם בעקבות השואה, יתמוך בישראל שפועלת להגן על אזרחיה, היינו עדים למופע צביעות מביש

סימון דוידסון:  עולם הפוך ראיתי – קורבן הפך לתוקף; נרדף לתוקף

סימון דוידסון:  עם שנרצח מואשם ברצח עם

סימון דוידסון:  העם היהודי חייב להגן על עצמו, להיות אחראי לגורלו

סימון דוידסון:       ביום זה חשוב מאוד שכל יהודי בעולם יהיה גאה בזה שהוא יהודי

סימון דוידסון:  ואנחנו, כעם היהודי בציון, חייבים לזכור ולא לשכוח

סימון דוידסון:  עם ישראל חי

סימון דוידסון:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת אלון שוסטר, בבקשה

אלון שוסטר: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יום השואה הבין-לאומי, יש לו שני מובנים: מצד אחד, זה יום שבו העולם הנאור מציין את השואה, את אימי מלחמת העולם השנייה

אלון שוסטר:  במובן השני, מדובר, כמובן, בציון השואה, האסון חסר התקדים של העם שלנו, ששליש מבניו ובנותיו נרצחו, נטבחו, בתקופה ההיא, אבל גם מיעוטים וקבוצות אחרות: שבויי מלחמה, בעלי מוגבלויות, צוענים, הומוסקסואלים, שחורים ואחרים

אלון שוסטר:  יום הזיכרון לציון השואה והגבורה הישראלי מחדד – כך נראה נכון בראשית המדינה – את אתוס הגבורה, ובעצם את פרוץ מרד גטו ורשה

אלון שוסטר:  יום השואה הבין-לאומי מדגיש את שחרור אושוויץ, את שחרור הנדכא, החלש, הסובל, הנרדף תחת המגף הנאצי, שלא היה יכול להילחם, והוא מציין את העובדה שהעולם – אני לא יודע לקרוא לו הנאור – העולם הלא-יהודי, במקרה הזה הצבא האדום, שחרר את אושוויץ

אלון שוסטר:  אנחנו מציינים ביום הזה התגייסות של העולם מקצה לקצה, מזרח ומערב, קפיטליסטים וסוציאליסטים וקומוניסטים, בני עמים ודתות שונות כנגד הרשע האידיאולוגי, עם היכולת הטכנולוגית והכוונה המוכחת לבצע את אותם פשעים נגד האנושות

אלון שוסטר:       הלקח שיש לשאת מאושוויץ הוא כפול: ראשית, לא נהיה קורבנות

אלון שוסטר:  אנחנו נושאים את המסר הזה, את האמירה הזו, מאז

אלון שוסטר:  ואפשר להבין מדוע ב-7 באוקטובר – שבעה, המספר הסמלי הזה, 7 באוקטובר – נכשלנו

אלון שוסטר:  נכשלנו

אלון שוסטר:  המסר השני – גם הוא יוצא מאושוויץ ומימי מלחמת העולם השנייה – הוא לא נהיה רוצחים

אלון שוסטר:  נילחם ברשע על פי אמות המידה של החוק הבין-לאומי, הישראלי והמוסרי, ואת שני הדברים נעשה ביחד ללא חת

אלון שוסטר:      סבא שלי מצד אימא, ילד פעוט, ניצול מפוגרום באוקראינה

אלון שוסטר:  סבא שלי מצד אבא הוא שורד מחנה ריכוז בגרמניה

אלון שוסטר:  אני מכנה את החור השחור של הריבונות הישראלית ב-7 באוקטובר כאירוע של פוגרום נרחב שמבטא תכנון מדוקדק שמונע משנאת עולם

אלון שוסטר:  אז מי שירצה יקרא לזה רסיסי שואה, ומי שירצה יקרא לזה פוגרום נורא

אלון שוסטר:  אנחנו חווינו את הרמז של מה שאבותינו ידעו בשואה

אלון שוסטר:  אבל בניגוד לעברנו – בניגוד לעברנו – יש לנו צבא, יש לנו שירותי מדינה, יש מדינה, יש למי לבוא בטענות

אלון שוסטר:  כאשר הייתי בחמ"ל של קיבוץ מפלסים יצרתי קשר עם הצבא, והצבא אמר: אנחנו מבינים, וכרגע אנחנו לא יכולים לסייע, ושמעתי את אותות המצוקה מקיבוץ ארז, ולא שמעתי שום דבר מכפר עזה ומנחל עוז

אלון שוסטר:  אני ידעתי שיש מדינת ישראל – היא רק לא נמצאת בנקודת הזאת, והיא קיימת

אלון שוסטר:       הבן שלי, כמו כיתת הכוננות, כמו בנים אחרות, כמו בנות ובנים רבים אחרים, נחלצו עם נשק, ולפעמים בידיים חשופות, ונלחמו; וכך נמשיך להילחם כדי לבסס ריבונות יהודית בטוחה ובוטחת, שפועלת על פי עקרונות הצדק והדמוקרטיה הבין-לאומיים, היהודיים והאנושיים

אלון שוסטר:      הטעות הגדולה של סנוואר היא שהוא בנה על חילוקי הדעת בינינו לגבי אופי העתיד המשותף שלנו, ולא הבין את עומק שותפות הגורל, שהיא תוצאת העבר המשותף שלנו

אלון שוסטר:  בכך הוא, שלא ברצון, ייצר ליכוד לאומי נרחב ביותר, שאני מקווה, מייחל, שנצליח, כמו בימי מלחמת העולם ההיא, לשמור את הליכוד הזה, את האחדות הזו, את הברית הזו, לפחות – לפחות – כל עוד האויבים נמצאים בשערים

אלון שוסטר:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת יוסי טייב, בבקשה

יוסף טייב: אדוני היושב בראש, אדוני השר, שר התפוצות, חבריי חברי הכנסת, יום זה לציון יום השואה הבין-לאומי הוא יום חשוב מאוד בישראל ובעולם כולו להנצחת קורבנות השואה, שאותם עלינו לזכור לנצח

יוסף טייב:  ביום זה אנו ממלאים את חובתנו כעם לא לשכוח לעולם את ששת מיליון היהודים שחייהם נגדעו

יוסף טייב:  השואה היא סיפור ארוך וכואב, אשר בו משפחות שלמות נרצחו, הורים נשחטו ונטבחו לעיני ילדיהם, ועקבות המוות דהרו אל הלא-נודע במטרה להכחיד את העם היהודי מעל פני האדמה

יוסף טייב:      לכל קורבן היה סיפור – סיפור של משפחה, סיפור של ילדות נפלאה, וסוף עצוב של עתיד שנגדע

יוסף טייב:  כשעוברים בחדרים ביד ושם, באולמות, רואים בחוש את הסיפור של האנשים הללו

יוסף טייב:  רואים את העצב הנורא המבצבץ מבין התמונות

יוסף טייב:  כשמתבוננים בדמויות ההוד האלו, זה מכאיב נורא, זה צורם ומכמיר את הלב

יוסף טייב:  כואב יותר כשחושבים על סיפור חייהם של כל אחד ואחת מהקורבנות הללו

יוסף טייב:  אז מתברר גודל הזוועה והאסון של השואה

יוסף טייב:  איך בפרק זמן קצר נמחקו שישה מיליון יהודים, נשרפו לאפר, המוכיח את גודל התופת שעברו

יוסף טייב:      ביום זה אנו מציינים את זיכרון הקורבנות ואת הפשע הנורא הזה – פשע לאנושות כולה

יוסף טייב:  חובתנו אף יחד לזכור את ניצולי השואה החיים בתוכנו, לפעול למענם ולדאוג למחסורם

יוסף טייב:  חובה זו הינה חלק אינטגרלי, בלתי נפרד, מזיכרון קדושי השואה

יוסף טייב:       חברים, אל לנו לשכוח את שורש הטרגדיה הנוראה ביותר, שהיא השנאה היוקדת לעם היהודי

יוסף טייב:  נקודת השיא של השנאה הזו הייתה רצח עם, כפשוטו

יוסף טייב:  היא החלה בשנאה יוקדת לעם היהודי, לארצו ולאמונתו

יוסף טייב:  השואה מאחורינו, אך השנאה שהניעה אותה עדיין קיימת

יוסף טייב:  האנטישמיות במיטבה, מתחדשת בכל העולם

יוסף טייב:  רואים אותה משתוללת בתפוצות

יוסף טייב:  חברים, כאדם שגדל בצרפת, נולד בצרפת, אני זוכר את חיי הקהילה התוססים שהיו לנו שם

יוסף טייב:  אך כיום, חבריי ומשפחתי שעדיין חיים שם מפחדים, כפשוטו, להסתובב ברחובות בעקבות המצב המתדרדר

יוסף טייב:  אנו מתעדכנים על מקרים רבים של יהודים שמשנים את אורח חייהם, מצניעים סממנים יהודיים ומורידים מזוזות מפתח בתיהם

יוסף טייב:  מרכזים יהודיים נהפכו למבצרים עם חומות ואבטחה תמידית

יוסף טייב:  מאז 7 באוקטובר ישנה עלייה של 235% במקרים אנטישמיים ברחבי העולם, כאשר רק בצרפת מדובר בכ-1,000%, ועוד מקרים רבים שאינם מדווחים

יוסף טייב:      האם התופעות הללו אינן מזכירות לנו משהו? יהודים מפחדים להסתובב ברחובות רק בשל היותם יהודים

יוסף טייב:  ביום 7 באוקטובר באו מחבלים נתעבים וחוללו זוועות נוספות בעמנו

יוסף טייב:  הם רצחו, חטפו באכזריות, ואנסו אנשים, נשים וטף

יוסף טייב:  הם באו חדורי מטרה לפגוע בכל יהודי באשר הוא רק בשל יהדותו

יוסף טייב:       לצערי הרב, גם היום שונאי ישראל מדברים בגלוי על כך שמטרתם היא למחוק את העם היהודי, להשמיד את המדינה היהודית

יוסף טייב:  וזה חייב להיתקל בהתנגדות איתנה, עיקשת ועוצמתית, בכל האמצעים הדרושים, מכל מדינות העולם

יוסף טייב:  אנו קוראים לארגונים הבין-לאומיים: די לצביעות

יוסף טייב:  תילחמו, תעמדו איתן איתנו ביחד במלחמה הזאת נגד הטרור ונגד האנטישמיות

יוסף טייב:  בלי אבל, בלי אולי, בלי למה וכמה

יוסף טייב:  גם ברגעים אלו אנו נלחמים על מנת להבטיח שלא תתרחש עוד שואה או דמותה בעמנו

יוסף טייב:  נילחם על זכותנו לחיות בארצנו בביטחון ללא כל חשש

יוסף טייב:  רק כך נוכל להבטיח שאותן זוועות לא יתרחשו שוב

יוסף טייב:      נישא יחד תפילה לשלום חיילנו, להצלחתם בהשמדת האויב ואויבי ישראל באשר הם, ובכל מקום שהם

יוסף טייב:  נתפלל ונייחל לשובם של כלל החטופים לחיק משפחתם במהרה

יוסף טייב:  נזכור לעד את הקורבנות הקדושים של השואה, השם ייקום דמם

יוסף טייב:  נפעל, ונדאג יחד לניצולי השואה החיים בתוכנו

יוסף טייב:  "בכל דור ודור עומדים עלינו לכלותינו והקדוש ברוך הוא מצילנו מידם"

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום את יום השואה הבין-לאומי

ישראל אייכלר:  אני לא יודע איך זה נקבע, אבל זה נקבע

ישראל אייכלר:  אני זוכר את הסיור שעשתה הכנסת לאושוויץ – נדמה לי עם 50 חברי כנסת, ביום כזה – זה היה אירוע מאוד מכונן

ישראל אייכלר:       אנחנו קראנו את כל הספרים שיצאו בעברית על השואה, ובפרט הדור שלנו, שאנחנו נולדנו כעשור אחרי השואה

ישראל אייכלר:  זה חי בקרבנו, ראינו, הכרנו

ישראל אייכלר:  כל הזקנים והקשישים שהכרתי בסביבה היו רובם ניצולי שואה

ישראל אייכלר:  הנושא הזה טמון בליבנו

ישראל אייכלר:  אבל העולם כבר עבר לנושאים אחרים

ישראל אייכלר:  יש מזה כבר 80 שנה

ישראל אייכלר:  אני לא יודע כמה גויים שיש להם איזה תחושות אשמה בקשר לשואה עדיין קיימים בעולם

ישראל אייכלר:  אפשר לראות – בסקרים שמתפרסמים היום על היחס ליהודים בעולם רואים שככל שהדור הוא צעיר יותר באוניברסיטאות, איפה שיש היום את האנטישמיות, הוא פחות אוהב ישראל ויותר שונא יהודים

ישראל אייכלר:  וזה דבר מאוד מסוכן מאוד

ישראל אייכלר:  כי בדור הראשון שלאחר השואה, עדיין היה איזשהו חינוך שהיה עוול גדול ואסור שזה יקרה

ישראל אייכלר:  היום הציבור הצעיר פחות מתחבר לזה

ישראל אייכלר:       אחד הדברים האקטואליים שהיו ב-7 באוקטובר, בשמחת תורה, שכולם מדברים ומזועזעים, ממנו, ואי-אפשר להבין אותו, הוא איך רוצח יכול להתפאר בפני הוריו שהוא הרג בידיו עשרה יהודים

ישראל אייכלר:  שאלו שבויים: איך עשיתם דברים כול כך מזעזעים? אז הם אמרו: אלה לא בני אדם

ישראל אייכלר:  זאת אומרת, הם לא התייחסו ליהודים כבני אדם

ישראל אייכלר:  כי אי-אפשר לעשות אכזריות כזו נגד בני אדם

ישראל אייכלר:  אבל ברגע שעשו אותו דמון, דמוניזציה, עשו אותו חיה, או יותר גרוע מחיה, אז הם היו מסוגלים לעשות את אשר עשו

ישראל אייכלר:  האנשים שם חונכו במשך שנים על ידי המערכת החינוכית של אונר"א, שהיא המערכת שלהם, שהיהודים הם אינם בני אדם

ישראל אייכלר:  וזה הדבר שקורה בכל העולם כולו

ישראל אייכלר:  זאת ההסתה הנוראה בעולם, וזו הסכנה הגדולה בעולם

ישראל אייכלר:       אני רוצה לומר לכם שיש את מוזיאון השואה בוושינגטון – כך שמעתי, לא הייתי שם – שלא מספר על הזוועות של הרכבות והמחנות וכל זה, אלא על ההסתה והתהליכים שאירופה עברה ביחס ליהודים עד שפרצה השואה, כי זה מה שיצר את השואה

ישראל אייכלר:  אף אדם לא היה יכול לעשות את זה אם הוא לא היה מרגיש בחילה, מיאוס, כשהוא ראה יהודי

ישראל אייכלר:  וזו הבעיה המרכזית

ישראל אייכלר:  יש סיפור קצר מאוד: אדם עמד והסביר למישהו שהיהודים הם נוראים ואיומים כי הם אוהבי בצע, תאבי בצע – כסף, כסף, כסף

ישראל אייכלר:  אז אומר לו איש השיח שלו: אני חושב שאתה צודק

ישראל אייכלר:  היהודים הם באמת תאבי בצע

ישראל אייכלר:  אבל עד כמה שאני מכיר את החברים שלי, כל בני האדם הם תאבי בצע ואוהבי כסף

ישראל אייכלר:  אז הוא אמר לו: עכשיו מדברים על היהודים

ישראל אייכלר:  לא אכפת לו שהגויים גם אוהבים כסף

ישראל אייכלר:  אבל היהודי אוהב כסף

ישראל אייכלר:  זה כל התורה כולה של הדה-הומניזציה ליהודים

ישראל אייכלר:       ולכן, הסכנה הגדולה, שאנחנו צריכים למנוע אותה – יש מקומות שאין לנו עליהם שליטה

ישראל אייכלר:  לא בעזה ולא במערכת החינוך

ישראל אייכלר:  מי שחושב שהוא יוכל לחנך מחדש את העזתים ואת הפלסטינים בשומרון, יש לו חלומות באספמיה

ישראל אייכלר:  אבל כשמדברים על איך אנחנו מונעים את השנאה הזו, אנחנו צריכים ללמוד, קודם כול, אצל עצמנו

ישראל אייכלר:  אנחנו צריכים לדעת שכאשר מדברים על היהודים בכל ההיסטוריה, ובפרט בתקופות האלה – הם סוחטים את כל הכספים של העם, הם מפריעים למלחמות, הם בלתי יצרנים, הם עניים

ישראל אייכלר:  את היהודי האשימו בגלל שהוא עני, והאשימו אותו בגלל שהוא עשיר

ישראל אייכלר:  ושניהם היו

ישראל אייכלר:  היו יהודים עניים והיו יהודים עשירים

ישראל אייכלר:  בכל מקרה, יהודי עשיר – בקריקטורות של גרמניה תוכלו לראות יהודי שמן ועשיר עם המון המון כסף, ויהודי כזה שנובר באשפתות, ושהוא מזוהם ומלוכלך

ישראל אייכלר:  כל הסיפור הזה של הדה-הומניזציה

ישראל אייכלר:  מגפות, למשל

ישראל אייכלר:  תמיד מגפות פורצות בגלל היהודים

ישראל אייכלר:  כולם יודעים את העניין של מרעילי הבארות וכל הדברים האלה

ישראל אייכלר:      להגיד שהיהודים הם החולים – אני זוכר, וזה היה לא מזמן, שאמרו שבני ברק, למשל, זה עיר שמדביקה, וצריך לעשות מחיצה בינה לבין רמת גן כדי שלא ידביקו את כולם

ישראל אייכלר:  אני מביא את זה כדוגמה שנחרתה בזיכרוננו

ישראל אייכלר:  אבל העניין הזה של הדה-הומניזציה של יהודים – זה הלקח שאנחנו צריכים ללמוד

ישראל אייכלר:      אנשים מזלזלים – האט ער געזאגט

ישראל אייכלר:  אז הוא אמר עלינו כך

ישראל אייכלר:  לא, אסור לזלזל בדבר הזה

ישראל אייכלר:  זו הסכנה הגדולה ביותר

ישראל אייכלר:  כשעושים קריקטורות אנטישמיות מזעזעות תמיד היהודי הוא עם הכסף, הביזה, הוא שודד את כל הכספים

ישראל אייכלר:  כסף שמגיע לכל העמים זה כסף טוב, אבל אצל יהודי זה ביזה

ישראל אייכלר:  זה השיח

ישראל אייכלר:  כאשר ההסתה מחלחלת, אנחנו לא מתפלאים

ישראל אייכלר:  כולם הזדעזעו

ישראל אייכלר:  אם אתם זוכרים, היה מישהו בתקשורת שאמר: היהודים מוצצים לנו את הדם

ישראל אייכלר:  זאת התחושה

ישראל אייכלר:  תחושת בחילה

ישראל אייכלר:  כשראו יהודי בברלין, אז לא היה שהייתה לו איזו בעיה איתו – הייתה לו בחילה

ישראל אייכלר:  הוא לא היה יכול להסתכל, הוא לא היה יכול לראות את זה

ישראל אייכלר:  יש להם כול כך הרבה ילדים, והם מביאים המון ילדים, והאימהות האלה הן מכונות ילודה

ישראל אייכלר:  כל מיני דברים כאלה שיוצרים דה-לגיטימציה

ישראל אייכלר:  אני יכול לתת דוגמה

ישראל אייכלר:  אנחנו רואים את זה לפעמים בעולם

ישראל אייכלר:  אם איזה פקיד רואה כמה יהודים ביחד: זוזו, קודם כול, מהדוכן

ישראל אייכלר:  יש פה איזה צפיפות

ישראל אייכלר:  משהו מחניק

ישראל אייכלר:       והדבר הזה, שההסתה היא הגורם לכל אסון, היא הגורם הראשוני של מלחמה, גם בימינו, גם במה שקרה בשמחת תורה

ישראל אייכלר:  אני חוזר ואומר את זה: אם לא היה חינוך של הסתה ודה-לגיטימציה של היהודי כאדם, הם לא היו מסוגלים לעשות את הטבח הזה

ישראל אייכלר:  כי היית יכול להגיד: הינה, מה אתה עושה את זה פה? אולי תעשה את זה ליהודים כאלה, ליהודים כאלה

ישראל אייכלר:  לא, כל יהודי מעורר בעיניהם סלידה, מעורר זעם

ישראל אייכלר:  סיפר לי מישהו שהיה בווינה

ישראל אייכלר:  היא עיר מאוד מודרנית

ישראל אייכלר:  הוא היה באוטובוס

ישראל אייכלר:  אישה מבוגרת ירדה ואמרה: יודה

ישראל אייכלר:  אז הוא אמר לה: דנקה שיין, תודה רבה

ישראל אייכלר:  אות כבוד

ישראל אייכלר:  היה שם עוד מישהו, בן אדם מבוגר – יודה

ישראל אייכלר:  היום בווינה, לא תגידו בעזה

ישראל אייכלר:       ולכן, הלקח היחיד שאפשר לעשות הוא למנוע את הלגיטימציה של הפיכת היהודי לדמון, של הפיכת היהודי למיותר, של הפיכת היהודי לנטל, של הפיכת היהודי לכזה שאוכל את כל הכסף של כולם, שכולם מפרנסים אותו, שהוא בור ועם הארץ – דברים כאלה שהם בדיוק הפוך מהמציאות

ישראל אייכלר:  הרי העם היהודי – כי אתם החכמים מכל העולם

ישראל אייכלר:  על חוקי התורה כתוב: "כי היא חכמתכם ובינתכם" לעיני כל העולם

ישראל אייכלר:  אז בדיוק אנחנו, העם היהודי, הוא העם הבור? אני חושב שאין עם נאור ועם חכם יותר מהעם היהודי

ישראל אייכלר:       ביום החשוב הזה אנחנו צריכים לקרוא בקול גדול: די להסתה, די לקריקטורות האנטישמיות, די לדמוניזציה של יהודים

ישראל אייכלר:  ואם נצליח להנחיל את זה לעולם כולו, אז נוכל אולי לומר, לקוות ולהתפלל שלעולם לא עוד

ישראל אייכלר:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת משה סולומון

קריאה: - - -     

ניסים ואטורי: חברת הכנסת מיכל וולדיגר במקום

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברים נכבדים, סבא שלי האהוב והצדיק, משה אבא עצמון ז"ל, נפטר לפני 27 שנה

מיכל מרים וולדיגר:  את בני השלישי קראתי על שמו, ישי משה

מיכל מרים וולדיגר:  סבא שלי, שעבר חיים לא פשוטים, לא אהב לדבר על העבר והיה ממוקד בעשייה, בעזרה לזולת ולימוד תורה

מיכל מרים וולדיגר:  את מה שאנחנו יודעים על עברו, למדנו מקרובי משפחה

מיכל מרים וולדיגר:       סבא משה גדל בעיר לודז'

מיכל מרים וולדיגר:  הוא עלה לארץ בשנת 1934 מתוך ציונות, דרך הפועל המזרחי, לאחר שעבר הכשרה בפולין

מיכל מרים וולדיגר:  הוא עלה לישראל והמשיך כל הזמן להתכתב עם בני משפחתו שנשארו מאחור בפולין, ביקש שגם הם יעלו ארצה

מיכל מרים וולדיגר:  הוא עבד כדי שיהיה להם מקום פה בארץ

מיכל מרים וולדיגר:  הוא נדנד ונדנד, ולבסוף גם דאג לשלוח להם סרטיפיקטים, ואכן, הוריו, אחותו אסתר ושני אחיו עלו לארץ והקימו את משפחותיהם בארץ ישראל

מיכל מרים וולדיגר:  אבל אחות אחת, אחותו הבכורה, חיה פרידל גארדין, נשארה בלודג' יחד עם בעלה ושני הבנים הקטנים שלהם

מיכל מרים וולדיגר:  לצערנו הרב, הם נרצחו בשואה – אימא, אבא, שני ילדים קטנים תמימים, שלא עשו רע לאף אחד

מיכל מרים וולדיגר:       מה שנשאר לנו מהם זה תכתובת של גלויות בינה, בין חנה פרידל גארדין, לבין סבא שלי, זכרו לברכה, שנפסקה באחת

מיכל מרים וולדיגר:  אני רוצה להודות לאיציק כהן, נכדה של אסתר פטר, אחותו של סבי, שכאמור עלתה ארצה, לישראל, שהעביר לי עותק מכמה גלויות וכמה מסמכים שנשמרו אצל סבתו

מיכל מרים וולדיגר:       לסבא שלי, סבא משה, היו גם שתי בנות דוד שעלו לבדן ארצה לאחר השואה

מיכל מרים וולדיגר:  הן שרדו, אבל כל שאר בני המשפחה שלהן נרצחו

מיכל מרים וולדיגר:  הן גרו בתל אביב, ובכל יום, בכל יום סבתא שלי הייתה מבשלת להם אוכל, ובערב, כשסבא משה היה חוזר מהעבודה, הוא היה נסחב עם סירים באוטובוס, סירים מלאים, להביא להן את האוכל לתל אביב

מיכל מרים וולדיגר:       אשתו של סבא, סבתי היקרה, סבתא אסתר, זכרה לברכה, נפטרה לפני 18 שנה

מיכל מרים וולדיגר:  היא נולדה בקוינסק – גם זו עיירה בפולין – למשפחת טורקו

מיכל מרים וולדיגר:  סבתא אהבה לספר על פולין, בניגוד לסבא

מיכל מרים וולדיגר:  הם חיו שם, כל המשפחה המורחבת, כולל הדוד והדודה והבנים שלהם, כולם יחד בחווה אחת גדולה

מיכל מרים וולדיגר:  היה לסבתי גם  אח גדול

מיכל מרים וולדיגר:  הוא היה הבכור, וקראו לו אריה

מיכל מרים וולדיגר:  סבתא אסתר נולדה אחרי אריה, ואחריה – עוד שני אחים קטנים, דבורה ודב

מיכל מרים וולדיגר:       בשנת 1935 ההורים של סבתא אסתר החליטו לעלות לארץ, גם הם מתוך ציונות

מיכל מרים וולדיגר:  סבתא אסתר לא רצתה לעלות, כי היא אהבה את קוינסק

מיכל מרים וולדיגר:  הדודים שלה, שגרו איתם, אמרו לה שבאמת אין לה מה לחפש בפלסטינה, והציעו שהיא תישאר איתם, וכך היא עשתה

מיכל מרים וולדיגר:  היא נשארה בפולין עם אריה אחיה, שהיה כבר מעל גיל 18, ולא היה כלול בסרטיפיקט שהיה למשפחה

מיכל מרים וולדיגר:  ימים אחדים לפני יום הולדתה ה-18, סבתא הבינה שהיא צריכה לעזוב את פולין

מיכל מרים וולדיגר:  היא חששה לפספס את ההזדמנות, ואחרי גיל 18, היא כבר לא כלולה בסרטיפיקט שהיה לכל המשפחה

מיכל מרים וולדיגר:  אז לאחר מאמצים רבים, היא הצליחה למצוא אנייה ולהגיע לארץ ישראל

מיכל מרים וולדיגר:  אבל כל בני משפחתה המורחבת, כולל אחיה, שהספיק להתחתן והספיקה להיוולד לו בת, בת קטנטנה – כולם נשלחו לטרבלינקה ונרצחו שם

מיכל מרים וולדיגר:       זה הוא סיפורם של המעט שבמעט

מיכל מרים וולדיגר:  ישנם גם את אברהם וולדיגר, סבו של בעלי, וכל משפחתו, משפחה גדולה, גדולה וענפה, שנרצחה

מיכל מרים וולדיגר:  ישנו גם את אחיה של מכלה וולדיגר, סבתו של בעלי, שגם הם – כל המשפחה כולה נרצחו

מיכל מרים וולדיגר:  האחים שלה, בעצם; האחיות הצליחו לשרוד, והאחים כולם נרצחו

מיכל מרים וולדיגר:       ישנם שישה מיליון יהודים שנרצחו אך ורק בשל היותם יהודים, שישה מיליון, יהי זכרם ברוך

מיקי לוי: אמן

מיכל מרים וולדיגר: חובתנו גם עבורם, עבור אלה שנרצחו, גם עבור שורדי השואה שעדיין חיים בינינו, וכמובן עבור ילדינו וילדי ילדינו, לדאוג שדבר כזה זה לא יקרה יותר

מיכל מרים וולדיגר:  הקמנו את המדינה היקרה שלנו, ואיך אבי, שהיה ילד קטן בשואה, סיפר לי? שהוא שאל את אמו, תוך כדי התופת, תוך כדי המחנה, הוא שאל אותה: למה זה קורה לנו? והיא ענתה לו: כי אין לנו מדינה ואין לנו פרלמנט משלנו; כשיהיה לנו, זה לא יקרה

מיכל מרים וולדיגר:       לצערי – ואני לא משווה, ינון, אני לא משווה – המדינה שלנו כשלה ב-7 באוקטובר

מיכל מרים וולדיגר:  איבדנו כל כך הרבה אנשים, וזה בלתי נתפס, ועדיין, למרות הכאב העצום ולמרות שיש לנו עדיין חטופים אהובים בעזה, וחובתנו להחזיר אותם הביתה, יש לנו מדינה ויש לנו צבא שנלחם וימשיך להילחם באויבינו

מיכל מרים וולדיגר:  ונוכל, נוכל להם, לאויבים שלנו

מיכל מרים וולדיגר:  לא נסכים שתיפול שערה משערת ראשם של אזרחינו

מיכל מרים וולדיגר:  אפס סובלנות לטרור

מיכל מרים וולדיגר:       ולכן אני קוראת פה לשר הביטחון ולקבינט המלחמה לא לוותר ולהמשיך את המלחמה

מיכל מרים וולדיגר:  להמשיך להיאבק, גם בצד הביטחוני, ובוודאי בצד האזרחי, לא לתת הומניטרי תמורת כלום, אלא הומניטרי תמורת הומניטרי, שזה יהיה חלק מהעסקה

מיכל מרים וולדיגר:  אם צריכים ללכת לעסקה, תהיה עסקה שכוללת את ההומניטרי, לא לחלק אותו סתם, ובוודאי שלא תהיה כלולה בעסקה הזו הפסקת הלחימה, כי אם נפסיק להילחם, אנחנו עלולים להימצא עוד כמה – אני לא רוצה לנקוב בזמן, אבל בהחלט בהחלט באסון הבא שייפול עלינו, ולכן אסור לנו, עד שנשלים את כל היעדים של המלחמה, שהם מיטוט החמאס, החזרת החטופים והחזרת השקט לעוטף ישראל ולכל ישראל

מיכל מרים וולדיגר:  תודה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חברת הכנסת לימור סון הר מלך, בבקשה

ניסים ואטורי:  חמש דקות לרשותך, בבקשה

לימור סון הר-מלך: "אלקים אַל דֳמי לך, אל תֶחרש ואל תשקֹט - - - כי - - - אויביך יהמיון ומשנאיך נשאו ראש - - - אמרו לכו ונכחידם מגוי, ולא יזָכר שם ישראל עוד

לימור סון הר-מלך:  כי נועצו לב יחדו, עליך ברית יכרֹתו"

לימור סון הר-מלך:      רק יום לפני התאריך המקורי של יום השואה הבין-לאומי, שוב הזכירו לנו אומות העולם מדוע מדינת ישראל היא המקום היחידי והבטוח עבור העם היהודי, ומדוע אנחנו מוכרחים לעמוד ולהיקהל על נפשנו

לימור סון הר-מלך:       ביום שישי האחרון בית הדין הבין לאומי בהאג הוכיח לנו והזכיר לנו כי אומות העולם מתקשות לראות יהודים שבוחרים להגן על חייהם

לימור סון הר-מלך:  מספיק היה להקשיב להאשמות שהטיחה בנו ראשת ההרכב כדי להבין שכלום לא השתנה – העולם הוא אותו עולם והיהודים הם אותם יהודים והשנאה היא שם, ולא צריך הרבה כדי לעורר את המפלצת האנטישמית המשתוללת

לימור סון הר-מלך:       בימים אלו, שבהם מיטב בנינו נלחמים באויב הדאעשי הנאצי בעזה, אנו מחויבים ללמוד את לקחי השואה

לימור סון הר-מלך:  בניגוד לאז, איננו חסרי אונים, ויש לנו לוחמים עזי נפש המבינים את גודל השעה והשליחות

לימור סון הר-מלך:  עלינו לזכור כי בזמן אמת אף אומה לא תתנדב להגן עלינו, וכי עלינו להיות מספיק חזקים, מאמינים ונאמנים לנצח ישראל שלא ישקר

לימור סון הר-מלך:       אז נכון, אנחנו נהנים מסיוע של אומות מסוימות, ועל כך אנחנו מכירים תודה

לימור סון הר-מלך:  אך בסופו של דבר, סיוע צבאי הוא מארג של אינטרסים, ואנחנו איננו מעוניינים להיות בסיטואציה שבה ההגנה על עצמנו תהיה תלויה באינטרסים של מדינה אחרת, ברצונה פותחת את הברז וברצותה סוגרת

לימור סון הר-מלך:       "הן עם לבדד ישכֹן ובגוים לא יתחשב"

לימור סון הר-מלך:  שנים שאני שומעת בלבול בנוגע לפסוק זה, פסוק שכל מהותו הוא ברכה המתארת את מקום עוצמתו של העם הנבחר

לימור סון הר-מלך:  בימינו נעשה בו שימוש כדי לייצר חרדה ולזרוע פחד

לימור סון הר-מלך:  המלחמה הזו הבהירה: זו לא בחירה אם להתחשב בעולם

לימור סון הר-מלך:  העולם אינו מסוגל לראות יהודים עומדים ונקהלים להגן על עצמם

לימור סון הר-מלך:  ולכן הברכה שלנו היא "עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב"

לימור סון הר-מלך:  ככל שנדרוש ונבקש להגן על עצמנו, הקדוש ברוך הוא ישלח לנו את האומץ ואת עוז הרוח לא להתחשב ולהיתלות בעמים אחרים למען המשך הקיום שלנו כעם ישראל בארץ ישראל

לימור סון הר-מלך:       אדוני היושב-ראש, השנאה היא אותה שנאה

לימור סון הר-מלך:  לא עניין אותם, את רוצחי נוח'בה, את אותם רוצחים, אם האדם שהם רוצחים הוא דתי, חילוני, ימני, שמאלני, אשכנזי או ספרדי

לימור סון הר-מלך:  הם, כמו אבותיהם הרוחניים מגרמניה הנאצית, ביקשו דבר אחד: להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים מנער ועד זקן, טף ונשים ביום אחד

לימור סון הר-מלך:  והתשובה לכך? התשובה שלנו לכך? התשובה חייבת להיות מוחצת

לימור סון הר-מלך:  כפי שאמרנו אז, אחרי השואה: לא עוד, גם עכשיו אנחנו חייבים לומר: לא עוד – בכל מחיר

לימור סון הר-מלך:       והתקומה – לאחר השואה האיומה חזר עם ישראל לארצו, לנחלת אבותיו, למקום היחיד שנכון ומדויק עבורו, נלחם והקים בו את מדינת היהודים

לימור סון הר-מלך:  כמו אז גם היום, לאחר הטבח האיום בעוטף ישראל, אנחנו מחויבים וצריכים לשנות את המציאות באמצעות חיזוק ההתיישבות היהודית, באמצעות חזרת עם ישראל לחבל ארץ נוסף, חבל עזה

לימור סון הר-מלך:  כולנו ביחד, באחדות ובאהבת ישראל מופלאה

לימור סון הר-מלך:  ויהי רצון ותתקיים בנו נבואתו של הנביא עמוס: "הנה ימים באים נאם ה' ונִגש חורש בקֹּצר ודֹרך ענבים במֹשך הזרע והטיפו ההרים עסיס וכל הגבעות תתמוגגנה

לימור סון הר-מלך:  ושבתי את שבות עמי ישראל ובנו ערים נשמות וישבו ונטעו כרמים ושתו את יינם ועשו גנות ואכלו את פריהם

לימור סון הר-מלך:  ונטעתים על אדמתם ולא ינתשו עוד מעל אדמתם אשר נתתי להם"

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת יבגני סובה, בבקשה

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, מדי שנה בתאריך 27 בינואר העולם מציין את יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה

יבגני סובה:  כמו כן, מדי שנה הכנסת מציינת את היום הזה כאן, באולם

יבגני סובה:  והאמת שצר לי שהנוכחות די דלה באולם הזה, בגלל ימי שלישי, ולא פעם אמרתי שצריך לעשות את זה בימי שני או רביעי, כדי שנוכחות חברי הכנסת ביום כזה חשוב אכן תהיה גדולה מזה

יבגני סובה:      סיפור השואה, אדוני היושב-ראש, עבורי, כמו לרבים מאיתנו, הוא סיפור של המשפחה

יבגני סובה:  סבתי, שאתמול חגגה יום הולדת 93, היא ניצולת שואה

יבגני סובה:  מכאן אני שולח לה אריכות ימים, ובאמת בריאות, בריאות

יבגני סובה:  היא זוכרת את המלחמה, כשהייתה בת עשר בשנת 1944, כאשר הגרמנים פלשו לברית המועצות

יבגני סובה:  בגיל כזה אתה כבר זוכר את הזוועות, אתה זוכר את התחושות

יבגני סובה:  במזל, במזל, כמו רבים בברית המועצות, היא פונתה למזרח, וכך היא ניצלה, וכך גם נולדה אימי

יבגני סובה:  מצד אשתי, הסיפור טרגי יותר

יבגני סובה:  אביה של חמותי איבד בבלארוס בעת המלחמה את משפחתו הראשונה, אשתו וחמשת ילדיו

יבגני סובה:  לאחר המלחמה הוא נישא בשנית, וכך נולדה קודם חמותי ואחר כך אשתי

יבגני סובה:       השואה עבורי היא גם סיפור של גבורה, לא רק סיפור של זיכרון השואה

יבגני סובה:  סבי היה קצין בצבא האדום שלחם, נפצע שלוש פעמים, ולמעשה כמעט ארבע שנים היה בחזית, ואף זכה לעלות לארץ ישראל, והלך לעולמו בגיל 93 בשנת 2009

יבגני סובה:      כידוע לכם, למעלה ממיליון וחצי יהודים לחמו בצבאות נגד הנאצים בקואליציה

יבגני סובה:  המורשת שלהם היא המורשת של העם היהודי, היא המורשת של ההיסטוריה שלנו, והיא גם המורשת של מדינת ישראל, שקמה שלוש שנים לאחר השואה

יבגני סובה:  בדיוק לפני 80 שנה, בחודש ינואר 1944, התרחשו כמה אירועים חשובים באותה מלחמה

יבגני סובה:  קודם כול הוסר המצור מעל העיר לנינגרד, שהיא העיר השנייה בגודלה בברית המועצות

יבגני סובה:  מאות אלפים נהרגו בשלוש השנים של המצור, מתו מרעב, ומתוכם למעלה מ-40,000 יהודים

יבגני סובה:  זאת הייתה עיר גדולה מאוד, גם היום, השנייה בגודלה, למעלה מארבעה מיליון איש

יבגני סובה:  כשאנחנו נזכרים בשישה מיליון שנספו בשואה, אז אנחנו בוודאי מדברים גם על אלה שמתו מרעב, נהרגו בהפגזות, ובהם, כמו שאמרתי, 40,000 יהודי לנינגרד

יבגני סובה:  כמו כן, באותו חודש, בינואר 1944, התחיל התהליך של שחרור המחנאות והגטאות, תחילה בשטחה של ברית המועצות ולאחר מכן בכל מזרח אירופה

יבגני סובה:  התהליך הזה הסתיים עם הניצחון, בחודש מאי 1945

יבגני סובה:      כיום, כעבור 80 שנה, מדינת ישראל והעם היהודי כולו נלחמים נגד הנאצים החדשים, הנאצים של ימינו, שזה החמאס

יבגני סובה:  המתקפה הברוטלית של החמאס ב-7 באוקטובר הזכירה לרבים – אני מדגיש: לרבים – את זוועות השואה

יבגני סובה:  למעלה מ-140,000 איש עדיין חיים בתוכנו מאלה ששרדו את השואה

יבגני סובה:  נכון, יש כאלה שיגידו שהשואה לא משתווה לשום דבר

יבגני סובה:  יש כאלה שטוענים כי השואה לא תחזור, כי מדינת ישראל עצמאית ועוצמתית, והדבר לא יכול לקרות בעליל

יבגני סובה:  אך כפי שנאמר לפני, השנאה היא אותה שנאה, והרצון לרצוח אותנו, היהודים, הוא כמו אותו רצון שהיה לפני 80 שנה, לפני 85 שנה, כשהגרמנים התחילו והפעילו את מכונת הרצח המטורפת במאה ה-20

יבגני סובה:       התשובה לאיום הזה חייבת להיות חד משמעית, חד משמעית וברורה לכל העולם, לא רק לנו: לא נאפשר למישהו לאיים עלינו ובוודאי לשאוף להשמדתנו

יבגני סובה:  לצורך המטרה הזו דורות של יהודים עלו ארצה, בנו את מדינת ישראל, לחמו במלחמותיה ואף שילמו בחייהם על העצמאות שלנו

יבגני סובה:  בזכות הנופלים גם אנחנו חיים

יבגני סובה:  פשוט הביטו בשמות של כל הנופלים במשך 75 שנות קיומה של מדינת ישראל ואתם תראו את כל הפסיפס הזה של יהודים מכל העולם, מכל המדינות

יבגני סובה:      אני גאה להוביל בכנסת את הנושא של זיכרון הגבורה היהודית במסגרת השדולה להנצחת הגבורה היהודית שזכיתי להקים לפני ארבע שנים

יבגני סובה:  כאשר אני מסתכל על הטרגדיה הנוראית של עמנו במאה ה-20 ומסתכל היום על הטרגדיה של 7 באוקטובר, אני קודם רוצה לאחל לכולנו שהטבח של ה-7 באוקטובר באמת יישאר אירוע הכי טרגי של העם היהודי במאה ה-21, שזה יהיה גם האירוע הכי טרגי במאה ה-22, במאה ה-23

יבגני סובה:  קשה להגיד את זה, אבל כשאנחנו אומרים שמדינת ישראל קמה בשביל שהשואה לא תשוב, אז הינה, אנחנו פספסנו את האירוע של 7 באוקטובר

יבגני סובה:      בשנות הארבעים של המאה הקודמת לא הייתה מדינת ישראל, לא היה צה"ל, גם לא הייתה חברה ישראלית שיודעת להתלכד בעת משבר

יבגני סובה:  אדוני היושב-ראש, אני מאמין בכל ליבי שבקרוב החיילים הגיבורים שלנו, הנכדים והנינים של הניצולים, של ניצולי שואה, יבטיחו כי השואה והטבח של 7 באוקטובר לעולם לא ישובו

יבגני סובה:  יהיה זכרם של הנופלים ברוך

יבגני סובה:  תודה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת מנסור עבאס – אינו נוכח

ניסים ואטורי:  חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, רבותיי וגבירותיי חברות הכנסת, בנאומיי הקודמים ביום השואה – שנים ארוכות, מאז 2010, אני מקפיד לנאום ביום הזה

עאידה תומא סלימאן:  היום, דווקא השנה, כשזיכרון השואה חשוב ואקטואלי מתמיד, ועדת האתיקה של הכנסת מנעה ממני לנאום היום בקולי

עאידה תומא סלימאן:  אני מקריאה את נאומו של חבר הכנסת אחמד טיבי, שוועדת האתיקה מנעה ממנו לעלות לדוכן הזה, ולעשות מה שהוא עושה כבר מ-2010 – נואם ביום השואה

עאידה תומא סלימאן:      כנציג ונבחר ציבור המבקש הכרה בפשעים נגד האנושות שנעשו ונעשים לו גם ברגעים אלו, אני רואה חשיבות כפולה לעמוד כאן על הבמה הזאת, להכיר בהיסטוריה, להכיר בשואת העם היהודי השיטתית והאכזרית, שצמחה שם על אדמת אירופה, נעשתה שם במערב באמצע המאה הקודמת, ולגלות אמפתיה לסבלם של השורדים, קורבנות השואה ומשפחותיהם, בעולם כולו ובארץ הזאת, במדינה הזאת, שבה אנחנו חיים יחד, במדינה הזאת שנגזר עלינו, ערבים ויהודים, לחיות ביחד

עאידה תומא סלימאן:       לפני הכול, זהו אקט אנושי בסיסי של סולידריות והתנגדות – התנגדות לאידיאולוגיה גזענית שמבקשת לבסס עליונות של קבוצה אחת על האחרת

עאידה תומא סלימאן:  הנאציזם ושותפיו, האקטיביים ואלו שעמדו מנגד, שראו ושתקו, ביקשו להקים את הרייך השלישי על טהרת הגזע תוך השמדת האחר – היהודים, ולאחר מכן גזעים נוספים

עאידה תומא סלימאן:  הם ביקשו לטרנספר את היהודים, תחילה לגטאות ואז למחנות ריכוז, ולבסוף, במדרון החלקלק המהיר, למחנות ההשמדה והמוות

עאידה תומא סלימאן:       פרופ' אניטה שפירא, ילידת פולין ושורדת שואה בעצמה, תיארה את השואה כמציאות שבה האנטי-מוסרי היה לנורמה, והמוסרי – ליוצא מן הכלל

עאידה תומא סלימאן:  אז כמו היום זוכרים הקורבנות את המקרבנים ואת אלו ששתקו לנוכח הקרבתם, אלו ששתיקתם אפשרה את העלמתם, רציחתם והשמדתם;  השכנים שראו קולגות, חברים לכיתה, שכנים ומכרים נעלמים יום אחד וקיבלו בשתיקה וכניעה את המציאות הפוליטית האלימה

עאידה תומא סלימאן:  אז כמו היום יש לזעוק בקול כנגד כל תופעה של אפליה, גזענות ופוליטיקה של שנאה לאחר, גם כשהאחר הוא ערבי פלסטיני

עאידה תומא סלימאן:  הנורמליזציה של הסבל הפלסטיני, השנאה לפלסטינים, הן נורמות אנטי-מוסריות שפשטו בחברה הישראלית היהודית, שנהיו למיינסטרים, ולאחרונה יותר מתמיד

עאידה תומא סלימאן:       בכל שנה זה מורכב לבן המיעוט הפלסטיני לעמוד כאן בכנסת, להביע אמפתיה והבנה לעבר של הקורבן היהודי, כשהוא – אני – קורבנו של הקורבן

עאידה תומא סלימאן:  השנה זה מורכב במיוחד

עאידה תומא סלימאן:  רק השבוע רבים מחברי הבית הזה, ושליש מחברי הממשלה הזו, ובהם שרים בכירים, התכנסו בקריאה לטרנספר, בשמחה, חיוכים וריקודים, כאילו אין עשרות אלפי הרוגים כאן ובעזה, פצועים, אבלים, אנשים שאיבדו את בתיהם, את חייהם, שמתמודדים עם מציאות שהיא גיהינום על פני האדמה, ובהם 136 חטופים, ובנות ובני משפחתם זועקים כבר תקופה ארוכה מדי את המובן מאליו: שיחזרו הביתה, שההפקרה תיפסק

עאידה תומא סלימאן:  במקום עסקה, במקום פתרון מדיני, מוכרים להם סיסמאות ריקות וניצחון בכוח שלא יקרה, ובמקביל, תוקפים אותם ומוסיפים חטא על פשע

עאידה תומא סלימאן:    בספרה המכונן "אף אחד מאיתנו לא יחזור" כותבת שרלוט דלבו: "אני חזרתי / בעוד שאתם כלל לא ידעתם / לא ידעתם / שאפשר לחזור משם

עאידה תומא סלימאן:  // חוזרים משם / ואף ממקומות רחוקים יותר

עאידה תומא סלימאן:  // אני חוזרת מעולם אחר / לעולם הזה / שלא עזבתי, / ואיני יודעת / מי מהם הוא אמיתי

עאידה תומא סלימאן:  // אמרו לי, האומנם חזרתי / מהעולם האחר? / להוותי / אני עדיין שם / מתה / שם / כל יום קצת יותר / אני מתה שוב"

עאידה תומא סלימאן:      אי-אפשר להתעלם מצירוף המקרים שבזמן שבעולם מציינים את יום השואה, יום שחרור מחנה אושוויץ, שהפך לסמל השואה כולה, עומדת ישראל, מכל המדינות, למשפט על הפשע החמור ביותר נגד האנושות בבית הדין הבין-לאומי, זה שנוסד על חורבות המחנה ההוא, זה שנכתב בדם שנשפך במחנה ההוא – על רצח עם, על רצח העם שלי

עאידה תומא סלימאן:  השבוע הציע פרשן יהודי אחד: "הסיום חייב להיות טוטלי" – לא סופי

עאידה תומא סלימאן:  "צריך לשרוף בכיכר פלסטין בעזה את כל ספרי הלימוד שלהם, בכל המקצועות, ולכתוב להם ספרים חדשים, ובהם כל דף, כל מילה, יעברו אישור שלנו"

עאידה תומא סלימאן:       נראה, שכמו שאומר הסופר הבריטי הקסלי, העובדה שבני אדם לא לומדים ממה שההיסטוריה מנסה ללמד אותם היא למעשה השיעור החשוב ביותר שאפשר ללמוד מההיסטוריה

עאידה תומא סלימאן:  בעוד יש מי שלא לומדים את מה שההיסטוריה מנסה ללמד אותנו, יש דווקא מי שלומדים ממנה, ומציעים עכשיו לעשות copy-paste למה שעשו להם, ומתעקשים לשכוח ש"במקום שבו שורפים ספרים, עתידים לשרוף בקרוב גם בני אדם", כפי שאמר היינה; מטיפים לדה-נאציפיקציה של האחר ובו בזמן מפיצים שנאה, גזענות ותיאוריית גזע משלהם

ניסים ואטורי: תודה רבה

עאידה תומא סלימאן:   אי-אפשר להתעלם מהכישלון המוסרי המהדהד שבזה

עאידה תומא סלימאן:      נשאר רק פסקה אחת, בגלל חשיבות היום המיוחד הזה אני מבקשת להמשיך

עאידה תומא סלימאן:      כאן ועכשיו, במיוחד ביום הזה, אני לא יכול שלא להזכיר את הזוועות הנעשות ברגעים אלו בעזה, את המשפחות שנמחקות ברגע, את למעלה מ-26,000 ההרוגים, את אלפי העזתים הקבורים מתחת להריסות, את הרעב הנורא, את מחנות הפליטים, ההפגזות הבלתי-פוסקות, ההרס והחורבן

עאידה תומא סלימאן:  בעזה אומרים שנגמרו החיים

עאידה תומא סלימאן:  עזה הרוסה כמו הירושימה

עאידה תומא סלימאן:  יש הרג טוטלי

עאידה תומא סלימאן:      השואה היא פשע נגד האנושות מהגדולים והחמורים שידעה ההיסטוריה המודרנית בכלל והעם היהודי בפרט, טראומה קולקטיבית מכוננת אז והיום, עבר שלא עבר

עאידה תומא סלימאן:       לסיום, זה המקום לומר כי אל לה לשואה להיות כלי בוויכוח הפוליטי הפופוליסטי; אל לה להיות כלי להכשרת עוולות, זוועות ופשעים

עאידה תומא סלימאן:  אין למסחר אותה, אין לגחך אותה, אין להוזיל אותה

עאידה תומא סלימאן:  אם כולם נאצים, אז אף אחד לא נאצי

ניסים ואטורי: חבר הכנסת אבי מעוז

ניסים ואטורי:       רק רוצה לתקן: ב-7 באוקטובר נרצחו אנשים, נחטפו

ניסים ואטורי:  יש לנו 136 חטופים

ניסים ואטורי:  ישראל יצאה למבצע להגנת עם ישראל

ניסים ואטורי:  היהודים לא חטפו אף אחד בתקופת השואה, לפני השואה, ובטח שלא לקחו שבויים נאצים

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, 27 בינואר למניין הגויים, יום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ, נקבע כיום הזיכרון הבין-לאומי להנצחת קורבנות השואה

אבי מעוז:  אני מקדיש נאומי זה לאימי מורתי שתחיה, שבספטמבר 1944 למניין הגויים נשלחה עם כל משפחתה מגטו לודז' למחנה ההשמדה אושוויץ'

אבי מעוז:  עבור רוב משפחתה של אימי השחרור של מחנה אושוויץ הגיע באיחור של ארבעה חודשים בלבד

אבי מעוז:       אדוני היושב-ראש, לפני 107 שנים, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כחצי שנה לפני הצהרת בלפור, פרסם מרן הרב קוק זצ"ל, ששהה אז בעל כורחו בלונדון, גילוי דעת על דבר הבגידה הלאומית כנגד יהודים מתבוללים, שטענו שהיהדות היא אך ורק דת ולא לאום

אבי מעוז:  דבריו אומנם אינם עוסקים בשואה, שהתרחשה יותר מ-20 שנה לאחר מכן, אבל יש בהם כדי ללמד על מערכת היחסים ההיסטורית בין עם ישראל לבין אומות העולם

אבי מעוז:      וכך הוא כותב שם: אנחנו מחויבים ומוכרחים לבאר לכל האנושיות הלוחמת את חובותיה אלינו

אבי מעוז:  אנחנו נתנו הרבה לאנושיות, הפחנו במוסר האנושי כוח חיים, בתמציתה של כל הדתיות התרבותית חי רכושנו הרוחני, אנחנו הצלנו ומצילים את כל האנושיות, מצד אחד מהאליליות החשוכה העבדותית, ומצד אחר משכחת אלוקים החלשה, חסרת הדם, המתה

אבי מעוז:  דברי ימינו הנפלאים, האלוקיים לגמרי, הינם ויהיו תמיד הבסיס של הרוח האנושית היותר-טהורה, שכל העדינות האנושית, מתוכה היא מתפתחת

אבי מעוז:  והעמים השיבו לנו כגמולנו יפה מאוד: בגזול את אדמתנו, בגרש אותנו ממנה ובשרפת מקדשנו והריסתם, בשחיטות באכזריות, בחרוך להבות האוטו דה-פה, בטלאים הצהובים, בקריאות "הפ הפ" ברחובות, בהכאות מסמרות במוחותינו ועוד הרבה מאוד מעשים טובים כאלה, ובכל מיני עלילות שווא ותואנות לא אנושיות, באותה שעה שהם משיבים את כל רוחותיהם ממעיין החיים החי הקדוש שלנו, ונהנים במלוא הפה מפעולותינו הנהדרות

אבי מעוז:  עד כאן, סוף ציטוט

אבי מעוז:      גם רבע מאה לאחר מכן, העולם המשיך לנהוג כמנהגו כאשר הצורר הנאצי, יימח שמו, פעל בשיטתיות יסודית שלא הייתה כמותה להשמיד, להרוג, לאבד ולמחות מעל פני האדמה את העם שחטאו היה בכך שהביא לעולם את התורה והאמונה, את הצדק, המצפון והמוסר

אבי מעוז:  הצורר לא יכול היה לסבול את קרני האור וחיידקי הקדושה שהופצו לעולם מהגטאות, את חיי המשפחה הישראליים הזכים, את תביעת הצדק הניבטת מעיניו של ילד יהודי בן יומו ואת עסק התורה של תינוקות של בית רבן, כפי שהיטיב לתאר זאת עזריאל קרליבך ב"ספר החורבן"

אבי מעוז:  ומה עשתה שאר האנושות ברובה הגדול? עמדה מנגד אדישה, פסיבית, שותקת או חסרת אונים, אחרי שבמשך אלפיים שנות תרבות נוצרית היא רצחה תיאולוגית ומוסרית את העם היהודי בניסיון ליטול ממנו את זהותו כעם הנבחר, ובכך אפשרה את השותפות או השתיקה של אומות העולם אל מול הפשע הזוועתי של הנאצים, יימח שמם

אבי מעוז:      אומנם מדינת ישראל, מדינה יהודית לעם ישראל, נוסדה קוממיות, אבל התופת שהתרגשה עלינו בשמחת תורה הזכירה לנו שהעולם עדיין כמנהגו נוהג, ועם כל ההבדל שבין זוועות השואה לבין זוועות החמאס, עדיין הדמיון זועק לשמיים

אבי מעוז:  עדיין יש מי ששואבים השראה מכתביו של הצורר הארור ושואפים ופועלים בכל דרך ואמצעי להכחיד את שם ישראל מעל האדמה בכל הגלויות ובארץ המובטחת

אבי מעוז:  עדיין ניצבים סביב רבים כל כך מעמי העולם ומסרבים להזדעזע מהפרעות שמבוצעות ביהודים

אבי מעוז:  עדיין יש מי שבאבסורד מזוויע מנסים להציג את העם היהודי כמפלצת שעסוקה בפשעים כנגד האנושות

אבי מעוז:       אבל העם היהודי הוא בעל אמונה עמוקה שמוטבעת בו

אבי מעוז:  לא התייאשנו ולא נשברנו לאורך כל ההיסטוריה, תחת מצרים, בבל, פרס, יוון, רומי וכל ההתעללויות שספגנו לאורך הדורות והגלויות

אבי מעוז:  לא התייאשנו ולא נשברנו תחת המגף הנאצי הארור, וגם כעת אנחנו לא מתייאשים ולא נשברים

אבי מעוז:      כנגד התפיסה שתפקיד המדינה הוא אך ורק לוודא שלעולם לא עוד, עומד הייעוד המפורש והברור שקיבלנו לפני למעלה משלושת אלפים שנה במעמד הר סיני, לפני מתן תורה, כפי שמופיע בפרשת השבוע, "להיות ממלכת כוהנים וגוי קדוש" שתביא גאולה לעולם

אבי מעוז:  זהו יסודה וייעודה של מדינת ישראל

אבי מעוז:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  אני מזמין את השר עמיחי שיקלי לסכם

ניסים ואטורי:  שר התפוצות והמאבק באנטישמיות, בבקשה

עמיחי שיקלי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את דבריי אני מבקש להקדיש היום לחוקר השואה ומייסד מפעל המסעות לפולין אלכס דנציג, בן 76, תושב ניר עוז, שנחטף מביתו בידי חבורת רוצחים, אנסים ובוזזים שפלשו לאדמותינו חמושים ברובים ובסכינים, בגרזינים ובמקלות הליכה, ממשיכי דרכו של המופתי הנאצי אל חוסייני

עמיחי שיקלי:       הפילוסוף היהודי בן זמננו פרופ' שלום רוזנברג, עליו השלום, אמר: "הטוב המוחלט מעולם לא הופיע על פני אדמות, הרוע המוחלט הופיע – באושוויץ, מיידנק וטרבלינקה"

עמיחי שיקלי:  הרוע המוחלט סימן את היהדות ואת העם היהודי כאויבו המוחלט

עמיחי שיקלי:  לשואה היו אומנם השלכות אוניברסליות, אך היא איננה מאורע אוניברסלי אלא מאורע שקרה לעם היהודי ושנועד לייצר עולם ללא יהודים

עמיחי שיקלי:  הטבלאות שהוצגו ב-20 בינואר, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, בוועידת ואנזה, המציגות ספירה מדוקדקת של מספר הנפשות בכל מדינה ומדינה באירופה, התייחסו ליהודים וליהודים בלבד: 48,000 בבולגריה, 1,300 בנורבגיה, 200 באלבניה וכן הלאה וכן הלאה

עמיחי שיקלי:      בסיכומם של דיוני הוועדה סורטט מתווה הפתרון הסופי, כיצד תיושם השמדת יהדות אירופה, וזאת, בלי שנרשמה ולו הערת התנגדות אחת, פה אחד

עמיחי שיקלי:  לראשונה בתולדות העמים הציבה ממשלה כמטרת-העל שלה את השמדתו המוחלטת של עם אחר שאין לה איתו לא סכסוך טריטוריאלי, לא סכסוך דתי ולא סכסוך פוליטי ורובו המוחלט כלל לא חי בשטחה

עמיחי שיקלי:  יהודי גרמניה היו פחות מ-1% מהאוכלוסייה

עמיחי שיקלי:       גם שנתיים מאוחר יותר, כשהחזית המזרחית בקריסה מוחלטת והדוב הסובייטי דוהר לשטחי הרייך, כשארמיות שלמות נמקות בשלג הרוסי, גם אז מוציאים הגרמנים מבצע עצום בהיקפו לחיסולה של יהדות הונגריה

עמיחי שיקלי:  בתוך שלושה חודשים בלבד בקיץ 1944 נרצחו באושוויץ 430,000 מיהודי הונגריה

עמיחי שיקלי:  צעדות המוות היו הניסיון האחרון להמשיך גם תוך כדי נסיגה מבוהלת את פרויקט השמדת העם היהודי

עמיחי שיקלי:  כשהבונקר שלו בברלין מוקף בטנקים סובייטיים, היטלר מחליט לשים קץ לחייו

עמיחי שיקלי:  הוא מפרסם את צוואתו בשעה 04:00 ב-29 באפריל 1945

עמיחי שיקלי:  בצוואה לא מוזכרת המלחמה בסובייטים וגם לא המלחמה בבעלות הברית, רק המלחמה באומה קטנה ולא חמושה, שאיבדה שליש מבניה

עמיחי שיקלי:  "מעל הכול", כתב היטלר, "אני מחייב את הנהגת האומה - - - בשמירה מדוקדקת על חוקי הגזע ובהתנגדות חסרת רחמים למרעילי כל העמים" – היהודים

עמיחי שיקלי:  הרוע המוחלט סימן את היהדות ואת העם היהודי כאויבו המוחלט

עמיחי שיקלי:       השואה לא נולדה מתוך חשכת ימי הביניים, אלא מליבה הפועם של הנאורות האירופית

עמיחי שיקלי:  היא לא צמחה משולי החברה, אלא מהעילית האינטלקטואלית והתרבותית שלה: מהיכלי האולמות המפוארים ואולמות הקונצרטים, מאויגן דיהרניג ומריכרד ואגנר

עמיחי שיקלי:  היו מי שחשבו שאחרי זוועות השואה הבלתי-נתפסות האנטישמיות תיכחד מן העולם, אך מסתבר, כפי שתיאר הפילוסוף היהודי אלן פינקלקראוט, שהייתה זו רק הפוגה, וההפוגה הזאת הסתיימה

עמיחי שיקלי:  זיכרון השואה התעמעם, עוות, סולף, הלקחים נשכחו, ודור חדש קם, דור אשר לא ידע את אושוויץ

עמיחי שיקלי:       מבט מפוכח אל העילית התרבותית ומעוזי הנאורות של המערב כיום מעלה תמונה מבהילה שצריכה להדיר שינה מעינינו

עמיחי שיקלי:  עדות מטלטלת לחומרת המצב קיבלנו זה עתה בשימוע המחליא של שלוש נשיאות מהמוסדות האקדמיים המובילים במערב, שלא היו מסוגלות להוקיע בצורה חד-משמעית, בלי "אבל", ובלי שאלות של קונטקסט, את הקריאה להשמדת העם היהודי

עמיחי שיקלי:  כך, חבריי, נראית קריסה מוסרית מוחלטת; קריסה מוסרית שנובעת בראש ובראשונה מאימוצו של רלטיביזם מוסרי, מהפניית עורף למושג האמת; מושג שהיה אמור להיות מוכר דווקא לנשיאת הרווארד; מוסד שהמוטו שלו הוא אמת – Veritas

עמיחי שיקלי:       והרווארד לא לבדה

עמיחי שיקלי:  האורים והתומים מעטרים את סמלה של אוניברסיטת ייל היוקרתית; הציטוט מתהילים "באורך נראה אור" מעטר את סמלה של אוניברסיטת קולומביה

עמיחי שיקלי:  האור והאמת שזורים זה בזה – כך האמינו מייסדי אותם מוסדות אקדמיים ותיקים ומפוארים, אשר שמם יצא למרחוק כאוניברסיטאות הטובות בעולם

עמיחי שיקלי:  את הרעיון הזה הם שאבו מהתנ"ך

עמיחי שיקלי:  בפרשת הבריאה בספר בראשית האור הוא הראשון להופיע כניגוד לתוהו ובוהו ולחושך על פני תהום

עמיחי שיקלי:  על היכולת הזאת להבדיל בין אור לחושך, בין טוב לרע ובין אמת לשקר מושתתת הציביליזציה היודו-נוצרית; ציביליזציה שבמטרה להחריבה נפתחה נגדה מלחמת עולם משני ראשי חץ – הנאציזם ואחריו הקומוניזם, על צורותיו השונות המתוחכמות; שתיים מהתנועות ההרסניות ביותר בדברי ימי האנושות, שהמשותף להן הוא כפירה ברעיון החירות והיעדר אמונה ברוח האדם ובייעודו

עמיחי שיקלי:  מתוך נקודת המבט המעוותת הזאת של הנאציזם והקומוניזם, העולם הוא עיסה מדממת של זירות מלחמה בין מעמדות, גזעים וקבוצות מקופחות, שהתכלית המניעה אותו היא חתירה מתמדת לשליטה וכוח

עמיחי שיקלי:       כאן אנחנו נוגעים במפתח של שנאת ישראל

עמיחי שיקלי:  העם היהודי מייצג מראשית הופעתו בוז לאלילות, לשררה ולכוח מול פרעה ומול בבל, מול יוון ומול רומא, מול האימפריאליזם הנאצי ומול האימפריאליזם הג'יהאדיסטי

עמיחי שיקלי:  זהו עם המייצג אמונה בלתי מתפשרת ברוח האדם שנברא בצלמו של אל אחד;	 זהו עם המייצג אמונה בלתי מתפשרת בטוב של העולם הזה ובאור הגנוז בתוכו; זהו עם שלא במקרה ההמנון שלו נקרא "התקווה"; זהו עם שלא במקרה הועמד בפני מבחנים וייסורים שאף אומה עלי אדמות לא התנסתה בהם – מעקדת יצחק דרך קריעת ים סוף, דרך אלפי שנות גלות ופרעות ומלחמות בלתי פוסקות

עמיחי שיקלי:  והעם הזה, עמנו, עומד גם בימים אלה בשעת מבחן עליונה בארצנו ומחוצה לה

עמיחי שיקלי:  העם היהודי לא חווה מאז שנות ה-30 של המאה הקודמת עוצמות כאלה של שנאה

עמיחי שיקלי:  אז הייתה זאת תורת הגזע הנאצית שסללה את הדרך לקטסטרופה, והיום זאת השנאה הפתולוגית כלפי מדינת ישראל

עמיחי שיקלי:       ברחובות לוס אנג'לס נרצח בדם קר היהודי פול קסלר, שכל חטאו היה שעמד בשקט עם דגל ישראל לאות הזדהות עימה

עמיחי שיקלי:  יהודים בכל רחבי אירופה ובארצות הברית, במטרו ובסאבוויי, חוששים לענוד סממנים יהודיים: שרשרת של מגן דוד; כיפה, לדבר בעברית; מוסדות יהודיים, מגני ילדים עבור לבתי כנסת, בתי ספר ומרכזים קהילתיים, זקוקים לאבטחה כבדה כאילו היה מדובר בבסיסים צבאיים; דמוניזציה, דה-לגיטימציה וסטנדרטים כפולים – שלושת ה-D, כפי שהגדיר אותם מתן שרנסקי, הם הביטוי למוטציה האחרונה שעשתה האנטישמיות

עמיחי שיקלי:      לאנטישמיות החדשה אין לכאורה שום בעיה עם היהודי כיחיד

עמיחי שיקלי:  אבל היא תובעת בתוקף לשלול מהעם היהודי את זכותו להגדרה עצמית ולהציג את הציונות, מהצודקות שבתנועות הלאומיות בעת החדשה, כמפעל קולוניאליסטי וגזעני

עמיחי שיקלי:  הרוע המוחלט סימן שוב את העם היהודי כאויבו המוחלט

עמיחי שיקלי:       ועל כן, אנחנו נדרשים – כל יהודי נדרש וכל הומניסט שוחר חירות נדרש לשאול את עצמו במה הוא אויבו של הרוע, של החושך, של תעשיית השקרים המופנית נגד עמנו

עמיחי שיקלי:  ידעו אויבינו, בין שהם לובשים סרטים ירוקים על ראשם ובין שהם לובשים חליפות וגלימות, בפני השנאה הזאת אנחנו לא נרכין ראש, לא נכרע ולא נשתחווה

עמיחי שיקלי:  העם היהודי לא יוותר לא על אמונתו, לא על אדמתו ולא על דרכו

עמיחי שיקלי:  נאמנה עלינו תורת אבותינו

עמיחי שיקלי:  מעט מן האור דוחה הרבה מן החושך; מעט מן האמת דוחה הרבה מהשקר

עמיחי שיקלי:  נצח ישראל לא ישקר

עמיחי שיקלי:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה לשר עמיחי שקלי

ניסים ואטורי: [נספחות

ניסים ואטורי: ]     

ניסים ואטורי: חברי הכנסת, הנושא הבא על סדר-היום: החלטת ועדת חוקה, חוק ומשפט בעניין פיצול הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (חרבות ברזל) (הארכת מעצר לחשוד בעבירת ביטחון), התשפ"ד–2024

ניסים ואטורי:  אני מזמין את חבר הכנסת יצחק פינדרוס להציג את החלטת הוועדה, בבקשה

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, על פי הצעת ועדת חוקה, חוק ומשפט, מחליטה הכנסת, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת הוועדה לפצל את הצעת החוק בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (חרבות ברזל) (הארכת מעצר לחשוד בעבירות ביטחון) להצעות חוק נפרדות

יצחק פינדרוס:  אנחנו מתמודדים עם הפוגרום

יצחק פינדרוס:  מיום השואה עברנו לפוגרום שהיה לנו השנה

יצחק פינדרוס:  כך שחלק אחד מההצעה יכלול חלק מהתקופה שעליה הייתה אמורה לחול הארכת תקנות שעת חירום, והחלק השני יכלול את יתר התקופה

יצחק פינדרוס:  אנחנו מבקשים לפצל את הצעת החוק ולהביא את ההארכה הזמנית כבר מחר למליאה

יצחק פינדרוס:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  רשימת הדוברים סגורה, ככל שיש

ניסים ואטורי:      נעבור להצבעה

ניסים ואטורי: בעד ההצעה – 4 

ניסים ואטורי: נמנעים – אין 

ניסים ואטורי: בעד – ארבעה, אין מתנגדים

ניסים ואטורי: הודעה מטעם מזכירות הכנסת, בבקשה

אלינור ימין: תודה

אלינור ימין:  ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ושלישית: הצעת חוק לתיקון ולהארכת תוקפן של תקנות שעת חירום (חרבות ברזל) (הארכת מעצר לחשוד בעבירת ביטחון), התשפ"ד–2024, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק לשכת עורכי הדין (תיקון מס' 41 – הוראת שעה – חרבות ברזל), התשפ"ד–2024, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט

אלינור ימין:  תודה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:       חברי הכנסת, אני מכריז על הפסקה

משה רוט: כנסת נכבדה, אני מחדש את הישיבה

משה רוט:       תם סדר-היום

משה רוט:  הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי כ"א בשבט התשפ"ד, 31 בינואר 2024, בשעה 11:00, ושרק נשמע בשורות טובות לכל עם ישראל

משה רוט:  ישיבה זו נעולה