ישיבת מליאה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 77, 2023-06-06 00:00

אמיר אוחנה: חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת

אמיר אוחנה:  היום יום שלישי י"ז בסיוון התשפ"ג, 6 במאי 2023

אמיר אוחנה:       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה

דן מרזוק: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –     לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון מס' 12), התשפ"ג–2023, שהחזירה ועדת הבריאות

דן מרזוק:       מסקנות הוועדה לביטחון לאומי בעקבות הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת עמית הלוי בנושא: נוהלי חקירה משטרתית באירועי הגנה עצמית

דן מרזוק:       כמו כן, אבקש להודיעכם כי בהתאם לסעיף 96 לתקנון הכנסת, הודיע חבר הכנסת משה סולומון כי הוא חוזר בו מהצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – הזכות להיבחר), התשפ"ג–2023, שמספרה פ/3343/25

דן מרזוק:       לבסוף, אני מתכבד להודיעכם כי בהתאם לסעיף 93(ה) לתקנון הכנסת, הודיע לי מזכיר הממשלה, בכתב, כי הממשלה נתנה את הסכמתה לעלות התקציבית של הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 101) (רכישת דירה עבור ילד יתום מאחד מהוריו), התשפ"ג–2023

דן מרזוק:  תודה

אמיר אוחנה: תודה רבה למזכיר הכנסת

אמיר אוחנה: חברי הכנסת, הנושא הראשון על סדר-היום יהיה נאומים בני דקה

אמיר אוחנה:  חברי הכנסת המעוניינים להירשם מוזמנים להצביע בעד

אמיר אוחנה:  ההצבעה תתחיל מייד, כעת

אמיר אוחנה:  עד שאקבל לידיי את הרשימה, ראשונת הנואמים תהיה חברת הכנסת צגה מלקו

אמיר אוחנה:  בבקשה

צגה מלקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שנה וחצי של עינוי דין, שנה וחצי של שערורייה שמסרבת לרדת מהכותרות

צגה מלקו:  לפני שנה וחצי הואשם והוכפש יעקב דגו, צעיר ממוצא אתיופי, כי התעלל בכלבו

צגה מלקו:  יעקב נעצר ונפתח נגדו הליך פלילי

צגה מלקו:  כפי שנחשף בסרטון מזעזע ממצלמות האבטחה, שפורסם בתוכנית הצינור של גיא לרר, לא רק שלא היו דברים מעולם, אלא יעקב גם נפל קורבן לתקיפה אלימה מצידו של השף טום אביב

צגה מלקו:  התקיפה התרחשה לעיניהם של השוטרים, שעצרו את יעקב באופן מאוד מקומם

צגה מלקו:  למרות שהתיק נגד טום אביב נסגר בהסדר טיעון לפני למעלה מחצי שנה, תיק החקירה נגד יעקב נותר פתוח

צגה מלקו:       פניתי למפכ"ל המשטרה בדרישה חד-משמעית לפעול לסגירת התיק נגד יעקב ולמחיקת הרישום הפלילי באופן מיידי

צגה מלקו:  כמו כן, דרשתי לקבל את התרחשות הדברים וגם להחזיר את כלבו של יעקב מיידית

צגה מלקו:       אני רוצה לומר לך, יעקב היקר, אתה לא לבד

אמיר אוחנה: תודה רבה לחברת הכנסת צגה מלקו

אמיר אוחנה:  יעלה ויבוא כעת חבר הכנסת ואליד אלהואשלה, ואחריו – חבר הכנסת בועז טופורובסקי

וליד אל-הואשלה: מכובדי היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול פקד את היישוב כסייפה אסון כבד, את משפחת נסאסרה – תאונה בכביש 6, תאונה קשה מאוד

וליד אל-הואשלה:  שני אנשים תושבי הנגב, שני צעירים, נהרגו במהלך התאונה הקשה הזאת, ואזרח נוסף מנתיבות

וליד אל-הואשלה:  מכאן אני רוצה להשתתף בצער המשפחות ולנחם אותן

וליד אל-הואשלה:  (אומר בערבית: אני שולח את תנחומיי למשפחת אלנסאסרה על מותם של שני הצעירים פארס אלנסאסרה וג'יהאד אלנסארה בתאונת המצערת והכואבת הזאת

וליד אל-הואשלה:  נוסף על כך אני שולח את תנחומיי למשפחת ההרוג הנוסף מנתיבות, ואני מבקש מהאל ישתבח שמו החלמה מהירה לפצועים

וליד אל-הואשלה: )      אדוני היושב-ראש, מכת מדינה, מה שקורה במדינה, בכבישים במדינה

וליד אל-הואשלה:  בשנת 2022 הגענו ל-351 הרוגים בתאונות, ושליש מהם הם מהחברה ערבית

וליד אל-הואשלה:  המספר הזה משתווה גם למספר הנרצחים בחברה הערבית, ולכן אני חושב שהממשלה צריכה לשים דגש על הנושא הזה ולטפל במה שקורה בכבישים בארץ

וליד אל-הואשלה:  תודה

אמיר אוחנה: תודה לחבר הכנסת אלהואשלה, ויש לי הרגשה שהנושא נפל על אוזניים קשובות של חבר הכנסת בועז טופורובסקי, שיאמר את דברו כעת

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש

בועז טופורובסקי:  חברי וחברות הכנסת, בהחלט זה נפל על אוזניים קשובות, אבל לצערי, אצל הממשלה זה לא נופל על אוזניים קשובות

בועז טופורובסקי:  לא מזמן היה פיגוע, לפני יומיים

בועז טופורובסקי:  כל המדינה מדברת עליו

בועז טופורובסקי:  נהרגו כבר יותר אנשים בכבישים מאז הפיגוע, וזה לא מזיז לאף אחד

בועז טופורובסקי:       בשבוע האחרון נהרגו 11 איש בכבישים

בועז טופורובסקי:  אני אקריא, ואני מקווה שנציגי הממשלה יקשיבו, ואולי יעשו עם זה משהו

בועז טופורובסקי:  ביום שלישי 30 במאי נהרג רפאל נהרי, תושב הרצליה, בן 34

בועז טופורובסקי:  הוא היה מתנדב בתחנת מד"א בעיר

בועז טופורובסקי:  הוא גם התנדב בזק"א

בועז טופורובסקי:  הוא רכב עם אחיו על אופנוע כשלא היה בתפקיד

בועז טופורובסקי:  עדיין מבררים מה קרה, אבל הוא מת

בועז טופורובסקי:  ביום רביעי 31 במאי נהרגה אישה בת 25 בתאונת דרכים בין אוטובוס למשאית בכביש 77 סמוך למחלף טורעאן

בועז טופורובסקי:  היום היה דיון על רכב כבד

בועז טופורובסקי:  כל אחד האשים מישהו אחר, אבל כולם ישנים טוב בלילה

בועז טופורובסקי:  בהמשך אותו היום נהרג הולך רגל בשנות ה-60 לחייו בבאר שבע כאשר רכב פרטי פגע בו בעת שחצה את הכביש

בועז טופורובסקי:  כמה שעות לאחר מכן נדרס הולך רגל נוסף בן 65 בעת שחצה מעבר חציה

בועז טופורובסקי:  מותו נקבע יומיים לאחר מכן

בועז טופורובסקי:       ביום שבת – אנחנו ביום שלישי, זה לא היה לפני הרבה זמן – 3 ביוני, נהרג רוכב אופנוע נוסף, בן 30, בעת שהחליק במנהרות הכרמל

בועז טופורובסקי:  מוות כואב נוסף באותו היום – אמיר גולן, בן 50, תושב יד נתן, נהרג בהתהפכות כלי שטח מסוג רייזר, כשרכב ליד ביתו

בועז טופורובסקי:  ביום ראשון 4 ביוני – זה היה יום הפיגוע, אם אני זוכר נכון – נהרג רוכב אופניים בשנות ה-60 לחייו בתאונת פגע וברח, זאת אומרת הרגו אותו וברחו

בועז טופורובסקי:  זה היה מערבל בטון בתל אביב

בועז טופורובסקי:       אתמול, יום שני 5 ביוני, נהרג רוכב אופנוע – עוד רוכב אופנוע – בן 46, בתאונה קטלנית סמוך למחלף שרון

בועז טופורובסקי:  דיברנו על דו-גלגלי – דו-גלגלי, גם מדברים על תוכניות ושינויים, אבל בינתיים אנשים מתים

בועז טופורובסקי:  עוד אתמול, שלושה אנשים – בדיוק חבר הכנסת אלהואשלה דיבר על זה – נהרגו בתאונת דרכים בכביש 6 סמוך לקריית גת, ג'יהאד אימן נסאסרה, פארס מוחמד נסאסרה – הראשון בן 21, השני בן 19 – וגבר בן 50 תושב נתיבות

בועז טופורובסקי:       11 הרוגים, 159 הרוגים מתחילת השנה, ואני אומר לכם, זה מחדל

בועז טופורובסקי:  והגיע הזמן שאנשים, עובדי המדינה, שאחראים לזה וישנים טוב בלילה כשאנשים מתים בכביש, ישלמו את המחיר

בועז טופורובסקי:  תודה רבה

אמיר אוחנה: תודה לחבר הכנסת טופורובסקי

אמיר אוחנה:  יעלה ויבוא חבר הכנסת סגן השר אבי מעוז, ואחריו – חברת הכנסת לימור סון הר מלך

אמיר אוחנה:  בבקשה

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש

אבי מעוז:  נאום הנדסת תודעה מס' 88, והפעם על שוויון בכדורגל

אבי מעוז:  בשבוע שעבר, בערוץ 14, סירב גיל ביילין, איש מפלגת העבודה, להודות שיש הבדל בין גברים לנשים ביכולות הפיזיות

אבי מעוז:  אולי, הוא אמר, הגיע הזמן, ב-2023, לערבב את קבוצות הכדורגל בישראל ובעולם ולהכניס לשם נשים

אבי מעוז:  מילא הנדסת תודעה, אבל כזה ניתוק מהמציאות? כעבור יומיים התרחש הניסוי במשחק כדורגל בין קבוצת רקסהאם, קבוצת גברים מהליגה הרביעית באנגליה, לבין נבחרת הנשים של ארצות הברית

אבי מעוז:  לא 90 דקות משחק, אלא 40 בלבד; התוצאה – 12–0, תנחשו לטובת מי

אבי מעוז:       לפני שבועיים, לעומת זאת, בתחרות כושר בחיל האיסוף הקרבי, גדוד לוחמות ניצח גדוד של לוחמים

אבי מעוז:  איך? פשוט נתנו להם פור של 20 נקודות

אבי מעוז:  אז בכדורגל, השיקול היחידי להרכב הקבוצה הוא השגת הניצחון, ובצה"ל? אני שב וממליץ לשר הביטחון ולרמטכ"ל להוציא משיקולי צה"ל אג'נדות זרות ולהתמקד בייעודו הבלעדי: ביטחון מדינת ישראל וניצחון על אויביה

אבי מעוז:  תודה

אמיר אוחנה: חברת הכנסת לימור סון הר מלך, ואחריה – אחרון הדוברים לפרק זה, חבר הכנסת עופר כסיף

לימור סון הר-מלך:  זה ממש משפיל לתת עוד 20 נקודות ואז לנצח

לימור סון הר-מלך:  טוב, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נאום קול המושתקים מס' 20

לימור סון הר-מלך:  ברצוני לפתוח בתנחומים למשפחות שלושת החיילים שנפלו בשבת האחרונה בהגנתם על גבולות הארץ

לימור סון הר-מלך:  שלשום השתתפתי בהלווייתה של החיילת הגיבורה ליה בן נון

לימור סון הר-מלך:  כל לוויה היא קשה, אך הלוויה שלשום הייתה קשה שבעתיים

לימור סון הר-מלך:  נערה צעירה, חיילת גיבורה, שכל חייה פרושים לפניה

לימור סון הר-מלך:  זעקות השבר של הסבתא שקברה את נכדתה עוד מהדהדות בראשי

לימור סון הר-מלך:  רוצח שפל רצח אותה משום שהיא יהודייה

לימור סון הר-מלך:  לא כיבוש ולא הר הבית – יהדותה סימנה את המטרה עבור הרוצח

לימור סון הר-מלך:       בכל שבוע אני פה עם אירועי הטרור שהושתקו, והפעם בחרתי לדבר על טרור שונה במעט – טרור ההצתות

לימור סון הר-מלך:  בכל שבוע מציתים מחבלים ערבים שרפות על מנת לפגוע בנפש וברכוש

לימור סון הר-מלך:  אם לא נקרא לילד בשמו, ואם לא ניתן על כך את הדעת, יהודים ימשיכו לשלם את מחיר טרור ההצתות

לימור סון הר-מלך:  כולם כבר מבינים שאין הצתות מקריות ומיהם המציתים, רק שבאמצעי התקשורת הקפידו שלא לספר לנו מי עומד מאחוריהן

לימור סון הר-מלך:      בשבוע שעבר כולנו שמענו על שרפה בשילת

לימור סון הר-מלך:  באותה שעה בדיוק מחבלים הציתו שטחים סמוך להר עיבל

לימור סון הר-מלך:  זו לא הייתה השרפה היחידה באותו שבוע

לימור סון הר-מלך:  ביום שלישי שעבר הוצתו שטחים סמוך ליישוב הר ברכה שבשומרון, ושבוע לפני כן הוצת שטח בהר גריזים

לימור סון הר-מלך:  מלבד הסכנה של פגיעות בנפש, ומלבד זיהום האוויר, מדובר בפגיעה אנושה בחקלאים – הן בחקלאות החי והן בחקלאות הצומח

לימור סון הר-מלך:      כמו תופעות דומות אחרות, אם נתעלם מהתופעה, היא לא תיעלם אלא רק תתעצם, ממש כמו אש בשדה קוצים

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

אמיר אוחנה: תודה לגברתי

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת עופר כסיף, בבקשה

עופר כסיף: תודה, כבוד היושב-ראש

עופר כסיף:  ביום חמישי אמורה להתחיל חגיגה של ספורט, סדרת גמר הפלייאוף וליגת הכדורסל בין קבוצת הפועל תל אביב למכבי תל אביב, אבל את החגיגה הזאת החליט לעצור אדם אחד בשם שמעון מזרחי

עופר כסיף:  על דעת עצמו הוא החליט לא להעביר כרטיסים לקהל החוץ, לאוהדי הפועל תל אביב, והעלה כל מיני טענות הזויות, וכל זה בניגוד מוחלט לתקנון איגוד הכדורסל ולמינהלת הליגה

עופר כסיף:  משחק בלי קהל הוא לא פתרון, הוא בעצם חלק מהמחלה

עופר כסיף:  אם מכבי לא מסוגלת לארח את המשחק במגרש הביתי, אפשר להעביר אותו לאולם אחר, כמו לכאן, בארנה

עופר כסיף:       אני קורא לשר הספורט להתערב באופן מיידי ולהורות שהמשחק לא יתקיים כלל אם ימנעו את כניסת הקהל של הפועל תל אביב

עופר כסיף:  אני קורא לאיגוד הכדורסל להכריז על הפסד טכני של מכבי תל אביב אם אכן שמעון מזרחי ימנע את קיומו של המשחק

עופר כסיף:  המלחמה הזאת נגד אוהדי הספורט בצורה כזאת, ובכלל – אסור לתת לה יד, והיא נפסדת

עופר כסיף:  שמעון, שחרר את הכרטיסים

אמיר אוחנה: אני מודה לך, חבר הכנסת עופר כסיף

אמיר אוחנה: אני מזמין את חבר הכנסת חילי טרופר לפתוח את הדיון בנושא הבא על סדר-היום, והנושא הוא ציון יום השכול האזרחי

אמיר אוחנה:  חבר הכנסת טרופר, בבקשה, עד חמש דקות לרשותו של אדוני

חילי טרופר: כבוד היושב-ראש, השר, חברי כנסת, משפחות יקרות ואנשי עמותת "יקיר לי", עברנו את היום הזה יחד, ואני חושב שהייתה שם בעיקר כמות עצומה של כאב, אבל גם הרבה תקווה שסוף- סוף יראו אתכם, יכירו בכם; יקיריכם כבר לא ישובו, אבל לפחות שלא תרגישו לבד

חילי טרופר:  כי מעבר לכאב, הדבר שאמרתם היום שוב ושוב הוא שאתם מרגישים לבד

חילי טרופר:  המוות הוא חלק מהחיים, והזמן שאחרי המוות הוא חלקם של החיים – אלה שנותרו שכולים וכואבים, אלה שאיבדו את יקיריהם בדרך זו או אחרת

חילי טרופר:  במדינת ישראל, ידועת הקרבות והמאבקים, יש מקום מיוחד למי שנפלו במהלך הגנה על המולדת בזמן שירות צבאי ובפעילות מבצעית

חילי טרופר:  חללי צה"ל מקבלים את הכבוד הראוי להם, ואין על כך עוררין

חילי טרופר:      ב-75 השנים שבהן אנו חיים על חרבנו נדמה לעיתים שכאבן של משפחות חללי כוחות הביטחון מאפיל על כל דבר אחר

חילי טרופר:  אך אף שבהנצחה אולי יש היררכיה, לאבל ולכאב אין

חילי טרופר:  בוודאי שבשכול הצבאי יש ממד לאומי, ואילו בשכול האזרחי לרוב מדובר בממד אישי, אך אובדן הוא אובדן וכאב הוא כאב

חילי טרופר:  בעולם המושגים הישראלי קיים השכול הלאומי, עם הזיכרון, הטקסים, מעגלי התמיכה, הליווי והסיוע

חילי טרופר:  בעיסוקינו התמידי בשכול הלאומי אנו מוצאים שבלי כוונה נדחק הצידה השכול האזרחי, שגם הוא מלא בכאב עצום

חילי טרופר:  מעגל השכול כולו, זה הכולל בתוכו גם את השכול הלאומי וגם את האזרחי, הוא עצום, ובתוכו נמצא כמעט כל העם היושב בציון

חילי טרופר:  ברור לי, אם מידע אישי ואם מתוך היגיון, שרובנו המתכנסים כאן היום, אם לא כולנו, כבר ידענו אובדן ואבל

חילי טרופר:  כבר איבדנו קרובי משפחה למחלה, לתאונה, גם לזקנה, כי אופן המוות של האהובים עלינו אינו מקהה את הכאב

חילי טרופר:      אחד המנהגים המבורכים, הרגישים והחברתיים ביותר בדת היהודית, אשר במקרה היא סוציאלית כל כך, הוא מנהג השבעה

חילי טרופר:  המשפחה האבלה נעטפת בדאגה ובאהבה של חברים וקרובים

חילי טרופר:  אבל ביום שלאחר השבעה, ביום השמיני, כל המשפחות השכולות כולן קמות למציאות איומה וכואבת, מציאות שבה הן חולפות ליד החדר שלעד יישאר ריק, יושבות ליד השולחן שלעד ייוותר חסר, פונות למי שהיה עד לא מכבר אדם חי ואהוב ואיננו

חילי טרופר:  להלוויות היקרים לנו מגיעים רבים מספור

חילי טרופר:  במהלך השבעה יימלא הבית מנחמים שיקלו ולו במעט על הסבל

חילי טרופר:  עם תום השבעה עולים לקבר, וכל הזמן הזה אנו מוקפים באנשים ובדאגה לשלומנו ולנפשנו

חילי טרופר:  אך ל-30 כבר מגיעים פחות מנחמים, ולאחר מכן מה? המנחמים הלכו – האבל נשאר

חילי טרופר:      במדינת רווחה שערכי היהדות לנגד עיניה עלינו לתת את הדעת גם על מי שאיבדו את יקיריהם לסרטן, למחלות לב ולכל הנסיבות הטרגיות שבהן אובדים חיים

חילי טרופר:  עלינו ללמוד כיצד לעשות זאת בלי לחוש כי אנו מקילים, חלילה, בכבודם של חללי כוחות הביטחון, כי אבל אחד לא בא על חשבון אבל אחר

חילי טרופר:  השכול נמצא תחת שם אחר, אבל הכאב הוא אותו כאב והטרגדיה היא אותה טרגדיה

חילי טרופר:  כל הורה אשר ימצא את עצמו זועק את המילים הנוראות מכול: "בני אבשלום בני בני אבשלום, מי יתן מותי אני תחתיך, אבשלום בני בני", יישא עימו את הכאב כל הזמן עד סוף ימיו

חילי טרופר:       חובתנו שלנו כאזרחים, כחברים, כבני משפחה ובעיקר כמקבלי החלטות, היא לתת את הדעת על השכול האזרחי במדינת ישראל

חילי טרופר:  אל לנו להשאיר את הדאגה, את התמיכה במשפחות הללו רק לקרובים אליהן, וגם לא רק ליוזמות אזרחיות מבורכות, כגון עמותת "יקיר לי", החותרת לתת מענה לשכול האזרחי ולהעלות את המודעות אליו

חילי טרופר:  חובה עלינו לבחון כיצד אנחנו יכולים לסייע, אילו מערכות תמיכה ביכולתנו להציע ואיך אנחנו יכולים לומר לאבלים כי אנו מכירים באבלם

חילי טרופר:       היום הזה, המצוין בכנסת ישראל לראשונה, הוא, בתקווה, צעד ראשון בדרך חשובה וארוכה זו

חילי טרופר:  תודה רבה

אמיר אוחנה: תודה לחבר הכנסת טרופר

אמיר אוחנה:  אני מקדם בברכה, כמובן, את המשפחות השכולות הצופות בנו כאן מלמעלה ביציע, וכמובן גם את אלה שצופים בנו מרחוק

אמיר אוחנה:  תנוחמו מהשמיים

אמיר אוחנה:  הדובר הבא יהיה חבר הכנסת ניסים ואטורי – להחליף? הדובר הבא, חבר הכנסת בועז טופורובסקי, מוזמן לעלות לדוכן אם הוא מעוניין, לא חובה

אמיר אוחנה:  מעוניין – בבקשה, עד חמש דקות לרשותו של אדוני

בועז טופורובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

בועז טופורובסקי:  נכבדיי השרים, חבריי חברות וחברי הכנסת, משפחות השכול, כבן למשפחת שכול אזרחי, חשוב שנייה להסביר מה זה שכול אזרחי, כי אנחנו יודעים מה זה שכול ביטחוני – אנשים שמתים על הגנת המדינה, הגנת המולדת; אנשים שחייהם נגדעו באמצע, והמשפחה שלהם לעד תספר איך בגופם הם הגנו על המדינה, הצילו את המדינה

בועז טופורובסקי:  מערכת הביטחון תספק להם – בצדק – מעטפת ראויה הלאה, לאורך כל חיי המשפחה, תמיד תלווה אותם

בועז טופורובסקי:  אנחנו תמיד גם נראה את זה בטלוויזיה, נראה את ההלוויות הצבאיות, וכולנו ניתן להם כבוד, ולעד יהיה כבוד סביב המוות שלהם

בועז טופורובסקי:       שכול אזרחי הוא שכול ללא תכלית

בועז טופורובסקי:  זה אנשים שמתו לא בשביל להגן על המדינה, הם לא מתו למען איזושהי מטרה

בועז טופורובסקי:  אז נכון, המדינה אולי לא שלחה אותם לאיזושהי פעולה שגרמה להם למוות, או שהם לא שירתו את המדינה תוך כדי המוות שלהם, אבל עדיין, למשפחה – כאשר בן משפחה נהרג, נפטר, מת, בין שזה ממחלה, בין שזה מתאונת עבודה, בין שזה מתאונת דרכים, החיים לעולם לא יהיו אותו דבר

בועז טופורובסקי:  גם החברה מסביב – לפעמים היא מחבקת בשבעה, אבל אחר כך קשה לפעמים להבין

בועז טופורובסקי:  אין את המדינה שתומכת, אין את המערכת שכל הזמן סביבה, אין אפילו את חלקת הקבר המיוחדת הזו שבה מרגישים כבוד כשנכנסים ויודעים שלמוות הייתה איזושהי תכלית, שאנחנו כאן הרבה בזכות הקורבן של אותו אדם

בועז טופורובסקי:       שכול אזרחי הוא שכול שקורה בדרך כלל בהפתעה גמורה

בועז טופורובסקי:  לפעמים זה אחרי מחלה ארוכה וממושכת, אבל אלה שמתו בתאונה, אם זה באתר בנייה ואם זה בתאונת דרכים – בדיוק הקראתי כאן קודם בנאום שלי את 11 התאונות הקטלניות; היו קצת פחות תאונות, אבל היו 11 איש שנהרגו בתאונות דרכים – המוות הזה הוא מוות שלא שומעים עליו יותר מדי בחדשות

בועז טופורובסקי:  אולי שומעים כותרת

בועז טופורובסקי:  לא רואים את אלפי הנשים והאנשים עם המדים שבאים ויורים לאות כבוד בבית העלמין

בועז טופורובסקי:       ואחר כך, כשהמשפחה חוזרת לחיים, אם אפשר לקרוא לזה חוזרת, זה כבר לא אותו דבר

בועז טופורובסקי:  השירות הפסיכולוגי שהם מקבלים לא מספיק

בועז טופורובסקי:  יש – משרד הרווחה מנסה לתמוך, אבל זה כאין וכאפס לעומת מה שמקבלות משפחות השכול הצבאי

בועז טופורובסקי:  אין מספיק קבוצות תמיכה

בועז טופורובסקי:  לפעמים גם מתביישים לדבר על זה

בועז טופורובסקי:  לפעמים המשפחות נהרסות ולא ממשיכות, ופשוט חייהן הם טרגדיה אחת הולכת ונמשכת ואף אחד לא יכול להציל אותן

בועז טופורובסקי:  אז נכון, לפעמים המשפחות מתגברות על זה, ונותנים ערך לאותו שכול, עוזרים, בונים ומנסים שאותו שכול לא יקרה לאחרים סתם, אבל הכול זה איזשהן יוזמות פרטיות

בועז טופורובסקי:  המדינה, לדעתי, וגם מניסיון, לא עושה מספיק

בועז טופורובסקי:  אני חושב שתפקיד המדינה הוא לתמוך, לתת ייעוץ פסיכולוגי, ייעוץ רגשי, קבוצות תמיכה, ללוות את אותה משפחה שלא יודעת איך להתמודד לפעמים אם אב המשפחה, אם המשפחה, הבן, הבת, הנכד, הנכדה – יום אחד הם קיימים ויום אחד הם לא קיימים

בועז טופורובסקי:  והם מנסים להסביר, לחפש סיבות, אמונה, לא יודע מה, אבל זה לא משנה את אותה עובדה לאבא ולאימא שיש להם ילדה בת 14 שיצאה לבלות ולא חזרה מעולם, והם לא יודעים איך להמשיך את החיים הלאה

בועז טופורובסקי:       350 איש בממוצע נהרגים רק בתאונות דרכים מדי שנה

בועז טופורובסקי:  אמרתי לכם, 158 נהרגו מתחילת השנה

בועז טופורובסקי:  על שלושה איש שנהרגו בפיגוע איום ונורא לפני שלושה ימים או יומיים כל המדינה מדברת, ובצדק

בועז טופורובסקי:  ילוו אותם, יחבקו אותם

בועז טופורובסקי:  זה לא יספיק, אבל בצדק יעזרו להם, ייתנו להם טיפולים, ייתנו להם תקציבים וקצבאות

בועז טופורובסקי:  בצדק

בועז טופורובסקי:  אבל מאז נהרגו ארבעה אנשים בדרכים

בועז טופורובסקי:  אף אחד לא יודע את השמות שלהם חוץ מהמשפחה והחברים

בועז טופורובסקי:  אף אחד לא יטפל בהם, אף אחד לא יעזור להם, אף אחד לא יבוא ויספר להם שהם מתו למען איזושהי תכלית ראויה

בועז טופורובסקי:  אלה שנסעו בכביש 6 ומתו, מתו בגלל חוסר תשומת לב, לא בזכות זה שהם הגנו על המדינה

בועז טופורובסקי:  הבחור שהחליק באופנוע במנהרות הכרמל, החליק ומת, המשפחה שלו תצטרך להתמודד עם זה הלאה ללא עזרה וללא תמיכה

בועז טופורובסקי:        יש לי הצעת חוק – שר הרווחה מכיר אותה – שאמורה להעלות את התמיכה, לטפל קצת יותר באותן משפחות שחוות מה שנקרא "שכול אזרחי"

בועז טופורובסקי:  אני רואה שהזמן נגמר, אדוני היושב-ראש

בועז טופורובסקי:  אני רוצה להגיד כאן לממשלה – ויש כאן שר רווחה, שר פנים, ואמור להיות גם שר בריאות – זה לא ייפתר ככה סתם

בועז טופורובסקי:  אסור לנו לתת לאותם אנשים שמתו בשכול אזרחי להיות שקופים

בועז טופורובסקי:  אסור לנו לתת למשפחות להתגבר על זה לבד

בועז טופורובסקי:  יש כאן כמה אנשים דתיים; מדינת היהודים, אמרו

בועז טופורובסקי:  חלק מהיופי שלנו כמדינת ישראל זה שאנחנו משפחה אחת גדולה, אנחנו יודעים לעזור אחד לשני כשצריך

בועז טופורובסקי:  אני אומר לכם כאן: אנחנו שכחנו את אלה שנפגעו בשכול האזרחי

בועז טופורובסקי:  הגיע הזמן שנזכור אותם, נוקיר אותם ונהיה לידם תמיד, לא רק בשעת אסון

בועז טופורובסקי:  תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת אברהם בצלאל, בבקשה

אברהם בצלאל:  אדוני היושב-ראש, השר הרב מרגי, חבריי חברי הכנסת, משפחת השכול – בשנה האחרונה ידענו הרבה שכול

אברהם בצלאל:  רק בשבת נרצחו, לצערנו, שלושה חיילים בגבול מצרים

אברהם בצלאל:  לפני שבוע נרצח יהודי ביישוב חרמש

אברהם בצלאל:  קודם לכן ידענו פיגועים קשים ואיומים: האימא והאחיות לבית משפחת די, ה' ייקום דמן; הפיגוע הקשה בדיזינגוף בתל אביב, בצומת הערבה, שורה של נרצחים בחווארה והרשימה עוד ארוכה

אברהם בצלאל:  משפחות רבות נוספו אל משפחת השכול

אברהם בצלאל:       אך מהי משפחת השכול? ובכן, חברים, לא קל לומר את זה, אבל לא כל שכול נחשב לחלק מהמשפחה הזו, לצערנו

אברהם בצלאל:  מהצד השני של מפת העצב נמצאות משפחות כואבות שאיבדו את יקיריהן שלא במסגרת זיכרון מוגדרת, והן אינן מחזיקות סיפור לאומי גדול

אברהם בצלאל:  אתם פה, למעלה, חלק מהמשפחות האלה

אברהם בצלאל:  אני מדבר על משפחות השכול האזרחי

אברהם בצלאל:  בכל משפחה כזאת יש זוג הורים שכולים, אחים, אחיות ומשפחה מורחבת המתמודדים עם חסרונו של בן או בת המשפחה שהלכו לעולמם בנסיבות טרגיות מגוונות – תאונה, מחלה או כל סיבה אחרת, שלא נדע

אברהם בצלאל:       לצער כולנו, נפטרים בכל שנה מגיל לידה עד גיל 40 אלפי ילדים, נוער וצעירים, ומשאירים אחריהם הורים, אחים, משפחה

אברהם בצלאל:  למשפחות האלה אין מענה, ולו בקבלת טיפול רגשי

אברהם בצלאל:  כך או כך, היקירים אינם בין החיים, ובור הכאב המשפחתי שנוצר בלכתם לא מכסה את עצמו

אברהם בצלאל:  יקירי הנפטרים נותרים לבדם

אברהם בצלאל:  אין להם יום זיכרון חם להתכסות בו, והם אינם מוכרים כנפגעי שכול

אברהם בצלאל:  הם אינם מקבלים באופן רשמי את הסיוע הנדרש, מהפן הכלכלי ועד הפן הפשוט יותר, הכולל תשומת לב והכרה בכאב

אברהם בצלאל:       מסתובבים בינינו מאות אלפי הורים ואחים שחוו אובדן של יקיריהם ממחלות וכל אסון טרגי

אברהם בצלאל:  הכאב הוא אותו כאב, לא חשוב אם המוות היה פתאומי או שהייתה דעיכה ממושכת

אברהם בצלאל:  לא טבעי שהורה קובר את ילדו

אברהם בצלאל:  חובה עלינו, חברי הכנסת, וחובתה של הממשלה, להתאחד סביב המטרה החשובה הזו ולשים את המחלוקת בצד, כי השכול לא רואה ימין או שמאל

אברהם בצלאל:       אני רוצה לומר תודה מעל במה זו לפיני וברוריה רבינוביץ' היקרים, הוריה של דסי, זכרה לברכה, שנמצאים איתנו, שאחרי האובדן הכואב והקשה שחוו הקימו את עמותת "יקיר לי", ובמשך שנים מכתתים את רגליהם כדי להעלות את המודעות לנושא הכאוב והחשוב הזה

אברהם בצלאל:  בזכותם אנו עומדים כאן ומציינים את שבוע השכול האזרחי בכנסת

אברהם בצלאל:  תודה לכם

אברהם בצלאל:       חובתנו היא לעמוד לצד המשפחות היקרות, וכך נעשה, בעזרת השם

אברהם בצלאל:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חבר הכנסת אליהו ברוכי – אינו נוכח; סליחה, סליחה, לא ראיתי

אליהו ברוכי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, הגמרא אומרת: "אגרא דבי טמיא שתיקותא"

אליהו ברוכי:  כך, בארבע מילים, מסכמת הגמרא במסכת ברכות את השכר של בית האבלים: "אגרא דבי טמיא" – השכר של מי שהולך לשם – "שתיקותא" – השתיקה שלו

אליהו ברוכי:  למעשה, זה פירוש חז"ל לצמד המילים המוכר "אין מילים"

אליהו ברוכי:  זאת ההרגשה כשבאים לדבר על היום המיוחד שהכנסת מציינת היום

אליהו ברוכי:  היינו צריכים, כל אחד בתורו, לעמוד פה ולשתוק, לשתוק ולשתוק

אליהו ברוכי:       אנחנו יודעים את הזכות הגדולה שיש לאדם העוסק בתורה ובגמילות חסדים, איזו דרגה גבוהה זו

אליהו ברוכי:  חכמינו זיכרונם לברכה מוסיפים עוד קריטריון – קריטריון שאנחנו רגילים לומר עליו "לא עלינו", אבל מי שכבר נגזר עליו לעבור את האסון הזה, כדאי שידע

אליהו ברוכי:  חז"ל אומרים כך: כל העוסק בתורה ובגמילות חסדים וקובר את בניו, נמחלים לו כל עוונותיו

אליהו ברוכי:  הקביעה הזאת של חז"ל רלוונטית לעולם השכר, העולם הבא, אבל לא רק; אני חושב שיש בה כדי לתת לנו הצצה לעוצמת הכאב שהקובר את בניו מרגיש כאן, בעולם הזה

אליהו ברוכי:  אין לנו יכולת להבין, יש לנו רק הצצה

אליהו ברוכי:       בשילוב המיוחד של גמילות חסדים ו"קובר את בניו", אני רוצה לספר סיפור אחד, סיפור אחד שהוא מייצג

אליהו ברוכי:  הרי אנחנו מכירים לא מעט דמויות מופת בקרב אזרחי ישראל שלקחו את האסון הפרטי שלהן והפכו אותו למעצמה של חסד לזולת

אליהו ברוכי:  בנימין אשר בריף, זיכרונו לברכה, בנם של שוקי וחני, למד בישיבת מיר ברכפלד בעיר מודיעין עילית

אליהו ברוכי:  כשהוא התבשר על כך שחייו עוברים להתנהל בבית החולים, הוא בחר להפוך ממאושפז למתנדב

אליהו ברוכי:  הוא ידע לנגן בגיטרה, וגיטרה במחלקות בית החולים – כל אחד יודע – היא מוצר רפואי

אליהו ברוכי:  בני הצטרף למתנדבים של עמותת "רחשי לב" וניגן יחד איתם למאושפזים במקום; הוא הרי כבר נמצא שם

אליהו ברוכי:  הסיפור הזה של בני נגמר בברוך דיין האמת, אבל לדרגה הגבוהה של ה"קובר את בניו" שאליה הגיעו הוריו, יש גם את דרגת העוסק בגמילות חסדים

אליהו ברוכי:  באותו מקום בדיוק, באותה מצווה בדיוק, בחרה משפחתו של בני להפוך את המספד למחול

אליהו ברוכי:  כל מי שנכנס לבית החולים שיבא יודע על מה אני מדבר

אליהו ברוכי:       אין לנו יכולת להבין

אליהו ברוכי:  כאמור, לפי מה שחז"ל אומרים לנו, אין לנו יכולת בכלל לדבר, השכר שלנו הוא לשתוק, אבל יש לנו יכולת ואפילו חובה ללמוד ממשפחת השכול, ויש לנו המון מה ללמוד מכם

אליהו ברוכי:  בשורות טובות

ניסים ואטורי: אמן, תודה רבה

ניסים ואטורי:  חברת הכנסת מיכל מרים וולדיגר, סגנית שר האוצר, בבקשה

יעקב מרגי: – – –     

ניסים ואטורי: כללי הטקס פה אומרים חבר כנסת, ואחר כך זה – בממשלה אתם אחרי זה

ניסים ואטורי:  חברי כנסת

מיכל מרים וולדיגר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת וכמובן משפחות אהובות, "בשביל המכוסה חצץ דק נשמעו צעדים חרישיים של מגפיים נגררים הלוך ושוב – – – אט-אט הצעדים הפכו איטיים יותר מחמת העייפות שתקפה אותה – – – מעולם לא הייתה כאן, ולכן לא ידעה היכן לחפש – – – חלפה כרבע שעה שבה המשיכה בדרכה, תוך שהיא מנגבת את דמעותיה בשרוול חולצתה, כאותה ילדה קטנה ללא ממחטה – – – לפתע נתגלו לעיניה מלבנים העשויים שיש

מיכל מרים וולדיגר:  טורים-טורים, גדלים שונים

מיכל מרים וולדיגר:  חלקם מכוסים ירוקת, אבק ולכלוך, וחלקם נראים נקיים ומהוקצעים

מיכל מרים וולדיגר:  'אולי זה כאן?' שאלה את עצמה, מרפרפת בקריאה מהירה על פני השמות החרוטים

מיכל מרים וולדיגר:  לא, לא ייתכן, אני צריכה לחפש במקומות חדשים יותר, הרהרה לעצמה

מיכל מרים וולדיגר:  התאריכים הרשומים כאן הם ישנים, מלפני 20 ו-30 שנה

מיכל מרים וולדיגר:  מעניין מה קרה לאותן המשפחות מאז

מיכל מרים וולדיגר:  כיצד המשיכו את חייהן? כיצד התגברו על הטרגדיה שפקדה אותן? מה הייתה הסיבה למותם? מי ליווה אותם בדרכם האחרונה? כיצד היו נראים היום, לו נשארו בחיים? היו נישאים? מקימים משפחות?"      "אבל מה זה בעצם חשוב

מיכל מרים וולדיגר:  לשגות בדמיונות שווא, במציאות אוטופית, זהו דבר שמעולם לא הועיל לאיש

מיכל מרים וולדיגר:  ואולי מוטב כך? אולי כך נמנעו מהם חיי סבל? האם צריך לחיות בכל מחיר? במוחה חלפו הרהורים רבים – – – הזיכרונות היכו בה במלוא עוצמתם – החל מהשבוע המטלטל שעבר מעת הביאה אותו לבית הרפואה, ועד בשורת האיוב של הרופאים, עת עמדה בפניהם שבורה וכואבת, ממאנת להאמין, מקווה להתעורר מחלום הבלהות שבו היא נמצאת

מיכל מרים וולדיגר:  זוכרת היא את הגוף הקטנטן העטוף בטיטול והמוטל על המיטה הענקית, מכוסה בצינורות, מחובר לכל מכונה אפשרית, מורדם ומונשם

מיכל מרים וולדיגר:  הציפייה מורטת העצבים עד למשמע הצפצוף האחרון והסופי, שלאחריו הופיע קו ישר אחד, קו האין-חיים – – – להלוויה היא החליטה לא ללכת

מיכל מרים וולדיגר:  לא הייתה מסוגלת לצרוב בזיכרונה את הגופה הקטנטונת, העטופה בלבן, מורדת אלי קבר לעולמי עולמים – – – החיים שבו, פחות או יותר, למסלולם", אולם עתה הגיעה העת להתפנות לאובדן, לעיבוד האבל והשכול שילווה אותה עד יומה האחרון

מיכל מרים וולדיגר:       "היא הייתה חייבת להיות חזקה, למרות שמבפנים היא הרגישה עצמה שבורה לרסיסים

מיכל מרים וולדיגר:  בבית חיכו לה בעל וילדים נוספים, הורים מבוגרים ועבודה שחייבה אותה לעטות פנים שמחות – – – החוזקות החיצוניות, שלעיתים היו מעושות ומלאכותיות, חלחלו אט-אט פנימה, והפכו את נפשה המיוסרת למעוז חזק, למבצר איתנים – – – באותו הבוקר היא קמה עם החלטה אמיצה לפקוד את הקבר, וכך מצאה עצמה משוטטת בשבילי בית העלמין, מחפשת את המלבן הקטן, שעבורה יהיה סגירת מעגל

מיכל מרים וולדיגר:  ולבסוף מצאה

מיכל מרים וולדיגר: "      כך כתבה על עצמה מיכל גזבר, שאיבדה את בנה אבישי זיסר, זכרו לברכה

מיכל מרים וולדיגר:  אבישי נפטר מתחליף חלב צמחי לתינוקות של חברת רמדיה ביום פטירתה של רחל אמנו, י"א במרחשוון תשס"ג, והוא בן חודשיים בלבד

מיכל מרים וולדיגר:  גילוי נאות: אחיו של אבישי, אחיה זיסר, שנולד לאחר פטירתו, הוא סטודנט בלשכה שלי

מיכל מרים וולדיגר:  אז תודה אחיה על השיתוף והפתיחות, ותודה למיכל, וכמובן תודה למשפחת רבינוביץ', פיני וברוריה, על כל העשייה שלכם

מיכל מרים וולדיגר:       שכול – מהו שכול? בספר שמות פרק כ"ג מבטיח הקדוש ברוך לבני ישראל: "לא תהיה משכלה ועקרה בארצך"

מיכל מרים וולדיגר:  רש"י מפרש: "מפלת נפלים או קוברת את בניה קרויה משכלה"

מיכל מרים וולדיגר:  מספר פעמים נוספות בתנ"ך מוזכרת המילה "שכול" דווקא בהקשר של בעלי חיים, בהתייחס לחיות המאבדות את גוריהן

מיכל מרים וולדיגר:  כך למשל אומר יעקב ללבן בספר בראשית לאחר שעזב את ביתו: "זה עשרים שנה אנכי עמך, רחליך ועזיך לא שכלו"

מיכל מרים וולדיגר:  לפני שהרגו, אמר שמואל הנביא לאגג מלך עמלק: "כאשר שכלה נשים חרבך, כן תשכל מנשים אמך"

מיכל מרים וולדיגר:  אם ננסה למתוח קו בין מרבית הפעמים שבהן מוזכרת המילה שכול, נמצא שכוונת הכתוב במתן מילה מיוחדת דווקא לאובדן של הורים את ילדיהם היא הדגשת העובדה כי מדובר במקרה החורג לכאורה מסדרי הטבע

מיכל מרים וולדיגר:  לא כך אמור להיות; הורים אינם אמורים להביא לקבורה את צאצאיהם, ואחים אינם אמורים להתמודד עם אובדן טרגי

מיכל מרים וולדיגר:  איש אינו יכול להבין מהו שכול אם לא חווה זאת

מיכל מרים וולדיגר:  שלא נדע

מיכל מרים וולדיגר:       כנבחרי ציבור בפרט וכחברה בכלל, תפקידנו הוא להעניק כלים ואמצעים שיסייעו בבניית חוסן נפשי

מיכל מרים וולדיגר:  חוסן נפשי איתן מסייע בהתמודדות עם כאב

מיכל מרים וולדיגר:  כאב אפשר להדחיק, אולם אי-אפשר למחוק

מיכל מרים וולדיגר:  יש לטפל בו ולדבר עליו כדי שלצידו יוכלו החיים החדשים להימשך

מיכל מרים וולדיגר:  בתקציב הנוכחי הביאה הקואליציה תוספת של מיליארדים למערכת הרווחה ולמערכת הבריאות

מיכל מרים וולדיגר:  חלק מן התוספת הזו הוקצתה לצמצום התורים לפסיכולוגיה ולפסיכיאטריה ולשיקום השירותים במסגרת הקהילה, ש"זכו" להזנחה מתמשכת

מיכל מרים וולדיגר:       משפחות יקרות – ואני מסיימת – חברים יקרים, שום דבר לא ירפא את הכאב, אבל כן, עלינו החובה לתמוך יותר

מיכל מרים וולדיגר:  הצטרפתם בעל כורחכם למשפחה שאליה איש אינו חפץ להצטרף, למשפחת השכול

מיכל מרים וולדיגר:  כמי שפועלת שנים רבות בתחום בריאות הנפש, אני ערה למצוקות העומדות בפני מי שמתמודד עם קשיים רגשיים ונפשיים, על אחת כמה וכמה קשיים הנגרמים כתוצאה מאובדן כה קשה

מיכל מרים וולדיגר:  התוספות הנוכחיות הן רק ההתחלה

מיכל מרים וולדיגר:  אמשיך לפעול ולעשות ככל יכולתי כדי לסייע, ולו במקצת, בהתמודדות עם הכאב, כמובן, יחד עם חבריי השר יעקב מרגי ועם שר הבריאות, וכמובן, כולנו נעשה את המרב כדי שיהיה אפשר לשאת כאב כל כך עצום

מיכל מרים וולדיגר:  תודה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  חברת הכנסת לימור סון הר מלך, בבקשה

לימור סון הר-מלך: ברשות אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברשותכן, משפחות השכול היקרות והאהובות, לצערי, אני יודעת שכול מהו – הוא פגע בי ובמשפחתי

לימור סון הר-מלך:  אחרי אירוע כזה, התחושה היא שהחיים נגדעו, לא יוכלו להימשך

לימור סון הר-מלך:  הכאב פשוט קשה מנשוא, או, כמו שהרגשתי, שהעולם שינה את צבעו ולא ניתן להביט לעבר דבר כפי שהבטתי לפני כן

לימור סון הר-מלך:      עם כל הקושי העצום, ישנם שני דברים מרכזיים שמסייעים: הידיעה שהמוות היה חלק ממטרה נעלה והתמיכה וההכרה של הסביבה

לימור סון הר-מלך:  כמה חודשים לאחר ששולי נרצח, הצטרפתי לקבוצת תמיכה של אלמנות

לימור סון הר-מלך:  בקבוצה הזו נפגשתי עם אלמנות מכל סוגי השכול

לימור סון הר-מלך:  מתוך הקבוצה נוצרה לנו קבוצה קטנה כזאת של שלוש חברות

לימור סון הר-מלך:  היינו שתי חברות ממשפחת השכול, ממשפחת הטרור, וחברה אלמנה מתאונת דרכים, שהתמודדה בהתמודדות בלתי נתפסת

לימור סון הר-מלך:  היינו בנות אותו גיל בערך, כמעט עם אותן התמודדויות, אבל ההבדל היה ניכר

לימור סון הר-מלך:  אני זוכרת שהגעתי לעובדת הסוציאלית בביטוח הלאומי, וככה, הקשר היה מאוד מאוד קרוב, ושיתפתי אותה ואמרתי לה: תקשיבי, אני לא יכולה להביט כמה הבדל, כמה סבל, כמה התמודדות יש לאישה, לחברה הזאת שלי

לימור סון הר-מלך:  העובדת הסוציאלית שלי אמרה לי משפט שאני לא אשכח אותו כל החיים

לימור סון הר-מלך:  היא אמרה לי: לימור, אני אומרת את זה בכאב, אבל במדינת ישראל צריך לדעת איך לחיות, אבל יותר מזה – לדעת איך למות

לימור סון הר-מלך:  ובאמת, המשפט הזה כל כך הדהד וליווה אותי אחר כך גם בקשר עם אותה חברה

לימור סון הר-מלך:       ההכרה והתמיכה החברתית של הסביבה נותנת כוחות חיים, ולא רק לי – אני רואה את זה במפגשים רבים כשאני נפגשת עם משפחות שכולות

לימור סון הר-מלך:  עמנו היקר והנפלא יודע להעריך ולהוקיר את ההקרבה והמסירות למען העם והארץ

לימור סון הר-מלך:  הוא מכבד ומוקיר את המשפחות הללו

לימור סון הר-מלך:  נכון, הצער הוא עצום, וזהו חיסרון שאיננו יכול להתמלא לעולם, אך בחיבוק חם יש תמיד משהו מרפא, משהו שמעניק כוח

לימור סון הר-מלך:  לעומת זאת, שכול אזרחי הוא שכול לכל דבר ועניין, אלא שיש לו פחות יחסי ציבור והכרה

לימור סון הר-מלך:  שכול אישי זהו שכול של אדם פרטי – או משפחתי, משפחה שאיבדה את היקר לה בנסיבות טרגיות – אלא שיש לכך פחות הד ציבורי, וכל משפחה מוצאת את עצמה מתמודדת עם הכאב שאין מילים לתאר את עוצמתו בלי תמיכה ציבורית, כמו שאנו יודעים כל כך לתת בשכול הלאומי

לימור סון הר-מלך:  מוות בגלל תאונת דרכים, מחלה קשה, הפרעות אכילה קשות או עקב טראומה – בכולם המוות הוא אותו מוות, וכולם זקוקים ליחס, חיבוק, תמיכה והכרה

לימור סון הר-מלך:  אין שום הצדקה למוות מתאונת דרכים

לימור סון הר-מלך:  תחושה של הורה שבתו התאבדה בגלל חרם חברתי או מתה מאיבוד משקל בגלל הפרעות אכילה היא תחושת החמצה ותחושת אובדן שאין שום נקודת נחמה להתנחם בה

לימור סון הר-מלך:  אין פה "למען העם והארץ", אין תחושת סולידריות חברתית

לימור סון הר-מלך:       כיום הגופים העוסקים בשכול אזרחי הם גופים פרטיים

לימור סון הר-מלך:  הסיוע למשפחות הללו הוא על ידי יוזמות פרטיות דוגמת עמותת "יקיר לי" לזכרה של דסי רבינוביץ', שהוריה מובילים את אותה עמותה, וכדוגמת "תנועת אמיצים"

לימור סון הר-מלך:  גופים אלה מובלים הרבה פעמים על ידי אנשים יקרים שחוו על בשרם את השכול, את הכאב והאובדן, והם שמובילים, מתוך מסירות ובהתנדבות

לימור סון הר-מלך:  אין כל ספק שנדרשים גופים נוספים העוסקים בסוגיה המצערת הזו, ובעיקר גופים ממשלתיים

לימור סון הר-מלך:       היום הזה קודם כול מעניק להם את ההכרה, ההכרה בשכול הזה על ידי החברה ומנהיגיה

לימור סון הר-מלך:  היום הזה הוא גם הזמן להעלות את המודעות לצרכים של נפגעי השכול האזרחי, לקבל התייחסות מהחברה ולייצר מערכי תמיכה מסודרים

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי:  משיב – יעקב מרגי, שר הרווחה והביטחון החברתי

ניסים ואטורי:  בבקשה

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, סגנית השרה, משפחות יקרות

מיכל מרים וולדיגר: השר

יעקב מרגי: סגנית השר, נכון

יעקב מרגי:  את יודעת, עם השיח המגדרי – הסתבכנו, בקיצור

יעקב מרגי:  עד שהמוח מתרגל למשהו

יעקב מרגי:       אני מתלבט בין לנאום את הנאום הפרוטוקולי לבין לדבר מהבטן או מהלב, כי הנושא הזה לא זר לי

יעקב מרגי:  אני הכרתי את פיני, והיום פיני, אני רוצה להגיד לך, אם אפשר לומר "בשעה טובה", ואם אפשר לומר גם את הביטוי – אני אשאל את זה – שזה יום חג, יום מכונן

יעקב מרגי:  אני אסביר לחבריי למה

יעקב מרגי:  את פיני הכרתי בעקבות אירוע משפחתי לא פשוט

יעקב מרגי:  הייתי אז שר לשירותי הדת בישראל

יעקב מרגי:  יש אירוע טילים על באר שבע, ובמוצאי שבת אחד האחיינית שלי חוזרת, יוצאת מבאר שבע לכיוון לנתיבות

יעקב מרגי:       בדרך – טיל גראד, פגיעה ישירה, עם הרוג אחד, קטוע רגל אחד ואלמונית

יעקב מרגי:  מקפיצים אותי כל המשפחה

יעקב מרגי:  הפצועה, בדרך כזאת או אחרת, ברוך השם, ברמה קלה

יעקב מרגי:  אני עומד עם מנהל בית החולים – אני מוקפץ לבית החולים – הוא לא מספר לי כלום

יעקב מרגי:  הוא אומר: יש אלמונית אחת

יעקב מרגי:  כמעט ויתרו עליה

יעקב מרגי:  בחסדי השם יתברך – אני לא רוצה לומר את מספר הניתוחים, אבל זה עובר את שתי כפות הידיים, ומעל קרוב לשנתיים של אשפוז ושיקום – ברוך השם, היא היום אם לארבעה, גרה בנתיבות

יעקב מרגי:      האיש הראשון, הבן אדם הראשון שהפיח תקווה בהורים, במשפחה, שצץ מאיזה מקום כלשהו כמלאך, היה פיני רבינוביץ'

יעקב מרגי:  הוא העניק את הפחת החיים, את תקוות החיים, את הליווי

יעקב מרגי:  גם אם היית שמה עכשיו צי של עובדות סוציאליות ליד המשפחה, זה לא דומה

יעקב מרגי:  מאז אני התחלתי "לסבול" מפיני

יעקב מרגי:  יחד ניסינו – ואני מתבייש, פיני; מצד אחד אני מתבייש, מצד אחד אני שמח, כי כשאני הייתי בצד הזה כח"כ, ניסיתי וניסיתי להביא זאת לתודעה, ניסיתי להבקיע את סוגיית החקיקה, והינה, זה מתגלגל למשמרת שלי כשר הרווחה

יעקב מרגי:      הנושא לא זר לי ולא זר למשרד הרווחה, כי כפי שציינו כאן, אנחנו יודעים לתת מקום של כבוד לשכול – מדינת ישראל למודת אתגרים והתמודדויות ויודעת לתת מקום של כבוד לשכול, למשפחות השכול הצבאי, השכול מנפגעי פעולות איבה; היא יודעת לתת, ונכון, וטוב שכך

יעקב מרגי:  היא יודעת לתת את המענה לנפגעי תאונות דרכים, לנפגעי המתה, והייתי שותף לחלק מהחקיקה וכתיבת התקנות

יעקב מרגי:  יש שכול שמתקבל כמובן מאליו כדרך העולם

יעקב מרגי:  מה לעשות? מחלות ידועות

יעקב מרגי:  אבל אף אחד לא נתן דעתו שהמשפחות האלה עוברות משהו, שהילדים בבית הזה עברו טלטלה, שמישהו צריך לתת להם טיפול ייחודי

יעקב מרגי:  אפשר לומר, הרי לכאורה לשכות השירותים החברתיים ברשויות המקומיות אמורות לתת מענים לכל מיני מצוקות, אבל מענה ייחודי, טיפול הוליסטי, זה אינטרס שלנו כחברה, אינטרס שלנו כמדינה

יעקב מרגי:  אנחנו יודעים לייצר את המענים האלה

יעקב מרגי:       אני מבין שיש הצעת חוק שגם מתגלגלת לפתחי

יעקב מרגי:  הכי קל לבוא ולומר: תעלה את זה

יעקב מרגי:  זה הגיע אליי היום לשולחן

יעקב מרגי:  אמרתי: אני רוצה לשבת עליה

יעקב מרגי:  אני לא אוכל לסרב לה, פיני, אל תדאג, אני לא אוכל לסרב לה

יעקב מרגי:  במקרה הזה אני לא יכול לומר: מה שרואים מכאן לא רואים משם

יעקב מרגי:  אני אומר לכם, כן, היום, משפחות השכול האזרחי, מה שרואים מכאן כן רואים מכאן

יעקב מרגי:  אני מאמין, וצריך לעשות זאת, אבל נעשה זאת בשום שכל, כי במגרש שלי, על שולחני, יש הצעות חוק שעברו כאן בבית הזה והתגלגלו לפתחי, וקשה ליישם אותן – א

יעקב מרגי:  כי לא יועד לזה התקציב, וזה לא המקרה, אני אדע למצוא את התקציב; ב

יעקב מרגי:  כי לא ניתן מענה למשבר כוח האדם הטיפולי שאנו חווים בחברה הישראלית

יעקב מרגי:  זה משבר שהיה ידוע אבל לא טופל

יעקב מרגי:  יש מצוקות רבות במחלקות, יש תזוזה של מקצועות הרווחה לתחום הקליני, יש לנו תת-איוש במחלקות

יעקב מרגי:  זה על שולחני, ואני מקווה שעד ועדת שרים לענייני חקיקה הקרובה נמצא את המענה וזה יאושר

יעקב מרגי:  אנחנו נעשה זאת

יעקב מרגי:      ואני אומר לך, פיני, ולמשפחות היקרות: אנחנו לא עושים טובה

יעקב מרגי:  אתם האנשים שמוכיחים לנו פעם אחר פעם: אנשים טובים באמצע הדרך זה לא רק מילות שיר, זו מציאות, מציאות חיים

יעקב מרגי:  דווקא בתקופה הזו, שבה אנחנו אוהבים להלקות את עצמנו ורואים הכול שחור, הכול מטושטש, הכול תחת ערפל סמיך, יש הרבה נקודות אור בחברה הישראלית

יעקב מרגי:  מי שלא מכיר אותן, שיבוא אליי ליום עבודה, שיהיה צמוד אליי ליום עבודה אחד כדי להבין מה חוזקה של החברה הישראלית

יעקב מרגי:  אנחנו, לצערנו הרב – אני לא רוצה לומר "עם המזוכיזם"; אולי זה סולם ערכים גבוה, אני אלמד זכות – עם סולם הערכים הגבוה שלנו אנחנו אוהבים להלקות את עצמנו, אבל יש לנו הרבה במה להתגאות

יעקב מרגי:  יש הרבה מה לתקן

יעקב מרגי:  יהיו ויכוחים – לא נורא, מה קרה? מקושיה לא מתים, את זה הגמרא אמרה

יעקב מרגי:  נישאר בקושיה

יעקב מרגי:  מה קרה? נחלוק, שלא יהיה משעמם פה

יעקב מרגי:  אתם רוצים להיות כמו במדינות סקנדינביה? משעמם בחדשות שם

יעקב מרגי:  אז בסדר, הגזמנו, לא לכזה אני מצפה, אבל יש נקודות אור חיוביות בחברה הישראלית, ואתם ושכמותכם, ושירבו כמותכם, תאתגרו אותנו

יעקב מרגי:      התפקיד שלנו הוא לנסות לעשות כמה שיותר טוב, ואנחנו ניתן, בעזרת השם, ביום הזה, ביום החג הזה שלכם, כי אני יודע, פיני, כמה שנים אתה פה כמחזר על הפתחים – אני אומר לך איך אנחנו הרגשנו – לפעמים גם כזבוב טורדן פה

יעקב מרגי:  אבל כל הכבוד לך, והצלחתם

יעקב מרגי:  באמת, לקחת את הטרגדיה האישית שלך, נקרא לזה, והפכת אותה למפעל חיים תרתי משמע, מפעל חיים שלך ומפעל שמפיק חיים, יפיח חיים באותן משפחות שעברו טלטלה רגשית לא פשוטה ולא קלה

יעקב מרגי:  לצערנו הרב, הייתם שקופים, אבל אני לא מצר על כך

יעקב מרגי:  יש תהליכים דינמיים, כך האנושות עובדת, והגיע הזמן

יעקב מרגי:  אין דבר שאין לו מקום ואין לו שעה, וזה המקום וזו השעה

יעקב מרגי:  תודה רבה לכם

ניסים ואטורי: תודה רבה

ניסים ואטורי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/958)

ניסים ואטורי: ] 

ניסים ואטורי: נעבור לנושא הבא – הצעות חוק מטעם הכנסת בקריאה ראשונה

ניסים ואטורי:  הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 101) (רכישת דירה עבור ילד יתום מאחד מהוריו), התשפ"ג–2023

ניסים ואטורי:  מציג חבר הכנסת יעקב אשר

אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – חילי, אל תלך, עוד דקה

 אני רוצה להצטרף – האורחים שנמצאים ביציע, זכיתי היום לשבת איתכם כמה דקות, ואני רוצה קודם כול להצטרף לדברים הללו שנאמרו כאן ולהודות קודם כול לחילי טרופר, שהוא יוזם היום הזה והדבר הזה

 אתם בחרתם להנציח את זכר היקירים שלכם בעשייה חברתית, ותפקידנו, כמו שאמרתי לכם היום בבוקר, הוא להנציח אותם בעשייה חקיקתית של עזרה לאותן משפחות שבאמצע החיים חטפו מכה שזעזעה אותן לגמרי

 מתוך המכה הזאת, התפקיד שלנו – ואנחנו נהיה מגויסים לעניין – הוא למצוא את הפתרונות ולסייע לכל משפחה ומשפחה שעברה אסונות כאלה, ושלא תעבור יותר

     אדוני היושב-ראש, אין משהו יותר – אתה משוחרר, חילי

 באמת, משמיים, אני גם מגיש עכשיו את הצעת החוק לקריאה ראשונה שבעצם מדברת על חוק מיסוי מקרקעין

 זה נשמע כאילו זה איזה חוק תשתיתי, נדל"ני, אבל הוא מדבר על רכישת דירה עבור ילד יתום, ילד שהתייתם מאחד מהוריו

     ואדוני היושב-ראש, היום אנחנו מתקנים עוול, מתקנים עיוות, אל מול אוכלוסייה שחוותה אסון, משפחה שחוותה אסון משפחתי ואישי

 אנחנו מתקנים את העוול הזה, ואני אסביר על מה אנחנו נצביע עוד מעט

      המצב היום, אדוני היושב-ראש, הוא שבחוק מיסוי מקרקעין החוק מכיר בהורה וילד עד גיל 18 כתא משפחתי אחד לעניין מיסוי מקרקעין

 ואולם, במקרים שבהם דירת מגורים נרכשת עבור ילד יתום מאחד מהוריו מכספי הירושה של ההורה הנפטר או מתרומות שנאספות לשם הבטחת עתידו הכלכלי – אותה משפחה שבה האבא או האימא, חלילה, נפטרו, והם רוצים להבטיח את עתידו של ילדם בהמשך הדרך להגיע לדירה, והם רוצים לרכוש דירה עבור הילד עוד היום, כשהוא צעיר, מתחת לגיל 18 – על פי החוק, במקרה כזה, זה נקרא תא משפחתי אחד, ועליהם יחול מס רכישה בגובה של עד 8% במדרגות כאלה ואחרות

 זה נחשב לרכישת דירת מגורים נוספת של התא המשפחתי, למרות שכל מטרת הרכישה הזאת היא לא לצורך עסקי ולא לצורך השקעה, אלא לצורך שמירה על עתידו של היתום בגילים צעירים, מתחת לגיל 18

 ממילא במצב היום חלו שיעורי המס החלים על רכישת דירה שאינה דירה יחידה, ולא ניתן פטור ממס שבח במכירת הדירה הזאת

      בהצעת חוק זו מוצע לקבוע כי החזקה שלפיה רואים רוכש וילדיהם שטרם מלאו להם 18 שנים כרוכש אחד לא תחול אם מדובר בילדים יתומים מאחד ההורים

 הוראה זו תחול הן לענייני מס רכישה והן לענייני מס שבח

      אנחנו קיבלנו גם את האישור קודם וגם הוכרז כאן, מעל בימת הכנסת, על האישור של הממשלה על כך שאין מניעה לאשר את זה מבחינת – –      

ניסים ואטורי: זה בהסכמה, נראה לי

– – הצעת חוק תקציבית

 הממשלה תומכת בזה

 וכאן, הדבר הזה, אדוני, זה תיקון עוול גדול מאוד, שלא לקחו בחשבון את זכויותיו או את הרצון הזה של לבוא ולדאוג לילד בהמשך החיים

      החוק הזה, אדוני היושב-ראש, מבקש לעשות דבר אחד, פשוט ככל שהוא יישמע, והוא להכיר בכך שילד יתום הוא ילד יתום, שאין לו אבא או אימא, ובמקרה הזה, בתיקון הזה שאנחנו עושים, אנחנו המחוקקים, אנחנו חברי הכנסת, נהיה האבא והאימא שלהם

 אנחנו נדאג להם לעתידם; אנחנו נדאג שלא יצטרכו לשלם מס על כך שדואגים לעתידם של הילדים, כשאבי המשפחה או אם המשפחה נלקחו לעולם שכולו טוב והם נשארו במצב שלהם

      בדיונים שהתקיימו בנושא בוועדת הכספים נטען על ידי רשות המיסים כי יש נוהל שאמור להסדיר את הפטור ממס למקרים מעין אלו, אלא שהתברר בפועל שבמהלך כל השנים יש מקרים רבים שנופלים בין הכיסאות, ובלא מעט מקרים, כשהגיעה המשפחה ורוצה לרכוש את הדירה – והצטרפו אליהם גבאי צדקה כאלה ואחרים, קופת העיר ואחרים, שבאים לעזור לאלמנה או לאלמן בשלב הזה של החיים – התברר שהם היו צריכים לשלם, ואכן גם שילמו, מס רכישה או מס שבח במקרים הללו

      יושב-ראש ועדת הכספים הרב גפני קיים כמה דיונים בנושא הזה

 היינו שם בדיונים האלה, לא מעט דיונים, לא מעט צעקות שהיו שם על פקידי האוצר, על רשות המיסים, על כך שצריך לגמור את העניין הזה ולעבוד לפי הנהלים, ולא לחייב את הילדים הללו ואת המשפחות שלהם במס הזה

 זה לא עזר, ולכן אנחנו הגענו לחקיקה

 זו הצעת חוק שכבר הגשתי בכנסת הקודמת, בכנסות הקודמות

      ואני רוצה באמת להודות קודם כול לצוות לשכתי, ובמיוחד לעו"ד יהודה כהן, יועץ החקיקה שלי

 אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הכספים ולחבר הכנסת ינון אזולאי, שנמצא איתנו כאן, שביחד עמלו על העניין הזה לא מעט, ובסופו של דבר הצלחנו להגיע לחקיקת החוק הזה, שיזמתי ביחד עם חבר הכנסת הרב גפני

 אני רוצה להודות ליושב-ראש הקואליציה ולמשרד האוצר, לשר האוצר ולצוות שלו, שאישרו את הדיון היום למרות הסתייגויות כאלה ואחרות שהיו בהתחלה של האוצר, וגם להודות לפקידי האוצר, שבסופו של יום צריכים להבין דבר אחד: הכסף הזה שנגבה מאותם יתומים הוא לא כסף ששווה מיסוי, הוא לא כסף שעליו צריך לקחת מס רכישה, והדברים הללו יתוקנו היום בהצעת החוק הזאת

 כמו שאמרתי, זה תיקון עוול גדול מאוד

      ואני פונה אליכם, חברי הכנסת: כפי שתמכתם בחוק הזה פה אחד בקריאה הטרומית, תתמכו בבקשה גם עכשיו בקריאה הראשונה, ובקרוב מאוד נביא אותו גם לקריאה שנייה ושלישית

 בזה אנחנו עושים את חובתנו למען האנשים החלשים

 אנחנו יודעים איזו זכות זאת ואיזו עזרה גדולה זאת כשעוזרים ליתומים

 אלו הזכויות שלנו, זאת העבודה שלנו, ובעזרת השם, נמשיך לעשות אותה למען כל תושבי מדינת ישראל

 תודה רבה, אדוני היושב-ראש

 אני מבקש להצביע בעד החוק

ניסים ואטורי: טוב שאמרת

ניסים ואטורי:  היינו מתבלבלים

ניסים ואטורי:  תודה

ניסים ואטורי:  תודה רבה

ניסים ואטורי:  יש כאן רשימה ארוכה של דוברים, יש כאן 66 דוברים שנרשמו

ניסים ואטורי:  האם יש מישהו באולם שרוצה לשאת דברים? כולם מוותרים? תודה רבה

ניסים ואטורי:  אגב, יש פה גם אנשים שנמצאים בחו"ל

ניסים ואטורי:       אז אנחנו נעבור להצבעה

ניסים ואטורי:  אנחנו מצביעים על החוק

ניסים ואטורי:  אני חוזר על זה: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 101) (רכישת דירה עבור ילד יתום מאחד מהוריו), התשפ"ג–2023

ניסים ואטורי:  אנחנו נעבור להצבעה

ניסים ואטורי:  אני מבקש מכולם לשבת במקומות

ניסים ואטורי:  הצבעה

ינון אזולאי: אפשר להצביע?     

ניסים ואטורי: עכשיו אתה יכול

ניסים ואטורי:  תלוי מה פסקת נגדי בוועדת האתיקה, או בעדי

ניסים ואטורי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 

ניסים ואטורי: נמנעים – אין  

ניסים ואטורי:  שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים

ניסים ואטורי:  אני מודיע שהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 101) (רכישת דירה עבור ילד יתום מאחד מהוריו), התשפ"ג–2023, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להמשך דיון והכנה לקריאה שנייה ושלישית

ניסים ואטורי:  אז זה עבר לוועדת הכספים

ניסים ואטורי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/956)]

ניסים ואטורי: נעבור לנושא הבא – הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 142) (דיון בהחלטות ועדות משנה), התשפ"ג–2023, של חבר הכנסת אלי דלל

ניסים ואטורי:  יציג אותה חבר הכנסת אלי דלל, בבקשה

אליהו דלל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מטרת הצעת החוק היא לייעל את תהליכי התכנון והבנייה

אליהו דלל:  בסעיף 18 לחוק התכנון והבנייה נקבע כי ועדה מקומית ברשות מקומית אחת תקים ועדת משנה לתכנון ובנייה אשר תהיה מוסמכת לדון בנושאים שבסמכות הוועדה המקומית, ודין החלטותיה כדין החלטת הוועדה המקומית

אליהו דלל:       בנוסף, נקבע כי כל החלטה של ועדת המשנה תישלח לכל חברי הוועדה המקומית ולנציגים בעלי הדעה המייעצת, וכל אחד מהם רשאי לדרוש בכתב שיתקיים דיון חוזר במליאת הוועדה המקומית בעניין שבו דנה ועדת המשנה

אליהו דלל:  הסדר זה מוביל לעיתים לעיכוב בעבודת הוועדה המקומית, ולעיתים הדרישות האמורות אף נעשות מטעמים שאינם ענייניים אלא כדי לעכב את יישום ההחלטה

אליהו דלל:       לשם ייעול תהליכי התכנון והבנייה בוועדות המקומיות מוצע לקבוע כי רק שני חברי ועדה מקומית או יותר יוכלו לדרוש קיום דיון חוזר כאמור

אליהו דלל:  כך יפחת החשש משימוש לרעה בהסדר

אליהו דלל:  מוצע להותיר על כנו את ההסדר המתיר לנציג בעל דעה מייעצת לפנות בדרישה כאמור

אליהו דלל:  בדרך כלל הנציג של שר האוצר או של ועדת התכנון יכול בעצמו להגיש בקשה בנושא

אליהו דלל:       בסעיף 2 ובסעיף 19 לחוק קבועות הוראות לעניין ועדה מקומית המורכבת מכמה רשויות מקומיות – מה שנקרא ועדה מרחבית – ובין היתר, מוחלות על ועדה כזאת הוראות סעיף 18(ז) לחוק

אליהו דלל:  מוצע להחיל את ההסדר המוצע בסעיף 1 גם על ועדה מרחבית בשינוי זה: בוועדה מרחבית שאחד מחבריה הוא נציג יחיד של הרשות המקומית, יוכל גם הוא לדרוש לקיים במליאת הוועדה המרחבית דיון חוזר בהחלטת ועדת משנה

אליהו דלל:       ההצעה הזאת באה לייעל את התהליכים, ולפי מה שאני יכול להעריך כיושב-ראש ועדה מקומית שניהלתי בנתניה במשך שנים רבות, דבר כזה יכול לחסוך לפחות שלושה עד ארבעה חודשים במתן היתר

אליהו דלל:  תודה רבה לחברי הכנסת וליושב-ראש הכנסת, וכמובן – להצביע בעד

ניסים ואטורי: להצביע בעד, אוקיי

ניסים ואטורי:  אני אמרתי שאני אצביע מה שאתה אומר לי

ניסים ואטורי:  טוב שאמרת

ניסים ואטורי:  יש כאן רשימה ארוכה מאוד של דוברים

ניסים ואטורי:  האם מישהו באולם המליאה רוצה לדבר? לא

ניסים ואטורי:  בסדר גמור

ניסים ואטורי:       אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 142) (דיון בהחלטות ועדות משנה), התשפ"ג–2023, של חבר הכנסת אלי דלאל

ניסים ואטורי:  הצבעה

ניסים ואטורי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 

ניסים ואטורי: נמנעים – אין  

ניסים ואטורי: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים

ניסים ואטורי:  אני מודיע שהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 142) (דיון בהחלטות ועדות משנה), התשפ"ג–2023, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להמשך דיון לקראת קריאה שנייה ושלישית

ניסים ואטורי:       תם סדר-היום

ניסים ואטורי:  הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי י"ח בסיוון התשפ"ג, 7 ביוני 2023, בשעה 11:00

ניסים ואטורי:  ישיבה זו נעולה

ניסים ואטורי:  תודה רבה לכולם