ישיבת מליאה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 8, 2022-11-30 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום ו' בכסלו התשפ"ג, 30 בנובמבר 2022

מיקי לוי:  אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת

מיקי לוי:       הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה

דן מרזוק: ברשות יושב-ראש הכנסת, אבקש להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת נספח להסכם הקואליציוני בין סיעת הליכוד לבין סיעת עוצמה יהודית, אשר הוגש למזכירות הכנסת ביום שני 28 בנובמבר 2022, ד' בכסלו התשפ"ג, והועבר לידיעת חברי הכנסת באותו היום

דן מרזוק:  תודה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  אנחנו עוברים לנושא הבא – ציון ימים מיוחדים: ציון יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן

מיקי לוי:       חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, כמדי שנה ב-30 בנובמבר אנו מציינים את יום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן

מיקי לוי:  זה לא מקרי שהיום הזה מצוין למוחרת כ"ט בנובמבר, עת התקבלה תוכנית החלוקה באו"ם, שהובילה להקמת מדינת ישראל

מיקי לוי:  אישור החלטה 181 להקמת מדינת יהודית בארץ ישראל על אף התנגדות מדינות ערב ואיראן העמידה את היהודים שחיו בתחומן כמטרה נוחה, קלה ומיידית לפורקן הכעס הערבי

מיקי לוי:  כמעט מיליון מבני עמנו בצפון אפריקה, במזרח התיכון ובאיראן סבלו מפרעות ומהשפלות כנקם על הקמת מדינת ישראל

מיקי לוי:  חלקם נרצחו בדם קר, חלקם ברחו בעור שיניהם וחלקם גורשו בכוח בעוד הם משאירים את רכושם מאחור

מיקי לוי:  קהילות יהודיות מבוססות, עתיקות ומפוארות איבדו באחת את מעמדן ונאלצו להקים מחדש את חייהן במקום אחר

מיקי לוי:       כמחצית ממגורשי מדינות ערב ואיראן הגיעו לישראל

מיקי לוי:  יחד עם מורשתם הייחודית הם וילדיהם מהווים כיום חלק חשוב מפסיפס עשיר המרכיב את החברה הישראלית

מיקי לוי:  תודה רבה

מיקי לוי:       חבר הכנסת אלי דלל, ראשון הדוברים, בבקשה

אליהו דלל: אדוני יו"ר הכנסת, כנסת נכבדה, "והוצאתים מן העמים וקבצתים מן הארצות והביאתים אל אדמתם ורעיתים אל הרי ישראל באפיקים ובכל מושבי הארץ"

אליהו דלל:  כך חזה יחזקאל הנביא לפני כ-2,600 שנה

אליהו דלל:  850,000 יהודים גורשו מארצות ערב ואיראן והפכו ביום אחד לפליטים

אליהו דלל:  להרוג את היהודים בכל מקום שתמצאו אותם

אליהו דלל:  זה משמח את אללה, את ההיסטוריה ואת הדת

אליהו דלל:  זה יציל את כבודכם – הדהד קולו של חאג' אמין אל חוסייני, המופתי של ירושלים, מעל גלי האתר של רדיו ברלין בשנת 1940, בתמיכתו המלאה של הצורר הנאצי

אליהו דלל:       מאורעות הפרהוד בחג השבועות של 1941 המחישו את רצינות כוונותיו של החאג' – פוגרום אשר גבה באכזריות את חייהם של למעלה מ-180 יהודים, ובהם עוללים, נשים נאנסו ומאות רבות נפצעו

אליהו דלל:  בתים נבזזו, חנויות ובתי עסק נשדדו, ואלפי משפחות נותרו ללא קורת גג

אליהו דלל:  גם הוריי היו שם

אליהו דלל:  למזלם הטוב הם שרדו את הפרעות האלה, אולם אירוע זה היה קו פרשת המים בין התקופה שבה יהודים חיו בהרמוניה לצד הערבים לבין העידן החדש שבו הפכו חייהם של היהודים רוויים בפחד וחשש; שבו הלכו וגברו נחשולי השנאה כלפיהם גם במדינות הערביות שבהן התגוררו עד אשר גורשו ב-1951

אליהו דלל:       אני רוצה לציין בנימה אישית גם את הפוגרום שעברו יהודי לוב בשנים 1945, 1948 וב-1967

אליהו דלל:  ביוני 1967 גורשו אשתי ובני משפחתה מלוב ונקלטו כפליטים באיטליה

אליהו דלל:  והינה, אני עומד כאן היום לפניכם, בן של פליטים יהודים שגורשו מעיראק והגיעו לארץ ישראל עם מזוודה אחת וחלומות גדולים של מדינת היהודים שבירתה ירושלים

אליהו דלל:       יום זה נועד להזכיר כי גם הבריחה המהירה והמאולצת של היהודים מארצות ערב לא הותירה לרובם ברירה, ורוב רכושם נשאר מאחור; אותו רכוש רב שצברו בשל מעמדם הרם והשפעתם הרבה בקרב האוכלוסיות שבקרבן גרו

אליהו דלל:  כמו באירופה, כך גם בארצות ערב, היהודים היו בעמדות מפתח והם נהנו ממצב כלכלי טוב

אליהו דלל:  הם מילאו תפקידים מרכזיים בצמרת השלטון ועסקו במקצועות עתירי ידע בהתאם לתקופה

אליהו דלל:  את רכושם הרב, שצברו במהלך השנים, הותירו מאחור

אליהו דלל:  רכושם הולאם על ידי השלטונות ומעולם לא הושב לבעליו

אליהו דלל:  שווי הרכוש שהולאם מוערך ב-150 מיליארד דולר

אליהו דלל:       ביום ציון זה אנחנו צריכים לזכור שהמלחמה על המדינה היהודית שלנו היא יום-יומית וחייבת להיות בנפשנו

אליהו דלל:  חבריי המכובדים, היום הזה הוא בעל חשיבות לאומית, שבו אנו כחברה וכמדינה חייבים לתת לו ביטוי ולהוקיר פרק מפואר של אלפי שנים של יהודי הגולה שלא תמיד זכה למקום הראוי לו בהיסטוריה של העם היהודי

אליהו דלל:  סיפור הוריי וסיפוריהם של הורי אשתי ובני משפחתה, כמו גם סיפורם של כל מגורשי מדינות ערב, הוא סיפורה של הציונות האחרת שלא נלמדה ולא נלמדת כראוי במערכות החינוך

אליהו דלל:  אני רוצה שילדי ישראל יכירו את המילים הבאות: הפרהוד, הכותאב, אנוסי משהד, פרעות לוב, פרעות חלב, עלילות דמשק, השבת השחורה של יהודי אלג'יריה ועוד

אליהו דלל:  אני רוצה שילדי ישראל יכירו את האירועים שעומדים מאחורי המילים האלה

אליהו דלל:  בתוך המזוודות מעיראק, מלוב, ממצרים, מסוריה, מאיראן, מאלג'יריה, ממרוקו מלבנון ומתוניסיה הביאו אוצר – התלמוד הבבלי, נוסחי תפילה, מסורת עשירה, מנהגים יהודיים, מוזיקה, שירה, ספרות, חג המימונה, השכלה, אומנות, מאכלים ועוד

אליהו דלל:  הכול שזור בקולקטיב הישראלי כולו

אליהו דלל:  תמיד הם דיברו על אהבה לארץ, על הכמיהה לירושלים

אליהו דלל:  חבלי הלידה הקשים, הקליטה באוהלים, בפחונים, במעברות, הכיסופים לירושלים; זאת מין תנועה פנימית שאמרה: אנחנו בני אברהם אבינו, וזה המקום שלנו, וזו המולדת שלנו

אליהו דלל:  סיפורם של יהודי ארצות ערב הוא סיפורה של המדינה

אליהו דלל:  העולים נדרשו להתחיל מאפס, לבנות את ביתם

אליהו דלל:  בנו הכול בנחישות, בעוז, ברוח, בציונות ובחזון

אליהו דלל:  הם הצליחו מחדש לייצר את פרנסתם, לגדל את משפחתם, לגבש את זהותם מחדש במדינת ישראל

אליהו דלל:       ולסיום, אדוני היושב-ראש, אני עומד כאן על במה מכובדת זו כדי להבטיח להוריי שייבדלו לחיים טובים וארוכים, ולאשתי היקרה, שאעשה הכול על מנת להנחיל לדור הבא את המורשת הנפלאה שעליה גדלתי ואותה ירשתי

אליהו דלל:  אני מחויב להעביר לדור הבא את אהבת האדם, אהבת עם ישראל, אהבת תורת ישראל וארץ ישראל

אליהו דלל:  מחובתנו להמשיך לספר, לכתוב, לשמר ולפאר את סיפור המורשת של אבותינו ושלנו בארצות הגולה ואת הסיפור של הגירוש, העלייה והקליטה כאן בארץ ישראל, בסימן "והגדת לבנך"

אליהו דלל:  חייבים לספר את הסיפור שלא סופר מספיק למען הדורות הבאים

אליהו דלל:  "ה' עֹז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום"

מיקי לוי: אמן

מיקי לוי:  אני רק יכול לברך אותך על זה שחיפשתי מי שירים את הכפפה, ואמרתי, תשאלו את חבר הכנסת דלל

מיקי לוי:  הרצינות שהפגנת ראויה לציון

אליהו דלל: תודה רבה

מיקי לוי: תודה לך

מיקי לוי:  חברת הכנסת בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת בן צור – אינו נוכח

מיקי לוי:  חבר הכנסת טל, בבקשה

אוהד טל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום לפני שמונה שנים מדינת ישראל לקחה על עצמה, ובצדק רב, לתקן עיוות היסטורי; היום לפני שמונה שנים הסיפור הישראלי המלא והשלם החל לצאת לאוויר העולם

אוהד טל:  אנו מציינים היום את יום הזיכרון הלאומי ליציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן

אוהד טל:  אנו משמיעים היום את קולם של כ-850,000 יהודים וצאצאיהם, אשר אולצו ברובם לאורך המאה ה-20 לעזוב חסרי כול את המדינות שבהן נולדו וחיו, תוך הפרה שיטתית של זכויות אדם ובהכוונת הליגה הערבית

אוהד טל:       העלאת המודעות הציבורית לסיפור התת-מסופר של יהדות ארצות ערב ואיראן היא משימה חשובה מאין כמותה; משימה בעלת ערך לאומי, המקפלת בתוכה עשיית צדק והנחלת מורשת

אוהד טל:  המשימה חשובה דווקא משום שלכאורה הסיפור הישראלי כבר מעוצב ומגובש מזה כ-74 שנים

אוהד טל:  להיכנס באיחור לספרי ההיסטוריה בבתי הספר ובאוניברסיטאות למודעות התרבותית ולמורשת הלאומית והבין-לאומית כאחד, זו משימה קשה ומאתגרת

אוהד טל:  אחרי עשרות שנים של שתיקה קמו להם אנשים שזיהו את החוסר, את ההיעדר, ושמו לעצמם מטרה להילחם ולהוסיף את הפרקים העלומים בסיפור קוממיות ישראל; פרקים שנכתבו בדם, בציונות ובאהבת אדם וארץ

אוהד טל:       פליטי היהדות המפוארת שצמחה במרחב הערבי העמידו ענקי רוח – מחברי ספרים מכוננים, פוסקי הלכות ומנהיגים ציוניים

אוהד טל:  את תורתם אנו יונקים, מספריהם אנו למדים, ואת ארצם המשוחררת, שעליה לחמו, אנו נוחלים

אוהד טל:  על הציווי מספר משלי, האומר לנו "אל תִּטֹּשׁ תורת אמך", אומרים חז"ל: אלו המנהגים והמסורות שאנו מנחילים לבנינו ולבנותינו לאורך שרשרת הדורות

אוהד טל:  כבן ונכד לעולי גלות טורקיה ומרוקו, צאצא של מגורשי ספרד, ראיתי מקרוב כיצד תרבות מפוארת מגולמת ומקופלת לריחות, צבעים, פולקלור וטעמים; תרבות מרהיבה של מסירות ומסורת של ערכי משפחה ומורשת נמסרו מדור לדור, מאב לבן ומאם לבת

אוהד טל:  בכל שבת, עת אני צועד עם בניי לבית הכנסת המרוקאי בשכונתנו באפרת בגוש עציון, אני לא צועד לבד; איתי ועם בניי צועדים גם אבותיי, וכמו לוחשים לנו: אנו איתכם ואתם איתנו, צועדים יחד בדרך האבות והאימהות

אוהד טל:  את הנוסח שלהם אני מתפלל, אל קהילתם, פיוטיהם ומנגינותיהם אני מתחבר מחדש

אוהד טל:       כבן ונכד לציונים שבחרו לבוא ולא ברחו, שעלו ולא גורשו, שהתפללו לציון וזכו לחון את עפרה, אני מרגיש גאה ונרגש להיות חבר בתנועה הנושאת את השילוב "ציונות דתית"

אוהד טל:  לפני חודש, עם פרסום תוצאות הבחירות, נישאתי במטה הציונות הדתית על כתפי החוגגים, ששמחו על הלבבות שבהם נגענו והנפשות שעשינו בעם ישראל

אוהד טל:  יחד איתי היינו במעגל הנבחרים ושלוחי הציבור העתידיים של המפלגה – מימיני חברי חבר הכנסת אופיר סופר, בן לעולי לוב; לשמאלי חברי חבר הכנסת משה סולומון, בן לעדה האתיופית; והשלים את המעגל יושב-ראש הציונות הדתית, יושב-ראש המפלגה בצלאל סמוטריץ'

אוהד טל:  פקחו את העיניים וראו איזו תמונה מרגשת – שלמה וכל כך ישראלית: מרוקאי, לובי, אתיופי ואשכנזי רוקדים במעגל

אוהד טל:  לא, זו ממש לא התחלה של בדיחה; להפך, זוהי המציאות הישראלית העכשווית והמיוחדת של תשפ"ג

אוהד טל:      אני, חבר הכנסת אוהד טל, קיצור של אלטלד, שם משפחה הנושא בתוכו את שם העיר טולדו, ערש תרבות יהדות ספרד המעטירה, זוכר, מזכיר ומוקיר את מורשתי, שורשיי ואבותיי

אוהד טל:  כשם שהעם היהודי חי את עברו דרך ימי זיכרון יום-יום הן בתפילה לזכר יציאת מצרים והן בעוגני לוח השנה העברי – יום הזיכרון לחללי צה"ל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה – כך עלינו, צאצאי יוצאי מדינות ערב, לזכור ולהנחיל את מורשתם

אוהד טל:  זוהי גם המורשת שלנו, זוהי גם המורשת של העם היושב בציון

אוהד טל:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  אני מפעיל לכם שעון – היום זה לא יום לחוץ – כדי שתתרגלו להרים עין

מיקי לוי:  בימים לחוצים שלוש דקות זה שלוש דקות

מיקי לוי:  היום זה קצת – רק תתרגלו להרים ראש

מיקי לוי:  חברת הכנסת בן ארי, בבקשה

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

מירב בן ארי:  גברתי השרה, כנסת נכבדה, אני שמחה שהנאום הראשון שלי בכנסת העשרים-וחמש – הכנסת העשרים-וחמש? הזמן טס – עוסק בגירוש של יהודי מדינות ערב ואיראן

מירב בן ארי:       את היום הזה אנחנו מציינים בזכות שני חברי כנסת: שמעון אוחיון ונסים זאב

מירב בן ארי:  שניהם – לפי שמות המשפחה שלהם מבינים שהם הגיעו מארצות ערב – הם, המשפחה שלהם

מירב בן ארי:  כששואלים אותי למה את כל הזמן נלחמת על נשים בכנסת, אני אומרת להם שאם לא יהיו נשים, לא יהיו אותן זכויות לנשים, ואם לא יהיו חברי כנסת ספרדים, לא נדע להביא את ועדת ביטון, לציין את היום החשוב הזה כאן, בבתי הספר, במערכת החינוך

מירב בן ארי:  היום החשוב הזה הגיע בזכות היוזמה שלהם, ובעצם הפך לפועל בתוך ועדת ביטון בשנת 2016, כשהייתי חברה בכנסת העשרים, ובעצם הפכנו את ועדת ביטון למציאות בתוך מערכת החינוך

מירב בן ארי:  ועדת ביטון עשתה את הצעד הדרמטי הזה, בעצם נתנו למורשת יהדות ספרד להיכנס בצורה חשובה ומשמעותית לתוך בתי הספר

מירב בן ארי:      אני רוצה להגיד משהו על ההיסטוריה: גם סבי הגיע בשנות החמישים מלוב, והשאיר אחריו בית, וכן – גם זיכרונות

מירב בן ארי:  כך קרוב למיליון יהודים חיו גם במדינות ערב וגם באיראן

מירב בן ארי:  היהודים האלה, הסיפור שלהם לא סופר

מירב בן ארי:  גם סבא שלי שהגיע מלוב לא סיפר, עד שלא ביקשנו – זיכרונו לברכה, סבי זכי סעדון – אבל כשהוא סיפר, כל האמת יצאה

מירב בן ארי:  וצריך לזכור שהיהודים האלה בארצות ערב, צפון אפריקה, המזרח התיכון, מדינות המפרץ, אפילו, עברו התעללות: הרכוש שלהם הופקר, שדדו אותם, גנבו אותם, הביאו אותם לאנטישמיות

מיקי לוי: רצחו אותם

מירב בן ארי: רצחו אותם

מירב בן ארי:  הפרהוד, 1941

מירב בן ארי:  ובאמת במדינות האלה השכנים המוסלמים התנכלו לחיים שלהם, הפקירו אותם, מה שהביא לגלי עלייה לארץ

מירב בן ארי:  שני שליש מיהודי ערב הגיעו לארץ, וחלקם הלכו למדינות אחרות

מירב בן ארי:      אני רוצה להגיד עוד משהו על הרכוש: רכוש פרטי אפשר לתבוע, אפשר לחפש אותו; רכוש ציבורי, נכס צאן ברזל הזה של יהדות ערב ואיראן, נשאר שם

מירב בן ארי:  הוא לא חזר איתם לארץ

מירב בן ארי:  הם לא הביאו אותו

מירב בן ארי:  ניסינו כאן במשך שנים רבות לשחזר, אבל קשה מאוד להבין כמה נשאר מאחוריהם שם וכמה לא חזר, ולצערי, גם לא יחזור

מירב בן ארי:      ועוד מילה אחרונה: אנחנו מחויבים כחברי כנסת להביא את כל הסיפור, להביא את הסיפור שלהם, שהרבה פעמים, לצערי, אדוני היושב-ראש, נשכח, לא מסופר ולא מקבל את המקום הראוי

מירב בן ארי:  אני נכדה גאה

מירב בן ארי:  בכל יום שואה אני מדברת פה על השואה של יהודי לוב, על מחנה ג'אדו

מירב בן ארי:  אבל זה לא רק זה – גם לדבר על אותה מורשת מפוארת, מכובדת, שהביאו איתם יהודי המזרח

מירב בן ארי:  חשוב לנו לזכור, והכי הכי חשוב שלא נשכח

מירב בן ארי:  תודה רבה, אדוני היושב-ראש

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת בן צור, בבקשה

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, גברתי השרה, היום אנחנו מציינים את יום ציון עליית היהודים ממדינות ערב ואיראן

יואב בן צור:  אני רוצה לומר לכם שבארצות שהם היו בזמנם, ולפחות בחלקן של הארצות עשו להם, חבר הכנסת טיבי, נכבה

יואב בן צור:  גירשו אותם

יואב בן צור:  היהודים האלה חיו בארצות מושבותיהם, בתימן, במרוקו - -     

אחמד טיבי: אתה מעלה לי לגולים

מיקי לוי: העלית לו להרמה, מה שנקרא

יואב בן צור: - - סוריה, מצרים, עיראק ומדינות נוספות

יואב בן צור:  המדינות האלה, לצערנו, רמסו ברגל גסה את זכויותינו תוך בזיזת הרכוש שצברו

יואב בן צור:      היום הזה ראוי לציון בגלל המשמעות ההיסטורית והמדינית המתבקשת לפרשת השבוע, פרשת ויצא

יואב בן צור:  בתחילת הפרשה מובא: "ויצא יעקב מבאר שבע וילך חרנה"

יואב בן צור:  רש"י הקדוש מבאר כי יציאת צדיק עושה רושם, ובעת יציאת הצדיק פנה הודה, פנה זיווה, פנה הדרה

יואב בן צור:  רבותיי, זה היה אז, ומקיש עד היום לדורנו

יואב בן צור:  כל העולם נוכח לראות כיצד צאצאיו של יעקב שגרו במדינות ערב ואיראן, הביאו איתם ברכה למדינות שבהן הם ישבו

יואב בן צור:  ולאחר הגירוש של צאצאי יעקב במובנים רבים שקעה השמש על מדינות אלו, כי היהודים שחיו באותן מדינות לא חבלו ולא חיבלו, כי היהודים כיבדו את הריבון תוך אימוץ מנהגים, לבוש וטעמים

יואב בן צור:  חרף זאת, השלטון דחה את האומה היהודית הנפלאה, ומדינות אלו שילמו מחיר כבד – אינטלקטואלי וכלכלי

יואב בן צור:  אנו היהודים לא התקרבנו, אלא פרחנו וגדלנו במדינתנו

יואב בן צור:  וזהו לקח ראוי ללמידה, כי גם מול קשיים אדירים אבותינו העולים פעלו לצמיחה ולשגשוג

יואב בן צור:  זוהי העוצמה היהודית; אלו הגבורה והחישול שהיו חלקנו במדינות המוצא

יואב בן צור:      רבותיי, אני מבקש להציע פירוש נוסף ליום הזה: יוצאי ערב ואיראן שגורשו ממקומות הולדתם היו אישים שארי רוח, ועלו לישראל כשהם עניים בחומר, ומלאים ברוח

יואב בן צור:  אולם אבותינו עלו לארץ תוך זקיפות קומה יהודית

יואב בן צור:  הם התרגשו לחזור לנחלת אבותינו אחרי 2,000 שנות גלות, בבחינת מי פילל ומי מילל לזכות להגיע אל ארץ נחלת אבותינו; ארץ אשר עליה השם הבטיח לאברהם: "כי את כל הארץ אשר אתה ראה לך אתננה ולזרעך עד עולם"

יואב בן צור:  יהודי ערב אלו בהמוניהם למדינת ישראל הצעירה, והיו מי שניסו להשכיח מהם את עברם המפואר תוך מחיקת זהותם הקודמת בהבטחת עתיד חדש ליהדות במדינת ישראל, הם העבירו רבים מאחינו מדתם, משמירת המצוות ומערכי היהדות

יואב בן צור:  כי בעוד שבארצות ערב בזזו מאיתנו את הרכוש הפיזי, פה במדינה היה מי שניסה לגזול מאיתנו את הזהות הרוחנית שלנו

יואב בן צור:  בשכתוב מחדש של ערכים ונורמות חברתיות תוך ניסיון למחיקת ההיסטוריה הייחודית לעגו לנו, ביזו אותנו, בזו לערכינו, לפאות, לכיפה, לתורה ולמצוות

יואב בן צור:  זה היה עוול נוראי

יואב בן צור:      היום לא עוד מחיקת זהות וערכים ובמקומם זיוף מעוות של מסורת מפוארת, כי אם מקום ראוי; לא הצגה נלעגת של מורשתנו במוסדות התרבות והתקשורת, כי אם כבוד לייחודיות שלנו

יואב בן צור:  ראוי לנו כי נזכור את המורשת המפוארת שאיתה הגיעו לארצנו יוצאי ערב ואיראן: מורשת מפוארת של דת וערכים, מורשת של כבוד לערכי המשפחה, מורשת של כבוד לרבנים וללומדי התורה, מורשת שהטמיעה חותם איכות של מסורת מפוארת מאז הגלות

יואב בן צור:      חבריי, אני מבקש להתנחם בתוצאות הבחירות האחרונות, שבהן רוב יהודי מסורתי קבע נחרצות כי הוא לא שכח את מורשת אבותיו, וכי ערכי המסורת של אבותיו חשובים ויקרים לו, ולא יסכים יותר למחיקת זהות ייחודית

יואב בן צור:  רוב העם התאגד יחדיו וקבע קבל עם כי הוא חפץ לחזור למורשת אבותינו, וכי הוא מבקש הנהגה שתייחד את מדינת ישראל כמדינה יהודית גאה, ולא מבולבלת ככל העמים

מירב בן ארי: מי מוחק לו את הזהות? מי?     

יואב בן צור: זהו, בעיניי, עוד לקח שיש לזכור ביום הזה

יואב בן צור:  עלינו כעם - - -     

מירב בן ארי: גם ביום הזה אתה ממשיך - - -     

יואב בן צור: תני לי לגמור, ותגידי לי אחר כך מה שאת רוצה

מירב בן ארי: אני אגיד לך עכשיו שאפילו ביום הזה אתה מנצל את זה בשביל להגיד שיש לנו פחות מסורת מכם

מירב בן ארי:  אז בוא, זה מה שאתה אומר

יואב בן צור: זהו, בעיניי, עוד לקח שיש לזכור ביום הזה: עלינו כעם להתחבר מחדש לשורשי האמונה והמסורת בכל תפוצות היהודים במדינות ערב

יואב בן צור:  ולכן אציע לכם לחשב מסלול מחדש, ולראות אותנו ואת חלומותינו

יואב בן צור:  די בכך שעד היום הובלתם תפיסה פטרונית כלפי התרבות והמורשת שלנו

מירב בן ארי: מה זה "המורשת שלנו"? למה, אני פחות ספרדייה ממך?     

יואב בן צור: אציע לכם כי תראו את אבותינו - - -     

מירב בן ארי: תפסיק כבר לקחת בעלות על המסורת

יואב בן צור: אתם תראו אותנו

מירב בן ארי: תפסיק עם זה

מירב בן ארי:  אי-אפשר לשמוע את זה כבר

יואב בן צור: אני חושב שמי שהיה בשנה וחצי האחרונות - -     

מירב בן ארי: מה זה "מי שהיה"? למה? אתה בודק? תסתכל

מירב בן ארי:  מאיפה נעמה לזימי? מאיפה מיכאל ביטון?     

יואב בן צור: - - וראה כיצד הממשלה האחרונה - - -     

מירב בן ארי: למה אתה כל הזמן לוקח בעלות על העדה הספרדית, כאילו אתם חתומים עליה בטאבו?     

יואב בן צור: אני לא מדבר על יחידים

יואב בן צור:  אני מדבר על כלליות של הממשלה, כיצד היא התנהגה לגיור - -     

מירב בן ארי: מה זה קשור? מישהו פגע במסורת?     

יואב בן צור: - - ולכשרות ולכל דבר שבקדושה

מירב בן ארי: כשרות? כשרות? סוף-סוף נתנו לאנשים, שחררו אותם

יואב בן צור: תראו אותנו באמת, ותפסיקו לכפות עלינו ערכים - - -      

ולדימיר בליאק: לא, אתה תפסיק, אתה תפסיק

יואב בן צור: אני אומר לכל הצדדים

ולדימיר בליאק: אנחנו לא פחות יהודים ממך

יואב בן צור: אני אומר לכל הצדדים

מירב בן ארי: לא פחות מסורתיים גם

יואב בן צור: תכבדו את הערכים שלנו

ולדימיר בליאק: אתה תכבד אותנו

יואב בן צור: רק כך נצליח להתחבר מחדש, אחים, אוהבים - -      

מיקי לוי: משפט לסיום

מירב בן ארי: ככה לא נתחבר מחדש

יואב בן צור: - - מכבדים אחד את רעהו, מחוסנים, עומדים איתן בפני האתגרים הניצבים בפני העם ובפני המולדת

יואב בן צור:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  הייתי שמח, חבר הכנסת בן צור, למילה "יהודית דמוקרטית", זה היה משמח אותי נורא

מירב בן ארי: לא, גם אתה, אדוני היושב-ראש

מירב בן ארי:  גם אתה לא קשור - - -      

מיקי לוי: חבר הכנסת וסרלאוף

יצחק שמעון וסרלאוף: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת

יצחק שמעון וסרלאוף:  בשורת הכרזת מדינת ישראל הכתה גלים לא רק עבור היהודים היושבים בציון

יצחק שמעון וסרלאוף:  עיניהם של מאות אלפי יהודים שנותרו בארצות ערב העלו לחלוחית של התרגשות

יצחק שמעון וסרלאוף:  אבל הם לא ציפו שהבשורה הגדולה תהפוך להיות סיוט חייהם

יצחק שמעון וסרלאוף:  בתיהם ובתי אבותיהם, כמו גם בתי הכנסת המפוארים, הפכו למטרה

יצחק שמעון וסרלאוף:  שירת הבקשות, הפיוטים והסלסולים המפורסמים בלילות השבת יחד עם חברי הקהילה המגובשת – יידומו, ואת מקומם ימלאו הפחד והאימה מפני הפרעות וקול ההמון הזועם

יצחק שמעון וסרלאוף:  יהודים הוכו והושפלו ברחובות העיר, רכושם נבזז, כבודם נרמס

יצחק שמעון וסרלאוף:  אף אחד לא יכול היה לחזות בגורל הקרב ובא

יצחק שמעון וסרלאוף:  נאמנותם של היהודים לא הייתה דבר של מה בכך

יצחק שמעון וסרלאוף:  אלפי שנים הם פיתחו את הכלכלה, פיתחו תרבות עשירה ובעיקר ידעו לפתח יחסי שכנות טובה ולהועיל בכל מקום שבו התגוררו

יצחק שמעון וסרלאוף:      הטלטלה והאכזבה היו בלתי נתפסות, אך זמן לחשב מסלול מחדש לא היה

יצחק שמעון וסרלאוף:  כל הנתיבים והשבילים הובילו למקום אחד: לארץ שתהפוך למדינה, שתהפוך למעצמה; ארץ הצבי, מדינה יהודית, מעצמה ישראלית

יצחק שמעון וסרלאוף:  בבוידעם היהודי המושגים הללו היו קיימים

יצחק שמעון וסרלאוף:  שלוש פעמים ביום כל יהודי עצם את עיניו ומלמל בשפתיו את התפילה החרישית "וותחזינה עינינו בשובך לציון"

יצחק שמעון וסרלאוף:  שעון החול של השיבה לציון הונח בקרן זווית

יצחק שמעון וסרלאוף:  מי היה יכול לדעת שהשעה הגיעה? מחבר קהלת כבר אמר: "לכל זמן ועת לכל חפץ תחת השמים, עת מלחמה ועת שלום" – ולו יכלו הנרדפים לפייט בשירתם, שמא היו מוסיפים: עת להיות מגורש ועת לבנות מחדש

יצחק שמעון וסרלאוף:  והבנייה אינה פוסחת על שלפוחיות העבר; יהודי עשיר נותר חסר כול – ביתו, קניינו, מורשתו, כבודו, מה נותר מהם? הוא עומד בשערי ארץ ישראל כעת

יצחק שמעון וסרלאוף:  קולות העתיד מתחננים בפניו: אנא, אל תביט לאחור, בעולם יש מספיק נציבי מלח שעמדו קפואים בשארית ימיהם

יצחק שמעון וסרלאוף:  התחבר לחזון; אחוז בשיפולי גלימת ההיסטוריה של תקומת עם ישראל בארצו; תן ידך בקולמוס, וכתוב איתנו את הפרק החדש בתולדות עמנו

יצחק שמעון וסרלאוף:  והיהודי, שהותיר מאחוריו כמעט הכול באיראן, באפגניסטן, בלבנון, בתימן, בעיראק, בסוריה, במרוקו, בתוניסיה, הוא אוחז בידו מזוודה כשלגופו בגדיו הדלים, שארו הקרוב אליו חוסה בצל אמונתו התמימה

יצחק שמעון וסרלאוף:  בתמימות הזאת מסרו את נפשם ליישוב הארץ, להפרחת השממה; לפשטות, לאחווה ולרעות

יצחק שמעון וסרלאוף:  הם הביאו עימם עושר תרבותי רחב שמחבר אליו את כל גווני החברה ויוצר את הפסיפס החברתי הייחודי של עם ישראל

יצחק שמעון וסרלאוף:  אני כבר מסיים

יצחק שמעון וסרלאוף:       היום אנו מצדיעים לאותן קהילות, לאותם אנשים שגורשו מבתיהם, זוכרים ומעריכים אחרי שנות אדישות והתעלמות

יצחק שמעון וסרלאוף:  הזיכרון, לימוד העבר, הכרת מקורותינו הם זכות, זכות שהיא חובה

יצחק שמעון וסרלאוף:  קיים כאן דור שיכול לשתף וללמד אותנו מכלי ראשון, דור שעבר תלאות ומסע מפרך ולמרות כל זאת בחר בתקומה

יצחק שמעון וסרלאוף:  כ-900,000 יהודים גורשו, כ-150 מיליארד דולר נבזזו, ואף על פי כן הם לא שקעו בעבר

יצחק שמעון וסרלאוף:  אדרבה, הם הבינו שאין לנו ארץ אחרת ואין לנו את הברירה – זה או לשקוע או להשקיע

יצחק שמעון וסרלאוף:  האופציה השנייה דורשת כוחות, מסירות נפש, אבל הם לא פחדו מהדרך הזו, כי עם הנצח אינו חושש מדרך ארוכה

יצחק שמעון וסרלאוף:  גם במעברות, בפחונים, בשיכונים, הם המשיכו בבניית הארץ

יצחק שמעון וסרלאוף:  זכינו שאותן קהילות, אותן משפחות, אותם אנשים, יהיו חלק מיסודות המדינה הזאת

יצחק שמעון וסרלאוף:  למרות העוולות שחוו גם כאן, דווקא במדינה שאליה השתוקקו כל כך, בין אם בפנקס אדום, חטיפת ילדים, גזזת או גג רעוע, הם המשיכו עד יצירת הפסיפס האנושי המופלא שנקרא מדינת ישראל

יצחק שמעון וסרלאוף:      וכן, באנו גם לתקן

יצחק שמעון וסרלאוף:  ככל שנלמד, נזכור ונעמיק, נעמיק שורשים בעבר, נבטיח צמיחה מפוארת

יצחק שמעון וסרלאוף:  אני עומד כאן ואומר לכם: תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  אני חוזר שוב על הצעתי: כל מה שאתם אומרים נכון

מיקי לוי:  אל תצפו שכשהכנסת תתחיל לעבוד כמו שצריך ייתנו לכם שבע דקות

מיקי לוי:  קצר, קולע

יצחק שמעון וסרלאוף: דיברתי חמש דקות

מיקי לוי: לא, זה בסדר

יואב בן צור: הוא אמר דברי טעם

מיקי לוי: בגלל זה אפשרתי לו, הדברים שלו דברי טעם בהחלט

מיקי לוי:  זו עצה ידידותית של מישהו שיש לו איזו דקה וחצי בבית הזה

מיקי לוי:       תודה רבה

מיקי לוי:  בכל זאת הדברים שלך היו – תודה רבה בכל זאת, דבריך היו מאלפים

מיקי לוי:  חברת הכנסת ניר, בבקשה

שרון ניר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום המיוחד הזה, ובהמשך ישיר לכ"ט בנובמבר, אנו מציינים את גירוש היהודים מארצות המוצא שלהם, וזאת תזכורת חשובה לכולנו שאין ליהודים ארץ אחרת

שרון ניר:  מדינת ישראל היא מדינת מופת שנבנתה בעמל, יזע ודם של מגיניה במשך 75 שנה

שרון ניר:  עם הקמתה למעלה מ-850,000 יהודים אשר גורשו מארצות ערב ומאיראן ועזבו את מולדתם חסרי כול, מצאו מקלט במדינת ישראל

שרון ניר:  יהודים אלו חוו פרעות, רדיפות, מעצרים ואף הוצאות להורג בארצות המוצא

שרון ניר:  קהילות עם תרבות והיסטוריה בת אלפי שנים נמחקו אט-אט

שרון ניר:  במסגרת הנס הגלוי שאירע התהוותה פה מדינה, התהווה פה צבא חזק ומפעל קליטה מפואר

שרון ניר:  ניתן לומר היום בגאווה כי רבים מיוצאי ומגורשי ארצות ערב ואיראן הפכו ברבות השנים לגדולי האומה, לשרים, לנשיאים, לרמטכ"לים, לשופטים, לאנשי רוח

שרון ניר:       היום אנו מציינים את ההכרה בפרק החשוב הזה בתולדות ימי עמנו, וזאת זכות גדולה עבורנו להכיר בייחודיות של התרבויות הרבות שמרכיבות את עם ישראל

שרון ניר:  אני מצירה על כך שדווקא ביום הזה, שבו אנו מבינים שאין ליהודים ארץ אחרת ושיש לנו רק צבא אחד שעומד על המשמר, נשמעת מתקפה עלובה, משוללת רסן, על מפקדי צה"ל, המבטאת חוסר הבנה מוחלט לפיקוד ומנהיגות מה הם ולחשיבות שמירה על אמון הציבור בצה"ל

שרון ניר:  לא יכול להיות שבתקופה רגישה ועתירת אתגרים ביטחוניים ומציאות מורכבת בכל הזירות מכניסים את צבא העם בעל כורחו לגוב האריות הפוליטי

שרון ניר:      הסערה וההסתה ברשתות והאמירות העלובות כנגד מג"ד קרבי שכל חטאו הוא שמימש את אחריותו לחינוך והובלת חייליו הן מדאיגות

שרון ניר:  כך כל האמירות לגבי מפקדי צה"ל, גם כלפי הרמטכ"ל

שרון ניר:  כקצינה בכירה בצה"ל וכאימא לקצין קרבי בסיירת צנחנים, שיכולה כעת לזעוק בבית הזה, אני פונה מכאן לחבר הכנסת בן גביר: בהמשך לפנייתך לשר הביטחון לבקר את החייל במחבוש, תפוס מרחק מחיילי ומפקדי צה"ל

שרון ניר:  לחיילים יש מפקדים שאמונים על הובלתם בשדה הקרב ובשגרה, וכל פגיעה במנהיגות שלהם מסכנת את ביטחון ישראל

שרון ניר:  עצור את המניפולציות לטובת כמה לייקים, תוותר על התמונות והטיקטוקים

שרון ניר:  הצבא מחוץ לתחום שלך

שרון ניר:  הצבא הסתדר בלעדיך עד כה, ניצח את כל המערכות

שרון ניר:  אין מקום לפוליטיקאים בשרשרת הפיקוד

שרון ניר:  צה"ל אינו פוליטי, וצריך להסיר את צה"ל מחוץ לשיח הפוליטי

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת טיבי, בבקשה

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, זו הפעם השלישית שאני נואם בישיבה הזאת, בנושא הזה, האמת היא שבגלל שכמה מחברי הכנסת מרימים לי – עושים לי הרמה – הגדיל לעשות חברי חבר הכנסת בן צור, שאמר שבמדינות ערב עשו להם נכבה וגירשו אותם מביתם

אחמד טיבי:  אהבתי את מה שאתה אמרת

אחמד טיבי:  אני רוצה להסביר לך מה זה נכבה, להזכיר לך

אחמד טיבי:  אם תוכל לחזור לגוגל, אתה תראה תמונות של שיירות, של משפחות, על מיטלטליהן, מגורשות מהיישובים שלהן ב-48'

טלי גוטליב: אנחנו ביום הדיון על גירוש של יהודים מארצות ערב

טלי גוטליב:  "גירוש יהודים מארצות ערב" – זה הנושא היום

טלי גוטליב:  יהודים מארצות ערב

מיקי לוי: תודה

אחמד טיבי: תלכי לשתות מים בחוץ

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  חבר הכנסת טיבי, נא להמשיך

מיקי לוי:  בבקשה

מיקי לוי:  תודה

אחמד טיבי: תודה רבה

אחמד טיבי:  על המיטלטלין, עם מפתח של האימא, של הסבתא

אחמד טיבי:  גירוש אמיתי, אכזרי, קשה – נכבה

אחמד טיבי:  זה לא קרה במדינות ערב

אחמד טיבי:  אני אגיד לך מה קרה

אחמד טיבי:  בליל הפרהוד בעיראק, למשל, הותקפו יהודים על ידי מיעוט ערבי וקיבלו הגנה על ידי רוב ערבי, בליל הפרהוד

אחמד טיבי:  בעיראק, בשנת 1920 עד 1925, שר האוצר היה יהודי, ששון יחזקאל

אחמד טיבי:  קראו לו אבי הפרלמנט העיראקי

אחמד טיבי:  שר האוצר – הוא לא היה מתנחל

אחמד טיבי:  שר האוצר

אחמד טיבי:  במצרים - - -      

מיקי לוי: כי הוא היה חכם, לא? חבר הכנסת טיבי

בועז ביסמוט: זה לא שייך

אחמד טיבי: אמרו שהוא היה מבריק

בועז ביסמוט: סליחה שאני קוטע אותך

בועז ביסמוט:  יש היום למשל במג'לס, בפרלמנט האיראני, יהודים

בועז ביסמוט:  אז בוא נסיק מזה שאיראן אוהבת יהודים, איראן אוהבת את ישראל – הסקה לוגית, הגיונית

בועז ביסמוט:  או שאולי זו הבובה של המשטר

אחמד טיבי: אני חושב שההשוואה לא במקום

בועז ביסמוט: למה לא?      

אחמד טיבי: ההשוואה ההיסטורית לא במקום, בועז

אחמד טיבי:  ההשוואה ההיסטורית לא במקום

אחמד טיבי:  גם בדרום אפריקה, בחלק מהבנטוסטנים, יש חברי פרלמנט שחורים

אחמד טיבי:  זה לא אומר שיש שם דמוקרטיה

בועז ביסמוט: אי-אפשר לשכתב היסטוריה

בועז ביסמוט:  כנסת ישראל היא לא מקום לשכתוב היסטוריה - - -       

אחמד טיבי: בדיוק

אחמד טיבי:  בדיוק

אחמד טיבי:  בדיוק

אחמד טיבי:  אתם רוצים לשכתב את ההיסטוריה

בועז ביסמוט: היום הזה - - -     

אחמד טיבי: מפריע לך שאני עושה הקבלה

בועז ביסמוט: - - -     

אחמד טיבי: אתם מובכים שאני עושה הקבלה

אחמד טיבי:  אל תשתמשו במילה "נכבה" שלא לצורך

בועז ביסמוט: פה אתה לא יכול - - -      

מיקי לוי: תודה

אחמד טיבי: אני יכול הכול

מיקי לוי: חבר הכנסת ביסמוט, אתה מכריח אותי להוסיף לו

אחמד טיבי: בועז, אני יכול הכול מעל הדוכן הזה

אחמד טיבי:  הכול אני יכול

קריאות: - - -      

אחמד טיבי: מי שלא רוצה לשמוע את האמת - -      

אליהו דלל: - - -     

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת דלל

אחמד טיבי: - - יש קפה בחוץ ומים

אחמד טיבי:  תירגעו

טלי גוטליב: אתה לא אומר אמת – אתה מספר - - -      

מיקי לוי: בבקשה לתת לחבר הכנסת טיבי – חברת הכנסת גוטליב, תודה

טלי גוטליב: זה לא עובד

טלי גוטליב:  אתה משקר כאן במליאה

מיקי לוי: בבקשה

אחמד טיבי: אני מאתגר אותך שאני אדבר בלי שתפריעי

אחמד טיבי:  זו רק פעם אחת

טלי גוטליב: אל תאתגר אותי, אדון טיבי, אני לא - - -     

אחמד טיבי: לא יקרה

אחמד טיבי:  לא יקרה, בועז אומר

טלי גוטליב: אדוני

טלי גוטליב:  הרי אמרת שאני - - -      

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  חברת הכנסת גוטליב, קריאה ראשונה

טלי גוטליב: סליחה

אחמד טיבי: חברת הכנסת גוטליב, אני לא רוצה לרדת לפסים אישיים כמו שאת עושה כבר מהבוקר

אחמד טיבי:  אבל אני לא סולח לך על זה - -      

טלי גוטליב: אני לא ביקשתי סליחה

אחמד טיבי: - - שבגללך אני מתגעגע לאוסנת מארק

טלי גוטליב: אתה לא צריך לסלוח לי על כלום, אדוני; זה לא מצחיק אותי אפילו לא קצת

אחמד טיבי: אז תירגעי

אחמד טיבי:  וכשאני מדבר, תשמרי על שקט; יש כללים בבית הזה שאת לא מבינה

טלי גוטליב: - - - רק היום - - -      

אחמד טיבי: תסכיתי

אחמד טיבי:  גם אני יכול להגיד לך לשתוק כשאני מדבר

טלי גוטליב: אדוני - - -      

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  חבר הכנסת טיבי

אחמד טיבי: תירגעי

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי

טלי גוטליב: - - -      

אחמד טיבי: יש חברי כנסת שמתבלטים בעבודה פרלמנטרית

אחמד טיבי:  יש חברות כנסת וחברי כנסת שמאז שנכנסו, רק זו הדרך כדי שיזכירו את שמם

טלי גוטליב: - - -     

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  בבקשה

מיקי לוי:  חברת הכנסת גוטליב, את בקריאה ראשונה

טלי גוטליב: בסדר, אדוני, את היו"ר אני מכבדת

טלי גוטליב:  תודה

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  בבקשה

אחמד טיבי: יש במרפאה ריטלין, למי שצריך

אחמד טיבי:       עכשיו, אתם כולכם מדברים על העיקרון של פיצוי, על גירוש, על נכבה, אמרת – השתמשת בה

אחמד טיבי:  לדעתי, זו זילות מושג הנכבה

אחמד טיבי:  אתה לא היית אמור להשתמש בה

יואב בן צור: - - - זה לא

אחמד טיבי: זה לא היה נכבה

יואב בן צור: זה היה

אחמד טיבי: חלק גורשו

אחמד טיבי:  חלק, במצרים למשל, הוברחו על ידי פיצוצים יזומים בבתי קולנוע

אחמד טיבי:  אתה יודע מי עשה את זה

אחמד טיבי:  אוקיי? ולכן, אני מקבל – הטענה שלכם, הדרישה שלכם כאן מעל הדוכן, שמי שגורש מביתו או גורש ממולדתו ישוב למולדתו, יקבל פיצויים ויקבל את הבית שלו בחזרה – אני מקבל את זה

אחמד טיבי:  זו דרישה צודקת

מירב בן ארי: אף אחד לא ביקש לשוב ללוב

אחמד טיבי: ואני אומר לך, במרוקו - -     

מירב בן ארי: מי ביקש לשוב ללוב? אני ביקשתי לשוב ללוב?      

אחמד טיבי: - - אומרים "אהלן וסהלן", למי שרוצה, למי שרוצה

מירב בן ארי: זה לא נכון

מירב בן ארי:  אתה מעוות את כל - - -      

אחמד טיבי: אבל אני בהחלט מקבל את ההצעה שכל אחד שגורש ממולדתו ישוב למולדתו

מירב בן ארי: מי ביקש לשוב?     

אחמד טיבי: זו ההצעה הצודקת ביותר, והיא לא תחול רק על יהודים

אחמד טיבי:  היא לא תחול רק על יהודים

מירב בן ארי: לא עלה פה אף חבר כנסת ואמר שהוא רוצה לשוב

מירב בן ארי:  אל - - -      

אחמד טיבי: תירגעי

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  חברת הכנסת בן ארי

אחמד טיבי: היא לא תחול רק על יהודים

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי

מיקי לוי:  תודה

אחמד טיבי: האמת היא שאתם חושבים שהעולם סב סביבכם

אחמד טיבי:  (אומר בערבית ומתרגם:) רק אתם נמצאים בגלובוס

מיכל מרים וולדיגר: נכון

אחמד טיבי: הינה, נכון, אומרים – היהירות היהודית הטיפוסית, עליונות יהודית

אחמד טיבי:  כן

אחמד טיבי:  מישהו מכאן אמר פעם: הגזע היהודי העליון

אחמד טיבי:  מפה, מהספסל הזה

אחמד טיבי:  ולכן, כל פעם שתציעו הצעה תהיה תשובה

קריאות: - - -      

אחמד טיבי: אתם חושבים שכשיש עיתונאים בקטאר - - -      

מיקי לוי: חברת הכנסת גוטליב, חברת הכנסת וולדיגר, נא לאפשר לחבר הכנסת לסיים

אחמד טיבי: עד כדי כך אתם חושבים שאתם מרכז העולם, שיש עיתונאים שמגיעים לדוחא בקטאר, דוחפים מיקרופון פה, דוחפים מיקרופון שם, ואומרים: אני מישראל, אני מישראל, אני מישראל

אחמד טיבי:  מה חשבתם, יקבלו אתכם בפרחים? באל-וורד?      

טלי גוטליב: - - -     

אחמד טיבי: בטח, הם יתייחסו אליכם כמו שהם מרגישים

אחמד טיבי:  כמו שהם מרגישים כלפי מי שהורג פלסטינים, או מי שפורץ למסגד אל-אקצא

אחמד טיבי:  מתברר שהעולם הערבי זה לא משטרים, אלא עולם חי, נושם ובועט, ועם כבוד עצמי

אחמד טיבי:  לשוב למולדת זו בהחלט הצעה טובה

אחמד טיבי:  תודה רבה

מירב בן ארי: אף אחד לא דיבר על לשוב למולדת

מירב בן ארי:  אתה יושב פה וממציא דברים

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חברת הכנסת לזימי, בבקשה

אחמד טיבי: זו הצעה שלי

אחמד טיבי:  את לא רוצה - - -      

מירב בן ארי: אני, מישהו דיבר על לחזור ללוב? מישהו דיבר על חזור לאיראן? דיברנו על צדק, על זכויות של אנשים

מירב בן ארי:  על כסף, על רכוש, על תרבות

מירב בן ארי:  כל דבר אתה ממציא

אחמד טיבי: זה צדק

מירב בן ארי: מה הצדק בזה?      

אחמד טיבי: זה צדק

מירב בן ארי: אף אחד לא עלה פה וביקש לחזור

אחמד טיבי: לא מוצא חן בעינייך, אל תשמעי את הנאום שלי, תצאי החוצה

מירב בן ארי: מה, תגיד לי? תצא אתה החוצה

מיקי לוי: די

מיקי לוי:  חבר הכנסת טיבי, תודה

אחמד טיבי: - - -      

מירב בן ארי: שבע שנים אני שומעת את השטויות האלה כבר

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי, תודה

מיקי לוי:  רוצים - - -      

אחמד טיבי: גם ביש עתיד יש כהניסטים

מירב בן ארי: מה אתה אומר - - -       

קריאות: - - -      

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי

מיקי לוי:  חברת הכנסת בן ארי - - -      

מירב בן ארי: תגיד לי, זה נראה לך הגיוני? זה נראה לך הגיוני שהוא אומר עליי "כהניסטית"? מיהו בכלל? מיהו?     

קריאות: - - -      

מיקי לוי: בשלהי כהונתי אינני רוצה להוציא אתכם

מיקי לוי:  תודה

מיקי לוי:       חברת הכנסת בן ארי, תודה

מיקי לוי:  חבר הכנסת טיבי

מיקי לוי:  תודה

מירב בן ארי: הוא לא יגיד לי "כהניסטית" בבית הזה

מירב בן ארי:  הוא לא יגיד לי את זה

מירב בן ארי:  הוא לא יגיד לי

מירב בן ארי:  מי אתה בכלל שתדבר אליי ככה? מי?      

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי, רגע, יש לי הצעה - - -      

אחמד טיבי: את החברה של בן גביר - - - את מתה עליו

מירב בן ארי: - - - אני לא יכולה לשמוע את זה כבר

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, יש לי הצעה – נראה לי שוועדת האתיקה תוקם סוף-סוף

מירב בן ארי: ואז אני אגיש עליו תלונה על מה שהוא אמר לי פה היום

מירב בן ארי:  חוצפן אחד

מיקי לוי: טוב, תודה

מיקי לוי:  בבקשה, חברת הכנסת לזימי

נעמה לזימי: תודה, יו"ר הכנסת

נעמה לזימי:  כנסת נכבדה, יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן חובר לכ"ט בנובמבר, היום ההיסטורי שבו אומות העולם הצביעו בעד מדינה לעם היהודי

נעמה לזימי:  שני ימים אלה של זיכרון לאומי, הסמוכים זה לזה, הם תזכורת לנס הקמת המדינה שלנו, למימוש חזון שיבת ציון ותזכורת לחובתנו לחיים משותפים וערבות הדדית במדינה היפה שלנו

נעמה לזימי:       סיפור עליית יהודי ארצות ערב ואיראן מגלם את המגוון העצום של החברות המרכיבות את המרחב שלנו ושל אלו שעדיין מבקשות לעשות עימן תיקון

נעמה לזימי:  הוריי עלו ממרוקו

נעמה לזימי:  אבי עלה עם שלושת אחיותיו, אחיו וסבתי שתחייה

נעמה לזימי:  הם עלו לישראל יתומים מאב, שנפטר עוד במרוקו, ועזבו מאחוריהם חיים יפים בקזבלנקה

נעמה לזימי:  למרות שיש נטייה לתייג את כלל החיים בארצות האסלאם כחיי מרורים, שבר ועוני, הייתה גם מציאות אחרת, אך הכמיהה לציון ולארץ האבות הייתה חזקה מכול

נעמה לזימי:  סיפור העלייה של כל משפחה וכל קהילה הוא סיפור שונה, אך החלום להקים בית בארץ ישראל היה חלום משותף לכולנו

נעמה לזימי:  וכך גם צריכה להיות הישראליות העכשווית – פסיפס של קהילות וסיפורים המרכיבים אתוס משותף, מגוון המהווה עוצמה ואיחוי שסעים

נעמה לזימי:       עליית יהודי מדינות האסלאם כונסה תחת מקשה אחת, אך למעשה מדובר באחת העליות המגוונות והמורכבות ביותר בתולדות ישראל

נעמה לזימי:  עלייה של יהודים מעשרות מדינות, שכל אחת מהן הביאה עימה תרבות עשירה, היסטוריה ארוכה ותרומה בל תתואר לחברה הישראלית ולמדינת ישראל

נעמה לזימי:  יהודי ארצות האסלאם הביאו עימם מטען תרבותי אדיר, מורשת היסטורית שהיא המשך ישיר לסיפורו של העם היהודי; אך למרות המאמצים האדירים שהשקיעה מדינת ישראל בעלייתם, למרבה האירוניה, כבר מהרגע הראשון היא לא השכילה לקבלם בזרועות פתוחות

נעמה לזימי:  יהודי ארצות האסלאם נשלחו משער העלייה היישר אל הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית אל תנאי מחייה קשים – עוני, אבטלה וקיפוח

נעמה לזימי:  מערכות שלמות שהתעלמו ממצרכים בסיסיים לאורך השנים

נעמה לזימי:       אכן, סיפור העלייה של יהודי העולם לארץ ישראל הוא לא רק הסיפור הניסי של תקומה ובניין הארץ – הוא גם הסיפור שטומן בחובו את הבסיס לשסעים בתוכנו

נעמה לזימי:  לכן עלינו לעלות ולספר גם על הפערים החברתיים, העוני וההדרה

נעמה לזימי:  כל קהילה והסיפור הכואב שלה: מעברות, אבטלה, אלימות משטרתית, חטיפת ילדים, ריסוס ב-DDT, הסללה, הזרקת מדללי ילודה, גזל רכוש, גזענות, אפליה, נישול ומחיקה היסטורית

נעמה לזימי:  לצערנו, את התוצאות ניתן לראות גם בימינו, 70 שנה מאוחר יותר, בפערים הבלתי-נתפסים בין המרכז לפריפריה

נעמה לזימי:       חשוב להזכיר כי מהקיפוח והשבר נולדו גם מחאות רבות וחשובות, אשר חקוקות במאבק לצדק חברתי בישראל ועדיין השסע קיים

נעמה לזימי:  זה פצע מדמם שטרם הגליד

נעמה לזימי:  אני רוצה גם לומר, שאני גאה להיות נשואה לאישי שיחיה, אבי מוטהדה – הוריו עלו מאיראן, מאיספהן, והוא חוקר יהדות איראן

נעמה לזימי:  הוא הבין שאם הוא לא יעשה את המעשה הזה של לתעד היום את עליות הנוער, את האנשים שאו-טו-טו לא יהיו, אף אחד לא יחקור ויעלה על נס את סיפור העלייה החלוצי הזה, שהוא סיפור שונה מסיפור העלייה של הוריי ומשפחתי

נעמה לזימי:  לצד היותו מורה, הוא גם מקפיד על התזה והדוקטורט שלו מתוך שליחות אמיתית, מתוך הבנה שזאת המתנה שלו לחברה הישראלית

נעמה לזימי:       אני רוצה גם לציין משהו נוסף, את שארית יהודי אתיופיה שצריך להעלות לכאן

נעמה לזימי:  הפעילה החברתית וחברתי אלסה ברוך יאסו פונה כבר תקופה ארוכה, יחד עם חברים ושותפים אחרים, לסיפור העלאה של יהודי מחוז תיגראי, אשר מצויים במלחמה זה שנתיים – טבח, פרעות ומצב באמת קשה

נעמה לזימי:  והחובה שלנו, דווקא מתוך לימוד הסיפור ההיסטורי, הכשלים, הפצעים, השסעים, היא לא להתעלם, ולא לעצום עיניים אל מול העוול שמתרחש גם עכשיו כלפי חלקים מהחברה שלנו

נעמה לזימי:  אני קוראת מפה לממשלה החדשה שתקום לעשות את המעשה שהוחלט עליו כבר, להעלות את שארית יהודי אתיופיה מכלל המחוזות לכאן

נעמה לזימי:  זה החזון הציוני; זאת הדרך היחידה לשקם פה את ישראל ולהפוך אותה לחברת מופת

נעמה לזימי:       אני אסיים, כמובן – כבוד יו"ר הכנסת כבר בטח יודע – בשיר, שירו של אלי אליהו, מתחת לפני האדמה: "ומה לעשות שאצלי / הניתוח הצליח ובגדד / מתה

נעמה לזימי:  ולא נותרה / אלא המוזיקה שהיה אבי / שומע בתחנות הבושה, / כשהמתין בחניון התת-קרקעי, / לקחת אותי אל צבא העם / בדרכו לעבודה

נעמה לזימי:  // ולא אשכח לעולם / את עצב ידו המגששת / אחר העברית, להחליף מהר, / לפני שיוצאים ועולים / מעל פני האדמה"

נעמה לזימי:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חברת הכנסת השכל, בבקשה

מיקי לוי:  שיר מרטיט

שרן השכל: שלום לכולם

שרן השכל:  יום היציאה והגירוש מארצות ערב ומאיראן

שרן השכל:  היה לי חשוב לעלות היום ולנאום כמי שהיא חלק מדור הגם וגם בארץ ישראל

שרן השכל:  אני גדלתי בבית גם צברי וגם של עולים

שרן השכל:  אמי, שנולדה ברבאט, סחבה אתה מטען רגשי גדול בילדותה עם הבריחה לצרפת

שרן השכל:  אותו משבר ומטען רגשי העמיק עם העלייה לארץ ישראל בשלב מאוחר יותר

שרן השכל:  אני גאה בכך שזכיתי לקבל מסבתא שלי ומאימא שלי את המורשת, התרבות והשפה שהגיעו איתן, יחד עם ההיסטוריה הכה עשירה של יהדות מרוקו

שרן השכל:  לא פעם סבתא שלי ישבה וסיפרה לי על אירועים לא פשוטים שחוותה שם – החל מניסיונות מצמררים של חטיפת ילדים, וביניהם גם הסיפור האישי של סבתא שלי על דוד שלי, שניצל בנס

שרן השכל:  היא הייתה מספרת גם שכשהיו מגיעים לעיר אורחים מכובדים ממדינות ערב, נשיאים, אז אותם אנשי משטר, משטרה וכו', היו מגיעים לשוק ומכים יהודים; היו מחפשים אותם וממש מכים אותם, לפעמים עד מוות, רק כדי שכשאותו אדם ינחת בעיר הבירה יהיו כותרות בעיתונים על כמה יהודים נהרגו בשוק ביום שלפני או איזה כמה ימים לפני כן

שרן השכל:  וכמה הם חששו ופחדו באירועים כאלו

שרן השכל:       סיפורי הזוועות של כל משפחה ומשפחה על הבריחה ממדינות ערב הם סיפורי גבורה והם חלק בלתי נפרד מההיסטוריה של העם שלנו ומהקמת המדינה שלנו

שרן השכל:  הגיבורים שסיכנו את חייהם במחתרות כדי להבריח אנשים, לאורך עשרות שנים, זקוקים להנצחה מכובדת יותר ממה שהם מקבלים היום

שרן השכל:  גודל האירוע אינו נחקק בזיכרון הלאומי וגם לא העולמי, אך הטרגדיה לא תימחק מלבבותיהם של מעל ל-850,000 יהודים ומיליוני צאצאים שבאו בדורות שלאחר מכן ומנציחים את הניצחון האדיר על אותן מדינות גזעניות שפגעו באזרחיהן רק משום שנולדו יהודים

שרן השכל:       בשנת 48' חיו במרוקו כ-265,000 יהודים

שרן השכל:  נשארו שם מעטים, מעטים מאוד, קהילה קטנה

שרן השכל:  אלו מספרים שלא ניתנים לתפיסה

שרן השכל:  אבל לא מדובר פה בסיפור האישי של המשפחה שלי, או של הקהילה, או של התרבות המרוקאית, אלא מדובר פה בגירוש אדיר – במדינות מוסלמיות שגירשו ורצחו יהודים

שרן השכל:  באלג'יריה – כ-140,000 יהודים; הקהילה נעלמה

שרן השכל:  יהודים במצרים – חיו בערך כ-100,000 יהודים, ונותרו כ-200 יהודים

שרן השכל:  כך גם בסוריה, לבנון, לוב, תימן ועוד

שרן השכל:  מדינות שגירשו יהודים ללא כל סיבה ובלי רחמים

שרן השכל:       אז היום, כשאנחנו שומעים שקוראים למדינת ישראל מדינת אפרטהייד, כדאי להסתכל על אותם מספרים ממדינות שבהן היה אפרטהייד אמיתי, ושהחליטו לגרש את כל היהודים מהמדינות שלהן

שרן השכל:  גירשו אותם, רצחו אותם, בזזו את רכושם

שרן השכל:  מדינת ישראל היא מדינה הומניטרית שמקדשת זכויות אדם ורואה בערך החיים חשיבות עליונה

שרן השכל:  הוכחנו זאת גם באירועים מורכבים, שגבו מאתנו מחירים כבדים

שרן השכל:       החוויה הטראומטית הזאת והבריחה הגדולה הזאת היו קשות, אך לא פחות הייתה ההגעה למדינות הקולטות שאליהן הגיעו

שרן השכל:  הם הגיעו בלבוש שהיה נראה ערבי, בשפה שברוב המקרים הייתה ערבית, עם תרבות ומורשת עמוקה יהודית-ערבית

שרן השכל:  כך, הם נתפסו גם באותן מדינות, כנחותים יותר

שרן השכל:  הם סבלו גם שם וגם במדינה הקולטת

שרן השכל:      אני רואה שנגמר לי הזמן, אז בהזדמנות הזאת חשוב לי לציין דווקא עכשיו, שעם כל הטראומה והגזענות, היו סיפורים בודדים – אך לא מעטים – של מקרי חברות עמוקים בין משפחות במדינות האלה, שגם הצילו יהודים

שרן השכל:  ההוכחה הזאת, והקשרים שנשמרו עד היום, הם הוכחה שבסוף, כאשר זה אדם לאדם, כן ניתן לבנות קשרים ויחסי חברות

שרן השכל:  אבל כשאנחנו מסתכלים ברמה הלאומית על אותן מדינות, אנחנו מבינים שהמאבק הוא מאבק דתי, מאבק תרבותי, בין יהודים לבין ערבים

שרן השכל:   דווקא כשאנחנו מסתכלים על זה כך, ומבינים את המשמעות הזאת, חשוב לי לשלוח כאן, מכנסת ישראל, מסר לעם האיראני – שם הייתה קהילה יהודית ענקית, שלמעשה ברחה כמעט כולה עם עליית משטר האייתולות

שרן השכל:  העם האיראני כרגע נלחם על חירותו, על החופש שלו

שרן השכל:  נשים וילדים, באומץ רב, יוצאים לרחובות ומשלמים את המחיר הכבד ביותר – משלמים בחייהם – כדי להילחם על החירות ועל החופש שלהם

שרן השכל:      אני רוצה לשלוח מכאן, ממדינת ישראל, תמיכה אדירה של בית המחוקקים הישראלי במלחמה שלהם לחופש ולחירות

שרן השכל:  הדבר הזה לא מובן מאליו, בטח שלא בעולם שאותו אנחנו רואים היום

שרן השכל:  מדינת ישראל תומכת בנשים ובילדים שנאבקים כרגע ברחובות– מאות-אלפים ומיליונים – על חירותם ועל נפשם ועל חייהם, ומחזקת אותם

שרן השכל:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת מעוז, בבקשה, אחרון הדוברים

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקהילות היהודיות בארצות ערב, בצפון אפריקה ובמזרח התיכון ידועות בחיבורן ההדוק לתורת ישראל ולמסורת ישראל סבא

אבי מעוז:  גם במקומות שבהם תנועת ההשכלה הצליחה להשפיע ולגרום לירידה בקיום התורה והמצוות, האופי הדתי והמסורתי נשמר

אבי מעוז:  האמונה, הכבוד הגדול לתורה וללומדיה, מורא תלמידי חכמים, הצניעות, הפשטות והשמרנות היו תמיד ממאפייני הקהילות הללו, מה שלא היה בהכרח נכון לגבי קהילות יוצאי אשכנז באירופה ובאמריקה

אבי מעוז:  רבות מאותן קהילות מפוארות נעקרו וגורשו בעקבות הקמת מדינת ישראל

אבי מעוז:  בעקבות זאת זכינו לגלי עלייה מבורכים שהעצימו את מדינת ישראל הצעירה

אבי מעוז:      על מה חלמו כל אותם היהודים בכיסופי ציון שלהם? הם חלמו על מדינה יהודית, שהפרהסיה הציבורית שלה ניכרת ביהדותה; שהשבת בה שונה במהותה מכול הימים, כמו הסיפורים הידועים על נמל סלוניקי ששָבַת בשַבָּת

אבי מעוז:  הם חלמו על מקום שמקבץ אליו יהודים, ודווקא יהודים, מכל רחבי העולם

אבי מעוז:  הם חלמו וכספו לביאת גואל צדק ולבניין בית המקדש

אבי מעוז:  והם בוודאי חלמו על מערכת חינוך של המדינה היהודית, שבה הילדים לומדים ומתחנכים לכבוד גדול למסורת ישראל, לקודשי האומה ולדמויות ההוד שלה

אבי מעוז:       הם לא חלמו, גם בסיוטים שלהם, שבמערכת החינוך של המדינה היהודית ילמדו את התלמידים את השיר, שעליו דיברתי כאן אתמול, שבו הכותבת מתארת את יוסף הצדיק כבת מחופשת, תוך ביזוי קודשי האומה והחדרת מסרים פרוגרסיביים רדיקליים

אבי מעוז:  הם לא חלמו שבמסמך שהגיע לידי אתמול, שעליו מתנוסס הסמל של מדינת ישראל, ושנכתב במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך, יתואר באריכות ניתוח של אותו השיר, שעל פיו המשוררת מצפינה בו משמעויות פמיניסטיות ויוצאת מנקודת הנחה – וזה ציטוט ממה שכתוב במסמך הזה – "שהסיפור המקראי הוא סיפור המסתיר את האמת שאינה רצויה בעיניו"

אבי מעוז:      המסמך רצוף כולו במסרים פמיניסטיים רדיקליים, והוא אף מעודד את המוֹרֶה או את המוֹרָה לעורר דיון בכיתה, שבבסיסו אותו מאבק מדומיין בין גברים לנשים

אבי מעוז:  מי התיר לפקידי מערכת החינוך לשטוף את מוחם של ילדי ישראל בכאלה עיוותים? מי התיר להם לחלל את קדושת התורה בכאלה הבלים? מי התיר להם לחנך את ילדי ישראל לערכים כל כך רחוקים מעולמם הערכי של רוב ההורים? משרד החינוך של מדינת ישראל הפך לטריטוריה כבושה בידי ארגונים רדיקליים וקרנות זרות, ובידי פקידים שעברו חינוך מחדש לעולם ערכים המנוכר למורשת ישראל

אבי מעוז:      הגיע הזמן לומר: די לכיבוש הזה

אבי מעוז:  בעזרת השם, הממשלה הבאה, ואני בכללה, תתחיל בתיקון המצב ובהשבת מערכת החינוך של המדינה היהודית להיות מה שיועדה לו, כפי שהיטיב לתאר זאת, למשל, בן ציון דינור, שר החינוך המנוח מטעם מפא"י, במטרות החינוך שניסח, שבהן נאמר בין השאר, ואני מצטט: "לטפח בילדים את ההכרה כי היסודות הנעלים של תורת ישראל, חזונם של נביאי ישראל, שקידת היהודים על לימוד התורה, הם שהביאוהו למולדתנו להקים בה מחדש את מדינת ישראל, להקנות לתלמידים את ידיעת העבר הגדול של עם ישראל"

אבי מעוז:  "לטפח בלב התלמידים אהבה לנכסי הרוח הנעלים של עמנו ולעורר בהם את הרצון לפעול על פיהם, לנטוע בליבם רגשי הערצה לדמויות גדולי ישראל, קדושיו וגיבוריו"

אבי מעוז:  עד כאן, סוף ציטוט

אבי מעוז:      הגיע זמן התיקון

אבי מעוז:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  תסכם את היום הזה חברת הכנסת השרה לשוויון חברתי מירב כהן, בבקשה

מירב כהן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עומדת כאן היום לא רק כשרה לשוויון חברתי וכחברת כנסת אלא כביתם של סעדיה וסולנג' כהן, שעלו ממרוקו בצעירותם, עבדו כנהג משאית וכגננת, ובנו בארץ ישראל, שהם כל כך אוהבים, בית ומשפחה

מירב כהן:  הסיפור של הוריי הוא חלק מסיפורו של דור שלם ולמעשה של תרבויות שלמות שהביאו איתם יהודי ארצות האסלאם, שלא סופר כראוי בישראל

מירב כהן:  בספרי הלימוד שלנו ושל הילדים שלנו, הסיפור של היציאה והגירוש נעדר במשך שנים מההיסטוריה ומהתודעה של מדינת ישראל

מירב כהן:  לא למדנו על התריתל, סדרת הפרעות בעיר פס – שם אימא שלי נולדה – שבמרוקו בשנת 1912, שבהן נהרגו 51 יהודים, 12,000 תושבים נאלצו להימלט

מירב כהן:  לא למדנו על הפרהוד בעיראק, פרעות שהתרחשו בעיקר בבגדד בערב שבועות 1941, שבהם נרצחו כ-180 יהודים

מירב כהן:  לא למדנו למה מהקהילה היהודית המפותחת והגדולה מאוד במדינות האלה נותרו רק אנשים בודדים

מירב כהן:  צריך לתקן את העוול ההיסטורי הזה

מירב כהן:  צריך להכיר בכך שהעולים של שנות החמישים והשישים, שהקימו עיירות פיתוח ומושבים, היו חלוצים מגשימים באותה רמה של מסירות נפש ובאותה מעלה של חשיבות לאומית כמו אלה של חלוצי ההתיישבות העובדת ושל העליות הקודמות

מירב כהן:  לא פחות מזה

מירב כהן:  צריך להבין שההורים שלנו הם גיבורים ולהרים את ראשנו בגאווה, גם אם ההורים שלנו לא צעדו בשביל הזהב הישראלי של ההשכלה גבוהה והעבודה במקצועות נחשבים, מה שנקרא, פרופסור, שופט, רופא או עורך דין

מירב כהן:  ההורים שלנו הקריבו את עצמם כדי שלנו, דור ההמשך, יהיה עתיד טוב כאן במדינת ישראל

מירב כהן:  צריך להכיר את הסיפור של קרוב למיליון יהודים, שעזבו את מדינות ערב עם קום המדינה או גורשו מהן

מירב כהן:      אבל זה לא הכול

מירב כהן:  בארצות הללו לא היו רק פרעות אלא גם הרבה יצירה ותרבות

מירב כהן:  צריך להכיר את הפיוט, את הספרות, את המוזיקה

מירב כהן:  צריך להכיר בתרומה של אותם יהודים לא רק לעם היהודי ולמפעל הציוני אלא גם לעמים שבהם הם חיו

מירב כהן:  במהלך מאות שנים, וביתר שאת בדורות האחרונים, היהודים היו מעורבים בחיי החברה והתרבות של מדינות האסלאם

מירב כהן:  יהודי עיראק ומצרים מילאו תפקיד חשוב בתנועת הנהדה, תנועת הנאורות הערבית, שהחלה במאה ה-19

מירב כהן:  אסתר מויאל, יהודייה לבנונית ומנהלת בית ספר לבנות, הייתה מהראשונות שכתבה על זכויות הנשים בערבית

מירב כהן:  הלן קזס בן עטר – שימו לב, יש לה שני שמות; זה לא היה נהוג בזמנו – היא ממרוקו, ולאחריה ג'יזל חלימי בתוניסיה, היו הנשים הראשונות בעולם הערבי שעבדו כעורכות דין, והגנו על החלשים ביותר בחברה שבה הן חיו

מירב כהן:  המוזיקה במרוקו ובאלג'יריה הייתה נראית אחרת לולא הזמרים והזמרות היהודים הרבים שתרמו להתפתחותה בראשית המאה ה-20

מירב כהן:      במרוקו, אגב, החוקה החדשה משנת 2011, חוקה ממש חדשה, נפתחת באמירה כי הרכיב העברי הוא אחד מרכיביה של הממלכה המרוקנית

מירב כהן:  את זה קבעו במרוקו

מירב כהן:  אז הגיע הזמן שגם אנחנו נכיר בתרומתם האדירה כאן במדינת ישראל

מירב כהן:  וצריך להבין שהכול חלק מהסיפור היהודי והישראלי

מירב כהן:  האשכנזים והמזרחים

מירב כהן:  הפרעות, והפיוטים

מירב כהן:      את ההשתקה הזאת דייק המשורר אלי אליהו בשירו "מתחת לפני האדמה": "ומה לעשות שאצלי/ הניתוח הצליח ובגדד/ מתה

מירב כהן:  ולא נותרה/ אלא המוזיקה שהיה אבי/ שומע בתחנות הבושה,/ כשהמתין בחניון התת-קרקעי,/ לקחת אותי אל צבא העם/ בדרכו לעבודה

מירב כהן: // ולא אשכח לעולם/ את עצב ידו המגששת/ אחר העברית, להחליף מהר,/ לפני שיוצאים ועולים/ מעל פני האדמה"

מירב כהן:  הגיע הזמן להעלות את הכול מעל פני האדמה

מירב כהן:  המשוררת ויקי שירן, בשירה "זיכרון מצחיק", נגעה בנקודה קשה: בבושה שלה באביה

מירב כהן:  אקרא רק חלק מהשיר: "אני לא אשמה שלעגתי לו יחד עם חברותיי / מכיתה וי"ו שלישית, שמתי אצבע על הרקה סובבתי וצחקתי טרללה, איזה טרללה

מירב כהן:  // אצלן בבית היה כזה כיף, שתו תה עם המון סוכר ולא קפה מר, דיברו יידיש, שמעו קול ישראל בעברית / הלכו במכנסי חאקי קצרים וחלצה בחוץ / ולא במכנסי קלוש ארוכים וחולצה בפנים

מירב כהן:  // הייתי ממש בת בית אצל חברותיי ואבי לא הבין / למה שמחתי כשלפתע שערו הלבין והתעניינתי / אצל המורה כמה זמן אחרי זה זקנים מתים"

מירב כהן:      גם אני, כבת להורים מרוקאים, עברתי דרך הבושה

מירב כהן:  אני לא חושבת שיש ילדה מרוקאית שלא

מירב כהן:  אני זוכרת רגע בצבא שבו הזמינו את ההורים של כל החיילים לביקור

מירב כהן:  אחרי מיונים קשים התקבלתי לגל"צ, יחידה נחשבת, יוקרתית – וכן, באותם ימים, גם אשכנזית

מירב כהן:  זו הייתה גאווה אדירה לכל המשפחה, אבל כשהוריי הגיעו לבקר הם לא אמרו מילה

מירב כהן:  ראיתי איך אימא שלי, אישה חזקה ומלאת ביטחון, לא מעיזה לפתוח את הפה

מירב כהן:  אפילו כשפנו אליה בשאלה, היא לא אמרה מילה

מירב כהן:  ואז הבנתי כמה רחוק היא הגיעה, וכמה רחוק אני הגעתי בזכותה, ולאט-לאט הבושה שלי התחילה לשנות צורה ולהפוך לגאווה אדירה

מירב כהן:      אני שמחה על רוחות השינוי של השנים האחרונות

מירב כהן:  על השינויים בתוכנית הלימודים, על ההכרה בחלוצים "החדשים", על התחייה של הפיוט בשירים שהגיעו אפילו לפלייליסטים בגלגל"צ; אבל הדרך עוד ארוכה, עד שנכיר את ההיסטוריה שלנו כעם, עד שנתחבר לשורשים שלנו, עד שנצמצם את הפערים החברתיים שעוד קיימים, ועד שנשכיל לחבר בין חלקי עמנו, לא ממקום של פילוג ושל ריב, אלא ממקום של אהבה, שותפות גורל ואחווה

מירב כהן:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה לשרה לשוויון חברתי מירב כהן, תודה רבה לכל חברי הכנסת שתרמו ליום הזה

מיקי לוי:  תודה רבה לחבר הכנסת דלאל

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא

מיקי לוי:  נאום בכורה של חבר הכנסת משה סולומון

מיקי לוי:  יברך אותו חבר הכנסת ביטון

מיקי לוי:  בבקשה

משה סולומון: כבוד יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי, כבוד השרה לשוויון חברתי, חברת הכנסת מירב כהן, חבריי חברי וחברות הכנסת, מכובדיי כולם

משה סולומון:  אני, משה מוסיה סולומון, בנם של זללאו שמעון סולומון, זיכרונו לברכה, ואסגדש ירדאי, תיבדל לחיים ארוכים, עומד כאן בפניכם, בבית המכובד הזה, מלא בהתרגשות

משה סולומון:  לנגד עיניי חולפות תמונות וזיכרונות של חיים שלמים, לא רק שלי, אלא של דורות ארוכים של בני קהילתי ובני משפחתי שחלמו להגיע לארץ ישראל ולירושלים

משה סולומון:  אני ניצב כאן היום, גאה להגשים את חלומם, אך מתוך ידיעה ברורה שהמסע עדיין לא תם ומבחינות רבות, אך זה עתה התחיל

משה סולומון:      אינני יודע בוודאות את תאריך הלידה שלי, ואף בברית המילה לא נתנו לי שם

משה סולומון:  שמו של האדם טומן בחובו את סוד חייו, את מהותו – הסביר לי לימים אבי – וכי אפשר להביט בתינוק שאך נולד ולדעת את סודו? ימים רבים התבונן בי אבי, עקב אחר תכונותיי ומאוויי, עד שערב אחד קרא: מוסיה

משה סולומון:  שמך ייקרא מוסיה

משה סולומון:  הילד, שהיה רועה צאן בשירֶה שבמחוז תיגראי באתיופיה, עומד כאן היום בכנסת ישראל, אחד מ-120 אנשי כנסת הגדולה של ימינו

משה סולומון:  הילד שעבר מסע של למעלה מחודש מאתיופיה לסודאן, שהמתין שלוש שנים כפליט עד להגעה המיוחלת לארץ, הילד הזה הוא היום חבר כנסת מן המניין במדינת ישראל, מדינת העם היהודי

משה סולומון:  אני זוכר כיצד במסע במדבריות סודאן, לאחר ימים ללא גשם, וכשאנו על סף עילפון ממחסור במים, הגענו בהשגחה אלוקית לנהר תכזה

משה סולומון:  את הצימאון הרב הנפגש בנהר מים חיים, את מאות האנשים הגומעים כל טיפה, ברצון עז ללגום עוד ועוד

משה סולומון:  צמאה לך נפשי, כמה לך בשרי, בארץ ציה ועייף בלי מים

משה סולומון:  אני עומד בכנסת ישראל, ובעל הזכות לעצב את חוקי המדינה, את אורח החיים של הציבור בישראל, את החיים עצמם

משה סולומון:  אני מלא צימאון, רעיונות, שאיפות, חוויות – כולם רצים בראשי בפעולה הפרלמנטרית בבית הזה

משה סולומון:  אני מאחל לעצמי ולכם עשייה ברוכה

משה סולומון:       ידוע כי כנסת ישראל מוכרת בשנים האחרונות כזירת קרב: אנשים תוקפים זה את זה – ראינו אפילו כאן עכשיו – מאשימים זה את זה, צועקים ומתלהמים

משה סולומון:  אני אומנם חדש בבניין, אך אני מקווה שאצליח לצעוד בדרך אחרת, דרכם של בית הלל; ככתוב במסכת עירובין דף י"ג עמוד ב: "יצאה בת קול ואמרה: אלו ואלו דברי אלוקים חיים הן, והלכה כבית הלל

משה סולומון:  וכי מאחר שאלו ואלו דברי אלוקים חיים, מפני מה זכו בית הלל לקבוע הלכה כמותן? מפני שנוחין ועלובין היו, ושונין דבריהן ודברי בית שמאי ולא עוד אלא שמקדימין דברי בית שמאי לדבריהן"

משה סולומון:  בית הלל זכו שתהיה הלכה כמותם, זכו לפופולריות וזכו אף במנדטים, אך לא בגלל שהתפשרו על דעותיהם או נסוגו מעמדותיהם, אלא כי הקשיבו, למדו, ובעיקר כיבדו את מי שחלק עליהם בעודם אוחזים במלוא העוז באמונתם ובדרכם

משה סולומון:      אני מייצג ציבור, מייצג דרך ואמונה – אמונה בקדוש ברוך הוא, אמונה בעם ישראל, ארץ ישראל ותורת ישראל

משה סולומון:  אבל אני קשוב, כמו שאמר שלמה המלך בקהלת: "טובים השנים מן האחד אשר יש להם שכר טוב בעמלם

משה סולומון:  כי אם יפלו החד יקים את חברו ואילו האחד שיפול ואין שני להקימו"

משה סולומון:  חונכתי על ידי הוריי לא להתפעל מקשיים וממכשולים ותמיד להסתכל אל היעד ואל התכלית

משה סולומון:  כמדריך, כמפקד, כמנהל וכיזם חברתי השתדלתי ליישם את החינוך שקיבלתי ותמיד למצוא פתרונות חיוביים ויצירתיים לבעיות ואתגרים, גם כאלה שנראים קשים מנשוא

משה סולומון:  מתוך מצוקות חיים אמיתיות הצמחנו את כפר ביתא ישראל בעירי, קריית גת – מרכז חקלאי תרבותי שמושך אליו עשרות אלפי מבקרים בכל שנה; את רשת הקהילות המשימתיות של הנני, שהפכה את בני הקהילה האתיופית לשגרירים של עוצמה ועשייה – גאים בתרבותם ובמורשתם

משה סולומון:      יחד ארגונים רבים של יוצאי אתיופיה טבעו את החזון של הקהילה, וזו לשון החזון: אנחנו וילדינו מהווים חלק טבעי מהחברה הישראלית, פועלים בה מתוך חוזק, עוצמה וגאווה במורשתנו הייחודית, ונהנים מהשכלה ומעצמאות כלכלית וחברתית

משה סולומון:  אנחנו שותפים משפיעים מתוך עמדות מפתח ומוקדי קבלת החלטות בהובלה ובבנייה של החברה בישראל כחברה נטולת גזענות שמכבדת את זכויותיו של כל אדם ואזרח ומאפשרת שוויון הזדמנויות לכול

משה סולומון:  אין זה מסע לקידום קהילה מסוימת, זהו מסע לקידום החברה הישראלית בכללותה, שתצא נשכרת מהגשמת החזון

משה סולומון:  אני אומר מעל במה זו, אדוני היושב-ראש: על אף המהמורות והקשיים אנו נשלים גם את המסע הזה יחד איתכם, חבריי, חברי הכנסת העשרים-וחמש

משה סולומון:       מועצת הקהילות המשימתיות מאחדת את כלל האוכלוסיות בארץ, וחרתה על דגלה את חיזוק המרקם החברתי במדינת ישראל, וזאת באמצעות הקמה, הפעלה ופיתוח של תנועות, ארגונים ורשתות של קהילות וקבוצות משימתיות בכל רחבי הארץ, וזה בדגש על הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית בישראל

משה סולומון:      אני בן גאה של הפריפריה בישראל

משה סולומון:  כמי שהצליח לעשות את הדרך מהשכונה באשקלון דרך שירות צבאי משמעותי, הכשרה תורנית ואקדמית, תפקידים ניהוליים בארגוני החברה האזרחית ועד ללב העשייה הציבורית; אני מאמין בכל ליבי שהפריפריה ותושביה הם העתיד של מדינתנו

משה סולומון:  וכמו העתיד גם הפריפריה מלאה אתגרים והזדמנויות

משה סולומון:  אנו חייבים ללמוד מטעויות העבר ולפעול למען מדינת ישראל מתוך חזון ואמונה, באחדות ובהקשבה זה לזה

משה סולומון:  אני כאן יחד עם חבריי לא מתכוון לחבר את הפריפריה למרכז, אלא להפוך את הפריפריה למרכז

משה סולומון:  אנשי הפריפריה הם החומר האנושי הטוב ביותר במדינת ישראל

משה סולומון:       ולסיום אני רוצה להודות בראש ובראשונה לנאוות ביתי, רמה, שכל ששלי – שלה הוא

משה סולומון:  "אשת חיל מי ימצא ורחק מפנינים מכרה

משה סולומון:  קמו בניה ויאשרוה בעלה ויהללה

משה סולומון:  רבות בנות עשו חיל ואת עלית על כלנה"

משה סולומון:  היא פה למעלה, נכון?      

מיקי לוי: לא, לא, לא, חברים, תנו לנו לסיים

מיקי לוי:  תודה

משה סולומון: ולילדיי המקסימים: מבשרת, עמיצור, גאל-חן, דביר, טוהר והלל, שמעניקים לי חיים משמעותיים ומקבלים בהבנה את העשייה הציבורית ואת המחיר שהיא גובה מהם

משה סולומון:  לאימי, אסגדש, המכונה יאיי יאיי, שסחבה והביאה אותי עד הלום; לאחיי ואחיותיי היקרים, שהם גב ומשענת לעשייתי רבת השנים; לחמי היקר, שגם הוא כאן – תודה על העצה, על הדחיפה ועל האנרגיות; למשפחה הרחבה לבית סולומון ולבית הררי, שברוך השם, רבים הם; לחברים, אנשים טובים באמצע הדרך, אנשים טובים מאוד

משה סולומון:  המסע לכאן הוא גם שלכם ובזכותכם

משה סולומון:  ולבסוף, תודה לבורא עולם, שהעניק לי את ההזדמנות להיות שליח ציבור בכנסת העשרים-וחמש של מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו

משה סולומון:  "ה' עֹז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום"

משה סולומון:  תודה רבה

מיקי לוי: אמן

מיקי לוי:  אמן

מיקי לוי:  בהצלחה

מיקי לוי:  תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת ביטון, בבקשה

מיכאל ביטון: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, משפחת סולומון הרחבה, נדמה שאחרי נאום כזה אנחנו צריכים לעצור רגע, לשהות בדבר, לקבל השראה וכוחות ותקווה לעתיד

מיכאל ביטון:  ובכל זאת פטור בלא כלום אי-אפשר, וזכיתי להכיר את חבר הכנסת משה סולומון מעל 20 שנה, היכרות של צעיר שאחרי המסע המדהים שהוא תיאר מאתיופיה, עושה מסע עצום בחברה הישראלית, מסע שמצדיק את הגעתו לכאן בזמן ובמקום הנכון

מיכאל ביטון:      ראשית, משפחת סולומון – אביו, עליו השלום, זללאו שמעון סולומון, זיכרונו לברכה, ואימו אסגדש ירדאי, שתיבדל לחיים ארוכים, וחמיו רוני הררי, שהיה לו לבית ולמשפחה עם רעייתו, זיכרונה לברכה; וילדיו: מבשרת, עמיצור, גאל-חן, דביר, טוהר והלל

מיכאל ביטון:   << אחרי_כן >> זהו כבוד גדול בעבורי לברך היום את חברי ואת שכני לנגב, איש החינוך, המג"ד, הלוחם, מנהיג הקהילה, היזם החברתי, חבר הכנסת משה סולומון

מיכאל ביטון:  כבוד גדול משום שמשה נמצא כאן בזכות זה שהוא קם, כמה פעמים, קם ואמר: הינני

מיכאל ביטון:  כפי שאמר הנביא ישעיה: "ואשמע את קול ה' אומר את מי אשלח ומי ילך לנו ואומר הנני שלחני"

מיכאל ביטון:   כבוד הרב, אני משתמש במילה "הינני" במובן התנ"כי של לקיחת אחריות, של לקום ולעשות

מיכאל ביטון:  "הינני" של הנביא ישעיהו, של יוסף

מיכאל ביטון:  "הינני" כסמל לשליחות ולאחריות ציבורית במלוא מובן המילה

מיכאל ביטון:  משה ייסד את עמותת "הינני", שמקימה ומלווה קהילות משימתיות של יוצאי אתיופיה בדרום הארץ

מיכאל ביטון:  העמותה המופלאה הזאת גם מפעילה מיזם שמשלב בין חקלאות, הזכות של העולים להיות בחקלאות, לשמר את מורשת אבותיהם, חינוך ושימור מורשת יהדות אתיופיה

מיכאל ביטון:      אל יקל הדבר בעיניכם כשבא צעיר אתיופי ואומר: אני לא עוסק בלימוד תואר ראשון בחינוך ויהדות, אני לא עוסק בלהיות קצין בצנחנים, אני לא עוסק כדי להתמקם בחברה הישראלית ולהיות ציוני ישראלי

מיכאל ביטון:  אני עוסק בלהיות יהודי, אתיופי, ציוני, ישראלי, דתי, גאה

מיכאל ביטון:  אני חוזר הביתה לקהילות שלי וקורא לכל בני הקהילה האתיופית לקחת מנהיגות ולחזור הביתה לקהילות – במקום שקשה, במקום שהעלייה לא הושלמה

מיכאל ביטון:  זה המעשה הגדול, שבו תרמת לחברה הישראלית

מיכאל ביטון:  בני הקהילה, העוצמה הפנימית, חוזרים הביתה ולוקחים אחריות

מיכאל ביטון:  על זה זכה משה סולומון בפרס זוסמן על מצוינות בשירותים חברתיים, ובהוקרה רבה על חדשנות ויזמות חברתית

מיכאל ביטון:       בדיוק לפני שבוע חגגנו את חג הסיגד, חג שכל אזרח במדינת ישראל, ובראשם העולים מאתיופיה, חוגגים כמורשת ציונית מלאה

מיכאל ביטון:  בנאומי פה לפני שבוע אמרתי שאנחנו גאים בעלייה ואנחנו טובים במבצעי העלייה

מיכאל ביטון:  עשינו את מבצע משה, ואת מבצע שלמה – ניסים גלויים

מיכאל ביטון:  אתה בכלל עלית עוד לפני העליות האלה

מיכאל ביטון:  צעדת באזור 1980, והגעת לארץ ישראל ב-1983 עם קבוצת נערים מדהימים: שמואל ילמה ואחרים

מיכאל ביטון:  היום עושים את ירוסלם בכנס בתל אביב

מיכאל ביטון:  אתם, אתם הנוער הזה, הטבעתם חותם אפילו בפס הקול של חיי המדינה הזו

מיכאל ביטון:  אמרתי שלא השלמנו את המשימה

מיכאל ביטון:  עשינו עלייה, לא תמיד עשינו קליטה

מיכאל ביטון:  מי שעושה קליטה זו המדינה – אבל זה אתה, כי אתה חזרת הביתה, לקהילה שלך

מיכאל ביטון:  אתה עושה קליטה

מיכאל ביטון:       אני רוצה לספר לכם על האופי המיוחד של משה סולומון – דרך סיפור שלא בטוח שהוא יודע שאני יודע

מיכאל ביטון:  בגיל שש הוא צועד במסע, ויש חמור שנושא בנטל וסוחב ציוד

מיכאל ביטון:  אבל החמור קצת לא מרגיש טוב

מיכאל ביטון:  הם אומרים, החבר'ה: בואו נשאיר את החמור ונתקדם

מיכאל ביטון:  משה בגיל שש עושה מחאה

מיכאל ביטון:  הוא אומר: לא

מיכאל ביטון:  אנחנו צריכים להישאר כמה ימים עם החמור עד שהוא ירגיש טוב, ונמשיך איתו את המסע

מיכאל ביטון:  זה סיפור אמיתי

מיכאל ביטון:  מה מבטא הסיפור הזה? את המחויבות, את הכרת הטוב, את המחויבות לסביבה, לקיימות – דברים שעשית אחר כך בחברה להגנת הטבע; הדאגה לזולת ולחי

מיכאל ביטון:  הוא מגן בגופו ובהווייתו על אלה שעתידים לקרוס תחת הנטל, תחת המעמסות החברתיות, שהמדינה לא השכילה ולא השלימה עד הסוף

מיכאל ביטון:       למשה יש נשמה ענקית

מיכאל ביטון:  מתפרצת ממנו אהבת הארץ

מיכאל ביטון:  אין לו הרבה תחביבים

מיכאל ביטון:  אין לו בכלל זמן להסתלבט

מיכאל ביטון:  מה הוא עושה ביום שבת? ביום שישי הוא מעביר שיעור – אני לא בטוח שאני מסכים עם זה, כי אני רוצה שתהיה קצת עם המשפחה – ביום שבת עוד שלושה שיעורים

מיכאל ביטון:  זה בהתנדבות, חוץ מהעזרה הפרטנית, חוץ מכל המשימות שהוא לוקח על עצמו

מיכאל ביטון:  הוא מחויב כל-כולו

מיכאל ביטון:  אבל אוהב גם לטייל בשבילי הארץ, ואם יש לו זמן לעשות ספורט, ואוהב לעשות חברותא ולקבוע עיתים לתורה

מיכאל ביטון:  יש לו חברותות קבועות

מיכאל ביטון:       משה הוא סגן אלוף במילואים

מיכאל ביטון:  צנחן

מיכאל ביטון:  אני רב-סרן בגולני – זו נקודת המחלוקת היחידה בינינו

מיכאל ביטון:  בכל השאר אנחנו יכולים לעבוד ביחד

מיכאל ביטון:  רק על הדברים האלה, שזכית להיות רב מוסמך ומג"ד, ותואר ראשון ושני בחינוך וביהדות, עם כל אלה יכולת לעשות לביתך

מיכאל ביטון:  אבל בדבר הזה, במה שאתה עושה פה היום, אתה לא רק מנהיג של הקהילה האתיופית

מיכאל ביטון:  שאף אחד לא יחשוב לצמצם אותך לכך שאתה עשית מעשה גדול למען הקהילה האתיופית

מיכאל ביטון:  אתה היית מנהיג בבני עקיבא; אתה היית מנהיג בהקמת צעירים לשלטון המקומי; אתה תרמת לחברה הישראלית

מיכאל ביטון:  כל מדינת ישראל מתברכת בך

מיכאל ביטון:  אתה מנהיג ישראלי לאומי

מיכאל ביטון:  מעבר לאותנטיות של החובה שלך והחזרה שלך לקהילה, מה שאתה תתרום בכנסת ישראל זה לכל אדם ולכל אזרח במדינה הזאת

מיכאל ביטון:  רק לשמוע את הנאום שלך, של בית הלל, של קבלת האחר, של שפה מכבדת, של מתינות – מה אתה מביא לכנסת הזאת

מיכאל ביטון:      אני ואתה גדלנו בבני עקיבא

מיכאל ביטון:  הקמנו את מועצת הנגב

מיכאל ביטון:  זכיתי להקים ואתה היית בין מייסדיה

מיכאל ביטון:  עשינו את תוכנית מנדל

מיכאל ביטון:  הייתי בחברה להגנת הטבע כמוך, שבע שנים

מיכאל ביטון:  ביחס לעתיד אני הלכתי למרכז ואתה הלכת ימינה, אבל אנחנו שנינו הולכים קדימה למען המדינה הזאת

מיכאל ביטון:  קדימה לתיקון החברה וקליטה ראויה של העולים לארץ

מיכאל ביטון:  קדימה לעלייה נוספת וצמצום פערים

מיכאל ביטון:  קדימה לביצור ביטחונה של ישראל

מיכאל ביטון:  קדימה לחיזוק צה"ל

מיכאל ביטון:  אתה תשמור על צה"ל ומפקדיו

מיכאל ביטון:  אתה לעולם לא תדבר סרה בצה"ל ובמפקדיו, כי אתה אחד מהם

מיכאל ביטון:  אתה פיקדת על אלפי חיילים במילואים

מיכאל ביטון:  מג"ד מילואים

מיכאל ביטון:  אין הקרבה גדולה יותר – משפחתית ותעסוקתית – מלהיות מג"ד במילואים

מיכאל ביטון:  וזה מה שעשית עשרות שנים

מיכאל ביטון:  ועוד אחד, קדימה, קדימה לנוער שלנו בכלל, ולנוער האתיופי

מיכאל ביטון:  לתת לו שוויון הזדמנויות

מיכאל ביטון:  אמרתי לך בשיחה בארבע עיניים: אנחנו צריכים ש-90% מהם ילכו למכינה קדם-צבאית, כדי שהשירות שלהם יהיה טוב, כדי שתהיה תעסוקה

מיכאל ביטון:  יש לנו כל כך הרבה עבודה לתת את שוויון ההזדמנויות הזה, ונעשה את זה ביחד

מיכאל ביטון:        אבא זללאו, עליו השלום, בשמיים, ואימא אסגדש ירדאי, תיבדל לחיים ארוכים, היו גאים בבנכם, בפועלכם

מיכאל ביטון:  במסעכם קיימתם את חזון הנביאים במלואו

מיכאל ביטון:  כבודה של כנסת ישראל הורם היום, כשנתקיימה בנו גאולת ישראל כשמם של ילדיך: גאל ומבשרת

מיכאל ביטון:  "על הר גבה עלי לך מבשרת ציון הרימי בכח קולך מבשרת ירושלם הרימי אל תיראי אמרי לערי יהודה הנה אלהיכם"

מיכאל ביטון:  כשם שהפיוט המרוקאי אומר: "אל עליון שוכן מֵעוֹנִים, אשיר שירה חדשה, גאל את זרע איתנים, עדתו הקדושה"

מיכאל ביטון:        ברוך הבא לכנסת ישראל, חבר הכנסת משה סולומון

מיקי לוי:  תודה רבה לחבר הכנסת ביטון

מיקי לוי:    תם סדר-היום

מיקי לוי:  הישיבה הבאה תתקיים ביום שני י"א בכסלו התשפ"ג, 5 בדצמבר 2022, בשעה 16:00

מיקי לוי:  ישיבה זו נעולה