ישיבת מליאה, כנסת 25, פרוטוקול מספר 4, 2022-11-22 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום כ"ח בחשוון התשפ"ג, 22 בנובמבר 2022

מיקי לוי:  אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת

מיקי לוי:       סעיף ראשון: נאומים בני דקה

מיקי לוי:  מי שמעוניין – בבקשה להצביע

מיקי לוי:  ראשון הדוברים – חבר הכנסת אבוטבול

מיקי לוי:  אחריו – חבר הכנסת בוסו

מיקי לוי:  בבקשה, נא להקפיד על הזמנים

מיקי לוי:  תודה

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תרדו מהחרדים

משה אבוטבול:  צאו לנו מהוורידים

משה אבוטבול:  אנחנו ממש לא צריכים להתנצל

משה אבוטבול:  אני רוצה לקרוא את מאמרה של שרי רוט מידיעות אחרונות הבוקר: "סליחה על זה שנולדתי חרדית, על זה שטרם זנחתי את אמונתי ודתי; סליחה על זה שחשוב לי שהמדינה הזאת תישא אופי יהודי; סליחה על מי שאני" – ככה היא אומרת

משה אבוטבול:  "אין לי מספיק אצבעות בידיים כדי לספור כמה פעמים נכנסתי לחדרו של פוליטיקאי ונאלצתי לשמוע צרור תובנות על כמה הציבור שממנו אני מגיעה טועה ושוגה

משה אבוטבול:  באתי כפרשנית פוליטית לשאול שאלות, וגיליתי שאני אמורה להסביר כל מחדל בציבור החרדי

משה אבוטבול:  אז מה את אומרת על פרשת חיים ולדר? ככה זה אצלכם? פוגעים, משתיקים? תרגיעו

משה אבוטבול:  איך אני קשורה לזה? ומה אני אומרת על חרדים שמסתובבים נטולי מסכה? אתם לא בסדר

משה אבוטבול:  ואז מגיעות גם הטפות המוסר

משה אבוטבול:  ישבתי בחדרו של שר בכיר וביקשתי ממנו משפט מפייס כלפי הציבור החרדי שרואה בו אנטיוכוס

משה אבוטבול:  מה הוא ענה לי? שאנחנו, החרדים, חייבים לקחת את גורלנו בידינו ולהיחלץ מהעוני

משה אבוטבול:  לא בעזרת גמ"חים או עזרה לזולת – לצאת מהכוללים ולעבוד

משה אבוטבול:  ראיתם פעם פוליטיקאי חרדי שבריאיון הטיף מוסר לעיתונאית ש'היא חייבת לצאת מהעולם שבו היא מאמינה, לקחת את גורלה בידיה ולהתחיל לחבוש שביס, לשמור שבת והלכה'?"     

מיקי לוי: תודה

משה אבוטבול: היא מפרטת כל מיני דברים ועוולות, אבל המסר המרכזי הוא: אנא, אם רוצים שנכבד גם את האחרים, כבדו את דתנו ואת אמונתנו

משה אבוטבול:  אנחנו לא אמורים להתנצל על זה שאנחנו חרדים

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת בוסו, ואחריו – חבר הכנסת ביטון

מיקי לוי:  בבקשה

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, בהמשך למה שחברי אמר, בימים האחרונים אני נחשף שוב לצייצנים או לכל מיני אנשי תקשורת שמנסים להבהיל ולהחשיך ולבקש מאנשים לרדת מהארץ

אוריאל בוסו:  אנחנו לא אומרים לכם לעזוב את הארץ, חלילה

אוריאל בוסו:  אנחנו הבטחנו שנייצג את כולם בכבוד

מיקי לוי: דווקא שמעתי

מיקי לוי:  אני מתנצל שאני מפריע, אבל דווקא שמעתי

אוריאל בוסו: אף אחד לא קורא לאף אחד לעזוב את הארץ, ואם מישהו אמר, זה על דעת עצמו

מיקי לוי: מישהו רצה לפתור פה את בעיית הדיור

אוריאל בוסו: נייצג את העם בכבוד

אוריאל בוסו:       אני רוצה להקריא את התוצאות הסופיות של הבחירות, שנמסרו על ידי ועדת הבחירות המרכזית: הליכוד – 1,115,049 קולות; הציונות הדתית ועוצמה יהודית – 516,146 קולות; ש"ס – 392,644 קולות; יהדות התורה – 280,125 קולות

אוריאל בוסו:  אנא מכם, לפחות לכבד את תוצאות הבחירות

אוריאל בוסו:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת בוסו

מיקי לוי:  חבר הכנסת ביטון, בבקשה

מיקי לוי:  אחריו – חבר הכנסת טופורובסקי

משה אבוטבול: מיקי, רבין קרא להם נפולת של נמושת - - -     

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, לא זכור לי שקראתי בשמך

מיקי לוי:  איך ידעת?      

משה אבוטבול: לא - - -     

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת ביטון

משה אבוטבול: - - - אתה חושב שאנחנו - - -     

מיכאל ביטון: אבוטבול, אתה עושה לי קריאות ביניים בנאום בן דקה? גם ככה זה קצר

משה אבוטבול: מיקי, אנחנו לא מטומטמים

משה אבוטבול:  אנחנו מכירים את המשפטים שלך

מיכאל ביטון: טוב, אבוטבול, עכשיו אל תפריע לי

משה אבוטבול: - - -     

מיכאל ביטון: אבל אל תפריע לי, אני מבקש

משה אבוטבול: לך, חלילה – אתה עיירות הפיתוח

מיכאל ביטון: תודה

מיכאל ביטון:  יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני רוצה בראשית דבריי לברך את חברת הכנסת יעל רון בן משה על דרכה החדשה

מיכאל ביטון:  היא הודיעה שהיא תסיים להיות מזכ"לית מפלגת כחול לבן

מיכאל ביטון:  היא הייתה חברת כנסת פה איתנו, עשתה דברים גדולים למען הגליל והמדינה

מיכאל ביטון:  בתוך הדבר הזה אני ממליץ, יושב-ראש הכנסת – אם יהיה נוהג שחבר כנסת שמסיים את תפקידו ינאם נאום מסכם ונאום פרידה

מיכאל ביטון:  כשם שהוא נכנס בכבוד וברכה, כך יסיים בסיכום ובהערכה

מיכאל ביטון:  ראוי לעשות את הנוהג הזה גם אם הוא לא קיים

מיכאל ביטון:  אולי זה אקורד שתטבע בתפקידך לקראת סיומו

מיכאל ביטון:       הדבר שאני רוצה להעלות זה האיומים של חברת תנובה על שופרסל על כך שהיא לא תספק לה מוצרי חלב בשל הרצון של תנובה לייקר והרצון של שופרסל לשמור על המחירים כפי שהם

מיכאל ביטון:  יוקר המחיה לא מחכה לאף אחד

מיכאל ביטון:  כולם מנצלים את הדמדומים הללו ואת תקופת הביניים כדי להעלות מחירים, במיוחד יצרנים שהם מונופולים, ובמיוחד יבואנים שהם מונופולים, כמו יוניליבר

מיכאל ביטון:       אני שמח – פגשתי את חבר הכנסת גפני, כיושב-ראש ועדת כספים זמנית, כדי שיכנס דיון דחוף ביום שני בשבוע הבא

מיכאל ביטון:  ביקשתי ממנו, אבל הוא כבר יזם את זה מראש – איך המונופולים היצרנים מנצלים את תקופת הביניים כדי להעלות מחירים, ובמקביל הם מחלקים מאות מיליונים של דיבידנדים השנה

מיכאל ביטון:  חמישה, עשרה יצרנים שולטים ב-70% מהצלחת שלנו

מיכאל ביטון:      אני קורא לגפני לא לוותר; להזמין את הרשות לתחרות, ואולי לראשונה לתת שם קנס של 100 מיליון שקל, שמותר בחוק לרשות התחרות, לחברות שמפרות תחרות

מיכאל ביטון:  אולי קנס כזה יתחיל לאפס מונופולים של יבוא ומונופולים של יצרני מזון – לא להיות חזירים, תרתי משמע, אלא לשמור על רמת מחירים ורווחים סבירים

מיכאל ביטון:  וכן, אפשר לחלק דיבידנדים, אבל לא לעשות תרתי דסתרי – לחלק מאות מיליונים של דיבידנדים ולייקר את הצלחת בתקופת מעבר של הממשלה

מיכאל ביטון:  תודה רבה

מיקי לוי: אם אתה בוועדת כספים, אולי אפשר להוסיף ידיעה מאחד מעיתוני הכלכלה הבוקר שגם מכשירי החשמל התייקרו ב-5% עד 18%

מיקי לוי:  אין שום סיבה

מיקי לוי:  גם בעניין הזה יש חמישה מונופולים, וזה חבל

מיקי לוי:       חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת וגברתי השרה, כמו שעשיתי בכל הכנסות האחרונות, גם בכנסת הקרובה אמשיך במסורת החשובה של העלאת המודעות להרג המיותר בכבישים

בועז טופורובסקי:  השבוע, לצערי, הדם מהאספלט ממשיך לזלוג ומספר ההרוגים ממשיך לטפס מעלה

בועז טופורובסקי:       כמו בכל שבוע, גם השבוע אציין את שמות ההרוגים ואת פרטי תאונות הדרכים בשבוע החולף

בועז טופורובסקי:  לצערי, הרשימה ארוכה

בועז טופורובסקי:  ביום שלישי, 15 בנובמבר, נהרג גבר בן 56 תושב אעבלין מפגיעת משאית אשפה במהלך עבודתו בכפר יאסיף

בועז טופורובסקי:  בהמשך אותו היום נהרג ניקולאי רילבנצ'קו, תושב חיפה בן 84, בעת שרכב פגע בו במעבר חציה ונטש את המקום

בועז טופורובסקי:  פגע וברח

בועז טופורובסקי:  לקראת חצות נהרג רוכב האופנוע אלמוג ארוזאן, תושב נתניה בן 32, בתאונה סמוך לצומת פולג

בועז טופורובסקי:      ביום רביעי, 16 בנובמבר, נהרג גבר בן 40 בתאונה כאשר התנגש במשאית סמוך לצומת חולדה

בועז טופורובסקי:  בצוהרי אותו יום נהרג סמ"ר דנטה רוברטס, בן 21, סמוך לבסיס רמון, בהתנגשות בין רכבו לאוטובוס

בועז טופורובסקי:  עוד באותו היום נהרג גבר בן 45 בעת שחצה כביש סמוך לצומת גולני

בועז טופורובסקי:  רק שעה לאחר מכן נהרג גבר בן 28 בתאונה בין משאית לרכבו ליד רמת שמש

בועז טופורובסקי:       ביום חמישי, 17 בנובמבר, נהרג הרב שלום פרץ, תושב נתיבות בן 26, מפגיעת משאית בנתיבות

בועז טופורובסקי:  בערב אותו היום נהרג גבר בן 50 תושב תל אביב בעת שחצה מעבר חציה בעיר

בועז טופורובסקי:  ביום שבת, 19 בנובמבר, נהרג כאמל סרחאן, תושב יפיע בן 27, בתאונה חזיתית על יד צומת נהלל

בועז טופורובסקי:  ביום שני, אתמול, 21 בנובמבר, נהרג גבר בן 60 לאחר שרכב פגע בו סמוך לצומת עופרים

בועז טופורובסקי:       מהפעם האחרונה שציינתי את ההרוגים בתאונות הדרכים, בחודש יוני האחרון, נהרגו 130 איש בכבישי המדינה, 11 מהם רק בשבוע האחרון

בועז טופורובסקי:  זה הרוג בכל יום

בועז טופורובסקי:  אני חוזר: הרוג בכבישים בכל יום

בועז טופורובסקי:  אנחנו נמצאים בימים של הקמת ממשלה, ואני רוצה להגיד לשר התחבורה או לשרת התחבורה הבא או הבאה – לא משנה מי תהיה, לא משנה מי יהיה: הקטל בדרכים הוא מעל לכל פוליטיקה

בועז טופורובסקי:  תודה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת מעוז

אבי מעוז: תודה

אבי מעוז:  אדוני היושב-ראש, נאום הנדסת תודעה מס' 62, והפעם על "איראן זה כאן"

אבי מעוז:  מה יעשו חברי הממשלה היוצאת והשופרות שלהם כשהם ירצו לתאר בצורה הכי נוראית, שחורה ומפחידה, את תוכניותיה של הקואליציה הנכנסת? מאוד פשוט: הנדסת תודעה

אבי מעוז:  לוקחים את הדימוי הכי מפחיד ומאיים ומלבישים אותו על מדינת ישראל – איראן זה כאן

אבי מעוז:  נשים דתיות רוצות לשבת בהופעה או ללמוד באקדמיה בנפרד? איראן זה כאן

אבי מעוז:  חוק הגיור יתוקן כדי לעצור את ירידת אחוז היהודים במדינה? איראן זה כאן

אבי מעוז:  הפעם הם צודקים – איראן אכן הייתה כאן עם גנבת השלטון ועם הדיקטטורה המשפטית שעיקרה את הדמוקרטיה ממשמעותה

אבי מעוז:       אבל אחרי הבחירות איראן כבר לא כאן

אבי מעוז:  אנחנו באנו ליישם את הערכים שבשמם נבחרנו ולהחזיר למדינת ישראל את זהותה היהודית, ואני ממליץ לכל חבריי לקואליציה הבאה לזכור זאת

אבי מעוז:  מדינה יהודית זה כאן

אבי מעוז:  תודה

מיקי לוי: חברת הכנסת סיון הר מלך, בבקשה

מיקי לוי:  דקה לרשותך

לימור סון הר-מלך: לימור סון הר מלך

מיקי לוי: בבקשה עוד פעם

לימור סון הר-מלך: לימור

לימור סון הר-מלך:  השם הוא לא סיון, הוא לימור

לימור סון הר-מלך:  לימור סון הר מלך

מיקי לוי: אבל בדרך כלל אומרים חבר הכנסת עם שם משפחתו

לימור סון הר-מלך: אז זה לא סיון עדיין

מיקי לוי: אז מה זה? בואי נתקן את זה

לימור סון הר-מלך: סון

לימור סון הר-מלך:  אברהמסון, יעקובסון – אז רק ה"סון"

מיקי לוי: תודה רבה

לימור סון הר-מלך: בבקשה

לימור סון הר-מלך:  אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בערב שבת התכנסו תושבים רבים בעיר רמלה לתפילת השבת בבית אחת ממשפחות הקהילה כדי לחזק אותה, כי רק ערב קודם לכן ספגה המשפחה התקפה של אבנים על ביתה שזרקו פורעים ערבים

לימור סון הר-מלך:  למרבה הזעזוע, במהלך התפילה הגיעו שוב הפורעים ותקפו אותם באלימות קשה, באגרופים ובהשלכת סלעים וכיסאות לעברם

לימור סון הר-מלך:  בפחד גדול, תוך כדי שהניסו את הנשים והילדים לבית הסמוך, הזמינו התושבים משטרה

לימור סון הר-מלך:  המשטרה אכן הגיעה ועצרה שלושה פורעים ערבים, אך למורת רוחם של התושבים, למרות הלינץ' ועל אף התחייבות השוטרים, הפורעים השתחררו לאחר שעות בודדות מתחנת המשטרה

לימור סון הר-מלך:  איך ייתכן דבר כזה?      אירוע זה מצטרף למספר רב של אירועים שקורים ברחבי הארץ – במרכז, בנגב, בגליל, ביהודה ושומרון ובמקומות רבים

לימור סון הר-מלך:  כל נערה בבאר שבע כיום תספר לכם שהיא מפחדת להסתובב לבד ברחוב בלי מבוגר – אל תשתיקו את זה – בלי אמצעי הגנה או מישהו שיגן עליה

לימור סון הר-מלך:  ואלה רק דוגמאות קטנות

לימור סון הר-מלך:  יש אין-ספור מקרים של חוסר משילות ברחבי הארץ

לימור סון הר-מלך:       אני רק אוסיף לגבי האירוע ברמלה: המשטרה סוברת שזה בכלל אירוע פלילי, סכסוך קטן כזה בין שכנים, וכך גם ההתייחסות לזה

לימור סון הר-מלך:  התושבים מרגישים פשוט מופקרים

לימור סון הר-מלך:  בעזרת השם, נפעל לכך שהממשלה תפעל ביד קשה אל מול הפורעים, תעמיד אותם לדין עם כתבי אישום חמורים, תמגר את הרמת הראש הלאומנית והמסוכנת הזאת ותחזיר את הביטחון האישי לאזרחי ישראל

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:       ובכן, אנחנו נמשיך בסדר-היום: ציון יום - - -     

מיכל מרים וולדיגר: לא, כבוד היושב-ראש, גם מיכל וולדיגר מופיעה שם

מיקי לוי: את לא מופיעה לי, אבל - - -     

מיכל מרים וולדיגר: אני מופיעה גם על המסך

מיקי לוי: בסדר

מיקי לוי:  אני בהרשמה הראשונית, אני מתנצל

מיקי לוי:  בבקשה

מיכל מרים וולדיגר: זה בסדר גמור

מיכל מרים וולדיגר:  כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי הנכבדים, אני מניחה שלא כולכם קראתם את האירוע המצער במעון מסילה שהתרחש בתחילת השבוע, שבו ארבע קטינות פגעו באלימות במדריכה, הכו אותה, גנבו לה את הטלפון וברחו מהמעון – זה מעון נעול, אגב

מיכל מרים וולדיגר:  המצב הוא באמת קטסטרופלי

מיכל מרים וולדיגר:       חשוב לי פה לומר, פה דווקא, ודווקא ביום זכויות הילד, כמה דוחות כבר נשפכו ונכתבו על הנושא הכאוב הזה של מסגרות בחסות הנוער

מיכל מרים וולדיגר:  ואני לא באה עכשיו בתלונות כלפי משרד הרווחה

מיכל מרים וולדיגר:  אני כן באה בתלונות כלפינו

מיכל מרים וולדיגר:  אין מספיק כוח אדם

מיכל מרים וולדיגר:  כוח האדם זועק לשמיים בחוסר שלו, ואנשים שמגיעים כבר לעבוד במסגרות הללו בורחים אחרי יום, אחרי יומיים, כי המשכורת היא משכורת רעב, כי אין הכשרות, כי מדובר באנשים שמטפלים באמת בתחתית שבתחתית, שגם להם מגיע

מיכל מרים וולדיגר:       אני חייבת לומר משפט לפני שאני מסיימת

מיכל מרים וולדיגר:  יש את המשפט שכולנו מכירים: אין ילד רע – יש ילד שרע לו

מיכל מרים וולדיגר:  כשאנחנו לא מטפלים בנוער הזה, נוער שזקוק לטיפול מסיבי, אנחנו הופכים את הרוע למשהו שהוא חלק מהם, ואז הם גדלים להיות עבריינים, וזה עלינו

מיכל מרים וולדיגר:  אם ניתן להם את מה שצריך, הם יוכלו לחזור למסלול

מיכל מרים וולדיגר:  ופה אנחנו נכשלים, והגיע הזמן לתקן את זה

מיכל מרים וולדיגר:  תודה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:       אם כך, תמו רשימות נאומים בני דקה

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא – ציון יום זכויות הילד

מיקי לוי:  כמה מילים לציון היום הזה

מיקי לוי:       חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, השבוע אנו מציינים בכנסת וברחבי העולם את יום זכויות הילד הבין-לאומי, שנועד לקדם את המודעות הציבורית לזכויותיהם של ילדים, רווחתם האישית, בריאותם ושלומם

מיקי לוי:  בישראל יש יותר משלושה מיליון ילדים, ושיעור הפריון בה הוא הגבוה ביותר מבין המדינות המתפתחות – 2

מיקי לוי: 9 ילדים לאישה

מיקי לוי:  אנחנו חברה צעירה

מיקי לוי:  מחובת הבית הזה לדאוג לדור העתיד, לתת להם את הכלים החינוכיים להצליח, כגון לימודי ליבה, חינוך מדעי והומני, את החופש להיות יצירתיים ולפתח את יצר הסקרנות, להכיר את העולם

מיקי לוי:       עלינו להגן עליהם מפני בריונות בבתי הספר וברשת ומפני אפליה על רקע מגדרי, עדתי, דתי או מיני

מיקי לוי:  עלינו לתת לכל אחת ואחד את האמונה שהם יכולים להגשים את עצמם גם אם הם מתמודדים עם מגבלות

מיקי לוי:  חבריי חברי הכנסת, עלינו לתת לכל ילד וילדה את הכלים לבנות עולם טוב יותר ולהשאיר עבורם עולם שבו הם יכולים לפרוח, להתפתח ולהפוך לטוב יותר למען הדורות הבאים

מיקי לוי:  תודה רבה

מיקי לוי:       ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מיכל שיר, בבקשה

מיקי לוי:  כיוזמת – חמש דקות

מיכל שיר סגמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו מציינים את יום זכויות הילד, יום שכולו מוקדש לנושא החשוב ביותר בחברה – הילדים של כולנו

מיכל שיר סגמן:  בשנה החולפת זכיתי לכהן כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, ועדה שהיא בעיניי הוועדה החשובה ביותר בכנסת ישראל

מיכל שיר סגמן:  נכנסתי לתפקיד החשוב בחרדת קודש ובתחושת שליחות עמוקה

מיכל שיר סגמן:  בישיבה הראשונה של הוועדה התחייבתי שהוועדה לזכויות הילד בראשותי תדאג לכל ילדי ישראל ללא הבדלי דת, גזע, מין או מיקום גיאוגרפי, וכך גם היה

מיכל שיר סגמן:  בשנה החולפת הצלחנו להוביל לשינויים מרחיקי לכת למען הילדים בישראל

מיכל שיר סגמן:       כשנכנסתי אל הוועדה גיליתי תמונה קשה מאוד, קשה, בנוגע לילדים, בתחומים שונים, החל ממחסור חמור בנתונים בנוגע לילדים כמעט בכל תחום – בבריאות, ברווחה, גני ילדים ועוד – והמשך במשרדי ממשלה שלא תקשרו אחד עם השני כך שילדים רבים מדי נפלו בין הכיסאות

מיכל שיר סגמן:  כי ילדים הם לא רק חינוך, כפי שמקובל לחשוב; ילדים הם גם חינוך, אבל הם גם רווחה, הם גם משפטים, הם גם בריאות

מיכל שיר סגמן:  הם בעצם כל אחד ממשרדי הממשלה השונים

מיכל שיר סגמן:  לאט-לאט הבנתי שהגורם היחיד במדינת ישראל שמסוגל לראות את ילדי ישראל ב-360 מעלות הוא בעצם הוועדה לזכויות הילד, שנוגעת בכל היבטי החיים שקשורים לילדים

מיכל שיר סגמן:       בהתחלה, כשהנפתי את הדגל, לא הבנתי למה אף אחד לא רואה אותו

מיכל שיר סגמן:  כי אנחנו רואים את הדגלים האלה רק כשיש מקרים קשים שמגיעים לתקשורת, כמו התעללות בפעוטות, כמו מורה שפוגע בתלמידה או ילד שנפטר בגלל אלרגיה; אז אנחנו שומעים

מיכל שיר סגמן:  אבל מדינת ישראל אף פעם לא יצרה מדיניות סדורה בנושא ילדים, ולכן לא פלא שהם נופלים בין הכיסאות

מיכל שיר סגמן:  אתם יודעים מה? אפילו הוועדה לזכויות הילד היא לא ועדה קבועה, וזה מראה על כיוון מחשבה ומדיניות

מיכל שיר סגמן:  לוועדת הרווחה יש את משרד הרווחה; לוועדת החינוך יש את משרד החינוך

מיכל שיר סגמן:  הוועדה לזכויות הילד צועקת על כל אחד ממשרדי הממשלה בתקווה שמישהו שם יתחיל לדבר אחד עם השני ובאמת לייצר שינוי, ולא לכדרר בעיה ממשרד אחד לשני

מיכל שיר סגמן:       אחרי כמה וכמה דיונים הבנתי שאין נתונים מספקים בנושאים השונים של ילדים, בין שמדובר על ילדים מקבצי נדבות, ילדים שמאושפזים בבתי חולים פסיכיאטריים או ילדים אלרגיים

מיכל שיר סגמן:  אין נתונים

מיכל שיר סגמן:  בכל נושא שנגענו בו ראינו רק ילדים שנופלים בין הכיסאות

מיכל שיר סגמן:  ולכן, בשנה החולפת הובלנו בוועדה, יחד עם שרת החינוך – סליחה, עוד לפני שרת החינוך; סליחה, גברתי שרת החינוך, עשית צעד היסטורי, לא פחות, ואני אגיע גם אליו

מיכל שיר סגמן:  ולכן, יחד עם המועצה לזכויות הילד, צוות הוועדה ומשרד המשפטים הובלנו צעד היסטורי: הקמנו לראשונה גורם ממשלתי לתיאום ותכלול נושא הילדים, בגלל שילדים הם לא רק חינוך או כלכלה – הם כל המשרדים יחד

מיכל שיר סגמן:  הקמנו לראשונה בהיסטוריה גוף ממשלתי שיתכלל את כל נושא הילדים

מיכל שיר סגמן:       השינוי הוא שינוי מבורך, אבל יש עוד הרבה לשנות כדי שנוכל להיות גאים בטיפול בילדים

מיכל שיר סגמן:  עדיין אחד מכל חמישה ילדים נפגעים מינית

מיכל שיר סגמן:  הנתון הזה הוא זהה לבנים ולבנות עד גיל 12

מיכל שיר סגמן:  אנחנו עדיין יודעים שיש משבר חמור של גננות וסייעות

מיכל שיר סגמן:  אנחנו עדיין שומעים על התעללות בפעוטות

מיכל שיר סגמן:      בשנה החולפת הובלנו בוועדה, יחד עם שרת החינוך, את המעבר של נושא הגיל הרך ממשרד הכלכלה אל משרד החינוך, כדי לייצר רצף פדגוגי מגיל לידה עד בגרות ולהילחם בין היתר גם בבעיות האלה; כדי שאלה שמטפלים בילדים שלנו יהיו המקצועיים והנכונים ביותר לתפקיד, ולא כלכלנים וסטטיסטיקאים, אלא אנשי חינוך שמכירים את השטח ויודעים לבצע את ההתאמות הנכונות

מיכל שיר סגמן:       אבל למעשה לא מדובר רק בצעדים התקדימיים האלה

מיכל שיר סגמן:  הצעדים הם רק ההתחלה של שינוי תפיסתי שהצלחנו לעשות בממשלה הקודמת

מיכל שיר סגמן:  הצלחנו בפעם הראשונה לשים את הילד במרכז

מיכל שיר סגמן:  בימים האחרונים אנחנו רואים דיווחים בתקשורת שלפיהם גורמים בממשלה המסתמנת רוצים להעביר את תחום מעונות היום ממשרד החינוך למשרד הכלכלה בחזרה

מיכל שיר סגמן:  אני מפצירה בכם לא לעשות זאת

מיכל שיר סגמן:  ישנה חשיבות לפיקוח על המעונות ולעובדה שאנשי חינוך הם שיהיו אמונים על ילדינו

מיכל שיר סגמן:       חבריי חברי הכנסת, ילדינו צריכים להיות מעבר לכל שיקול פוליטי

מיכל שיר סגמן:  זהו המכנה המשותף הרחב ביותר

מיכל שיר סגמן:  לכל ילד מגיעה הזכות לחינוך הוגן, לשוויון הזדמנויות, מערכת בריאות ראויה, מערכת רווחה מתפקדת

מיכל שיר סגמן:  עלינו יחד, כל סיעות הבית, לעבוד ולהילחם למענם, כי הם העתיד והתקווה שלנו כעם וכמדינה

מיכל שיר סגמן:  כולנו צריכים להתגייס יחד כדי לטפל בעובדה שבישראל של שנת 2022 אין מספיק נתונים על ילדים

מיכל שיר סגמן:  אנחנו חייבים להילחם בנתון המזעזע שאחד מכל חמישה ילדים עובר פגיעה מינית

מיכל שיר סגמן:  אנחנו חייבים להילחם כדי להסדיר את המקצועות הפארה-רפואיים כמו טיפול באומנות, שנדע שהמטפלים שמטפלים בילדים שלנו הם אנשי מקצוע הכי מוכשרים ואיכותיים שיש, להילחם למען העלאת השכר והתנאים של העובדות הסוציאליות – מקצוע שכמעט שלא קיים בישראל בגלל תנאי שכר ירודים – ולהילחם כדי שלילדים של כולנו יהיה עתיד טוב יותר

מיכל שיר סגמן:  הילדים שלנו הם אולי 33% מהאוכלוסייה שלנו, אבל הם 100% העתיד שלנו

מיכל שיר סגמן:       אני מבקשת מחברי הקואליציה הנכנסת: תילחמו שהילדים יישארו במשרד החינוך

מיכל שיר סגמן:  תילחמו שהוועדה לזכויות הילד תהפוך לוועדה סטטוטורית, כי זה כן מצביע על גישה ומדיניות

מיכל שיר סגמן:  תשמרו על הילדים במשפחות גאות ועל ילדים גאים וגאות לא פחות מילדי אברכים או ילדי ההתיישבות הצעירה

מיכל שיר סגמן:  כי כשאומרים שאנחנו עם אחד, צריך להביע זאת במעשים ולא רק במילים

מיכל שיר סגמן:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת כץ – אינו נוכח

מיקי לוי:  חבר הכנסת ביטון, בבקשה

מיכאל ביטון: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ביום הזה שבו אנחנו רוצים לרומם את זכויות היסוד של הילד בארץ ובעולם, אנחנו צריכים להיות עם יד על הלב ולתאר את המציאות כפי שהיא

מיכאל ביטון:  אחד מהערכים המצוינים בהצהרת זכויות הילד הוא השוויון – השוויון והזכות לקבל חינוך טוב, קורת גג וביטחון אישי

מיכאל ביטון:  ואני אומר, בצער רב, על אף כל מעשינו הטובים – ועשינו דברים גדולים וטובים בישראל במשך מעל 70 שנה – אין שוויון הזדמנויות בישראל

מיכאל ביטון:  גורלו של ילד יכול להיקבע לפי הקהילה והמקום והמשפחה שבהם הוא נולד

מיכאל ביטון:  אנחנו מדמיינים לעצמנו שהסביבה, המדינה, בתי הספר, הגנים, החינוך הבלתי-פורמלי והמתנ"סים ישנו את גורלו, אבל אין שוויון הזדמנויות בישראל

מיכאל ביטון:  למה אין שוויון הזדמנויות? כי יש פרמטרים שמערערים את אותו שוויון

מיכאל ביטון:       העושר המוניציפלי – רשויות עשירות מוסיפות לילד, לחינוך שלו, כ-20,000 שקל – העשירות ביותר – מתקציבן, זאת אומרת, משרד החינוך יעניק לאותו ילד 15,000 שקל, 20,000 שקל, עלות שנתית של חינוך, והעירייה תכפיל את תקציבו

מיכאל ביטון:  ולא מתקציב הארנונה של אותם הורים – כי הארנונה בתל אביב יכולה להיות 8,000 שקל לבית של 100 מטר, אבל אותו ילד יקבל בתל אביב כמעט 20,000 שקל השקעה עירונית בגלל ארנונה שאיננה למגורים, בגלל העושר המוניציפלי מעסקים, מתיירות, מבנקים, ממתקני ממשלה, מבסיסי צה"ל

מיכאל ביטון:  ברגע שלעירייה יש את התוספת הזאת, היא עושה יותר למען הילדים

מיכאל ביטון:  ועירייה שאין לה את זה והיא באשכול סוציו-אקונומי נמוך – יש ערים, ואני לא אציין את שמן, שמוסיפות 7 שקלים לילד מהתקציב העירוני; ערים שמוסיפות 20,000 שקל לילד וערים של 7 שקלים

מיכאל ביטון:       אבל הפער הזה הוא חמור ביותר בגיל הרך, שבו מעוצבת דמותו ואישיותו והיכולות הפדגוגיות והרגשיות והתפקודיות של ילד

מיכאל ביטון:  המחקרים בעולם מראים שילד זנוח עד גיל שלוש כמעט – גורלו נקבע

מיכאל ביטון:  אם הוא לא אוכל בריא, אם הוא לא מטופל, אם לא מזהים אתגרים התפתחותיים שלו, אז הדבר הזה הולך להיות לצמיתות

מיכאל ביטון:  ובסוגיית הגיל הרך נעשתה החלטה מדהימה, שאדבר עליה בסוף – המעבר למשרד החינוך

מיכאל ביטון:  והסכנה היא שמישהו בבית הזה, בגלל קואליציה, רוצה להחזיר את זה לכלכלה

מיכאל ביטון:  אבל הגורל של ילד תינוק הוא דרמטי, ושם הפערים יותר גדולים מאשר בבתי הספר

מיכאל ביטון:  בבתי הספר עדיין יש בניין, עדיין יש גן בכל מקום

מיכאל ביטון:  יש גן יפה וגן לא יפה, יש בית ספר עשיר ובית ספר עני

מיכאל ביטון:  ולא בגלל ההורים ולא בגלל הארנונה שמשלמים – בגלל העושר העירוני – אבל בגיל הרך הפערים אדירים

מיכאל ביטון:       בישראל של היום, של 2022, עשרות אלפי תינוקות מטופלים בבתים פרטיים עם קושי בפיקוח, עם חוסר יכולת לדעת בכלל מה קורה לאותה מטפלת עם התינוק, וזה במקרה שהילד הולך למטפלת, שלא לדבר על אימהות בסיכון - -      

מיקי לוי: משפט לסיום

מיכאל ביטון: - - על תינוקות בסיכון

מיכאל ביטון:  אדוני היושב-ראש - -      

מיקי לוי: אלה דברים חשובים, אבל יש לי סדר-יום

מיכאל ביטון: - - אין דקות פנסיה לשרים לשעבר, משהו מצטבר? יושב-ראש ועדת כלכלה, נכון?     

מיקי לוי: שני משפטים לסיום

מיכאל ביטון: על העצב שאופף אותנו בימים כאלה

בועז טופורובסקי: - - -      

מיכאל ביטון: פיזית, עד שהוא ישלח סדרן

מיכאל ביטון:       אני אגיד את זה טלגרפית

מיכאל ביטון:  עשינו צעדה, אני וחילי טרופר וארגוני חברה אזרחית, צעדת השוויון, 100 קילומטר, לעודד את העניין הזה של שוויון הזדמנויות לילדים

מיכאל ביטון:  האי-שוויון נובע מהעושר המוניציפלי ומתשלומי הורים

מיכאל ביטון:  הבלוף הגדול שחינוך הוא חינם בישראל – מהגן כבר משלמים, בבית הספר משלמים, בתיכון משלמים

מיכאל ביטון:  על הדברים הכי חשובים של הילד, טיול ואוכל וספרים, משלמים

מיכאל ביטון:  ואז ילדים לא משלמים וילדים לא מקבלים הכול וילדים לא הולכים לבתי ספר שיש בהם תל"ן, תוכנית לימודית נוספת, וככה נוצרים הפערים

מיכאל ביטון:  אבל הגיל הרך הוא דרמטי

מיכאל ביטון:       שמעון פרס היה אצלי ביום ההולדת שלו שנה אחרי שסיים את תפקידו, ממש שנה-שנתיים לפני שנפטר

מיכאל ביטון:  ביקשתי ממנו להקדיש שעה לצוות בחופשה שלו בסוכות

מיכאל ביטון:  הוא ישב על שפת האגם

מיכאל ביטון:  שמעון פרס, שהוביל את המדע, שהוביל את קמ"ג, שהוביל ביטחון, שהוביל שלום – על מה דיבר עם צוות הנהלה של מועצה מקומית ירוחם שנה לפני מותו? על תזונה של תינוקות כגורם מעצב בעתיד של ילד

מיכאל ביטון:  ואני רוצה להגיד לכם שאנחנו עשינו מהפכה בגיל הרך בירוחם, אבל בעזרת תורמים

מיכאל ביטון:  אחרי זה הבאנו את הממשלה

מיקי לוי: תודה

מיכאל ביטון: זהו?     

מיקי לוי: מעל ומעבר

מיכאל ביטון: אבל זה לא משפט הסיום

מיקי לוי: עשית חמישה משפטים

מיכאל ביטון: אחרון

מיקי לוי: בבקשה

בועז טופורובסקי: תביא סדרן

מיכאל ביטון: לממשלה הנכנסת: תיזהרו מלהוציא את המעונות ממשרד החינוך

מיכאל ביטון:  זה יהיה פשע חברתי

מיכאל ביטון:  תכניסו את זה לחינוך, תעשו פיקוח, תתקצבו

מיכאל ביטון:  אל תפגעו בתינוקות, כי הסיכוי שלהם לקבל חינוך טוב והזדמנות לא יהיה בכלכלה – רק בחינוך

מיכאל ביטון:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה על דבריך החשובים

מיקי לוי:  חבר הכנסת בצלאל, בבקשה

מיכאל מלכיאלי: היום זה טרום נאום הבכורה שלו

מיכאל מלכיאלי:  מתאמן על נאום הבכורה

מיקי לוי: שלוש דקות לרשותך

מיקי לוי:  פעם ראשונה, בהצלחה

קריאה: חמש דקות

אברהם בצלאל: שלוש דקות זה גם בסדר

אברהם בצלאל:       אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, מכובדיי, דבר ראשון, אני באמת מצטרף לכל מילה שאמר פה חבר הכנסת מיכאל ביטון

אברהם בצלאל:  באמת, כאחד שמגיע מהרשויות, גם בנושא הארנונה ובנושא החינוך, אני חושב שנגעת בנקודות החשובות ביותר

אברהם בצלאל:  מצטרף לכל מילה

אברהם בצלאל:       למעשה טרם נאמתי את נאום הבכורה שלי, אך לא יכולתי שלא לעלות ולדבר ביום חשוב זה על נושא חשוב כל כך, שקרוב לליבי, הנושא של זכויות הילד

אברהם בצלאל:  כמחזיק תיק חינוך בעיריית ירושלים, הדבר שעמד בראש מעייניי הוא האפליה הקיימת בחינוך בין הקבוצות השונות באוכלוסייה

אברהם בצלאל:  אני עומד כאן בשם הציבור החרדי ואומר בצורה ברורה: אין שום סיבה שילד בחינוך החרדי לא יקבל את אותם תנאים שמקבל ילד בחינוך הכללי

אברהם בצלאל:  אין שום סיבה שילד בפריפריה יקבל פחות מילד ברעננה או בהרצליה

אברהם בצלאל:  הפערים הקיימים הם בלתי נסבלים

אברהם בצלאל:  מחובתנו לצפות פני עתיד אם אנחנו רוצים לצמצם את הפערים הקיימים בין הפריפריה למרכז, והכול מתחיל בחינוך

אברהם בצלאל:       ידועה האמרה, בשם רבי שלמה קרליבך: כל מה שילד קטן צריך זה מבוגר אחד שיאמין בו

אברהם בצלאל:  מסופר על מרן רבנו עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שזכה להיות ממנהיגי הדור וממעתיקי השמועה, שבצעירותו אביו היה מוכר במכולת וביקש שיעזור לו בתפעול החנות

אברהם בצלאל:  שמע על כך קדוש ישראל חכם עזרא עטייה, ראש ישיבת פורת יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, הגיע ממרום גילו לחנות והציע לאביו של הרב עובדיה שהוא יעבוד בחנות במקום הרב עובדיה

אברהם בצלאל:  בעיני רוחו הוא ראה את הפוטנציאל ואת עוצמת גדלותו של אותו ילד קטן

אברהם בצלאל:  במבט לאחור אנו למדים כמה היה חשוב וקריטי להאמין בילד הקטן הזה ולהשקיע את המרב בחינוך שלו

אברהם בצלאל:       חבריי חברי הכנסת, העיניים נשואות אלינו, נבחרי הציבור

אברהם בצלאל:  בכוחנו לשנות, ולשם כך נבחרנו

אברהם בצלאל:  זה אחד הנושאים הקרובים לליבי, ואני מתכוון להשקיע מאמץ רב בפעילותי הפרלמנטרית בבית הזה

אברהם בצלאל:  אני תפילה שנצליח לשנות, ולו במעט, כדי שכל ילד מכל מגזר שיהיה יקבל את מרב הכלים שמגיעים לו כדי שיצליח

אברהם בצלאל:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת אשר, בבקשה

אני רק אברך אותך שיהיה בהצלחה ושתצליח להגשים את שאיפותיך

 שאיפותיך – שאיפותינו

 עכשיו, אדוני היושב-ראש, נא ללחוץ על הכפתור

      אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני השר, חברי הכנסת, זכויות הילד – צמד מילים שכולם יודעים לדקלם ולומר

 יש כאלה שנואמים על כך נאומים חוצבי להבות

 אין ספק שזכויות הילד זה הקונסנזוס הכי רחב שאפשר, לכאורה

 כל המפלגות מצקצקות בלהט על זכויות הילד

 אבל השאלה היא, אדוני היושב-ראש, אם גם מיישמים זאת הלכה למעשה או שזה רק לכאורה

 בואו נבדוק – שיעור קצר בהיסטוריה, אולי באזרחות, והדברים האלה יהיו גם מסר לקראת הקמת הממשלה הבאה, בעזרת השם

      בא' תמוז תש"ז, לאחר שראשי הציונות הבינו שהם זקוקים גם לאגודת ישראל כדי שזו תמליץ על הקמת מדינת ישראל בפני ועדת אונסקו"פ של האו"ם, שיגר בן-גוריון לראשי אגודת ישראל את מסמך הסטטוס קוו הידוע, ובו בין היתר התחייב לאוטונומיה בחינוך, ובעברית פשוטה ומדוברת – עצמאות החינוך החרדי

 בהתאם לאותה הסכמה היסטורית סוכמו במהלך השנים עקרונות התקצוב של מוסדות החינוך החרדיים, כשהחרדים מקבלים עליהם מרצון – מרצון – תג מחיר של תקצוב מופחת, מתוך אותה שאיפה לעצמאות נטולת התערבות פדגוגית וחינוכית

 ואז נקבע שמוסדות המוכר שאינו רשמי שבהם מלמדים 75% יקבלו 75% תקצוב; מי שמלמדים ליבה כביכול יקבלו 75% ממה שמקבל ילד בחינוך ממלכתי

 זה מופיע בתקנות, בחוק

 מוסדות הפטור, בהתאמה, בגלל שלומדים פחות, יקבלו 55%

 זאת הייתה הסכמה היסטורית למעלה מ-20 שנה או 30 שנה מאז שזה קרה

      ומה קרה מאז, גברתי השרה? שחיקה על שחיקה על שחיקה – אין-ספור תוכניות מתוקצבות וחדשות בתוך משרד החינוך, עם שמות יפים ומפוצצים וחשובים מאוד, שהצד השווה בכולם הוא שהחינוך החרדי הודר מהם, וככה 75% צנח ל-44% בפועל, וה-55% הידרדר ל-25% בפועל, או 23%, אני חושב

 לזה קוראים פגיעה בזכויות הילד, ואולי יותר נכון – אם זה יישמע חריף אני מתנצל – גזל ועושק מילדים חרדים

 וזה לא רק אצלך, זה לא ביקורת על השנה וחצי האחרונות

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה היטב גם לפני

נכון

 אדוני היושב-ראש, ככה פוגעים משרדי הממשלה בזכויות הילד

      אמרו לי חמש דקות

 איך נהיה שלוש?     

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, הדוברת המרכזית, מיכל שיר – חמש דקות כיוזמת

מיקי לוי:  כל חבר כנסת – שלוש דקות

מיקי לוי:  שני משפטים לסיום

לא לא לא

 מה הלחץ, אדוני היושב-ראש? מה הלחץ? יש תקציב לאשר היום? יש פיליבסטר מתוכנן? אין שום דבר

מיקי לוי: יש לי שתי משפחות של שני חברי כנסת שאמורים לשאת את נאום הבכורה ואני לא רוצה לעכב אותן

הם נהנים מכל רגע, לדעתי

מיקי לוי: לא בטוח

מיקי לוי:  בבקשה, נא להמשיך

מיקי לוי:  שני משפטים

תן לי את זה, בבקשה, כי זכויות הילד זה דבר שאנחנו חיים אותו, את הבעיה הזאת

      ככה פוגעים משרדי הממשלה בזכויות הילד – מאות מיליוני שקלים שמגיעים להם על פי חוק ומונעים אותם ללא הצדקה, ואין פוצה פה ומצפצף

 וזה לא רק בתקציב בתי הספר היסודי והעל-יסודי, ששם אתה יכול לדבר על ליבה, אלא גם בחינוך לגיל הרך

 באיזה גן בתל אביב, גברתי שרת החינוך, לומדים פיזיקה או כימיה, מה שלא לומדים בגן בבני ברק? אז למה שם ההפרש הגדול בין ילדים לילדים? למה ילד הוא לא ילד? מדברים על המינימום שכל פעוט זכאי לו

     למרבה הפלא – אוקיי, אני אוותר על החלק הזה ואני אמשיך הלאה

      כל ילד מישראל, אדוני היושב-ראש, מתוקצב בהסעות, בהזנה וכדומה

 אלה דברים שהמדינה מממנת לילדי ישראל

מיקי לוי: כל ילד?     

לא

 מי שמגיעה לו הסעה – מקבל הסעה; בהזנה, מי שמגיעה לו הזנה – מקבל הזנה

 אבל ילד הוא ילד, נכון? אז דעו לכם שלילדים החרדים מקצצים גם בזה

 אתה ילד חרדי? אתה מקבל 75% מהסנדוויץ'; אתה ילד חרדי? אתה מקבל 75% מההסעה

 כלומר לקחו את זה על כלל ומכלול הדברים

 ואני יודע מה אני אומר, הייתי יומיים ראש עיר

יפעת שאשא ביטון: אני אשיב על הכול

אני אומר עוד פעם - - -      

יפעת שאשא ביטון: הנטייה שלכם - - -      

יש לנו נטיות כאלה

 את שרת החינוך – אל תחנכי אותי, בסדר? הנטייה שלי זה שהייתי ראש עיר, ואני יודע כמה אני כראש עיר השלמתי פערים בגלל שמשרד החינוך – שעוד לא חלמת להיות בו אז – לא נתן לילדים חרדים

 את לא חייבת לענות על הכול

 את יכולה להגיד: אתם צודקים, ואת זה צריך לשנות; בלי להטיף לנו מוסר ולהגיד לנו איך לחנך את הילדים שלנו ואיך להביא אותנו להיות אזרחים טובים יותר

 בלי זה

 את זה עשית מספיק בשנה וחצי האחרונות

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, משפט לסיום, בבקשה

מיקי לוי:  תודה

עושים הסכם קיבוצי עם המורים – המורים והמורות החרדים לא בעסק

 למה? ככה

 אתם יודעים למה הכי קל לפגוע בחרדים? כי אנחנו לא משביתים את החינוך, כי אצלנו הוראה של גדולי ישראל היא שחינוך זה קודש-קודשים, לא משביתים אותו דקה, דקה, גם אם ירעיבו אותנו וגם אם יעשו מה שיעשו

     ולכן, אדוני היושב-ראש, לסיום, אני מודיע לך דבר אחד: לא ניתן לילדים שלנו ולנכדים שלנו להפוך להיות הסנדוויצ'ים שנמעכים על ידי המערכת מלמעלה ומלמטה

 נהיה כאן יום ולילה לשמור על הזכויות שלהם מול כל אלה שמדברים גבוהה-גבוהה על זכויות הילד, אבל כשמדובר בילד חרדי עם כיפה הם נעשים אטומים לגמרי

מיקי לוי: תודה

אף אחד, אדוני היושב-ראש, לא יפגע לא באוכל שלהם, לא ביכולת הלמידה שלהם

 ואנחנו נהיה כאן תמיד לשמור ולהגן עליהם, אם צריך ומה שצריך, ואת זה נעשה, בעזרת השם, בקדנציה הקרובה

 וגם אם התקשורת ועוד כמה פוליטיקאים ימשיכו ללבות את אש השנאה, כמו שעושים בימים האחרונים על כל דבר שיש לו רק ריח יהודי וחרדי, אנחנו נאטום את אוזנינו

 איך אמר מנחם בגין? ובזה אני מסיים

 מנחם בגין המנוח, איך הוא אמר? אם יש כמה יפי נפש שיתחילו ככה לעקם את האף שלהם, שיהיה להם אף עקום

 תודה, אדוני

מיקי לוי: הללויה

מיקי לוי:  חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, אף אחד לא יחלוק על כך שהילדים הם-הם העתיד שלנו

מיכל מרים וולדיגר:  הם הערובה להמשך קיומנו פה; הם האוצר היקר ביותר שעלינו לשמור ולהגן עליו, אוצר שיש לטפחו, להעצימו וליתן לו כלים לצמוח ולשגשג

מיכל מרים וולדיגר:       ביום זה ארצה לדבר על המושג "טובת הילד", ומה עלינו, כמדינה, לעשות כדי להצמיח פה דור איתנים

מיכל מרים וולדיגר:  טובת הילד – הכוונה היא מהי טובתו האובייקטיבית, טובה שנקבעת על ידי המבוגר האחראי

מיכל מרים וולדיגר:  ברור לכולנו שאם ילד ירצה לחצות את הכביש לבד, לא נאפשר זאת, אם ירצה לעוף, נעצור זאת, וכך גם אם יבקש לאכול כל יום כל היום ממתקים, או שיסרב ללמוד וירצה כל היום לצפות בטלוויזיה

מיכל מרים וולדיגר:  כל אלה הם רצונותיו, ואף על פ כן אם ניענה להם – פשענו לתפקידנו

מיכל מרים וולדיגר:  טובת הילד אינה נקבעת בהכרח על פי רצונו, למרות שלעיתים רצונו יכול להיות גם לטובתו, אלא היא רשימה אובייקטיבית של דברים שלהם נזקק כל ילד כדי לגדול ולהתפתח כאדם מהשורה

מיכל מרים וולדיגר:  ויפים לכך דברי כבוד השופט חשין: הליבה של טובת הילד היא זכותו של הילד כי תישמר בריאותו הגופנית והנפשית, כי יסופקו לו כראוי צרכיו הנפשיים, הגופניים והחומריים

מיכל מרים וולדיגר:       מי שמכיר אותי יודע שאתרכז בצרכיו הנפשיים, אבל ברור שצרכיו הגופניים והחומריים חשובים לא פחות

מיכל מרים וולדיגר:  חשוב שנבין כי ילדים, גם מגיל לידה ועד שלוש, שהוריהם מחליטים לשים אותם במעונות יום, צריכים מקום בטוח, אבל אסור בתכלית האיסור שהמקום יהיה בייביסיטר בלבד, שיספק רק את צורכיהם הגופניים כדי לאפשר להורים שלהם לצאת לעבוד

מיכל מרים וולדיגר:  התפתחות מוחו וחוסנו הרגשי של התינוק הם קריטיים בגיל הזה

מיכל מרים וולדיגר:  כך יש להסתכל על מעונות לגיל הרך ובכלל – מקום בו יפתחו את התינוק, יגרו את מוחו וילמדו אותו איך לחשוב וכיצד לבנות את עולמו הפנימי, הרגשי והרוחני

מיכל מרים וולדיגר:       כל אחד זקוק לחוסן רגשי ונפשי, כל אחד, והחובה שלנו כמדינה לדאוג שאכן כך יהיה – שכל ילד יקבל את הכלים לבניית חוסן שיעזרו לו להתמודד עם החיים, עם משברים ועם קונפליקטים

מיכל מרים וולדיגר:  לצערי, נכשלנו בכך

מיכל מרים וולדיגר:  הכישלון בלט במיוחד בתקופת הקורונה והפוסט-קורונה

מיכל מרים וולדיגר:  ילדים רבים כל כך הופכים למבוגרים עם קשיים נפשיים הפוגעים בתפקודם היום-יומי

מיכל מרים וולדיגר:  אין מענים ציבוריים לילדים עם קשיים נפשיים, והמחסור קיים גם ברפואה הפרטית

מיכל מרים וולדיגר:  בהיעדר מענים, הקושי הולך וגדל, הולך ומשתלט על הילד כולו, עד לצורך באשפוז הפסיכיאטרי

מיכל מרים וולדיגר:  ובאשפוז הפסיכיאטרי מקבל הילד, ולו לכאורה, מעטפת של 24 שעות ביממה, ואז הוא משתחרר לריק מוחלט – מ-100 לאפס, כפשוטו

מיכל מרים וולדיגר:  יש קושי עצום למצוא ולקבל מענה בקהילה במדינת ישראל עד לאשפוז, ויש קושי עצום למצוא ולקבל מענה בקהילה לאחר האשפוז

מיכל מרים וולדיגר:  והתוצאה – ילדים שמענה בקהילה היה מחזיר אותם למסלול ומאפשר להם ניהול חיים נורמטיביים ומשמעותיים הופכים לילדים תלותיים במקרה הטוב ולחולים כרוניים במסגרות סגורות במקרה הרע

מיכל מרים וולדיגר:       מתן מענים בתוך הקהילה, ממוקדים ומתאימים, הוא-הוא הפתרון, פתרון שמונע החמרה ומאפשר את החזרת של אותם ילדים לשגרה מבורכת

מיכל מרים וולדיגר:  נוכח המחסור הקיים בשטח ונוכח היעדר הסדר חקיקתי לעניין מתן שירותים בקהילה לקטינים עם קושי נפשי, הגשתי בכנסת העשרים-וארבע הצעת חוק לזכויות ושירותים לילדים ובני נוער עם קשיים נפשיים - -      

מיקי לוי: נראה לי שזה משפט נהדר לסיים את הנאום שלך

מיכל מרים וולדיגר: הינה, בדיוק עוד חמש שורות

מיכל מרים וולדיגר:  - - שאותה שבתי והגשתי גם בכנסת הנוכחית

מיכל מרים וולדיגר:  והפעם אני מקווה – מהקואליציה אדאג שהיא תעבור, שהיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל ותמומש

מיכל מרים וולדיגר:  הצעת החוק והתוספת שבה כוללת קשת של שירותים שיהוו מענים מגוונים לילדים ונוער עם קשיים נפשיים, החל - - -     

מיקי לוי: תודה

מיכל מרים וולדיגר: אני מסיימת

מיכל מרים וולדיגר:  - - ממענה כוללני בשעות היום, כולל מענה לימודי, עובר בשירותים בשעות אחר הצוהריים לאלה הנמצאים בשעות הבוקר במסגרת חינוכית וכלה בשירותים שיאפשרו לילדים אלה להשתלב בפעילויות בקהילה המיועדות לבני גילם, וכמובן – שירות לבני המשפחה

מיכל מרים וולדיגר:      כך נוכל להציל את ילדינו

מיכל מרים וולדיגר:  תודה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חברת הכנסת לימור סון הר מלך

מיקי לוי:  הפעם פיציתי גם בשם הפרטי

קריאה: - - -      

מיקי לוי: מודה ועוזב ירוחם

קריאה: - - -      

מיקי לוי: לא

מיקי לוי:  אדוני חבר הכנסת אשר

מיקי לוי:  אני אתקן – היו ככה והיו גם ככה, אבל מכיוון שיש שתי משפחות ושני חברי כנסת שממתינים, אני משתדל לעמוד בזמנים

מיקי לוי:  היו גם כך וגם כך, אבל אתה, חבר הכנסת אשר, אחרי שדיברת שבע דקות, מה לך כי תלין?     

- - -      

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  בבקשה, מכאן

מיקי לוי:  זו פעם ראשונה

לימור סון הר-מלך: פעם ראשונה

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

ניסים ואטורי: בהצלחה מרובה, לימור

לימור סון הר-מלך: תודה רבה

לימור סון הר-מלך:  אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, כאימא לעשרה ילדים מופלאים שבורא עולם הפקיד בידי, אני רואה חשיבות גדולה בציון היום הזה ובמגמה של שמירה והגנה על בריאות ושלמות נפשם וגופם של ילדי ישראל

לימור סון הר-מלך:      בשנים האחרונות מדינת ישראל עברה כברת דרך משמעותית בנושא הזה

לימור סון הר-מלך:  אכן, אנו עדים להתקדמות גדולה ושיפור משמעותי, אך ישנם תחומים שבהם זכויות ילדים עדיין מופרות ונרמסות ברגל גסה באופן תדיר ומדאיג

לימור סון הר-מלך:      ברחבי יהודה ושומרון חיות ופועלות כיום מאות משפחות חלוצות שבחרו ליישב את הארץ ולשמור עבור כולנו על אדמות הלאום

לימור סון הר-מלך:  הן עושות זאת מתוך תחושת שליחות עמוקה ותוך מסירות והקרבה עצמית

לימור סון הר-מלך:  לצערנו, עד היום אותן משפחות חלוצות לא זכו להוקרה ממלכתית על פועלן, ובמקום זאת הן נרדפות על ידי מערכות המדינה

לימור סון הר-מלך:  הדבר הזה הוא עוול ופשע בפני עצמו

לימור סון הר-מלך:  אך ברצוני להפנות את תשומת הלב של כולנו דווקא לחלק שלא דובר עד כה, ונראה שלא נלקח בחשבון בקרב רשויות המדינה

לימור סון הר-מלך:       אני ניצבת כאן היום בדיון המיוחד הזה על מנת לתת לאותם ילדים פה ולהשמיע את כאבם וקולם שלא נשמע

לימור סון הר-מלך:  אני רוצה לספר לכם על ילדיהם הקטנים של משפחת סוכי מרמת מגרון, שבתאריך י"ד אב תשפ"ב, בשעה 04:00, קמו לתוך פשיטה של עשרות שוטרי מג"ב על ביתם

לימור סון הר-מלך:  בני המשפחה התעוררו משנתם לקול מהלומות כבדות על דלת ביתם, ועוד לפני שהספיקו להבין מה קורה כבר פרצו השוטרים של דלת הבית ונכנסו בשעטה לחדר השינה

לימור סון הר-מלך:  אב המשפחה התחנן בפני קצין המשטרה שלפחות יאפשר לאשתו להלביש את ילדתם בת השנתיים ולארוז עבורה קצת מזון וטיטולים, אולם קצין המשטרה בחר להתעלם מצורכי הפעוטה ופקד על השוטרים להשליך החוצה, באלימות, את בני המשפחה ולהחריב את ביתם עד היסוד, וכל זאת לעיני ילדיהם הקטנים

לימור סון הר-מלך:      הסיפור הזה הוא אחד משורה ארוכה של מקרים מחרידים ומקוממים מאלו שהתרחשו בהתיישבות בשנה האחרונה

לימור סון הר-מלך:  כל אירוע כזה נצרב בנפשם הרכה של הילדים הללו ומהווה עבורם טראומה שעלולה ללוות אותם לשארית חייהם ולהשפיע על התפתחותם הרגשית

לימור סון הר-מלך:      בשנים האחרונות פגשתי הורים רבים שסיפרו על התנהגות חרדתית ופוסט-טראומטית של ילדיהם כתוצאה מאירועים דומים, כגון התקף חרדה מכל מפגש עם שוטר, בהלה ולחץ מכל דפיקה בדלת, רגרסיה בהתפתחות התקינה וחזרה להרטבה בלילות ולהפרעות שינה

לימור סון הר-מלך:      את התיאורים שהבאתי בפניכם כאן עד כה אני מכירה, לצערי, מקרוב מאוד, מאירוע מטלטל שחווינו אני וילדיי באופן אישי

לימור סון הר-מלך:  לפני כעשור וחצי, שנתיים לאחר שגורשתי מביתי שבחומש, נעצרתי באלימות, בעקבות המאבק שניהלנו לחזרה הביתה ליישובים שפונינו מהם

לימור סון הר-מלך:  חמישה שוטרים הלמו על דלת ביתי והדפו הצידה את בני, שהיה אז כבן חמש וניגש בתמימות לפתוח את דלת הבית

לימור סון הר-מלך:  לאחר פחות משתי דקות שניתנו לי להתארגן, נלקחתי לתחנת המשטרה אל מול ילדיי כאחרונת הפושעים, נושאת בידי את בני שהיה אז בן ארבעה חודשים בלבד

לימור סון הר-מלך:  בתחנת המשטרה, על אף בקשותיי החוזרות ונשנות, לא אפשרו לי השוטרים להניק את בני במשך שעות ארוכות, למרות שבכה ללא הפסק

לימור סון הר-מלך:       חבר'ה, תקשיבו, נשים, תקשיבו

לימור סון הר-מלך:  אתם מבינים את הסבל הזה של אימא שרוצה להניק ולא מאפשרים לה? אתם מבינים מה זה תינוק רעב שבוכה בלי הפסקה במשך שעות? בשלב מסוים, כשלא יכולתי יותר לשאת הבכי של הבן שלי, קמתי כדי לצאת מהחדר, ואז התנפל עליי אחד השוטרים, עיקם את ידי וריתק אותי לכיסא, כשהתינוק כמעט נופל מידי השנייה

לימור סון הר-מלך:      באירוע המטלטל הזה קשה לי להיזכר, ועל אחת כמה וכמה לעמוד כאן ולספר אותו

לימור סון הר-מלך:  קיוויתי ברבות השנים שהדברים הקשים שעברתי הם נחלת העבר, אך לצערי, סיפורים מעין אלה, שאליהם נחשפתי רק בשנה החולפת, מלמדים כי טרם הוסקו המסקנות הנדרשות ועדיין דרוש שינוי משמעותי בתפיסתן של רשויות החוק בכל הנוגע לאירועים מעין אלה

לימור סון הר-מלך:       זכרו היטב: ילדים הם חסרי ישע

לימור סון הר-מלך:  אין באפשרותם להגן על עצמם, ומשנלקחת גם האפשרות של המבוגר האחראי להגן עליהם מפני סכנות, הם מפתחים מצוקות שעלולות ללוות אותם לאורך כל ימי חייהם

לימור סון הר-מלך:  תפקיד רשויות המדינה הוא להגן על הילדים שלנו ולמנוע מהם אירועי דחק מיותרים, לתת להם טיפול מותאם ולהבין כי הם נקלעים לא פעם לאותן סיטואציות שלא מרצונם

לימור סון הר-מלך:      אני קוראת מכאן לכל חבריי: תפקידנו לוודא שבממשלה הקרובה מקרים מעין אלה שפירטתי כאן היום לא יחזרו על עצמם

לימור סון הר-מלך:  בואו ניקח אחריות ונאפשר לילדינו הגנה אמיתית על שלמות גופם ונפשם, כי אם אנחנו לא נדאג להם, הם לא יוכלו לדאוג לעצמם

לימור סון הר-מלך:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חברת הכנסת ח'טיב יאסין – איננה

מיקי לוי:  חבר הכנסת יוסף עטאונה, בבקשה

יוסף עטאונה: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, האגודה הבין-לאומית לזכויות ילדים הכריזה בשנת 1979 על אמנה לזכויות הילד

יוסף עטאונה:  מדינת ישראל הצטרפה לאמנה לזכויות הילד בשנת 1991

יוסף עטאונה:  ביום חשוב זה אני רוצה להביא את מצוקתם, את כאבם ואת תקוותם של עשרות ילדים בדואים מהכפרים הבלתי-מוכרים בנגב

יוסף עטאונה:       האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב היא האוכלוסייה הכי ענייה במדינה

יוסף עטאונה:  79% מהילדים הבדואים הם מתחת לקו העוני

יוסף עטאונה:  24,000 ילדים מהם נמצאים בגני ילדים, לפי נתוני משרד החינוך, 96,000 ילדים נמצאים בבתי ספר יסודיים ותיכוניים, אבל גם עשרות אלפי ילדים בדואים נמצאים ללא מסגרת חינוכית – או שלא נכנסו בכלל, ובעיקר בגיל הרך, בגיל שלוש עד חמש, או שנשרו בהמשך הדרך במערכת החינוך

יוסף עטאונה:  לפי נתוני משרד החינוך, 4,500 ילדים בדואים בגיל שלוש עד חמש לא רשומים בשום מסגרת חינוכית

יוסף עטאונה:  ב-26 יישובים בלתי מוכרים אין אף גן ילדים לגיל שלוש עד חמש

יוסף עטאונה:  אנחנו כאנשי חינוך מדברים על חשיבות הגיל הרך, על ההתפתחות של הילדים ועל החשיבות של התערבות תקינה בגיל הזה ועל איך זה יכול להשפיע על עתיד טוב יותר לילדים

יוסף עטאונה:       מדינת ישראל וממשלות ישראל משתמשות בילדים האלה כבני ערובה, משתמשות בילדים האלה כבני ערובה ומונעות מהם שירותים בסיסיים בתחום החינוך, הרווחה והבריאות

יוסף עטאונה:  הבעיה היא לא תקציבית, כי את הכסף שמשרד החינוך משקיע בהסעות למרחקים ארוכים, שמסכנות את התלמידים, הוא יכול להשקיע במרכזי שירות בכפרים הבלתי-מוכרים

יוסף עטאונה:  במרכזי שירות אפשר לספק שירותי חינוך, בריאות ורווחה, וככה יכולים להרוויח דור שלם, שאפשר גם לחנך אותו, גם להשקיע בחינוך – דבר שיכול להשפיע גם על שילוב הילדים האלה בעתיד

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה

יוסף עטאונה: אין אבא, אימא או הורה שלא רוצה את הטוב ביותר לילדים שלו

יוסף עטאונה:  לילדים ביישובים הבלתי-מוכרים אין שום אפשרות לקבל את החינוך הזה

מיקי לוי: תודה רבה

יוסף עטאונה: משפט סיום

יוסף עטאונה:  לגבי תמותה, בשנה האחרונה נהרגו 19 ילדים בדואים בתאונות שונות

יוסף עטאונה:  זה כמעט 20% מכלל הנהרגים, וזה כמעט פי ארבעה ביחס לשיעור הילדים הבדואים בגיל הזה

יוסף עטאונה:  המציאות קשה

יוסף עטאונה:  עלינו לפעול יחד מתוך הבית כדי לספק שירותים חיוניים – חינוך, רווחה ובריאות – בכפרים הבלתי-מוכרים, כי הכפרים האלה נמצאים, ואפשר לשבת גם מול הוועדים המקומיים ולמצוא את הפתרונות שיטיבו עם כולנו

יוסף עטאונה:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חברת הכנסת רייטן, בבקשה

אפרת רייטן: רגע, יש לי בקשה לא להתחיל את השעון

אפרת רייטן:  יש לי שתי בקשות בעצם, אדוני יושב-ראש הכנסת וחבריי חברי הכנסת הנכבדים

אפרת רייטן:  אז בקשה ראשונה היא לא להפעיל את השעון, ובקשה שנייה זה להודות לך

אפרת רייטן:  אני לא יודעת אם יצא לי עוד לעמוד כאן על הדוכן ולהודות לך באופן אישי לפני שתתכנס הממשלה החדשה, לכן חשוב לי לומר לך מהלב אל הלב תודה - -     

מיקי לוי: תודה רבה

אפרת רייטן: - - על כל מה שעשית, כל מה שתרמת, על הזמן, על המאמץ ועל הרגשות שלך

מיקי לוי: תודה רבה

אפרת רייטן: אי-אפשר היה להתעלם מהם, גם כשכעסת, גם כשהתעצבת, גם כשהתרגשת

אפרת רייטן:  זה היה חלק מאוד אינטגרלי מכל מה שחווינו כאן במהלך הקדנציה האחרונה

אפרת רייטן:  תודה רבה לך על זה

מיקי לוי: תודה רבה

אפרת רייטן: עכשיו שעון, אבל אם אני חורגת, אז התחנפתי עכשיו

מיקי לוי: אחרי המילים האלה – עליי כל דבר

אפרת רייטן: תודה, מיכל, על היום הזה שיזמת

אפרת רייטן:       לא מספיק לאהוב ילדים; צריך להבין אותם, להתייחס אליהם כבני אדם, להעניק להם את אותם הזכויות והכללים, אותן התחייבויות אשר מחייבות את המבוגרים – ככה אמר יאנוש קורצ'אק, דברים שלכאורה נראים מאוד מובנים מאליהם

אפרת רייטן:  למה בכלל היה צריך לומר אותם? אולי בגלל שהם לא כאלה, לא כאלה מובנים מאליהם

אפרת רייטן:       ללא אימוץ ויישום בפועל של ערכי הדמוקרטיה הליברלית, כמו שוויון בפני החוק, חופש הדיבור, חופש ההתארגנות, חופש הדת, לא היו מקבלים הילדים את זכויותיהם

אפרת רייטן:  ראו למשל מדינות שהן לא דמוקרטיות – שם אין או שנשללות מהילדים הזכויות הבסיסיות

אפרת רייטן:  בחברה שהיא לא דמוקרטית אין מי שיבטיח לכל ילד או ילדה הזדמנות שווה, כמו שדיבר על כך חבר הכנסת מיכאל ביטון, הזדמנות שווה להצליח בחיים

אפרת רייטן:  אין אפילו מי שיגן עליהם מפני אלימות, מפני הזנחה או התעמרות, אין מי שישמור עליהם מפני פגיעה במרחב הפרטי והציבורי

אפרת רייטן:  המבוגרים שמנסחים את הכללים – אנחנו, חבריי היקרים – קובעים במקומות מסוימים שהם שווים פחות, שהם בסכנה של ניצול ובסכנה של אלימות

אפרת רייטן:       כמו בעולם כולו, גם במדינת ישראל הביאה איתה התפתחות הדמוקרטיה את ההכרה בזכויותיהם של הילדים

אפרת רייטן:  כך בשנת 1991, כאשר אושרה אמנת זכויות הילד; בשנות האלפיים, כאשר נחקק חוק זכויות התלמיד והוקמה כאן במשכן הוועדה המיוחדת לקידום מעמד הילד

אפרת רייטן:       בנימה אישית, כיושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה, וכידוע, לדור שלם של ילדים עוד הרבה קודם לכן, פגשתי לעיתים תכופות את ילדי ישראל

אפרת רייטן:  לא מעט פעמים גם פגשתי את הילדים שגדלים בסיכון מכל חלקי החברה

אפרת רייטן:  ראיתי וחשתי את הכאב לצד התקווה, את הקושי ומולו הפוטנציאל

אפרת רייטן:  ראיתי התקדמות בתפיסות חברתיות של המדינה, אבל גם, לצערי, את אוזלת היד ואטימות הלב

אפרת רייטן:       אני יודעת איזו דרך ארוכה עוד נותרה לכולנו לעשות

אפרת רייטן:  בימים האלה, כאשר גם הדמוקרטיה שלנו נמצאת תחת איום וגורמים רבים מנסים או מבקשים להסיג את ההתקדמות הליברלית עשרות שנים אחורה, אני מאוד מוטרדת

אפרת רייטן:  עקרון השוויון, עקרון טובת הילד, עקרון החיים, ההישרדות וההתפתחות, עקרון השתתפות הילדים בהחלטות שנוגעות לחייהם – כל אלה אינם בטוחים כאשר הדמוקרטיה והזכויות הטבעיות כבר אינן מובנות מאליהן

אפרת רייטן:  המדיניות הכלכלית, הביטחונית, החינוכית והחברתית של הממשלה היא שתקבע אם אנחנו ממשיכים לצעוד קדימה או, חלילה, חוזרים לאחור

אפרת רייטן:       חברות וחברי הכנסת, הורים, אבות ואימהות, לכל ילד בישראל צריכה להיות הזכות לחיות את חייו בביטחון – יהודי או ערבי, אם הוא גר בבאר שבע, בירושלים, בג'יסר א-זרקא או ביפו

אפרת רייטן:  לכל ילד צריכה להיות הזכות לקבל הגנה כאשר קירות ביתו מתמוטטים, כאשר הקרובים או הרחוקים מועלים בתפקידם ופוגעים בו או בה

אפרת רייטן:  המוסדות שבהם חיים ילדים בסיכון צריכים להיות המקומות הבטוחים, המוגנים והטובים בעולם

אפרת רייטן:  הם עדיין לא כאלה

אפרת רייטן:  למדתי את זה גם בוועדת העבודה והרווחה

אפרת רייטן:  מדיניות ממשלתית מסוכנת עלולה להפוך אותם ממקום מפלט לבית ייסורים

אפרת רייטן:  למיכל בת ה-15, לכרים בן ה-11, שהוצאו מביתם האלים; לסשה בן ה-12 או שחר בת ה-16, שגדלים ממש ברגעים אלה ברחוב – בכל מקום בארץ צריכה להיות גישה שווה לבריאות ותשתיות מפותחות, כי יותר מ-100 ילדים נהרגים כאן מדי שנה בגלל תאונות שאת רובן אפשר היה למנוע

אפרת רייטן:      עלינו לעשות הכול, הכול – אסור לנו לחסוך בשקל – כדי שכל ילד וילדה יקבלו חינוך טוב, שיאפשר להם את זכות הבחירה ולא יסליל אותם לחיים של עוני

אפרת רייטן:  זכות שווה היא הבסיס למאבק בעוני והקטנת פערים, והיא ניצבת על ההכרה בזכותם של הילדים לעתיד בטוח, הוגן ושוויוני ליהודים, לערבים, למוסלמים, לנוצרים, לבני ובנות כל דת, לילדים חילונים, דתיים וחרדים, לבנים ולבנות

אפרת רייטן:  על כל אלה אני נאבקתי, ואני נשבעת שאני אמשיך להיאבק מכל מקום שאהיה בו, קואליציה או אופוזיציה, כי זהו העתיד של כולנו

אפרת רייטן:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חבר הכנסת מעוז, ועד שחבר הכנסת מעוז יגיע, אגיד כמה מילים עבורך, יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה

מיקי לוי:  זו הכנסת הראשונה שעמדת בראש ועדה; רגישות, שכל, איזונים בין אופוזיציה לקואליציה – בשום שכל ובטוב טעם, הייתי אומר, הצלחת להוביל את הוועדה הקשה הזו

מיקי לוי:  ועשית לי חור בראש כל פעם להאריך לך את הזמנים כדי שתוכלי להספיק

מיקי לוי:  אז עשית באמת הספק בלתי רגיל בהעברת החוקים בוועדה שלך לטובת הציבור בישראל

מיקי לוי:  יישר כוח ותודה רבה לך

אפרת רייטן: - - - מכל רגע

אפרת רייטן:  תודה רבה

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש

אבי מעוז:  כנסת נכבדה, ביום זכויות הילד מן הראוי לעסוק לא רק בזכויות החומריות של כל ילד, שהן ודאי חשובות ואף קריטיות, אלא גם בזכויות נוספות, שנדמה לפעמים שנשכחו מעט

אבי מעוז:      בשבוע שעבר דיברתי על הביטחון הזהותי, שהיא אחת משלוש הרגליים שעליהן חייב להתבסס הביטחון הלאומי שלנו

אבי מעוז:  אמרתי אז שהדברים הכי חשובים לילד בשנות גידולו הם החום והאהבה, שהם המרכיבים הבסיסיים לבניית הביטחון והוודאות בנפשו של הילד – ביטחון וודאות בעצמו, בתכונותיו, בזהותו, ובחוסן של התא המשפחתי שלו

אבי מעוז:  זו הזכות הבסיסית של כל ילד לגדול בסביבה שמעניקה לו את הביטחון והוודאות הללו

אבי מעוז:  אני רוצה לפרוט כמה זכויות שכלולות, לדעתי, בזכות הבסיסית הזאת, זכויות שלכאורה הן כל כך טריוויאליות ומובנות מאליהן, ובכל זאת נראה שבימינו, כאשר סימני שאלה מוצבים גם מעל המובן מאליו, צריך לדבר במפורש ובקול ברור גם על הזכויות הללו

אבי מעוז:       הזכות לאב ואם – לכל ילד הזכות לדעת מיהו, מה המטען הגנטי שהוא נושא, מיהם האב והאם שמהחיבור הביולוגי של מה שנתן כל אחד מהם נוצר הוא כברייה חדשה

אבי מעוז:  זכותו לדעת מיהם אחיו ואחיותיו הביולוגיים, מיהם קרובי משפחתו מצד אימו ואביו ומיהם הדמויות מהעבר שהוא הצאצא שלהם

אבי מעוז:      זכותו גם לגדול, במידת האפשר, עם אביו ועם אימו

אבי מעוז:  בורא עולם יצר את המציאות כך שנדרשים איש ואישה להביא חיים לעולם, כי לגידול הטבעי והבריא של הילד יש צורך מהותי בדמות אימהית ובדמות אבהית, שכל אחת מהן, עם ההבדלים ביניהם מעצם טבעם, מעניקה לילד מרכיבים ייחודיים בתהליך גידולו

אבי מעוז:      הזכות לתמימות – אנחנו חיים בעולם שבו המידע זורם מכל עבר בשטף עצום

אבי מעוז:  כמעט כל אדם מחזיק במכשיר סלולרי המכונה "חכם", וכמעט בכל בית ישנו מכשיר טלוויזיה עם עשרות ואף מאות ערוצים

אבי מעוז:  מכשירים אלו מביאים ללא הרף כל מידע אפשרי, כולל התכנים השפלים ביותר בתחומי אלימות ומיניות, וזכותו של כל ילד להישאר תמים

אבי מעוז:  זכותו של כל ילד שלא להיפגש עם כל הזוועות המסתובבות במרחבי הרשת

אבי מעוז:  זכותו של כל ילד שנפשו לא תישחת על ידי תכנים שמשפילים כל נפש אנושית שנבראה בצלם אלוקים

אבי מעוז:  גם על הזכות הזו חובה על כל חברה אנושית, וקל וחומר יהודית, לתת את הדעת ולהיאבק

אבי מעוז:       הזכות להתחנך – מעבר לצורך הקריטי שמוסדות החינוך שבהם מתחנך הילד מינקות ועד בגרות יעניקו גם הם לילד את החום, הביטחון והוודאות הנצרכים לו, זכותו של כל ילד להתחנך בהתאם לעולם הערכים והאמונות של הוריו

אבי מעוז:  לא ראוי המצב שבו הורים שולחים ילד לגן הילדים, לבית הספר היסודי או לתיכון, וללא הסכמתם, ולעיתים אף ללא ידיעתם, הילד נפגש עם תכנים שרחוקים עד מאוד מערכיהם ואמונותיהם

אבי מעוז:  זה ממש לא משנה אם זה נעשה על ידי מורֶה או מורָה שמנחילים את האג'נדות האישיות שלהם או על ידי הנחיה מלמעלה של מערכת החינוך, שהפכה להיות סוכנת של ערכים פרוגרסיביים רדיקליים, או על ידי עמותות וארגונים שונים שפועלים בתוך מערכת החינוך ללא פיקוח

אבי מעוז:  הדבר הזה חייב להיפסק, ומהר

אבי מעוז:        להורים יש את הזכות האלמנטרית לבחור לאיזה עולם ערכים ואמונות לחנך את ילדיהם ולאיזה לא

אבי מעוז:  לא יעלה על הדעת שרגע לפני ששרת החינוך מסיימת את תפקידה, היא מפרסמת מסמך של השירות הפסיכולוגי-ייעוצי במשרד החינוך שכל מהותו זו כפיית טרלול פרוגרסיבי וטשטוש זהויות על מערכת החינוך

אבי מעוז:  על פי המסמך צריך לשאול את הילדים כיצד הם רוצים שיפנו אליהם

אבי מעוז:  אז גברתי השרה, כיצד את רוצה שאפנה אלייך, בתור גברתי השרה או בתור אדוני השר? מישהו שאל את ההורים אם הם מוכנים שיטרללו את הילדים שלהם על מגדרים שונים ומשונים? ההורים יודעים שבלינה, על פי המסמך הזה, בטיולים, ההפרדה בין בנים לבנות לא תהיה לפי הביולוגיה שלהם אלא לפי איך שכל אחד מגדיר את עצמו? עד מתי תסתירו מההורים מה קורה בבתי הספר ולאן אתם מסלילים את הילדים שלהם?     תוצאת הבחירות אומרת הפוך – העם רוצה שזה ייפסק

אבי מעוז:  חובה קדושה עלינו, חברי הכנסת, לדאוג – ואני מתחייב לדאוג – שהזכויות הללו לא יימנעו מאף ילד וילדה במדינת ישראל

אבי מעוז:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה

מיקי לוי:  שרת החינוך יפעת שאשא ביטון, בבקשה

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש

יפעת שאשא ביטון:  חבריי חברי הכנסת, יום מיוחד היום, יום זכויות הילד

יפעת שאשא ביטון:  כמי שבכנסת הראשונה שלה כיהנה כיושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, אני יכולה בהחלט להתחבר לדברייך, חברת הכנסת שיר; אחת הוועדות החשובות כאן במשכן

יפעת שאשא ביטון:       אני אולי אפילו אתחיל מסוף דבריי

יפעת שאשא ביטון:  רציתי לסיים בכך שאנחנו כל הזמן מדברים על זכויות הילדים, על כמה הם חשובים לנו, כמה ילדים זה שמחה, כמה אנחנו צריכים לדאוג להם

יפעת שאשא ביטון:  אני חושבת שצריכה להיות בקשה אחת כאן היום: בואו גם נתנהג כך

יפעת שאשא ביטון:  בואו באמת נוכיח שהדבר הכי חשוב לנו כאן זה הילדים שלנו

יפעת שאשא ביטון:  וכשאנחנו מדברים על הילדים שלנו כעל עתיד המדינה והחברה, צריך לזכור שבשביל שיהיה עתיד למדינה ולחברה אנחנו צריכים לדאוג לזכויות שלהם היום, בהווה, ולא שם, בעתיד

יפעת שאשא ביטון:       אני אתייחס לדברים שנאמרו כאן, ואני אתחיל גם כאן מהסוף – על מערכת החינוך ועל מה שהיא מעניקה לילדי ישראל

יפעת שאשא ביטון:  כשאנחנו מדברים על זכויות הילד ומה אנחנו צריכים להעניק להם – חבר הכנסת מעוז, זה יהיה נחמד אם אתה תשמע, כי זה מתייחס גם לדבריך – אז זה לא על פי אמונתי שלי ועל פי מה נכון לי להעניק לילד, אלא מה הצרכים של כל ילדה וילד במדינת ישראל

יפעת שאשא ביטון:  ואמרת בעצמך – יש צרכים מגוונים ויש זהויות מגוונות

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו כולנו במדינה יהודית, דמוקרטית, במדינת ישראל, אבל יש לנו אוכלוסיות שונות עם צרכים ייחודיים – כן, גם בחמ"ד, גם בממלכתי חרדי, גם בחרדי של הפטור וגם של העצמאי

אבי מעוז: 	אבל למה - - -     

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע

יפעת שאשא ביטון:  לא הפרעתי לך

אבי מעוז: לא, לא

אבי מעוז:  למה בהסתרה מההורים?      

יפעת שאשא ביטון: אני אשיב על הכול

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו מקפידים, ואני הקפדתי לאורך כל השנה האחרונה, שנה וקצת, שכל אוכלוסייה וכל מגזר בכל תוכנית שאנחנו מביאים יקבלו את ההתאמות והמענים הייחודיים

יפעת שאשא ביטון:  וכן, יש במערכת החינוך גם ילדים מהקהילה הלהט"בית, וגם להם מגיע לקבל שוויון בתוך מערכת החינוך ולקבל תחושה של מוגנות, ושלצוותים החינוכיים יהיו כלים ומענים לתת להם, כי אנחנו יודעים מה הם עוברים בתוך המערכת

יפעת שאשא ביטון:  מגיע להם, הם חלק מאיתנו, וזו חובה מוסרית שלנו

יפעת שאשא ביטון:  וזה ממש לא בהסתרה, כי אני לא זוכרת שהחוזר שיצא היום יצא במחשכים

אבי מעוז: - - -     

מיכל מרים וולדיגר: - - - בגבעת שמואל

מיכל מרים וולדיגר:  מוסתרת

יפעת שאשא ביטון: לא יצא במחשכים

יפעת שאשא ביטון:  חברים, החוזר היום לא יצא במחשכים, הוא יצא גלוי לעיני כול

יפעת שאשא ביטון:  מה שקרה בגבעת שמואל – אנחנו - - -         

מיכל מרים וולדיגר: ההורים בכיתה של הילד בגבעת שמואל עד היום לא מקבלים מענה

קריאה: - - -     

יפעת שאשא ביטון: חברים, הנושא של גבעת שמואל מטופל ביסודיות רבה, כולל, אגב, עם רבנים ועם אנשים מובילי דעה שם, כדי לסייע מול מי שצריך

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו לא יכולים לפתוח את הכול, כי יש דברים שאסור לנו לומר אותם, ולכן אנחנו נשמור על כבודם של האנשים שנמצאים בתוך הסיפור הזה

יפעת שאשא ביטון:  אז אל תיקחו מקרה אחד ותנסו להשליך על הכול, כי גם שם נעשה טיפול מעמיק, מדוקדק, לטובת כל הצדדים השותפים בדבר הזה

יפעת שאשא ביטון:       ואם את רוצה לדבר איתי על הסיפור של גבעת שמואל, יש לי רק דבר אחד להגיד לך, אפרופו זכויות הילד: עצם העובדה שקבוצה של מבוגרים מתארגנת כדי להחרים ילד - -      

מיכל מרים וולדיגר: אף אחד לא - - -     

יפעת שאשא ביטון: - - זה פשוט חמור

יפעת שאשא ביטון:  זה פשוט חמור

מיכל מרים וולדיגר: יפעת, זה ממש שקר, זה שקר וכזב

יפעת שאשא ביטון: זה פשוט חמור

יפעת שאשא ביטון:  זה פשוט חמור

יפעת שאשא ביטון:  אני יודעת טוב מאוד מה קרה שם

מיכל מרים וולדיגר: - - -     

אבי מעוז: הם אומרים - - -     

מיכל מרים וולדיגר: - - -     

אבי מעוז: גברתי השרה - - -     

מיכל מרים וולדיגר: - - -     

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי:  חברת הכנסת וולדיגר, לא זכור לי שהשרה הפריעה לך

אבי מעוז: - - -     

מיכל מרים וולדיגר: לא - - -     

מיקי לוי: הבנתי

מיקי לוי:  אוקיי

מיקי לוי:  אתם תשמעו גם אם זה לא נעים, מה לעשות? זו זכותה

מיקי לוי:  בבקשה שקט

מיקי לוי:  נא להמשיך

מיקי לוי:  תודה

יפעת שאשא ביטון: מעבר לזכויות, יש פה גם עובדות, והדברים נאמרים

יפעת שאשא ביטון:  אתם מוזמנים לבדוק אותם, אתם יודעים אותם טוב כמוני

יפעת שאשא ביטון:  אבל אני חושבת שהשורה התחתונה של כל הסיפור הזה היא שלכל ילדה וילד במדינת ישראל – ובכלל בעולם, אבל כאן אני מתייחסת לחברה שלנו בישראל – מגיעות זכויות שוות, מגיעה הזדמנות אמיתית, שווה, ולא משנה לאיזו משפחה הוא נולד, באיזה מקום הוא נולד ועם איזה צביון הוא נולד, ועל זה אנחנו הקפדנו בשנה וחצי האחרונות

יפעת שאשא ביטון:       כשאנחנו דיברנו על חינוך ועל הזכות לחינוך, אנחנו התייחסנו לא רק לכך שהוא יגיע למערכת החינוך, כי זה דבר חשוב כשלעצמו, אלא גם מה הוא מקבל בתוך המערכת הזו

יפעת שאשא ביטון:  דאגנו לכך שכשאנחנו מדברים על שוויון, הילד יקבל את הכלים והמיומנויות שמותאמים לעידן שבו אנו חיים, כי הגיע הזמן שאנחנו נעשה את זה במערכת

יפעת שאשא ביטון:  ובניגוד לכל השיח שהיה כאן, כולל בתקופת הבחירות, אנחנו לקחנו את מקצועות המורשת, החברה והרוח וחיזקנו אותם

יפעת שאשא ביטון:  כשתיכנסו למשרד החינוך, אתם תראו זה פלא – לא בוטל התנ"ך ולא בוטלה ההיסטוריה, אלא אנחנו הפכנו אותם לרלוונטיים, כי מגיע לילדים שלנו בשנת 2022 לקבל חינוך איכותי, מתקדם, עם כלים ומיומנויות שיסייעו להם להתמודד בעולם האזרחי אחר כך כמבוגרים באקדמיה, במשפחה

יפעת שאשא ביטון:  את זה אנחנו חייבים לילדים שלנו

יפעת שאשא ביטון:       מגיעה לילדים שלנו גם סביבה מוגנת ובטוחה, ואנחנו קידמנו את התוכנית "באים בטוב – לא מרימים ידיים", בגלל האלימות שהולכת וגואה בחברה הישראלית, ואנחנו לא מתעלמים ממנה בתוך מערכת החינוך

יפעת שאשא ביטון:  להפך, אנחנו שמים אותה על סדר-היום במרכז העשייה ומתמודדים איתה

יפעת שאשא ביטון:  אבל כאן אני רוצה לפנות אליכם, המבוגרים: כל מי ששומע אותנו, כאן ובחוץ – מערכת החינוך לבדה לא תוכל לעשות את זה

יפעת שאשא ביטון:  אם אנחנו כמבוגרים לא נדע לשמש להם דוגמה אישית טובה, אנחנו לא באמת נצליח למגר לא את השיח האלים ולא את האלימות שהילדים פוגשים כשהם יוצאים משער בית הספר, אם זה בכבישים, אם זה בסופרים, אם זה בבתי החולים, אם זה כמעט בכל מקום שאליו הם מגיעים

יפעת שאשא ביטון:  ולכן יש כאן אחריות מאוד גדולה עלינו, על הכתפיים של כל אחת ואחד מאיתנו, לעזור לילדים שלנו להיות בסביבה ובמרחבים מוגנים יותר

יפעת שאשא ביטון:       ובואו נגיע לנושא של לימודי הליבה

יפעת שאשא ביטון:  דיברו כאן חברי הכנסת מהמגזר החרדי על הזכויות של הילדים שלהם לחינוך

יפעת שאשא ביטון:  כשמדברים על הזכויות של הילדים שלהם לחינוך, גם כאן זה לא תוכנית כבקשתך או כבקשת המבוגרים שמובילים אותם, אלא מה הילדים באמת צריכים כדי להתמודד טוב יותר בעולם הזה שאנחנו חיים בו

יפעת שאשא ביטון:  לימודי ליבה זה הבסיס שהילדים האלה צריכים לקבל

יפעת שאשא ביטון:  הם יכולים לעשות עם זה אחר כך מה שהם רוצים – הם יכולים להמשיך ללמוד תורה, הם יכולים לעשות את הבחירה שלהם, כי אגב, גם הזכות לבחור היא זכות שמגיעה לילדים

יפעת שאשא ביטון:  אבל החובה המוסרית שלנו היא לתת להם, כמו לכל ילד במדינת ישראל, את הבסיס, את הכלים ואת המיומנויות, ויחד עם שר האוצר אנחנו קידמנו בשנה האחרונה את לימודי הליבה במגזר החרדי

יפעת שאשא ביטון:       אגב, יש מסלול שנקרא ממ"ח, ממלכתי-חרדי, אבל באו אלינו קבוצות במגזר החרדי ואמרו: אנחנו רוצים ליבה, אבל אנחנו לא רוצים שיקראו לנו ממלכתי

יפעת שאשא ביטון:  ואנחנו, כמי שרואים באמת את טובת הילדים – לא באמת משנה לי איך יקראו לזה, אז יצרנו ערוץ נוסף באמצעות קול קורא, שלא מבטל את אורחות החיים בתוך בית הספר שלהם אלא רק מאפשר להם ללמוד יותר לימודי ליבה, ובהתאם להיקפי לימודי הליבה שלהם, ככה הם יקבלו תקציב

יפעת שאשא ביטון:       באה הממשלה החדשה, שמדברת יפה על זכויות הילדים החרדים, ואומרת: לא לא לא, לא צריך, אל תלמדו

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו ניתן לכם כסף גם בלי שתלמדו לימודי ליבה

יפעת שאשא ביטון:  עכשיו שימו לב: החוזר שאנחנו הבאנו מדבר על כך שבית ספר יכול לבחור אם הוא לומד או לא לומד לימודי ליבה, בחירה מוחלטת

יפעת שאשא ביטון:  כאן הם באים ואומרים להם: לא צריך, אל תלמדו

יפעת שאשא ביטון:  כנראה למישהו יש כאן אינטרס להשאיר אותם במקום שהם נמצאים היום, לגזור עליהם עוני, למנוע מהם שוויון אמיתי

אוריאל בוסו: - - -     

יפעת שאשא ביטון: למנוע מהם שוויון אמיתי

יפעת שאשא ביטון:  זה לא עניין של בחירות, זה עניין של דרך חיים

אוריאל בוסו: - - -     

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, היא מציינת עובדה

יפעת שאשא ביטון: אני כאן כדי לדבר על זכויות הילדים ולהתייחס לדברים שאתם העליתם, חבר הכנסת בוסו

אוריאל בוסו: זה להסית

אוריאל בוסו:  אל תחנכו אותנו

קריאה: - - -     

אוריאל בוסו: אל תחנכו אותנו - - -     

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, אני מסכימה למה שאתה אומר, חבר הכנסת בוסו, ואני אפילו רוצה להתייחס

יפעת שאשא ביטון:  אף אחד לא רוצה לחנך פה אף אחד

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו כאן כדי לתת הזדמנות שווה לכולם, וכשאנחנו מוציאים קול קורא – שאגב, נכתב בשיתוף עם חברי כנסת חרדים – שמאפשר, לא כופה – אני חושבת שזאת הפעם הראשונה שהגענו לכאן עם שיח שהוא לא כופה, שהוא מאפשר – אתם באים ואומרים: לא, גם את זה אנחנו לא רוצים; לא צריך, אל תלמדו, תקבלו את הכסף גם בלי זה

יפעת שאשא ביטון:  אני חושבת שכל בר-דעת יכול להבין מה המשמעויות ומה הפרשנויות שאפשר לתת לעניין הזה

יפעת שאשא ביטון:       לגבי העניין של הפטור ושל החינוך העצמאי, שגם עלה כאן, חשוב שתדעו שהמוכר שאינו רשמי מקבל 75% תקצוב לא רק במגזר החרדי אלא גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי החילוני, וזה בא מתוך שיקולים שמוסד שרוצה רמת פיקוח שהיא פחותה ממה שיש בממלכתי, שרוצה לעשות דברים שהם ייחודיים והם אחרים ולהכניס דברים שהוא לא מוכן שמדינת ישראל תכתיב לו, אז הוא מקבל רק 75%

יפעת שאשא ביטון:  Once יחליט שהוא רוצה להיות רשמי כמו כל מוסד חינוכי אחר – יקבל תקצוב של 100%

יפעת שאשא ביטון:       אז מצד אחד המדינה מאפשרת לחלק מהמוסדות במדינת ישראל לעשות גם דברים אחרים ולא להיות בפיקוח מלא מלא מלא, אוקיי? ומצד שני באים אותם מוסדות ואומרים: לא, אנחנו רוצים ללכת בלי אבל להרגיש עם

יפעת שאשא ביטון:  זה לא עובד, פשוט לא

מיקי לוי: אני מתנצל, לא ידעתי

מיקי לוי:  זאת אומרת שבכל המגזרים ה-75% באופן שווה?      

יפעת שאשא ביטון: בכל המגזרים מוכר שאינו רשמי מקבל 75%

מיקי לוי: חבל שחבר הכנסת אשר לא פה

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים, הם מכירים את זה

אוריאל בוסו: - - - זה נשחק, זה לא מגיע ל-50%

יפעת שאשא ביטון: מה שנשחק, חברים, זה שהמורים לא נמצאים באופק חדש

יפעת שאשא ביטון:  המורים לא נמצאים באופק חדש, ומרכיב השכר הוא מאוד משמעותי ומשפיע גם על התמחור של השעה

יפעת שאשא ביטון:  תוסיף לכך את הפרופיל שיש לעובד הוראה – כי הרי אנחנו מתמחרים גם את הדבר הזה, הפרופיל שיש לעובדי הוראה ועוד כל מיני מרכיבים נוספים – ולכן יוצא שעם השנים, זה נכון, בעיקר במוסדות הפטור, פחות במוכר שאינו רשמי, אנחנו מרגישים שיש שם שחיקה

יפעת שאשא ביטון:  אבל שוב, יש דברים שתצטרכו לקבל החלטות אם אתם חלק מהכלל או לא, וגם זה בסדר

יפעת שאשא ביטון:       הדבר האחרון שאני ארצה להתייחס אליו זה הנושא של מעונות היום

יפעת שאשא ביטון:  תראו, חברים, מעל 70 שנה השטח הזה היה שטח הפקר פרוץ לחלוטין

יפעת שאשא ביטון:  עמדתי כאן בכנסת העשרים וקידמתי את חוק הפיקוח על מעונות היום יחד עם חברים נוספים בבית הזה – אגב, חוצה מפלגות, חוצה אופוזיציה, קואליציה; כולם היו תמימי דעים שחוק פיקוח על מעונות היום חייב לעבור, חוק המצלמות במעונות היום חייב לעבור

יפעת שאשא ביטון:  העברנו את זה ממש בזמן הפציעות של הכנסת העשרים, אבל היה ברור לכולם שזה אחד הדברים הכי חשובים ומשמעותיים, ובשביל להשלים את המהלך חייבים להעביר את מעונות היום למשרד החינוך

יפעת שאשא ביטון:       שנים מדברים על זה, לא עשו את זה

יפעת שאשא ביטון:  אתם יודעים למה? פוליטיקה

יפעת שאשא ביטון:  בכנסת הזו, בממשלה האחרונה, העברנו באומץ את מעונות היום למשרד החינוך והתחלנו תהליך של הסדרה של הענף הזה, של ענף שהיה פרוץ 70 שנה

יפעת שאשא ביטון:  פיקוח – הרחבנו אותו בצורה מאוד משמעותית, גם מבחינת מספר התקנים וגם מבחינת המהות שלו; העמקנו אותו

יפעת שאשא ביטון:  הכשרות לצוותים המקצועיים, למטפלות – שאגב, זה טוב לילדים וטוב גם למטפלות עצמן, כי זה מאוד מעצים אותן

יפעת שאשא ביטון:  צריך לשמוע אותן ולהבין מה החשיבות של הדבר הזה

יפעת שאשא ביטון:  אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כמה מטפלות עוברות את התהליך הזה היום במדינת ישראל? 12,000 מטפלות

יפעת שאשא ביטון:  12,000 מטפלות, חברים, וזו רק ההתחלה

יפעת שאשא ביטון:       הרשויות המקומיות מקבלות תקן

יפעת שאשא ביטון:  מעל 200 רשויות השתתפו בקול הקורא כדי שיהיה תקן ברשות המקומית שיטפל אך ורק בגילי לידה עד שלוש

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו ממסדים ומסדירים את התחום הזה

יפעת שאשא ביטון:  אני לא אגיד לכם: אסור לכם להוציא את זה ממשרד החינוך; אני אומרת לכם: אנחנו לא ניתן לכם להוציא את זה ממשרד החינוך

יפעת שאשא ביטון:  אנחנו נילחם על זה שמעונות היום יישארו במקום הטבעי להם, כי צריך שיהיה רצף חינוכי מגיל לידה ועד גיל 18; אני חושבת שגם אחר כך, אבל בואו כרגע נדבר על גיל לידה עד 18

יפעת שאשא ביטון:  מגיע לילדים האלה להיות בסביבה חינוכית, מוגנת, שבה הם מקבלים את כל הצרכים שלהם

יפעת שאשא ביטון:       השקענו מאות מיליוני שקלים בבינוי כדי להרחיב את היקף המעונות המסובסדים, וכמו שאמרתי, זו רק ההתחלה

יפעת שאשא ביטון:  הכנו לכם את כל התשתית

יפעת שאשא ביטון:  אתם רק צריכים להיכנס פנימה ולהמשיך את התהליך שאנחנו התחלנו, כדי שבקצה שלו, אנחנו גם נוכל לאפשר מענה מסובסד מלא מלא, לכלל הילדים במדינת ישראל, גם בגילי לידה עד שלוש

יפעת שאשא ביטון:  אז דיברו על חינוך חינם מגיל לידה עד שלוש – בבקשה, שטיח פרוס, התשתית מוכנה

יפעת שאשא ביטון:  קחו, קדמו את זה

יפעת שאשא ביטון:  אבל בשום פנים ואופן לא ניתן לכם לקחת ולקלקל את מה שעשינו – לא בגללנו, לא בגלל אגו; בגלל הילדים שבשמם אנחנו עומדים כאן היום כולנו

יפעת שאשא ביטון:  ואגב, אני מוכרחה להגיד לכם שזה מרגש ומרשים לראות את היקף חברי הכנסת, מספר חברי הכנסת שעלו לכאן כדי לדבר על זכויות הילד, וגם כאן זה היה חוצה מפלגות, חוצה מגזרים, קואליציה-אופוזיציה, כולם ביחד, כי זה באמת הדבר הכי חשוב לנו

יפעת שאשא ביטון:       ואסיים במשפט שבו התחלתי: אם הילדים באמת כל כך חשובים לנו – והם חשובים לנו, והם העתיד שלנו – בואו נתנהג ככה, ניתן להם את מה שהם צריכים לקבל היום

יפעת שאשא ביטון:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה לשרת החינוך על הדברים החשובים והסיכום

מיקי לוי:  תודה רבה לחברת הכנסת מיכל שיר על היוזמה של הדיון והיום הזה

מיקי לוי:  בהצלחה לכולנו

מיקי לוי:  כדברי השרה, באמת נקווה ונתפלל שלא יועבר הגיל הרך חזרה ממשרד החינוך למשרד הרווחה

מיקי לוי:  תודה רבה

מיקי לוי: אנחנו עוברים בהמשך היום לנושא הבא – נאומי בכורה

מיקי לוי:  ראשון הדוברים – חבר הכנסת אלמוג כהן, בבקשה

מיקי לוי:  יברך אותו חבר הכנסת בן גביר

אלמוג כהן:  אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים וכנסת נכבדה, ברוך אתה אדוני אלוהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה

קריאה: אמן

אלמוג כהן: במעמד מכובד זה ראשית אזכיר את שיקרים לי מכול: למשפחתי התומכת, אשתי האהובה גלי, שהיא עמוד האש לפניי; לבנותיי גאיה ואלה ובני המתוק נגב אליה; לאימי מורתי ועטרת ראשי יעל ומור אבי היקר אשר – תודה, תודה שהבאתם אותי עד הלום; תודה לסבתא שרה וסבא ציון, שייבדלו לחיים טובים וארוכים, אמן, ותודה לסבא ברוך וסבתא רבקה, זיכרונם לברכה, שאני בטוח שנמצאים כאן איתי היום, וכמובן למשפחה ולחברים ולכל תושבי הנגב שתמכו לאורך כל הדרך

אלמוג כהן:  תודה ליושב-ראש המפלגה, מפלגת עוצמה יהודית, חבר הכנסת איתמר בן גביר

אלמוג כהן:  תודה שנתת בי את האמון ואתה מאפשר לי לממש חזון למציאות ולעשייה בר-קיימא

אלמוג כהן:       אפתח בדברים שאמר אליהו נאווי, ראש עיריית באר שבע לשעבר: עד גדרה יש אלוהים ויש שלטון; מגדרה עד באר שבע יש אלוהים ואין שלטון; מדרום לבאר שבע אין אלוהים ואין שלטון

אלמוג כהן:  מעטים רגעיה של אומה אשר נבחנת בשעת מבחן כה חשובה לעתידה של בניה ובנותיה

אלמוג כהן:  נולדתי וגדלתי בעיר אופקים שבנגב

אלמוג כהן:  שירתי במגוון יחידות של משטרת ישראל

אלמוג כהן:  עם שחרורי, עת פרוץ מבצע שומר החומות, צפיתי יחד עם כל תושבי הנגב בחרדה באנדרלמוסיה שהתפתחה במדינת ישראל, ובנגב בפרט – פעם ראשונה מזווית ראייה של אזרח ולא של לוחם, אזרח שמשווע לשינוי ודואג לבאות

אלמוג כהן:  יחד עם חבריי, התוודענו אל המחסור בשוטרים, בשיטור, במענה למצוקות התושבים בנגב

אלמוג כהן:  כך הגענו להקים את הוועד להצלת הנגב ואת סיירת בראל, לזכרו של בראל שמואלי, השם ייקום דמו, שרוצחו, יש לציין, עדיין מסתובב חופשי ברחובותיה של עזה

אלמוג כהן:       הנגב הוא 60% משטחה של מדינת ישראל, עתיר משאבים, ובעיקר עתיר בהון אנושי וחם, מחבק ואוהב את עמו ואת ארצו

אלמוג כהן:  על אף קשיים רבים, שהחלו עוד משחר העליות הראשונות לארץ המובטחת, תושבי הנגב לא איבדו תקווה מעולם, ולטשו עיניהם אל עתיד טוב ומזהיר

אלמוג כהן:  אך מאידך גיסא, הנגב הוא גם שטח הפקר רחב ידיים, שמיושב על ידי חלוצים מודרניים שבגפם בונים את ארץ אבותיהם

אלמוג כהן:  הקרב הזה הוא לא קרב על אדמה ולא על כסף, גם לא על משאבים, אלא על אם מדינת ישראל תאפשר את כפיית תרבות המדבר על הציוויליזציה

אלמוג כהן:  המשימה שלנו היא להציל את מדינת ישראל מעידן של רודנות ועריצות

אלמוג כהן:  המלחמה הזו היא על המצרך הבסיסי ביותר שיש לאדם: יצר ההישרדות

אלמוג כהן:  תינוק שנולד מרחם אמו נאבק כדי לנשום את נשימתו הראשונה; הוא נאבק כדי לשרוד

אלמוג כהן:  המציאות שבה אחיי ואחיותיי תושבי הנגב מצויים בה היא חיים בתחושה של פחד וטרור מהעתיד לבוא, תוך חרדה תמידית לעתיד ילדינו

אלמוג כהן:  לא אקבל שום מצב שבו נשים תהיינה מוטרדות מינית ברחובותיה של ארץ אבותינו על היותן יהודיות בלבד

אלמוג כהן:  הנגב אף הידרדר למצב שבו בעלי העסקים משלמים מס גולגולת, מס מודרני, מס פרוטקשן, כדי לשרוד את יום עמלם

אלמוג כהן:  אנו במצב שבו המדינה מפירה את החוזה הבסיסי ביותר והלא-כתוב שבינה לבין אזרחיה, והוא ביטחונם האישי

אלמוג כהן:       לפי פירמידת הצרכים של מאסלו, אדם שחי ללא ביטחון אישי אינו יכול להתקיים, להתפתח, לשרוד ולהצמיח כנפיים

אלמוג כהן:  תושבי הנגב והגליל חיים בממוצע ארבע שנים פחות מתושבי המרכז, וכל חטאם הוא שהם בחרו את בחירתם של אברהם ויצחק, את בחירתו של דוד בן-גוריון הזקן ואת בחירתו של הקדוש ברוך הוא – בנגב

אלמוג כהן:  ילדינו תושבי הנגב אף שווים פחות בחינוך, בהשכלה, אפילו בקריטריון השירות הצבאי

אלמוג כהן:  אחיי נאנקים תחת עול הזנחתה של אהובתנו, מדינתנו, מדינת ישראל

אלמוג כהן:       הינני כאן

אלמוג כהן:  את הנגב תרו אבותינו אברהם ויצחק, המרגלים ששלח משה רבנו וראשוני העולים להתיישבות

אלמוג כהן:  בתנ"ך הקדוש, שהוא גם הקושאן שלנו על ארצנו – הם לא נמצאים פה – מעולם לא נאמר "ירדו לנגב" אלא "עלו לנגב"

אלמוג כהן:  בימי קדם מלכים תרו את הנגב

אלמוג כהן:  שלמה, יהושפט ועוזיהו – הם ראו את הפוטנציאל האדיר שטומן בחובו המדבר

אלמוג כהן:      ימי הספר הלבן נגמרו, חברים

אלמוג כהן:  אנו, העם היושב בציון, מחויבים ליישב את הנגב והגליל למען הדורות הבאים

אלמוג כהן:  למשימה זו אני יוצא בחרדת קודש, בחיל ורעדה, אך יותר מכול – בנחישות בלתי מתפשרת

אלמוג כהן:  האני-המאמין שלי, שמוביל והוביל אותי במהלך חיי וממנו ארצה שילמדו ילדי ישראל, הוא של הראי"ה קוק: "בן אדם, עלה למעלה עלה, / כי כוח עז לך, יש לך כנפי רוח, כנפי נשרים אבירים

אלמוג כהן:  / אל תכחש בם פן יכחשו לך

אלמוג כהן:  / דרוש אותם – ויימצאו לך מייד"

אלמוג כהן:      ילדי ישראל, האמינו בעצמכם, האמינו ביכולות שלכם לשרוד כל תוואי ולצעוד בכל שביל, אך בעיקר האמינו שיש לכם כנפיים

אלמוג כהן:  תדרשו אותם

אלמוג כהן:  תרדפו אותם

אלמוג כהן:  תמצאו אותם

אלמוג כהן:      את הקטע הבא ביקשה ממני להקריא הילדה המתוקה שנפגעה על ידי מחבל ארור, אותה ילדה שביקשה ממני לצאת ולהילחם ברעים

אלמוג כהן:  הקטע הבא – מתוך הספר הנסיך הקטן מאת המחבר אנטואן דה סנט-אכזופרי: "לו ציוותי על אחד מאלופיי לדאות כפרפר מפרח לפרח, לחבר מחזה תוגה או להפוך לעוף הים, ואילו נמנע אותו אלוף מלמלא אחר פקודתי, במי משנינו יהיה האשם? – שאל המלך – באלוף או בי? בך, השיב הנסיך הקטן בתוקף

אלמוג כהן:  נכון! קרא המלך – יש לדרוש מכל אדם רק מה שידו מגעת לעשות

אלמוג כהן:  רק על יסודות התבונה ייכון השלטון

אלמוג כהן:  אם תצווה על בני עמך להטיל עצמם הימה, יקומו ויתמרדו"

אלמוג כהן:      אחיי ואחיותיי תושבי הנגב, "לא ארץ נוכרייה לקחנו ולא ברכוש זרים משלנו, כי אם נחלת אבותינו"

אלמוג כהן:  לא נירתע ולא נמצמץ

אלמוג כהן:  יהודים גאים אנחנו, לוחמים

אלמוג כהן:      אסיים בדבריו של ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון, הזקן, איש הנגב: "בנגב ייבחן העם בישראל ותיבחן מדינתו, כי רק במאמץ מלוכד של עם מתנדב ומדינה מתכננת ומבצעת נוכל למשימה הגדולה שלה פרחת השממה ויישובה

אלמוג כהן:  מאמץ זה יקבע גורלה של מדינת ישראל ומעמדו של עמנו בתולדות המין האנושי"

אלמוג כהן:      עם ישראל חי וקיים

אלמוג כהן:  עם ישראל ינצח

אלמוג כהן:  בשם השם נעשה ונצליח

אלמוג כהן:  הינני כאן

אלמוג כהן:  תודה רבה

מיקי לוי: בהצלחה

מיקי לוי:  לא, לא, לא מוחאים כפיים במליאה

מיקי לוי:      בבקשה, חבר הכנסת בן גביר

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חבריי חברי הכנסת, עבורי היום הזה - - -     

מיקי לוי: עוד שנייה

מיקי לוי:  הולכים לברך אותו פתאום עוד

מיקי לוי:  בבקשה

איתמר בן גביר: ברוך השם

איתמר בן גביר:      עבורי היום הזה הוא יום מרגש מאוד, יום של נקודת דרך שאנחנו עושים יחד עם שותפינו מעוצמה יהודית, ואחד הבולטים שבהם הוא שותפי, בן בריתי, חבר הכנסת אלמוג כהן, הלוחם מהנגב

איתמר בן גביר:  המסע הזה לא היה פשוט, לא עבורי ובטח לא עבור אלמוג

איתמר בן גביר:  לא מעט עיניים הופנו, לא מעט גבות הורמו, אבל אני התעקשתי שאלמוג כהן יהיה ברשימת הציונות הדתית ועוצמה יהודית לכנסת

איתמר בן גביר:  התעקשתי, כי אלמוג מסמל בעיניי את מה שיפה בחברה הישראלית

איתמר בן גביר:  התעקשתי, כי אנחנו בעוצמה יהודית מייצגים את כולם – כן, גם את המתיישבים ביהודה ושומרון, גם את אנשי הציונות הדתית, גם את הציבור החרדי, אבל לא פחות מכך את אחינו בפריפריה, בנגב ובגליל

איתמר בן גביר:  לא סתם אנחנו מתעקשים בימים אלה על המשרד הכל-כך חשוב, המשרד לפיתוח הנגב והגליל והפריפריה

איתמר בן גביר:  בנגב ייבחן העם

איתמר בן גביר:  ואנחנו התחייבנו לדאוג לנגב, לגליל, לפריפריה החברתית, וכך נעשה

איתמר בן גביר:  בלי שנוכל לקיים את מה שהתחייבנו, פשוט לא ניכנס לממשלה

איתמר בן גביר:      משפחת כהן, בעיניי, היא משפחה שמסמלת ומגשימה את הציונות

איתמר בן גביר:  סבא-רבא של אלמוג, הרב אליהו חדד, זיכרונו לברכה, תלמיד חכם שהיה רב בג'רבה, עלה ארצה והתגורר באופקים

איתמר בן גביר:  ברוך ורבקה כהן, זכרם לברכה, והסבים שייבדלו לחיים טובים וארוכים, הסבא והסבתא בן ציון ושרה חדד – כולם, כולם, מיישבי ארץ ישראל, אוהבי ארץ ישראל, אוהבי הציונות

איתמר בן גביר:      אלמוג שלנו עשה מסלולים שונים במשטרה וביחידות המיוחדות, וכל זאת במסירות נפש

איתמר בן גביר:  אלמוג שלנו נשוי לגלי היקרה ואבא לשלושה ילדים, אבל למעשה, הוא נשוי גם לדבר נוסף – לנגב, לגליל, לפריפריה ולביטחון של עם ישראל

איתמר בן גביר:  אלמוג סיפר לנו כאן שהקים את הוועד להצלת הנגב, ובעקבות שומר החומות הקים את סיירת בראל הכל-כך חשובה

איתמר בן גביר:  ויותר מכל אלה, אלמוג הוא אדם של לב, נשמה, השקעה, הקרבה, ולכן זכינו כולנו שאתה כאן לצידנו בכנסת ישראל

איתמר בן גביר:  כנסת ישראל מתברכת היום באלמוג כהן, ואכן מתקיים בו הפסוק שאנחנו קוראים בשיר המעלות: "שובה ה' את שביתנו כאפיקים בנגב"

איתמר בן גביר:  אפיקים בנגב – המדבר יבש וצחיח, אבל לרגע אחד הוא מתמלא בזרמי מים שוטפים, מים כבירים

איתמר בן גביר:  כך אלמוג שלנו – אתה שוטף את הנגב באהבה, בנתינה, במסירות, בנשמה

איתמר בן גביר:      אלמוג היקר, במה אברכך? שתישאר אלמוג כהן בנתינה שלך, באהבה שלך

איתמר בן גביר:  שתישאר עם אותו להט כל כך גדול שהתאהבתי בו מהרגע הראשון

איתמר בן גביר:  שתמשיך להביע את העמדה שלך בבית הזה, בכל מקום, ולהילחם על ארץ ישראל, על עם ישראל, על תורת ישראל, ותמשיך להיות חייל נאמן של העם הקדוש הזה

איתמר בן גביר:      אלמוג היקר, אוהב אותך

איתמר בן גביר:  משפחת כהן המתוקה והנפלאה, אוהב אתכם

איתמר בן גביר:  תודה רבה

מיקי לוי: תודה רבה

מיקי לוי: חברת הכנסת שרון ניר

מיקי לוי:  יברך שר האוצר חבר הכנסת אביגדור ליברמן

מיקי לוי:  בבקשה

שרון ניר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, משפחתי האהובה, כור מחצבתי, חלף שבוע בלבד מהדקה שבה הצהרתי כאן, בבית הזה, "מתחייבת אני"

שרון ניר:  צמד המילים הזה מגלם בתוכו שליחות עמוקה ואחריות עצומה למפעל הציוני הגדול ביותר שידעה הארץ הזאת אחרי אלפיים שנה – מדינת ישראל, מושא אהבתי, מושא אהבתם של סבי וסבתי, אשר עלו ארצה ממרוקו בשנות החמישים בדרך לא דרך, אוחזים בשיירה של 11 ילדיהם; מושא אהבתם של בעלי וילדיי ולעתיד לבוא, בעזרת השם, נכדיי ונכדותיי; מושא אהבה של אימי גאולה סילס, זיכרונה לברכה, ממקימי הארץ הזאת, דור שמיני, אשר נולדה בתקופת היישוב תחת המנדט הבריטי, ובבית הוריה היו סליקים והוחבא אמל"ח של הפלמ"ח

שרון ניר:       אמי, שרקדה במעגלים ברחובות העיר בה' באייר תש"ח, בהיותה בת שמונה בלבד, היא שהפכה לאשת חיל וחינכה אותנו לערכי נתינה, אהבת אדם, מוסר וחריצות

שרון ניר:  אימא שלי, שעטפה אותי באהבה ונסכה בי ביטחון, ציידה אותי בשני פתקים, על פי משנתו של רבי שמחה בונים

שרון ניר:  בפתק אחד היה כתוב "בשבילי נברא העולם", ובפתק השני – "ואנכי עפר ואפר"

שרון ניר:  בזכות פתק אחד הצלחתי לתעל את דרכי ולפסוע בתחנות חיי, שמסבות תחושת הישג, גאווה, אך בה בעת הפתק האחר הזכיר לי שעליי לנהוג בצניעות וענווה

שרון ניר:  הרבה טועים ומשתמשים בפתק ההפוך מזה שהם צריכים, אך אני, בזכותה, הצלחתי לחלום רחוק ועמלתי רבות על מנת להפוך את החלומות ליעדים בני-השגה

שרון ניר:  כך, בהודיה רבה ומתוך הכרת הטוב, מצוידת בנחישות, להט והתמדה, זכיתי להיות פורצת דרך לנשים בצה"ל וסוללת דרכים לבאות אחריי

שרון ניר:  כך מצאתי את עצמי לאורך מסע שירות צבאי מרתק ומגוון, שארך 30 שנה, פוסעת בדרכים לא סלולות ומנהלת דיאלוג עם טובי המפקדים בצה"ל ועם מפקד הצבא, הרמטכ"ל בדימוס חבר הכנסת גדי איזנקוט

שרון ניר:       עסקתי בשירות נשים בצה"ל, במתן שוויון הזדמנויות לכלל האוכלוסיות המשרתות ובמיצוי ההון האנושי

שרון ניר:  כך זכיתי להיות האישה הראשונה בצה"ל בתפקיד מג"דית בגדוד תקשוב מבצעי, ובמעלה הדרך – בתפקיד מפקדת בית ספר ארצי לתקשוב והגנה בסייבר ומובילת כוח החלוץ במסגרת הפרויקט הלאומי להעברת יחידות צה"ל לנגב והקמת קריית ההדרכה

שרון ניר:  בת מזל אנוכי

שרון ניר:  זכיתי באור; שירתי בארגון מופת ושמו צה"ל, שמעבר להיותו הצבא החזק והעצמתי ביותר בעולם, אפשר לי להנהיג ולחנך דורות ולפעול לקירוב לבבות ולאיחוד השורות בקרב חיילי וחיילות צה"ל – חילונים ודתיים, יהודים ולא יהודים, נשים וגברים, פריפריה ומרכז, כולם אחים אנחנו – למען מטרה נעלה: ביצור ביטחונה של מדינת ישראל

שרון ניר:       אימא אהובה, בכל צעד ושעל בחיי אני קשובה לקולך, וגם ברגעים אלו ממש אני מאזינה לאמת שלי ממש כפי שחינכת אותי, פועלת על פי צו מצפוני, והעיקר – לא מפחדת כלל

שרון ניר:  ומכאן אומר את שעל ליבי: חזרתו של עם ישראל לארץ ישראל היא אירוע מכונן, נס גלוי

שרון ניר:  גם אם הוא נראה לילדינו כיום מובן מאליו, הוא לא

שרון ניר:  מסע הדורות בשיבה לארץ הקודש מעיד על עוצמה, נחישות ולכידות

שרון ניר:  לכידות – נכס שעם ישראל מתקשה לשמר בשנים האחרונות, ויש לכולנו תפקיד מרכזי באיחוי השסע וקבלת השונה והאחר על אף המחלוקות

שרון ניר:      הביטוי היום-יומי לעוצמתנו הוא התייצבות הדורות הבאים על המשמר והגיוס לצה"ל, לעיתים במחיר כבד מנשוא, מחיר הדמים והשכול

שרון ניר:  מדינת ישראל, אור לגויים, מדינה שלמרות גודלה ונתוני הפתיחה שלה הפכה למעצמה אזורית, ארצי מולדתי, שטובי בנינו ובנותינו שירתו וישרתו אותה, ואף יש קדושים שמסרו נפשם למענה – היא אינה מובנת מאליו

שרון ניר:  צריך לשמור ולהישמר שכך היא תהיה

שרון ניר:  אני נרגשת לעמוד כאן היום כנציגת העם וכחוליה בשרשרת הדורות ולברך את בעלי יריב וילדיי גל, יואב ואורי – ילדים שינקו ציונות בחלב אם ובתורת אב, וכעת הם ממשיכים בגאון את השרשרת

שרון ניר:  סגן יואב ניר, מפקד צוות לוחמים בסיירת צנחנים, אני מצדיעה לך ולכל חיילי וחיילות צה"ל

שרון ניר:  אתם עטרת ראשה של הארץ הזאת; אתם ממשיכי הרעיון הציוני במלוא תפארתו

שרון ניר:      משחר קיומה של מדינת ישראל בימי מלחמת העצמאות עמד בן-גוריון על הזיקה בין לחימה להתיישבות, בין המגל לחרב, ממש כפי שבאו לידי ביטוי בצבאו של יהושע בן נון

שרון ניר:  מדינת ישראל, מושא אהבתי, אני הולכת שבי אחרייך, כמו אבות-אבותיי, בדרכי שלי לאורם של מגדלורים של תקווה – מגדלורים שהותירו לי סימני דרך והתוו את חלומותיי לעתיד טוב יותר לכולנו בארץ הנפלאה הזאת

שרון ניר:  אזכיר חלק מהם

שרון ניר:  הראשונה היא נערה ושמה צביה, אשר נולדה בביטן שבפולין ב-1914 וגדלה בבית יהודי מסורתי, אחת משבעה ילדים

שרון ניר:  הרעיון הציוני בער בה בצעירותה והיא הצטרפה לתנועת הנוער הציונית דרור כחלק מגדודי ההכשרה של החלוץ

שרון ניר:  באוגוסט 1939 שימשה צביה צירה בקונגרס הציוני ה-21 בז'נבה, ולמרות שהיא עצמה כבר החזיקה באשרת עלייה לארץ, היא נשארה על מנת לקדם אשרות ודרכי יציאה לחברי התנועה לארץ ישראל

שרון ניר:  מלחמת העולם השנייה איימה לגדוע את החלומות של צביה, אך היא לא ויתרה

שרון ניר:  ביולי 1942 פעלה להקמת אי"ל, ארגון יהודי לוחם, ונמנתה עם מנהיגי מרד גטו ורשה, בהיותה קשרית לוחמת הנאבקת על הזכות להתקומם כנגד הנאצים

שרון ניר:  במהלך המרד, ולאחר פיצוץ הבונקר ברחוב מילא 18, לקחה פיקוד והובילה קבוצת ניצולים בתעלות הביוב אל מחוץ לגטו, ובהמשך הצטרפה למחתרת ופעלה בקור רוח

שרון ניר:  בתום המלחמה עלתה צביה לארץ והייתה ממקימי קיבוץ לוחמי הגטאות

שרון ניר:  צביה לובטקין, זיכרונה לברכה, היא מגיבורי מרד גטו ורשה, ולימים סבתה של טייסת הקרב הראשונה בצה"ל רוני צוקרמן

שרון ניר:  וכך, מתעלות הביוב בגטו ורשה לקוקפיט במטוס קרב של צה"ל, זהו סיפורן של גיבורות, זהו סיפורן של לוחמות, משואה לתקומה

שרון ניר:  זהו סיפורה של מדינת ישראל

שרון ניר:      תמונת הניצחון הבאה שאותה אזכיר היא על ילדה ושמה מירה, אשר עלתה מברלין לארץ ישראל בגיל שש, בשנת 1933, עם משפחתה

שרון ניר:  לימים נישאה מירה לאליקים, ובגיל 19 ילדה את בנה דני

שרון ניר:  מירה ואליקים היו ממקימי ומגיני ניצנים, והיא עסקה בקשר עם אוניות המעפילים

שרון ניר:  ב-7 ביוני 1948 שידרה מירה בן ארי את העדכונים האחרונים על אודות הקרב העקוב מדם על ניצנים

שרון ניר:  לאחר שבנה דני פונה עם הנשים והילדים, היא סירבה להתפנות

שרון ניר:  היא נשארה עם הכוח המגן כי סברה שיש לה תפקיד חשוב כאלחוטנית בהגנה

שרון ניר:  עם פלישת הכוח המצרי לניצנים נהרג מפקד המוצב על ידי קצין מצרי, ובתגובה לכך ירתה מירה בראשו של הקצין המצרי

שרון ניר:  הקצינים המצרים הנדהמים הרגו גם אותה

שרון ניר:  בפתק שאותו תחבה לכיס מעילו של בנה בן השנתיים ערב הקרב, כשנפרדו, כתבה מירה לבעלה: "אני רק אכתוב כמה מילים, ואתה בטח תבין כי איני יכולה לכתוב

שרון ניר:  פשוט זה קצת קשה

שרון ניר:  יותר מקצת! כך עוד לא הרגשתי אף פעם! אבל אני אתגבר

שרון ניר:  בזמננו צריך להתגבר על הכול! אולי בעבור יכולתו של עמנו לסבול ולא לוותר, בגלל עקשנותנו להחזיק מעמד על אף העובדה כי מעטים אנו – הרי בכל זאת נשיג את כל אשר מגיע לנו אחרי אלפיים שנה

שרון ניר:  אין פרידה קשה מזו של אם מילדה

שרון ניר:  אך אני נפרדת מילדי למען יגדל במקום בטוח, למען יהיה אדם חופשי בארצו! - - - תמסור לו בבואך אליו את כל אהבתי! תמסור לאבא ולאימא שלי הרבה נשיקות ובקש בשמי סליחה"

שרון ניר:  מירה בן ארי לא שבה מהקרב ובנה דני גדל יתום מאם, אך על מורשתה של מירה ומסירות הנפש שלה חונכו דורות של לוחמים ולוחמות

שרון ניר:       סיפור הדרך של צביה לובטקין ומירה בן ארי, שאחזו בין היתר במקצוע קשרית, היו לי למגדלור והיוו עבורי השראה

שרון ניר:  הן ושכמותן מגלמות את מגש הכסף שעליו ניתנה לנו מדינת היהודים

שרון ניר:  הלהט וההתמדה שלהן לפעול ללא לאות ובנחישות למען הרעיון הציוני בגלגוליו השונים מעוררים השתאות והם מודל לחיקוי

שרון ניר:  תפיסת העולם שגיבשתי בהשראתן היא תפיסת עולם ציונית ליברלית, אשר מציבה את מדינת ישראל בראש סדר העדיפויות ומאפשרת גם לנשים בחברה הישראלית להיות בקדמת הבמה

שרון ניר:  אני מצירה על כך שדווקא בעת כניסתי לכנסת, באופן פרדוקסלי, מתהווה פה מגמה שלילית של מספר הנשים בקואליציה, בניגוד מוחלט לתפיסת עולמי ולתרומתן של הנשים בפועל בשלבים השונים בהיסטוריה של עם ישראל

שרון ניר:  הבית הזה צריך להיות הבית של כולם, וכשלפנינו מתגבשת קואליציה שכוללת תשע נשים בלבד, לעומת 43 בקואליציה הקודמת, זה תמרור אדום עבור כולנו

שרון ניר:      לאורך כל שירותי הצבאי פעלתי לקידום נשים מוכשרות ובעלות יכולות לתפקידי מפתח

שרון ניר:  קיימת חשיבות רבה לנוכחות נשית ולמציאות שוויונית שבה משתלבות נשים בעמדות השפעה

שרון ניר:  מניסיוני, אני יכולה לומר שקשה מאוד לדמיין מציאות שלא קיימת

שרון ניר:  חשוב לאפשר לילדות ונערות לחלום הכי רחוק שאפשר

שרון ניר:  לא ייתכן שבשנת 2022 נשים נעדרות משולחן מקבלי ההחלטות

שרון ניר:  צעדנו כברת דרך ואסור שניסוג לאחור

שרון ניר:      חברות וחברי הכנסת, אני קוראת לכם מעל במה זו לפעול יחד לטובת קידום נשים בחברה הישראלית ולמיגור והוקעה של הדרת נשים והקטנת נשים – תופעות שלי מזכירות משטרים אפלים

שרון ניר:  חברה מתקדמת, משגשגת וצודקת היא חברה שוויונית לגברים ולנשים

שרון ניר:      וכעת, כמי שהקדישה את כל חייה הבוגרים לביצור ביטחונה של מדינת ישראל, אני מבקשת להעלות על נס את פועלם של מערכת הביטחון ושל צה"ל

שרון ניר:  ראוי שנהיה תמימי דעים על כך שציבור המשרתים בצה"ל, המגינים בגופם ובמסירות נפש על מדינת ישראל ועומדים על המשמר יום ולילה, יהיה בראש מעייננו

שרון ניר:  האמינו לי, גם המפעל הציוני שהקמנו בראשית הדרך, הקובע גיוס חובה לכול, אינו מובן מאליו

שרון ניר:  עלינו להוקיר ולתעדף את ציבור החיילים, וביתר שאת את הלוחמים והלוחמות

שרון ניר:  הם מגש הכסף של ימינו

שרון ניר:  מי ששוכח שהוא יושב על כתפיהם – ייפול

שרון ניר:  אני מבקשת לברך את כל חיילי צה"ל העוסקים במלאכה, וכדבריו של הרמב"ם, "המשים על ליבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חילל את השם"

שרון ניר:      ואם בציונות עסקינן, מבקשת אני בהזדמנות זו להזכיר לכולנו שהפסיפס החברתי המיוחד שיצרנו כאן בחברה הישראלית, הנשען על ארצות מוצא ותרבויות שונות, הוא פאר היצירה של מפעל הציונות הגדול ביותר שידעה הארץ הזאת, והוא מפעל העלייה והקליטה

שרון ניר:  אני קוראת לכולנו לשמור מכל משמר על העולים החדשים לארץ מתוקף חוק השבות ועל ילדיהם ועל נכדיהם, כי אין ליהודים בעולם ארץ אחרת

שרון ניר:  אני קוראת לשמר יהדות שעושה מקום לכולנו – יהדות מקרבת ומאחדת; יהדות שלא דוחקת אף אחד החוצה

שרון ניר:      וכעת, בעת הנוכחית, כשקולות קיצוניים משתלטים על השיח, ראוי להדהד בקול רם את הווייתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, אשר נבנתה בתבונה רבה, תוך יצירת איזונים ובלמים בין מוסדותיה

שרון ניר:  ראוי שנקרא להנהגה שמטפחת מערכות שלטון מעולות, כי על הכתפיים של כולנו מונח עתידה של מדינת ישראל

שרון ניר:  הדמוקרטיה הישראלית לאורך שנים ניצחה במלחמות ויצרה מדינה מערבית צומחת, משגשגת וחברת מופת

שרון ניר:  על כל אחד בבית הזה, וגם עליי, כמובן, מוטלת האחריות לשמור על מוסדות השלטון והחוק

שרון ניר:      לפני שאסיים, אני מבקשת להביע את הערכתי הגדולה לך, שר האוצר אביגדור ליברמן, על עשייתך הרבה למען מדינת ישראל במגוון תפקידים, ובפרט בשנה האחרונה, במציאות כלכלית עולמית כאוטית

שרון ניר:  בזכותך כלכלת ישראל הייתה אי של שפיות בים סוער

שרון ניר:      לסיום, אני מבקשת לשאת תפילה להחלמתם של פצועי צה"ל בגוף ובנפש ולהשבת החיילים סגן הדר גולדין, זיזכונו לברכה, סמל ראשון אורון שאול, זיכרונו לברכה, והאזרח אברה מנגיסטו, שמצויים בידי החמאס, ולהשבת כל השבויים והנעדרים

שרון ניר:  אני שולחת חיבוק חם ואוהב למשפחות השכולות, שחקוקות על לוח ליבי

שרון ניר:  בברכת "ה' עז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום"

שרון ניר:  תודה רבה

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש מעט רגעים בבית הזה שאתה עולה לדוכן במצב רוח מרומם, שמח, אופטימי, וזה אחד הרגעים

אביגדור ליברמן:  אני אישית מרגיש באמת כבוד וזכות גדולה להיות כאן ולברך את שרון ניר עם כניסתה לכנסת ישראל על נאום ראשון במליאה

אביגדור ליברמן:  עמדת, כמו תמיד, בגבורה

אביגדור ליברמן:  ראיתי כמה התרגשת שם, מאחורי הקלעים, ועברת עוד פעם ועוד פעם

אביגדור ליברמן:  אני חושב שהנאום נפלא ומבטא את כל המהות, למען אותן מטרות שבשבילן באת לבית הזה

אביגדור ליברמן:       כפי שאמרת: חיפאית, נולדה לאימא דור שמיני בארץ ולאבא שעלה בשנות החמישים ממרוקו

אביגדור ליברמן:  בשנת 1989 התגייסת לצה"ל, ונשארת שם 30 שנה, ובאמת היית פורצת דרך משמעותית: מג"דית ראשונה בגדוד תקשוב מבצעי, משם פיקוד על בית ספר לתקשוב וסייבר בצה"ל, ובתפקידך האחרון – שלוש שנים – יועצת הרמטכ"ל גדי איזנקוט לענייני מגדר

אביגדור ליברמן:  וכמובן, גם משפחה נהדרת, באמת משפחה לוחמת

אביגדור ליברמן:  בעלה יריב קצין קשר ראשי, תת-אלוף, הבת, גל, סטודנטית בת 23, הבן, בן 21, קצין בסיירת צנחנים, מפקד צוות, והבן הקטן אורי

אביגדור ליברמן:       קודם כול, באמת, מה שהזכרת פה, את כל ההיסטוריה של הלוחמות – זאת המסורת היהודית, זה המקורות שלנו

אביגדור ליברמן:  וכשמדברים יש לפעמים הכוונה מלמעלה, וכנראה שאותה הכוונה הביאה אותך דווקא בעיתוי הזה לכנסת ישראל, כשאנחנו בעיצומו של הוויכוח על ההפרדה המגדרית

אביגדור ליברמן:  זה דבר שלא ייאמן, שמישהו מנסה במאה ה-21 במדינת היהודים להסדיר באופן חוקי את ההפרדה המגדרית, את מקומן של הלוחמות בצה"ל

אביגדור ליברמן:      מי שמכיר את המקורות שלנו, אז מימים ימימה הנשים תרמו לביטחון של מדינת ישראל

אביגדור ליברמן:  אולי הראשונה, הבולטת ביותר, היא השופטת דבורה הנביאה, שהיא בין היתר הייתה זאת שלמעשה הקימה את הצבא, בנתה את הצבא תחת מפקד, ברק בן אבינועם, שנלחם נגד צבא חצור

אביגדור ליברמן:  היא יזמה את כל המהלכים הצבאיים, והיא גם כתבה את אחד השירים היפים, שירת דבורה, ושם היא שיבחה את הניצחון של העם היהודי

אביגדור ליברמן:  וכמובן שאם אנחנו מדברים על השופטת הרביעית, דבורה הנביאה, אז אי-אפשר שלא להזכיר את יעל אשת חבר הקיני – היא זאת שהרגה את סיסרא, שתקעה בו יתד, ולמעשה הביאה את הניצחון המוחץ כבר אז

אביגדור ליברמן:      אבל גם בימים הרבה יותר קרובים, מההיסטוריה שלנו, אפשר להוציא גיבורות כמו שרה אהרונסון, שהייתה חברה במחתרת ניל"י, שלצערי היא התאבדה באירוע מאוד טרגי ב-1917

אביגדור ליברמן:  אי-אפשר לא להזכיר את חנה סנש, הצנחנית שצנחה אי שם ביוגוסלביה, עברה להונגריה ונתפסה שם ב-1943

אביגדור ליברמן:       וכמובן שגם בנושא החקיקה – הנשים תרמו גם לחקיקה, וגם את זה אנחנו לומדים מההיסטוריה

אביגדור ליברמן:  כולנו זוכרים את הסיפור של חמש בנותיו של צלופחד, שבאו למשה רבנו למחות על כל הנושא של הירושה

אביגדור ליברמן:  למעשה הן שינו את כל החקיקה בהיסטוריה היהודית בנושא ירושה בכך שאם הן בנות אז בכל זאת מגיעה להן הירושה, הנחלה; לא יכול להיות שזה רק לגברים

אביגדור ליברמן:  כבר אז התפתח הוויכוח הזה על השוויון ועל מקומה של האישה

אביגדור ליברמן:       לכן כשאני שומע פה את כל הוויכוחים ואת כל הטפות המוסר למה בנות מתגייסות לצה"ל, מה מקומן, אם הן יכולות לשרת בטנקים או בשריון או לא לשרת, אם אפשר לשרת יחד איתן – זה נראה לי באמת דברי הבל שפשוט לא תואמים לא את ההיסטוריה שלנו ולא את המסורת שלנו

אביגדור ליברמן:      גם בנושא המגדרי, כפי שדיברנו – ואני רואה את כל היוזמות, כל ההסכם הקואליציוני המתגבש, קווי היסוד, כל ההרחבה של הסמכויות של בתי הדין הרבניים בדיני אישות; אלו דברים שאנחנו נצטרך להילחם עליהם ביחד

אביגדור ליברמן:  ואני בטוח שתרומתך – גם פה לוויכוח ענייני במליאה וגם בהגנה על מדינת ישראל כמדינה יהודית, ציונית וליברלית – ללא ספק תהיה תרומה חשובה ביותר

אביגדור ליברמן:  אז בהצלחה, וניפגש פה במליאה

אביגדור ליברמן:      ואדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להצטרף ולהגיד תודה על התקופה הלא-פשוטה שנאלצת לנווט פה בים סוער, סוער מאוד לפעמים, במליאה, בכל הדיונים ובכל הוויכוחים, ונמשיך להילחם מהאופוזיציה

אביגדור ליברמן:  תודה רבה, אדוני

מיקי לוי: תודה רבה לשר האוצר

מיקי לוי:  תודה רבה לך גם על שנה וחצי של עשייה, על הרפורמות החשובות

מיקי לוי:  יכולים להגיד בצד השני מה שהם רוצים – בסוף זה יעמוד למבחן ההיסטוריה

מיקי לוי:  אז תודה רבה לכולם

מיקי לוי:       תם סדר-היום

מיקי לוי:  הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ט בחשוון התשפ"ג, 23 בנובמבר 2022, בשעה 11:00

מיקי לוי:  ישיבה זו נעולה