ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 145, 2022-06-21 00:00

מיקי לוי: היום כ"ב בסיון התשפ"ב, 21 ביוני 2022.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

דן מרזוק: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

דן מרזוק: הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים-וארבע, התשפ"ב–2022, של חברי הכנסת בועז טופורובסקי ושרן מרים השכל, שמספרה פ/4037/24.

דן מרזוק: דוח שנתי 48 של נציב תלונות הציבור לשנת 2021.

דן מרזוק: תודה.

מיקי לוי: תודה למזכיר הכנסת.

מיקי לוי: חברי הכנסת שמעוניינים, נאומים בני דקה, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, אני מניח שהצבעת, עד שתימסר לידי הרשימה, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש , נאום הנדסת תודעה מס' 58, והפעם על כאוס פוליטי.

אבי מעוז: ראש הממשלה עוד מעט בדימוס בנט, ברוך השם, אמר שהוא פועל כדי למנוע כאוס לטובת המדינה.

אבי מעוז: אשתקד הוא אמר שהכי חשוב זה למנוע בחירות חמישיות.

אבי מעוז: החליפי אמר אתמול שבנט שם את המדינה לפני האינטרס האישי.

אבי מעוז: עוד הנדסת תודעה וזלזול באינטליגנציה של הציבור.

אבי מעוז: הרי במערכות הבחירות האחרונות רצון העם בממשלת ימין היה ברור – שום מפלגה לא רצה לבחירות הקודמות עם מסר של הקמת הממשלה הנוכחית, שבה ימינה, השמאל הקיצוני ורע"מ.

אבי מעוז: מי שטובת המדינה והעם לנגד עיניו היה אמור לפעול לפני שנה ולפעול היום כדי להקים ממשלת ימין.

אבי מעוז: ככה זה כשהשנאה האישית של לפיד וחבריו לנתניהו והאגו והאמביציות האישיות של בנט חברו יחדיו וגוברים על הכול.

אבי מעוז: אני ממליץ לעם ישראל היושב בציון להצביע שוב, והפעם ביתר שאת, בעד הקמת ממשלה יהודית לאומית חזקה, ולא ליפול בפח הנדסת התודעה במערכת הבחירות הקרובה.

אבי מעוז: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, התבשרנו אתמול על כך שראש הממשלה עשה מעשה אצילי ומכובד והעביר את השרביט לראש הממשלה החליפי.

יואב בן צור: כמו שאמר קודמי בתפקיד, הרי כל ממשלת הטלאים הזאת שהוקמה, הוקמה רק כדי למנוע בחירות חמישיות.

יואב בן צור: זה היה הנימוק המרכזי שאז בנט נימק לכך שהוא הולך להקים ממשלה מהסוג הזה.

יואב בן צור: אם כך, אני קורא לכל המפלגות הימניות שנמצאות פה בכנסת להתאחד ולהתאגד יחד, להקים ממשלה ללא צורך בבחירות; ממשלה שהיא רצון העם, ממשלה שרוב העם הצביע לה.

יואב בן צור: להתגבר על כל הקשיים, להתגבר על כל השנאות, להיות עם אחד ומאוחד, כדי שנוכל להצעיד את המדינה הזאת במצב הקשה שבו היא נמצאת כלכלית, ביטחונית, מדינית וחברתית, שנוכל לתת לעם ישראל תקווה.

יואב בן צור: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, גם השבוע, כמו בכל שבוע, אציין את פרטי תאונות הדרכים הקטלניות שקרו ברחבי ישראל בשבוע החולף: ביום שלישי, 14 ביוני, נהרג רונן מרזוק, בן 20, תושב הכפר אבו סנאן, בתאונה בכביש 70 באזור צומת יאסיף; עוד באותו היום הרב חנניה פיזאלה מורד-רבניאן, בן 78, מצא את מותו בעת שחצה את הכביש סמוך למחלף בר אילן על כביש 4.

בועז טופורובסקי: ביום רביעי, 15 ביוני, נהרג פלסטיני בן 30 בתאונה בין משאית לרכב בכביש 60, סמוך לעתניאל בדרום הר חברון.

בועז טופורובסקי: ביום חמישי, 16 ביוני, נהרג אבירם זייד, בן 41, תושב צפת, בתאונת אופנוע בכביש 90 סמוך לחוף גיא בטבריה; מאוחר יותר באותו היום נהרג חמזה יג'מור, בן 17, מירושלים, בתאונת אופנוע – עוד תאונת אופנוע – סמוך לדרך מנהרת הר הצופים בעיר.

בועז טופורובסקי: ביום ראשון 19 ביוני, נהרג רוכב אופניים בן 41, לאחר שנפגע כשרכב על אופניו בכביש הגישה לקיבוץ הדתי שעלבים שבאזור מודיעין.

בועז טופורובסקי: שישה בני אדם נהרגו בשבוע החולף.

בועז טופורובסקי: לא מעניין את המשפחות שלהם שיש או אין בחירות; מעניין את כל המשפחות בעתיד שאף אחד מיקיריהן לא ייפגע.

בועז טופורובסקי: בשביל זה ממשלת ישראל צריכה להמשיך לעבוד ולהילחם בתאונות הדרכים כאילו אין בחירות, כאילו אין פוליטיקה.

בועז טופורובסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמח שברוך השם הממשלה שכה פגעה בערכים היהודיים, ובכללם שבת קודש, הולכת הביתה, שלום ולא להתראות.

משה אבוטבול: כיושב-ראש השדולה למען שמירת השבת בכנסת, אני בוחר להקריא את מכתבו של ראש הממשלה הקודם והעתידי, מר בנימין נתניהו, לגבי ערך השבת, מכתב שנשלח לשדולה בימים האחרונים: בנימין נתניהו: "'לקראת שבת לכו ונלכה, כי היא מקור הברכה'.

משה אבוטבול: השבת עבורי היא יום מקודש – יום של משפחה, של מסורת, של לימוד תורה.

משה אבוטבול: מדי שבת אני נוהג ללמוד את פרשת השבוע ואת ההפטרה, במשך שנים רבות, יחד עם בני אבנר.

משה אבוטבול: אלו הם רגעים מיוחדים, שבהם אנו מתעלים מעל לאירועי היום-יום וצוללים פנימה אל השורשים שלנו.

משה אבוטבול: לאור נרות השבת שאנו מדליקים יחד, הלב נפתח ומתמלא בקדושת היום המיוחד, שמלווה אותנו מדי שבוע.

משה אבוטבול: על כן, ישנה חשיבות גדולה לשמירת הצביון של שמירת השבת במרחב הציבורי כמדינה יהודית מסורתית.

משה אבוטבול: אני שמח על הקמת השדולה למען השבת ומחזק את ידי ח"כ הרב משה אבוטבול על עשייתו ופועלו למען שבת קודש".

משה אבוטבול: חבר הכנסת בנימין נתניהו, ובקרוב ממש גם ראש הממשלה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום המודעות להיעלמות ילדי תימן, בלקן והמזרח << הלסי >>

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ניגשים לנושא הבא בסדר-היום: ציון יום המודעות להיעלמות ילדי תימן, בלקן והמזרח, הצעות שמספרן 56, 729, 759, 1019, 1297, 1359 ו-3036.

מיקי לוי: אני מבקש להקריא את מה שאמרתי בהתכנסות עצמה, כדי שזה ייכנס לפרוטוקול הכנסת, ואחריי אני אכבד את חברת הכנסת - - -

קרן ברק: אבל תציין באיזה אירוע.

מיקי לוי: נכון, היה אירוע מאוד מאוד מכובד, שמחתי מאוד להשתתף בו, ואני רוצה להקריא את אותם דברים מהאירוע שאתם יזמתם והגיעו אליו אנשים רבים – כל כך חשוב כדי לחקור את ההיסטוריה של מדינת ישראל ועם ישראל בתחילת הקמת המדינה.

מיקי לוי: אני רוצה לחזור על אותו נאום כדי שזה ייכנס לפרוטוקול של הכנסת, מפאת חשיבותו של הכינוס.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הכנסת מציינת היום את יום המודעות לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן.

מיקי לוי: ברשותכם, אני מבקש לפתוח בסיפור המבוסס על עדות שהגיעה אליי ממקור ראשון לפני כמה חודשים, וקרה בשנות החמישים להורים יוצאי תימן: חיים הקטן היה חולה ואושפז בבית החולים תל ליטוינסקי, כיום תל השומר, במשך שנה וחצי.

מיקי לוי: האם והאב היו ליד מיטתו יום ולילה, הם חילקו ביניהם את הזמן, וכשהאימא הייתה יוצאת, האב היה מגיע.

מיקי לוי: הם החליפו ביניהם את המידע על הילד, וההורה השני היה ממשיך לבית החולים.

מיקי לוי: כשהגיע האב לבית החולים בפעם האחרונה נאמר לו שחיים מת.

מיקי לוי: הוא היה בהלם, כיוון שהאם אמרה לו שהילד היה במצב טוב, זמן קצר לפני הגעתו.

מיקי לוי: הוא בכה וצעק.

מיקי לוי: אחת האחיות אמרה לו בשקט שהילד נמצא בקצה בית החולים.

מיקי לוי: הוא החל להשתולל, דרש לראות את הילד, והזמין שוטר.

מיקי לוי: למזלו, השוטר היה ממוצא תימני בעצמו, היה אמפתי אליו, ושאל אותו מה קרה.

מיקי לוי: כשהבין, ביקש מהרופא להביא את הילד מייד.

מיקי לוי: האב התעקש שלא יעזוב את בית החולים בלי הילד, אבל לא הרשו לו.

מיקי לוי: אמרו לו שייתנו לו את הילד למוחרת.

מיקי לוי: ואכן האם הגיעה למוחרת, לקחה את חיים הקטן כביכול לחופש, אבל החביאה אותו ביחד עם אביו במשך תקופה ארוכה אצל אחותה בשכונת שעריים.

מיקי לוי: כשבאו מהמשטרה לחפש אותו אחרי שלושה חודשים, לא מצאו אותו בבית, ובכך נגמרה הפרשה.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, עדות זו שהגיעה אליי אומנם נסתיימה בטוב, אך היא אינה היחידה.

מיקי לוי: במהלך השנים שמענו אין-ספור סיפורים דומים על ילדים בריאים שמתו, על קברים ריקים ועל ילדים יוצאי תימן, מזרח והבלקן, שנחטפו למשפחות מאמצות ומצאו את משפחתם אך במקרה.

מיקי לוי: אחרי כל כך הרבה שים הפרשה המזעזעת והמפלצתית הזו, שעשתה עוול נוראי למאות משפחות בישראל, מחייבת הכרה רשמית והיסטורית אחת ולתמיד.

מיקי לוי: האימהות והאבות והאחים לא המציאו, לא הזו ולא דמיינו.

מיקי לוי: למענם ולמעננו צריך לחשוף את כל האמת.

מיקי לוי: אני מודה לחברות הכנסת שיזמו את הכינוס החשוב הזה ופועלות כדי להעלות את המודעות לפרשה הזו ולמאבקן של המשפחות על חשיפת האמת.

מיקי לוי: כל הכבוד לכן, תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת, קרן ברק, בבקשה.

קרן ברק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, יום המודעות להיעלמותם של ילדי תימן, הבלקן והמזרח זה יום שאני כבר שנה שנייה יוזמת שיצוין כאן בכנסת, בדיונים במליאה ובוועדות.

קרן ברק: זה גם היה אמור לקרות בנובמבר ועשינו את זה היום, שזה גם קרוב באמת לי"ג בתמוז.

קרן ברק: מכאן אני הולכת לאירוע בבית הנשיא, שמתחיל בעוד פחות משעה, וגם בזה אני גאה, כי זה גם אירוע שאני וחברת הכנסת נעמה לזימי וחברת הכנסת לשעבר נורית קורן במשך כשנה מנסות שיהיה.

קרן ברק: רצינו שהוא יגיע לאירוע שגם אתה – תודה רבה, קודם כול, שנכחת אתמול באירוע, זה היה חשוב מאוד; נכחת, מכיוון שהנשיא לא נוהג להגיע לאירועים כאלה בכנסת.

קרן ברק: אבל מכיוון שנשיא המדינה היה מאלה שחוקקו – לא שחוקקו, שהגישו הצעות חוק להכרה בפרשה, אז הוא באמת החליט, בעצם בפעם הראשונה בהיסטוריה לעשות אירוע היום בבית הנשיא.

קרן ברק: אני באתי, באמת, לכבד, לנאום, ומכאן אני נוסעת לבית הנשיא לאירוע שהוא עושה לכבוד יום המודעות.

קרן ברק: אגיד כמה מילים על הסיפור הזה.

קרן ברק: אני לפני שבוע או שבועיים הגשתי את הצעת החוק – ביקשתי והיא נפלה.

קרן ברק: ביקשתי שיום המודעות לפרשה יהפוך להיות יום לאומי: שיילמד עליו בבתי ספר, שכל אחד ידע שזה באמת קרה, שיהיה אירוע בבית הנשיא, ואת זה עשינו בלי יום המודעות, שיהיו דיונים בוועדות ופה במליאה, ואת זה הצלחנו גם בלי יום המודעות.

קרן ברק: אבל רצינו באמת שזה יום מודעות יותר מימים אחרים, כי זה נכון שיש הרבה אנשים שפועלים למען מדינת ישראל ברמה הפרסונלית ורוצים להקדיש להם יום, אבל כאן לא מדובר על בני אדם שפועלים, כאן מדובר בפרשה שפצעה פצע עמוק מאוד מאוד בחברה הישראלית, פצע שלא מצליח להירפא.

קרן ברק: וכמו הרבה דברים שקרו בהיסטוריה של העם שלנו וגם בעמים אחרים, החוכמה היא להסתכל למציאות בעיניים ולטפל בה, ולא להתעלם ממנה ולחשוב שהיא תיעלם.

קרן ברק: פעם, לפני הרבה מאוד שנים, כשהיו מדברים על הפרשה הזאת, חשבתי שזה קומץ אנשים שאומר דבר שלא יכול לקרות במדינה האהובה שלי, במדינת ישראל.

קרן ברק: זה משהו שלא יכול לקרות, אנחנו הרי במדינת ישראל, מדינת היהודים, הציונית, לא יכול להיות שדבר כזה קרה, ולא האמנתי.

קרן ברק: אבל עם השנים, כשיותר ויותר עמותות נכנסו לטיפול בנושא הזה; כשחברת הכנסת לשעבר נורית קורן והשר לשעבר צחי הנגבי לקחו את הנושא הזה ברמה האישית, ולקחו כפרויקט חיים לחשוף חלק מהפרוטוקולים, ולקחו כפרויקט חיים להעביר בחוק שניתן לפתוח את הקברים, ולקחו כפרויקט חיים, ממש לעבור מילה אחרי מילה – הבנו שהיו, שהיה גם היה.

קרן ברק: לא ייתכן שבמדינה שלנו, בשנות החמישים והשישים, פעוטות, תינוקות וילדים נולדו בבתי חולים, ולמרות שהיו בריאים, יום אחרי זה לא היו קיימים יותר ואף אחד לא ראה בעצם את גופתם; לא יכול להיות שאחוזי התמותה דווקא בעדות מסוימות פתאום קפצו לעשרות אחוזים, לעומת אחוזים בודדים בעדות אחרות.

קרן ברק: לא יכול להיות, משהו פה לא היה בסדר.

קרן ברק: ומכיוון שאנחנו מכירים גם סיפורים משאר מקומות העולם, שהיו כאלה בעמים אחרים, ושם כן לקחו את הנושא הזה וכן חקרו וכן בדקו, וראו שהיו תופעות לא סבירות – אבל העמים הסתכלו ביושר במראה, ואמרו, אנחנו רוצים לבדוק ולהגיע לחקר האמת – הגיע הזמן שגם פה, במדינת ישראל, זה יקרה.

קרן ברק: ולמה אני מתכוונת?

קרן ברק: זה נכון שנורית קורן עשתה דרך מאוד מאוד – עשתה פריצת דרך, ולדעתי אפילו מגיע לה על זה פרס מפעל חיים בנושא הזה, היא הגיעה לאיזושהי פריצת דרך, אבל עדיין, היא נחסמה.

קרן ברק: בארכיון המדינה חלק מהקלסרים והמחשבים – כי חלק מהדברים גם מתויגים בתוך מחשבים – אין לנו גישה אליהם.

קרן ברק: לא נותנים גישה – לא למחשבים, וחלק מהמחשבים בכלל נעלמו, לא לקלסרים.

קרן ברק: ואנחנו אומרים: אנחנו מבקשים – אני לפחות, אמשיך, איאבק ואילחם שהגישה לכל הקלסרים ולמחשבים ולכל אמצעי המידע, לכל הידע שהיה בעבר, תיפתח לחלוטין; שתהיה לנו גישה ושהכול ייחשף.

קרן ברק: ברגע שהכול ייחשף אנחנו נוכל לתת את זה לאנשי מקצוע ולמתנדבים רבים, שרק עומדים בתור כדי ללמוד את החומר הזה.

קרן ברק: ללמוד ולקרוא.

קרן ברק: וברגע שאנחנו ניתן להם את החומר ללמוד ולקרוא, גם לעורכי דין, גם למשפטנים וגם למתנדבים רבים שרוצים לעסוק בזה, רק אז נוכל להבין מה קרה באמת.

קרן ברק: ואחרי שנוכל להבין מה קרה באמת, נוכל להסיק מסקנות, נוכל לקחת אחריות כמדינה, ורק בסוף תהליך כזה ארוך וסיזיפי נוכל לסגור את הפרשה.

קרן ברק: כל קיצורי הדרך שמנסים להביא אותנו בהם, בדרך של לדלג מעל ולהגיד "זה לא היה", לא יובילו לכלום.

קרן ברק: אתם יודעים למה לא יובילו לכלום?

קרן ברק: כי היה גם היה, כי יש אימהות שבוכות, יש משפחות שגדלו בצל הסיפורים הנוראיים האלה, יש אחים שגדלו לזה, ולהם יש ילדים שגדלים לזה, ולהם היום יש כבר נכדים ואף נינים.

קרן ברק: זאת אומרת, אם יש דורות שלמים שגדלים בצל העוול הנוראי, שהם חווים, שמדינת ישראל כביכול או לא כביכול עשתה להם כמשפחה, הם לעולם לא ירפו.

קרן ברק: לכן אנחנו לא יכולים לסמוך על זה שהם ירפו.

קרן ברק: הם לא ירפו לעולם, ולכן זה ייפתח מתישהו.

קרן ברק: לנו, כחברה, כמדינה, יש צורך לפתוח את זה מהר ככל האפשר, לטפל, לסגור ולרפא את החברה.

קרן ברק: זה גם עבור המשפחות, אבל זה בעיקר עבורנו כחברה, שנוכל לומר: ישראל של שנת 2022 איננה ישראל של שנות החמישים והשישים, לעולם לא יקרו פה דברים כאלה.

קרן ברק: אבל כדי שנוכל לקחת אחריות ולהגיד "לעולם לא יקרו דברים כאלה", אנחנו צריכים להודות שהם קרו ולקחת עליהם אחריות.

קרן ברק: לכן, אני, באופן אישי, ביום הזה של המודעות להיעלמותם, חטיפתם, של ילדי תימן, הבלקן והסביבה, מתחייבת כאן שאני לא ארפה בנושא הזה עד שתקום רשות לאומית שתתכלל את כל הדברים שאמרתי כאן עכשיו, ונביא סוף לסיפור הזה.

קרן ברק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: יישר כוח על הביצוע ועל הארגון.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי – איננה; חבר הכנסת מקלב – לא נמצא.

מיקי לוי: חברת הכנסת שפק.

מיקי לוי: יספיקו לך חמש דקות?

קרן ברק: אני חייבת ללכת לבית הנשיא.

קרן ברק: אם זה חמש דקות, אני אחכה.

נירה שפק: אני חושבת, חמש דקות.

נירה שפק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בחרתי ביום הזה לדבר על מילים צורבות, מילים מכוננות ומילים מכתיבות מציאות.

נירה שפק: גם עכשיו, כששמעתי אותך, קרן, ואותך, כבוד היושב-ראש מיקי, מדברים, המילה שנאמרת היא "פרשה": "פרשת היעלמותם", כאילו יד נעלמה באה והעלימה אותם, פרשה שהפכה להיות "פרשת ילדי תימן".

נירה שפק: נכנסתי לוויקיפדיה לראות עוד פעם.

נירה שפק: אחרי הכול, איך הגדירו את זה?

נירה שפק: "פרשת ילדי תימן".

נירה שפק: מה בפרשה?

נירה שפק: אנחנו מפחדים לשים את האצבע.

נירה שפק: אין לנו מספיק בגרות והוגנות לקרוא למעשה בשמו.

נירה שפק: אני חושבת שהגיע הזמן להפסיק לכבס מילים.

נירה שפק: הסיפור הוא סיפורם של תינוקות שנולדו למשפחות עולים חדשים, רובן משפחות עולים מתימן שעלו לארץ להגשים חלום של העם במולדתו, עלייה דתית לארץ הקודש.

נירה שפק: על פי המחקרים עד כה, בין השנים 1948–1954 הם נלקחו ממשפחתם, לא ידוע לאן, אין מקומות קבורה מוסדרים לרובם, הורים לא הורשו לבקר את ילדיהם – פשוט סיפור של אובדן קשר.

נירה שפק: ניתנות תשובות שונות לאורך השנים – מצב קשה בארץ, תנאים שלא אפשרו תיעוד, אי-יכולת לתקשר עם המשפחות מבחינה מנטלית או שפה, וגם נורמות ותפיסת אדנות של חלק מנושאי מהתפקידים ופטרונות, אי-שיתוף ההורים במצב של היקרים להם מכול, ובעיקר התעלמות; סיפור על חוקים שלא הסדירו רפואית את היכולת לעקוב, ועוד ועוד.

נירה שפק: כל זה לא יכול להסביר לי למה אימא, סבתא, אבא וסבא לא יכולים לדעת מה קרה עם הילדים שלהם.

נירה שפק: במקביל יש הצטברות עדויות של אנשי רפואה כי הילדים והילדות נלקחו, נעלמו, מבתי החולים, וכל זה ממשיך לשרוף את נפשן וליבן של המשפחות.

נירה שפק: שנים של תחושת אובדן ואי-ודאות, ובעיקר אשמה – אשמה עצמית איך הם לא שמרו על היקרים להם מכול.

נירה שפק: לצערי, המצע שעליו צמחו החשדות היה מורעל.

נירה שפק: זה לא היה סתם ככה.

נירה שפק: היה סיפורם של התימנים שהתיישבו ליד חוות כינרת וסולקו משם על ידי אנשי קבוצת כינרת לרחובות.

נירה שפק: היה הסיפור של פרשת מקוב, ומי שלא מכיר אותה כדאי שיכיר – סיפור של עובדות תימניות שעבדו בחצר האיכר והוכו כי נכנסו לאסוף זמורות יבשות כדי שיהיה חם לילדים שלהן – פרשה שאפילו לא הורשתה בהנצחה.

נירה שפק: כשדן אלמגור כתב את השיר שלו "זמורות יבשות", אסרו עליו להשמיע אותו, ורק בזמן האחרון, כשהוא קיבל פרס על מפעל חיים, הוא התנה את הקבלה בזה שייתנו לו לספר את סיפור פרשת מקוב.

נירה שפק: בחרתי לספר פה סיפור משפחתי, סיפור עדות לא של משפחתי שלי אלא של משפחה, ששמעתי מצורי, בעלה של חברתי שרית.

נירה שפק: הוא סיפר לי את מה ששמע מסבתו, וזה סיפור אחד מני רבים, וגם פה יש אובדן, תסכול, אשמה, הלקאה עצמית ואטימות של חברה וממשל לזעקות שבר.

נירה שפק: משפחת חלא עלתה ארצה מתימן.

נירה שפק: המשפחה הגיעה למחנה עולים בראש העין בליל ראש השנה.

נירה שפק: יום-יומיים אחרי כן, במסגרת בדיקה שגרתית – כך הם מבינים, מכיוון שאף אחד מבני המשפחה לא היה חולה – הגיע רופא, ולקח את ילדם הקטן בן השנתיים סאלם, שלום, בן יחיא.

נירה שפק: הם לקחו לבית החולים דג'אני ביפו.

נירה שפק: הוא נלקח למרות הסירוב של האימא וצעקות השבר שלה שהוא לא חולה, שהוא בריא ומרגיש טוב.

נירה שפק: במשך שבועיים לא הרשו למשפחה להגיע לבית החולים.

נירה שפק: כל פעם שהם הגיעו, סופר להם סיפור אחר, כאילו לא היה זה בנם, כאילו לא גידלו אותו עד הרגע הזה במשך שנתיים.

נירה שפק: בבית החולים הוא הוחזק, על פי המידע שאספה המשפחה, כשלושה חודשים, עד שיום אחד הוא נעלם ולא היה.

נירה שפק: כל פעם נאמר להם מקום אחר, והם נסעו ממקום למקום וחיפשו אותו.

נירה שפק: כששאלו באחת הפעמים את האחות היכן הוא, היא עדכנה אותם שהוא עבר למחנה עין שמר או לתל השומר.

נירה שפק: האבא נסע לחפש, ולא מצא אותו.

נירה שפק: הוא הגיע לעין שמר עם מנהל – כך מופיע בעדות – בשם שמואל, ונאמר להם שהם לא שמעו בכלל על הילד או על שמו.

נירה שפק: האבא חזר הביתה וסיפר שהילד לא נמצא.

נירה שפק: הוא הלך והגיש תלונה במשטרה, וכל פעם שהם הגיעו לשאול או לחקור לא הייתה תשובה, עד שבמחקרים לאורך השנים הם הגיעו לכמה תעודות: ניתנה תעודת פטירה שבה נכתב שב-1 באוקטובר הילד שלהם נפטר.

נירה שפק: הכתובת האחרונה הייתה מחנה עולים עין שמר, ומקוום הפטירה – בית החולים ליולדות וילדים ביפו.

נירה שפק: באותה תעודה גם נכתב שהפטירה נרשמה ב-10 באוקטובר, זאת אומרת עשרה ימים אחרי הפטירה.

נירה שפק: בתעודות אחרות, בתעודת חברה קדישא, נכתב כי ב-2 באוקטובר ניתן רישיון הקבורה.

נירה שפק: וכך הם מחפשים ומחפשים ולא מבינים מה קרה לבן, לאח.

נירה שפק: הסבתא, מספר לי צורי, יונה (גוסנא) חלא, עד יום מותה חיכתה לילד שלה, עד יום מותה רצתה לראות אותו.

נירה שפק: בגיליון חולה שהם מצאו נכתב שהוא התקבל ב-24 בספטמבר ויצא ב-30 בספטמבר ממחנה עולים ראש העין.

נירה שפק: את כל זה המשפחה לא הייתה צריכה לדעת – מישהו חשב שהאימא והאבא לא צריכים לדעת את זה.

נירה שפק: הם אמרו שאת תשלומי המזונות, כנראה קצבת ילדים, הם סירבו לקבל.

נירה שפק: ברגע שהם נואשו מלמצוא אותו, הם לא הסכימו לקבל את זה.

נירה שפק: גם את הכספים הם מסרבים לקבל.

נירה שפק: הם לא רוצים עלה תאנה, הם רוצים שבמדינת ישראל יקבלו אחריות ויגידו: אשמנו, נתקן.

נירה שפק: הם רוצים מקום ציון, שלא רק הם יוכלו להתייחד בו אלא כולם יכירו אותו.

נירה שפק: אם מדינת ישראל רוצה להיות מדינה מוסרית, היא מחויבת לכך.

נירה שפק: הגיע הזמן לחשוף את הדברים שקרן דיברה עליהם.

נירה שפק: אנחנו מספיק חזקים, ואם היינו חסרי מוסר, היה חוסר הבנה – הגיע הזמן שנגיד את זה.

נירה שפק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רז.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברת וחברי הכנסת – שר אני לא רואה.

מיקי לוי: יש.

מוסי רז: יש.

מוסי רז: אז אדוני השר – ראשית, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך שהשתתפת בכנס החשוב הזה אתמול ושאתה מקיים את הדיון הזה היום במליאה.

מוסי רז: שמעתי גם את הדברים המרגשים של חברת הכנסת נירה שפק, ששמעתי בפעם הראשונה לפני שנה בדיוק במצעד הגאווה במצפה רמון.

מוסי רז: דברים חשובים, ובכלל, אני רוצה להגיד למי שמפחד מכל הנושא – ויש כאלה שמפחדים: אנחנו רוצים שייעשה צדק עם המשפחות.

מוסי רז: אנחנו לא רוצים להאשים אף אחד, בטח לא את כל מדינת ישראל, את כל הציונות, את מפלגת העבודה, אני לא יודע את מי; אנחנו לא רוצים להאשים אף אחד, אנחנו רוצים פשוט שאנשים ידעו מה קרה, מה היה, ושייעשו איתם צדק, ריפוי והכרה, זה הכול.

מוסי רז: לא מבקשים פה להעמיד אנשים לדין, אפשר להירגע.

מוסי רז: לא אומרים שמטרתה של המדינה הייתה להרוס חיים.

מוסי רז: אנחנו מציינים היום בכנסת את יום המודעות לחטיפת ילדי תימן, המזרח והבלקן.

מוסי רז: תשימו לב איזה ניסוח מעניין, כי הרי תימן היא במזרח.

מוסי רז: אני מניח שעבור רבים מאיתנו, אלה שאולי לא חוו את הזוועה הזו, עצם האזכור של הפרשה הכואבת בכנסת מעיד על התקדמות והכרה כלשהי של המדינה בפשעים שנעשו בראשית ימיה.

מוסי רז: אבל חייבים להודות, זה לא מספיק, עצם קיום הדיון.

מוסי רז: אנחנו לא עושים מספיק.

מוסי רז: אין כאב גדול מזה של הורים שמאבדים ילדה או ילד.

מוסי רז: אין.

מוסי רז: אנחנו חיים במדינה שמכירה זאת היטב, לצערנו.

מוסי רז: המחשבה שכאב כזה נגרם לאזרחים על ידי שלוחות של המדינה עצמה, אנשים שפעלו מטעם המדינה – אולי לא בכוונה, או כן – שבלהט הקמת המדינה משפחות נקרעו, מכאיבה לרבים מאיתנו, אבל האובדן וההשתקה כואבים אפילו יותר.

מוסי רז: הכאב העצום שהיה מנת חלקם של עולים רבים מדי – וגם אחד הוא יותר מדי, גם אם זה היה רק אחד, אבל לצערנו מדובר במאות לפחות, אולי גם יותר, אולי גם אלפים – הוכפל כי השתקנו אותו, כי העלמנו עין.

מוסי רז: אחיהם ואחיותיהם של הילדים והילדות החטופים זוכרים היטב את האבל והיגון של ההורים על הילד שנעלם – חלק מההורים כבר לא בחיים.

מוסי רז: גם ילדיהם, בני הדור השלישי, עדיין זוכרים.

מוסי רז: הכאב לא עוזב משפחות כאלה.

מוסי רז: למה שיעזוב?

מוסי רז: זה פשע כל כך לא אנושי, לא מוסרי, והדעת מתקשה לתפוס שהדברים באמת היו.

מוסי רז: אבל הם היו.

מוסי רז: אנחנו לא תמיד יודעים כמה היו, אבל אנחנו יודעים שהיו.

מוסי רז: ממרחק הזמן אנחנו מכירים נרטיבים שונים לגבי הפרשה.

מוסי רז: יש מי שאומרים שהייתה יד מכוונת; יש מי שאומרים שאלה היו פעולות פרטיות של אנשי רפואה ורווחה; יש מי שטוענים שהכול נעשה במטרה לתת לילדים האלה חיים טובים יותר – ואני גם מאמין בזה; יש מי שזועקים, בצדק, ששום טוב לא יוצא מלקרוע ילד מהוריו.

מוסי רז: יש אכן הוכחות שחלק מהילדים נפטרו, זה גם ברור, בבלגן שהיה אז לא נפטרו רק ילדים מתימן, המזרח והבלקן.

מוסי רז: אבל יש גם מי שאותרו אצל משפחות אחרות, ורבים שהמידע לגביהם פשוט לא קיים, שזה מעורר שאלות.

מוסי רז: אישה נושאת עובר במשך תשעה חודשים, מרגישה את בעיטותיו ולבסוף יולדת אותו בכאב שקשה לדמיין אותו – אולי חברת כנסת יכולה לדמיין, אני לא – רק כדי שייעלם אחר כך?

מוסי רז: ועוד על ידי מי שאמורים היו לדאוג לשלומו ולביטחונו או לשלומה ולביטחונה?

מוסי רז: וזה מספק אותנו?

מוסי רז: אסור לנו להסתפק בזה.

מוסי רז: אומנם הזמנים היו אחרים.

מוסי רז: הגישה האדנותית והגזענית כלפי העולים מהמדינות האלה הייתה נורמה רווחת.

מוסי רז: צריך להגיד, זה גם היה כך בעולם, זה לא משהו שהמצאנו כאן, זו הייתה רוח התקופה.

מוסי רז: החטיפות היו מקרה אחד, מזוויע במיוחד, של פעולות מפלות רבות שננקטו כלפי אותם עולים.

מוסי רז: זה קרה גם עם מטופלי גזזת; עם מי ששלח את העולים החדשים לעיירות הפיתוח ואיים עליהם שייקח את ילדיהם; זה קרה בקצבאות שחילקה המדינה הצעירה, בעבודות שנתנו להם – את רובם שלחו אותם להיות חוטבי העצים, שואבי המים.

מוסי רז: את באושי הגזענות הזו אנחנו מריחים עד היום.

מוסי רז: הכתם המביש של העבר, לא נוכל לנקות אותו כל כך מהר, אבל עלינו לעשות כל מה שבידינו כדי לנסות ולהסיר אותו מעלינו היום.

מוסי רז: האנשים האלה, שהיו מעורבים במה שנעשה – אם בפועל, אם בשתיקה והעלמת עין – לא היו רעים מאיתנו; הם גם לא היו יותר טובים יותר מאיתנו, אבל לא היו יותר רעים מאיתנו.

מוסי רז: הם היו אנושיים בדיוק כמונו, רק שהם היו חלק ממערכת שהידרדרה לזה.

מוסי רז: היום זה התפקיד שלנו לעשות כל שניתן כדי לחשוף את העוולות.

מוסי רז: זה התפקיד שלנו, להביא צדק למשפחות.

מוסי רז: היום, ממליאת הכנסת, אני מבקש להצטרף לקריאת של המשפחות: הכרה, צדק וריפוי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת.

יואב בן צור: אתמול נערך בכנסת כנס שיזמו חברות הכנסת קרן ברק, נעמה לזימי, גילה גמליאל וקטי שטרית בעניין פרשת היעלמות ילדי תימן.

יואב בן צור: אני מבקש לחלוק איתכם כמה רגעים משם.

יואב בן צור: ישבתי בכנס והבטתי באנשים ובקהל שטרח להגיע.

יואב בן צור: ראיתי את העיניים של האנשים המבוגרים והצעירים; ראיתי את הכאב יוצא החוצה, ראיתי את המשא שיושב על הלב, משא כבד של חוסר ידיעה וחוסר אמון.

יואב בן צור: כל מי שהיה שם ראה בבירור את משקל המשא הכבד שיושב על הלב של כל אחד ואחת מהנוכחים שהיו שם.

יואב בן צור: המשותף לכל מי שהיה שם זה הכרה של בן או אח שנעלם, ואף אני שמעתי מכלי ראשון את הוריי המדברים על היעלמות אנשים יקרים לנו.

יואב בן צור: כולנו, בני העדה התימנית, מכירים סיפור על בן משפחה שנעלם בלי הסבר, כך פתאום.

יואב בן צור: והמקרה הזה קרה לא לאחד ולא לשניים, אלא היו מאות מקרים במקומות שונים.

יואב בן צור: ולמה אני אומר את זה?

יואב בן צור: כי לאחרונה אני שומע אנשים חצופים שמנסים להכחיש את הסיפור של כולנו ולהתנער מזה.

יואב בן צור: רבותיי, ניסיונות ההכחשה הם המשך מדויק של אותה התנשאות וגזענות כלפינו שהייתה אז.

יואב בן צור: הכנס אתמול, והיום פה בכנסת, מיועד להודיע לכל אותם אינשי דלא מעלי, המכחישים: אנו חזקים ולא מפחדים מניסיונות ההכחשה שלכם, ונמשיך לדרוש את חקר האמת.

יואב בן צור: ישב אדם בוועדה והעז לומר: הכול שקר, לא היה ולא נברא, פשוט האחוזים של התמותה בקרב התינוקות של יוצאי תימן היו אחוזים גבוהים יותר או גבוהים מאוד.

יואב בן צור: רבותיי, אני רואה את התהליכים בנושא, אני רואה כיצד הממשלה הנוכחית החליטה לסגור את הגישה לנתונים ולהתכחש אליהם.

יואב בן צור: לשמחתי, החל מאתמול בערב אנחנו בפתח של תקווה חדשה בנושא, כי בתקופה - - -

מיקי לוי: מי סגר?

יואב בן צור: אז ישמע אדוני עד סוף הנאום.

יואב בן צור: בתקופה האחרונה לא משתפים פעולה עם בני המשפחות, מסתירים עובדות ונתונים ופועלים באופן לא ראוי כלפינו, בני המשפחות שנפגעו, כלפי העדה כולה והציבור כולו.

יואב בן צור: למשל, את הדוח שחיבר פרופ' גרוטו, שהיה במשרד הבריאות, משרד הבריאות גנז, לא רצה לפרסם.

יואב בן צור: מתי הוא פרסם?

יואב בן צור: לאחר העתירה לבית המשפט.

יואב בן צור: למה צריכים להגיע לבית המשפט כשמפרסם משנה למנכ"ל של משרד הבריאות דוח שהיה אמור להיות נגיש ופתוח לכולם?

יואב בן צור: הדבר בלתי מתקבל על הדעת בשום צורה, וחייב להיפסק.

יואב בן צור: יתרה מכך, לקחו איזו פרופסורית שניתחה את הדוח ואמרה שבעצם פרופ' גרוטו – כל הדוח הזה אינו שווה מאומה, ואין בו שום שום שום שום משהו שקרוב לאמת.

יואב בן צור: אני מבקש לומר כאן בקול ברור כי אני וחבריי פה בכנסת, כמו בכנסות הקודמות וגם בבאות, נמשיך לדרוש את הפרסום המלא של כל העובדות ללא כחל ושרק, כי די להמשך הטיוח.

יואב בן צור: אתם מבזים את כבודנו ואת כבוד המדינה כולה, שלא מוכנה לקחת אחריות כמו שצריך על העבר.

יואב בן צור: עצם קיום הכנס אתמול והיום בכנסת – ואדוני היושב-ראש, מגיע לך שאפו שהשתתפת בכנס, זו אמירה חשובה.

יואב בן צור: אנו נמשיך עד לפתיחת כל הפרוטוקולים והעדויות לפרסום בפומבי.

יואב בן צור: אין לנו עניין אישי באיש אלא בחשיפת האמת, להביא מזור לנפש הכאובה שלנו ולסיים את הפרשה האומללה הזאת.

יואב בן צור: חכמינו זיכרונם לברכה אומרים: אין שמחה כהתרת הספקות.

יואב בן צור: אדם רוצה שיותר לו ספק גם אם זה לפעמים יהיה עצוב, אבל הוא יודע שהוא נמצא באיזשהו מקום; ולעיתים אולי זה יהיה שמח, ואז הוא ישמח.

יואב בן צור: אבל אנחנו חייבים להגיע עד הסוף.

יואב בן צור: הממשלות הקודמות באמת עשו צעד ענק קדימה בחשיפת פרוטוקולים שהיו בארכיון המדינה והיו חסויים.

יואב בן צור: אנחנו מבקשים לא להשאיר שום דוח ושום פרסום שיש עליו חיסיון, אלא לפתוח את כולם, ושסוף-סוף המשפחות תדענה מה עלה בגורל יקיריהן.

יואב בן צור: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מחזק את כל מה שאמרת.

מיקי לוי: אי-אפשר לעצור שום דבר, ועדיף לטובת המדינה ולהחלמה מפצעי העבר שהכול יהיה גלוי.

מיקי לוי: אבל אני יודע שרק לאחרונה, לפני כחודש ימים, נפתח אחד הקברים, ומצאו שם עצמות של שני תינוקות.

נירה שפק: שני תינוקות - - -

מיקי לוי: וכרגע זה נמצא בבדיקה.

יואב בן צור: בבדיקה.

יואב בן צור: עוד אין שום - - -

מיקי לוי: פשוט ללמדך שלטעמי אף אחד לא עצר.

יואב בן צור: אבל דוח של פרופ' גרוטו, למה היו צריכים להגיע לבית המשפט בעניין הזה?

מיקי לוי: אין לי מושג מה קרה שם, ואני מוכן הייתי לבדוק את זה, אם היית אומר לי.

מיקי לוי: אבל אני לא מכיר מישהו שביד בכוונת, ביד מכוון, מנסה להשתיק את הפרשה.

מיקי לוי: בעניין הזה, למרות שאינני מהעדה, אני חייל שלכם.

יואב בן צור: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סבתא מספרת שלשכנה שלנו, ממשפחת כהן, נולדו תאומים, וכולם ראו את התינוקות והתרגשו.

איתמר בן גביר: אחרי הלידה חיילים שהיו במושב לקחו את היולדת והתאומים לבית חולים.

איתמר בן גביר: כשהגיעו, לקחו לה את התינוקות ואמרו לה שהם חולים, והיא לא יכולה להיניק אותם.

איתמר בן גביר: אחרי ארבעה ימים שחררו אותה הביתה, ואמרו לה ולבעלה: תבואו מחר לקחת את הילדים.

איתמר בן גביר: למוחרת כשהם הגיעו אמרו לה שהם נפטרו.

איתמר בן גביר: הם ביקשו לראות אותם אבל לא נתנו להם.

איתמר בן גביר: ליונה השכנה לקחו ילד בלידה בבית חולים.

איתמר בן גביר: לאשתו של יפת השכן לקחו בן.

איתמר בן גביר: לאשתו של חיים לקחו ילד בן שנתיים.

איתמר בן גביר: הילד נכווה ממים רותחים ולקחו אותו לבית חולים.

איתמר בן גביר: אמרו לה שהוא צריך להישאר תחת מעקב.

איתמר בן גביר: יום למוחרת האבא נסע להביא את הילד אבל אמרו לי שהוא נפטר, ואי-אפשר לראות אותו.

איתמר בן גביר: לגאולה לקחו בת כשהייתה בת שנה.

איתמר בן גביר: רופא במושב אמר שהילדה לא מרגישה טוב, צריך לקחת אותה לבית חולים.

איתמר בן גביר: שבוע אחרי שהגיעה אמרו לה שהילדה מתה, וכמובן גם לה לא נתנו לראות את הגופה.

איתמר בן גביר: לחנה נולדה בת, גם אותה לקחו.

איתמר בן גביר: שמונה ילדים שסבתא שלי יודעת לספר עליהם רק מהמושב שלנו.

איתמר בן גביר: זאת עוד עדות לפרשה המזעזעת, שמלווה אותנו שנים על גבי שנים, ואין מזור ואין מרפא.

איתמר בן גביר: נאמר כאן על ידי כמה מחברי הכנסת שהדברים יכול להיות שהתרחשו בטעות, שלא הייתה מגמה, אל תאשימו את הציונות.

איתמר בן גביר: חס ושלום, חס ושלום, אף אחד לא יאשים את הציונות, לא אני ולא כל אנשי תימן.

איתמר בן גביר: כן צריך להאשים, וכן צריך להישיר מבט, וכן לא מספיקה כאן התנצלות של קבוצה מסוימת, ממוקדת, שהתנהגה במדינה הזאת כאילו היא בעלת הבית; שניהלה את המדינה, ושחשבה שאין דין ואין דיין, ולעולם לא יצטרכו לתת את הדין.

איתמר בן גביר: הסיפור כאן, אדוני היושב-ראש, זה לא איזשהו יצר של נקמנות, חלילה וחס, או חיטוט מיותר בנבכי היסטוריה.

איתמר בן גביר: הסיפור כאן זה לרפא את הכאב.

איתמר בן גביר: הסיפור כאן זה למצוא מזור.

איתמר בן גביר: הסיפור כאן זה לבוא לכל אותם אנשים שהפצע בליבם פתוח, להישיר מבט, ולא רק לבקש סליחה מן הפה ולחוץ אלא באמת לספר מה היה כאן.

איתמר בן גביר: לדעת את האמת ולגרום לכך שמדינת ישראל כולה תבוא ותרכין ראש לפני העוול הנורא שעשו כאן.

איתמר בן גביר: הדרך לטפל בעוולות זה לא לטאטא אותן.

איתמר בן גביר: הדרך לטפל בעוולות זה לא להסתיר אותן.

איתמר בן גביר: הדרך לטפל בעוולות זה להציף אותן, להסתכל עליהן, להפיק לקחים, לבדוק איפה טעינו ולאן אנחנו הולכים.

איתמר בן גביר: לצערי, אדוני היושב-ראש, הסיפור של ילדי תימן הוא לא לבד.

איתמר בן גביר: עד היום יש ציבורים במדינת ישראל שסובלים מאפליה, שסובלים מיחס שהוא יחס לא שוויוני.

איתמר בן גביר: היום היינו בדיון בעניינו של הילד מוישי קליינרמן, שנעדר, ואמרו שם לאורך כל – ומכל הגוונים: אם היה מדובר בילד שהוא לא ילד חרדי, העולם היה כאן כמרקחה, מדינת ישראל הייתה יוצאת מהכלים כדי להחזיר את הילד הזה הביתה.

איתמר בן גביר: צריך לומר את זה בצורה פשוטה, במדינת ישראל יש ציבורים שלא זוכים לאותו יחס.

איתמר בן גביר: וכבר אמר הנשיא אהרן ברק בפסקי הדין שלו בבית המשפט העליון: אין יותר קשה מתחושת האפליה, מתחושת בניה של החברה בישראל שמקפחים אותם.

איתמר בן גביר: המינימום שצריך לעשות היום זה להפסיק את האפליה.

איתמר בן גביר: המינימום שצריך לעשות היום זה להישיר מבט, לבקש סליחה, לתת דין וחשבון אמיתי, לא רק למשפחות אלא גם לעצמנו כמדינה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השר חמד עמאר, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, פרשת ילדי עולי תימן, המזרח והבלקן, שהתרחשה בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה, היא פרשה כואבת בתולדות מדינת ישראל.

חמד עמאר: הנושא ממשיך ללוות את סדר-היום הציבורי מזה עשור, ומהווה מזה עשרות שנים פצע פתוח בחברה הישראלית.

חמד עמאר: לאורך השנים התקיימו שלוש ועדות חקירה רשמיות על מנת לחקור את הפרשה.

חמד עמאר: הוועדה הראשונה, ועדת חקירה לגילוי ילדי תימן, הגישה מסקנות בשנת 1968; ועדה שנייה, הוועדה לבירור גורל ילדי תימן הנעדרים, הידועה בשם ועדת שלגי, הגישה מסקנותיה בשנת 1995; ועדה שלישית – ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדי עולי תימן בשנים 1948–1954, הידועה בשם ועדת קדמי, הגישה מסקנותיה בשנת 2001.

חמד עמאר: פצע פתוח זה נמצא על סדר-היום הציבורי גם בשנים האחרונות.

חמד עמאר: כמה תביעות משפטיות נזיקיות שהוגשו נגד המדינה בנוגע לפרשה הובילו את המדינה לבחון מהלך להסדר כולל לתשלום.

יואב בן צור: הכסף לא מעניין.

יואב בן צור: אנשים רוצים לדעת את האמת, לא את הכסף.

חמד עמאר: אני אומר לך, היו שלוש ועדות חקירה מחוץ לכותלי בית המשפט מתוך הכרה בפרשה הכואבת.

חמד עמאר: הסדר זה קיבל תוקף של החלטת ממשלה מס' 821, מיום 22 בפברואר 2021.

חמד עמאר: ההחלטה התקבלה כשאתה היית סגן שר הפנים, אם אני לא טועה.

חמד עמאר: אף על פי שאין בכוחו של מתווה כספי באשר הוא להביא מזור לסבל שנגרם למשפחות, ההסדר בוצע תוך כוונה שיהיה בו כדי לסייע ולו במעט למשפחות.

חמד עמאר: במסגרת ההסדר הוגשו בקשות מטעם בני משפחה של כ-800 ילדים שעניינם נדון בוועדת החקירה לאורך השנים.

חמד עמאר: הוועדות נמצאות בשלבי טיפול שונים: בדיקת מסמכים, בקשה להשלמה של מסמכים, חתימה על כתב ויתור לתביעה כספית נוספת ותשלום.

חמד עמאר: יצוין כי סכומי הזכאות שנקבעו במסגרת ההחלטה הם פר משפחה, הסכום מתחלק בין בני משפחה והם רשאים להגיש בקשות בנפרד.

חמד עמאר: לפיכך יש משפחות שבהן הגישו כלל בני המשפחה ומיצו את זכויותיהם בתיק, ויש משפחות שבהן הגישו רק חלק מבני המשפחה ולכן לא מוצה כלל הסכום שלו זכאית המשפחה.

חמד עמאר: הזכאות ניתנת גם ליורשים של בני המשפחה.

חמד עמאר: במסגרת ההסדר הוקצה סכום של 162 מיליון שקל, לפי הערכה שבוצעה על ידי משרד המשפטים והאוצר לגבי סך הזכאים – כ-1,070 משפחות.

חמד עמאר: עד עכשיו שולם חלק מצומצם מסך פוטנציאל התשלום, לאור מאות שהתקבלו במשרד האוצר, במטרה לאפשר את מיצוי הסכום ככל הניתן.

יואב בן צור: אדוני יכול להגיד כמה שולם - - -

חמד עמאר: עניתי על שאילתה בשבוע שעבר, לכן אני יכול להגיד לך שבשאילתה נאמר ששולמו עד עכשיו 15 מיליון שקל, ויש קרוב ל-40 מיליון שקל שנדונים עכשיו והם בשלבים אחרונים של תשלום.

חמד עמאר: אני יכול לענות לך כי בשבוע שעבר עניתי על שאילתה בנושא, ואני עדיין זוכר את הסכומים.

חמד עמאר: אז קרוב ל-40 מיליון שקל - -

יואב בן צור: אתה יודע למה זה כזה מעט?

יואב בן צור: מכיוון שאנשים, מעניין אותם לדעת את האמת, לא מעניין אותם כל כך הנושא הכספי.

יואב בן צור: כשאתה בא למשפחות ואומר להן, תגישו תביעה – זה לא מעניין אותן.

חמד עמאר: אני אתן לך את התגובה הרשמית של משרד האוצר ואחרי זה אני אגיד לך כמה משפטים.

חמד עמאר: שימצו את הסכום ככל הניתן.

חמד עמאר: הוגשה כעת הצעה להארכת תוקף החלטת הממשלה בפרק זמן נוסף – אני גם הבנתי מהשאילתה שהייתה שהרבה משפחות לא ידעו בכלל שיש ועדה שצריכה לדון, אבל מתוך 1,070 הגישו קרוב ל-800 משפחות, אז נותרו 270 משפחות שבכלל לא הגישו.

חמד עמאר: אני מקווה להגיע דרך פרסום, גם במדיה, גם בעיתונות וגם באינטרנט, לאותם אנשים שלא הגישו בקשות לתשלום.

חמד עמאר: החלטת ממשלה זו ביקשה לסייע ולו במעט להליך השיקומי ולאיחוי של הפצע החברתי שנוצר בחברה הישראלית בעקבות הפרשה.

חמד עמאר: ההחלטה מאפשרת למשפחות הזכאיות לקבל סכום כספי בהליך פשוט יחסית, מתוך רצון להקל על המשפחות ולסייע להן במיוחד בעת הזאת.

חמד עמאר: יובהר כי הבחירה אם לפנות בבקשה לקבלת סכום כספי בהתאם להחלטת ממשלה נתונה לבחירת כל משפחה בהתאם לשיקול דעתה.

חמד עמאר: כמו כן, קבלת הסכום הכספי תמנע ומונעת מהמשפחות להמשיך לפעול לבירור כל מידע ופרטים נוספים, וכמובן לציון הפרשה.

חמד עמאר: אני עונה לך כשר בממשלת ישראל, כדרוזי, ששומע על הפרשה הזאת שנים רבות – פרשה מזעזעת, ילדים שאף אחד לא יודע איפה הם.

חמד עמאר: ליבי יוצא אל המשפחות.

חמד עמאר: אני מאוד מתרגש כשאני מדבר על הנושא הזה.

חמד עמאר: דיברתי על הנושא גם לפני שהייתי שר.

חמד עמאר: אני מקווה שבסופו של דבר כל אזרח במדינת ישראל ידע את האמת על הפרשה הזאת.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: כולנו תקווה שהפרשה הזאת תסתיים, והמסמכים יהיו גלויים לעין כול.

מיקי לוי: אין ספק שזה פצע בהיסטוריה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום נציב תלונות הציבור << הלסי >>

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ניגשים לנושא השני: ציון יום נציב תלונות הציבור.

מיקי לוי: אני מקבל בברכה את מבקר המדינה ואת אנשי המשרד, ברוכים הבאים.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, היום הכנסת מציינת את יום נציב תלונות הציבור.

מיקי לוי: הנציבות היא כתובתו של האזרח הקטן – תיקן אותי מבקר המדינה ואמר "האזרח הגדול", אני מקבל התיקון הזה.

מיקי לוי: היא כתובתו של האזרח הגדול נגד עוולות מצד מערכות ציבוריות גדולות וחזקות.

מיקי לוי: אני גאה שלמדינת ישראל יש נציבות עצמאית חזקה ומקצועית שמגינה על זכויות הפרט, נציבות שמבטאת את עוצמתה הדמוקרטית של מדינת ישראל.

מיקי לוי: בשמי ובשם הכנסת אני רוצה להודות למבקר המדינה ונציב תלונות הציבור מר מתניהו אנגלמן, למנהלת הנציבות ד"ר עו"ד אסתר בן-חיים ולעובדי הנציבות, שנמצאים איתנו כאן במליאה.

מיקי לוי: תודה רבה לכם על הטיפול המסור, המקצועי והאדיב שלכם למען כלל אזרחי המדינה.

מיקי לוי: ברוכים תהיו.

מיקי לוי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת בליאק, בבקשה.

ולדימיר בליאק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני המבקר, אנשי המשרד, לפני כמה שנים הייתי רואה חשבון עצמאי שעבד קשה למחייתו ונצרכתי לקבלת שירותים מאחד הגופים הפיננסיים.

ולדימיר בליאק: אני חושב שמיותר לפרט את גרירת הרגליים שחוויתי, את האטימות ואת התחושה שאני בורג קטן בתוך מערכת ענקית.

ולדימיר בליאק: בשנות השבעים הכנסת חוקקה את חוק נציבות תלונות הציבור כדי לתת מענה לאזרח שנדרס תחת גלגלי הביורוקרטיה והרגולציה.

ולדימיר בליאק: אנחנו, חברי הכנסת, ונציבות תלונות הציבור מהווים השלמה זה לזה בדאגה למיצוי מרב הזכויות של האזרח מול הרכבת הענקית והעוצמתית של השירות הציבורי.

ולדימיר בליאק: המקרה הקטן שהיה מנת חלקי כעצמאי מלווה אותי כנבחר ציבור בכל צעד ושעל.

ולדימיר בליאק: אני תמיד זוכר שכמוני אזרחים רבים נתקלים בקשיים מרובים.

ולדימיר בליאק: עמדת האזרח הזאת תמיד מהווה נר לרגליי.

ולדימיר בליאק: בחודשים האחרונים השוהים מאוקראינה שהגיעו ארצה היו עבורי האנשים האלה שצריכים עכשיו לקבל את המענה היעיל והמקצועי ביותר בנקודה שהם נמצאים בה.

ולדימיר בליאק: להבנתי, הסוגיה הגיעה גם לפתחו של נציב תלונות הציבור.

ולדימיר בליאק: כך, פעלתי בכל כוחי למענם, לרווחתם, בניסיון להקל ולהביא לשיפור בביורוקרטיה ובתורים הארוכים ברשות האוכלוסין.

ולדימיר בליאק: הגעתי עד למקום שהותם כאן

ולדימיר בליאק: בארץ במתקני השהות בנתב"ג, ובהמשך בבתי המלון שבהם שהו, וביצעתי פיקוח פרלמנטרי על מנת שיזכו למענה ולטיפול ההולם ביותר.

ולדימיר בליאק: שמחתי לראות בדוח הנציבות שהתפרסם היום כי הנציב טיפל בבעיות התורים המתמשכים.

ולדימיר בליאק: גם אני פעלתי ועודני פועל למען שיפור התורים, בעיה שבהחלט לא חייבת להתרחש, לא הייתה צריכה להיות מלכתחילה.

ולדימיר בליאק: אולי זאת הבמה לציין איש יקר, שליווה לאורך החודשים האלה את כל פניותיי עבור אזרחי ישראל והפליטים מאוקראינה והיה נגיש וזמין בשעות לא שעות ובמסירות מוחלטת, ולא עזב את המקרה עד שידע שהצליח לטפל ולעזור כמטב יכולתו.

ולדימיר בליאק: מדובר בראש מטה לשכת מנכ"ל רשות האוכלוסין, מר משה שוויגר.

ולדימיר בליאק: אני קורא לכל נותני השירות במדינת ישראל: חברים, תהיו שוויגרים.

ולדימיר בליאק: אתם צריכים להגיע עם לב פתוח ולהעניק שירות לאזרח, לרצות להטיב ולהביא לשינוי המערכתי הכולל.

ולדימיר בליאק: תזכרו שיום אחד גם אתם אולי תזדקקו לקבלת השירות, ממש כמוני, ממש כמו מיליוני אזרחי ישראל.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת בליאק.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, ברוכים הבאים, מבקר המדינה היקר, ידידי משכבר השנים מר מתניהו אנגלמן, והצוות היקר שלו, שעושים עבודה מיוחדת.

משה אבוטבול: הדבר משתקף גם מהדוחות שאנו מקבלים מפעם לפעם, מעיינים בהם ומנסים, איך שאומרים, למצוא נחמה בעבודה הטובה שלכם.

משה אבוטבול: כשירות לציבור, שלא זוכר ולא זוכה גם לקבל סיוע, גם ביום הזה שאנו מציינים את נציב תלונות הציבור, רצינו לציין כמה דברים שבאמת יוסיפו לתודעה ולהבנה.

משה אבוטבול: סקר של מכון מדגם בערוץ 12 על תפקוד הממשלה: 63% מהציבור הישראלי לא מרוצה מתפקוד הממשלה; 60% העניקו ציון גרוע לתפקודו של בנט; 54% חושבים שתפקודו של יאיר לפיד גרוע.

משה אבוטבול: עוד מהסקר של מכון מדגם בערוץ 12: השר שקיבל את הציון הכי גרוע היה ליברמן – 62% מהציבור הישראלי חושבים שתפקודו רע.

משה אבוטבול: מי שזכה לציון הגבוה ביותר הוא דווקא שר הביטחון, ש-50% סבורים שתפקודו טוב.

משה אבוטבול: אני דווקא מצטט את העיתונאי יהודה שלזינגר, שאומר משפט חשוב, שרגע לפני שיתחיל ההנדוס של התודעה בכל מיני פטפוטי הביחד, ההדרה של חצי מהעם – ליברמן דרס את החרדים: תתי-אדם, מחלה ממארת, וירוס.

משה אבוטבול: זאת לא ממשלה שטיפלה בשיסוי אלא זאת ממשלה שיצרה את השיסוי.

משה אבוטבול: ועוד לא הזכרנו את הביטוי המרושע שלו, לקחת את החרדים במריצות למזבלה.

משה אבוטבול: האמירות האלה לא עזרו לו ולא עוזרות לו לקבל ציון טוב בתוך הסקרים.

משה אבוטבול: הוא נשאר עם הציונים הגרועים כי הציבור לא מתפעל מהאמירות הריקות שלו, בפרט שעכשיו הוא הולך הביתה.

משה אבוטבול: אבל זה ממשיך בכל התחומים, כי אדם שהוא רע, בכל התחומים הוא רע, אז גם בכלכלה הוא רע.

משה אבוטבול: אנחנו רואים שהינה מתחיל שוב – שובה של מחאת האוהלים נגד מחירי הדיור.

משה אבוטבול: הוא מספר שרק ברחוב-שניים בתל אביב יש איזו עלייה של מכירת דירות – כזה ניתוק עצום.

משה אבוטבול: אז הינה, הוקמו אוהלים בשדרות רוטשילד בתל אביב, וזאת רק הסנונית הראשונה.

משה אבוטבול: איווט, המצב לא טוב.

משה אבוטבול: גל ההתייקרויות נמשך; החלב צפוי לעלות החל מ-1 ביולי בשיעור של 13.5%; התחבורה, הדלק, הלחם ובעצם מה לא, כמעט כל תחום.

משה אבוטבול: בכל תחום שאנחנו ניגשים אליו, אנחנו רואים בדיוק את העליות.

משה אבוטבול: רואים שיש שביתות במערכות החינוך, שביתות בצוותים של הרפואה, אוהלים – דיברנו עליהם, בתחבורה הציבורית רואים את הגל הענק של כל השביתות שקורות שם, וגם הדלק.

משה אבוטבול: בסופו של דבר 56% רוצים שהקואליציה תתפרק.

משה אבוטבול: זה לא אנחנו, זה בסקר ערוץ 12, שזה לא שופר שלנו.

משה אבוטבול: ובנט, מה אומר לכולם?

משה אבוטבול: אנחנו עושים דברים טובים.

משה אבוטבול: באמת, אני אומר, האמון של הציבור, אמר הפתגם, הוא דומה למחק.

משה אבוטבול: יש עיפרון ויש מחק.

משה אבוטבול: ככל שאתה משתמש במחק עוד ועוד, כל טעות הופכת אותו לקטן יותר, בכל שימוש הוא הופך לקטן יותר.

משה אבוטבול: כך גם כן האמון של הציבור בממשלה.

משה אבוטבול: רואים עוד הפרה, עוד הבטחה, עוד דבר, אז זה הופך להיות ממש קטן.

משה אבוטבול: אבל אבי אבות הכישלונות כעת, בתקופה הזאת, מרב הכישלון – בתחבורה הציבורית.

משה אבוטבול: יש נהגים שהותקפו בשנה האחרונה – 315.

משה אבוטבול: 40% מהם נזקקו לטיפול רפואי.

משה אבוטבול: מספר שעות העבודה בחודש של נהג הוא 208 שעות.

משה אבוטבול: מספר הנהגים החסרים – 5,346.

משה אבוטבול: אנחנו רואים כמה שביתות שיש.

משה אבוטבול: גם בנמל התעופה רואים קילומטרים של תורים, או תורות – לא יודע איך אומרים אבל מה שאני אגיד, זה לא מקצר את התור גם אם נגיד "תורים" או "תורות", לפי השרה שעסוקה כל היום בטיקטוק ואפילו אין לה זמן להיפגש עם יושב-ראש ועדת הכלכלה.

משה אבוטבול: אבל דבר אחד אני כן רוצה לומר: אחרי כל תעודת העניות של שרת התחבורה היא עוד מעיזה לדבר על תחבורה ציבורית בשבת.

משה אבוטבול: תטפלי קודם כל בכישלונות הרבים שלך בימי החול, שם מחכה לך המון עבודה, קשה ביותר.

משה אבוטבול: שם זה לא טיקטוק וגם לא תיק-תק.

משה אבוטבול: אבל הדבר האחרון, ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש:

משה אבוטבול: כל כך נהניתי לראות סרטון קטן של בחורצ'יק צעיר, נער דתי.

משה אבוטבול: הוא הציע לשרת התחבורה מרב מיכאלי – היא מאוד אוהבת טיקטוקים ודברים, והוא אמר לה, אולי תשימי דוכן תפילין בכל קרון של רכבת.

משה אבוטבול: היא שואלת אותו, אין לך תפילין בבית?

משה אבוטבול: הוא אומר, יש לנו, אבל תשימי גם בקרונות.

משה אבוטבול: אז שימי לב, שרת התחבורה, לפעמים גם טיקטוק זה מסוכן כי בכל העולם כבר מפורסם שרוצים הנערים בישראל תפילין בכל קרון.

משה אבוטבול: תמשיכי לנסוע רחוק משולחן הממשלה.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד מבקר המדינה מתניה אנגלמן והצוות, כבוד חברי הכנסת, אני מרשה לעצמי לומר משהו על דעתי האישית אבל יכול להיות שאני צודק, שהתפקיד של נציב תלונות הציבור חשוב לא פחות מתפקיד מבקר המדינה.

ישראל אייכלר: בוא נאמר שזה יותר מעשי לכל אזרח כיחיד, התפקיד של נציב תלונות הציבור.

ישראל אייכלר: לכן הצטערתי מאוד לשמוע שיש ירידה באחוז המתלוננים באופן כללי.

מיקי לוי: לא, לא, אני אתקן אותך.

מיקי לוי: אחרי מאמץ וישיבה משותפת אצלי במשרד וקיום הכנס, נעשה מאמץ על ידי משרדו של מבקר המדינה והממונה להגדיל את מספר המתלוננים, ואכן הם גדלו מ-15,000 ומשהו לכמעט 20,000.

מיקי לוי: זה גידול יפה מאוד, והמגמה נמשכת.

מיקי לוי: נהפוך הוא, המשרד מעודד את אזרחי מדינת ישראל, מאפשר להם נגישות יתר אל משרד מבקר המדינה ואני מבשר שיש גידול.

ישראל אייכלר: אני מאוד שמח לשמוע את דברי היושב-ראש.

ישראל אייכלר: כנראה שהעיתונאים שפרסמו את הנתון שאמרתי עכשיו עשו ככה שבשנה האחרונה יש ירידה לעומת השנים הקודמות במספר התלונות.

ישראל אייכלר: אז אני שמח שתיקנת את הנתון הזה שקראתי בתקשורת.

ישראל אייכלר: עוד דבר שאי-אפשר לסמוך בו על מה שקוראים בתקשורת.

ישראל אייכלר: אבל אני לא צריך את התקשורת בשביל לדעת ולהבין, אדוני היושב-ראש ואדוני המבקר, שהאזרח מרגיש שאין לו גואל ומכר כשהוא מגיע לכל משרד ממשלתי.

ישראל אייכלר: לפני שאני אומר את זה אני רוצה לציין שכמו בכל דבר ישנם אנשים, פקידים מסורים ועובדים שעושים את מלאכתם נאמנה והם - - -

מיקי לוי: אני יכול להפריע לך?

מיקי לוי: אדוני המבקר, אני רק יכול להגיד לזכותו של חבר הכנסת אייכלר שהוא היה יושב-ראש הוועדה לתלונות הציבור.

מיקי לוי: נפשו כרוכה בנושא הזה, ממש.

ישראל אייכלר: תודה, תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: אני עדיין חבר בוועדה, חבר הוועדה שנמצאת בראשות חברת הכנסת יעל רון בן משה.

ישראל אייכלר: אני ביקשתי להיות חבר בוועדה כי אמר פעם היושב-ראש הקודם ראובן ריבלין שזו הוועדה היחידה שיכולה בכנסת לטפל בכל נושא ועניין שאזרח פונה בו, והיא לא מוגבלת לפי תחומים ומשרדים.

ישראל אייכלר: ולכן יש לוועדה הזאת תפקיד חשוב מאוד, ואני חושב שזה מאוד חשוב.

ישראל אייכלר: ולכן אני מדבר על הנקודה הזאת, כי זה מאוד מאוד כואב שהאזרח מרגיש שאין לו גואל ומכר.

ישראל אייכלר: ישנם מקומות, בפרט בעיריות, שישנם פקידים ומשפחות שמתמנים על ידי קשרים ויש להם מכרים, וישנם אנשים שאין להם מכרים, ולהם יש בעיה גדולה מאוד.

ישראל אייכלר: אמרתי היום משהו שאני לא בטוח שאני צודק בו אבל אני חושב שזה כך: ישנה שיטת סטאלין, שאומרת: מוטב ישבו 100 אנשים חפים מפשע בבית הסוהר ובלבד שהגנב ייתפס.

ישראל אייכלר: וישנה השיטה הדמוקרטית, שאומרת: מוטב ש-100 גנבים מסתובבים ברחוב ולא אדם חף מפשע אחד יושב בבית הסוהר.

ישראל אייכלר: כשבא אזרח לפקיד, משום מה יש תחושה שהפקיד חושב: הינה, עוד מישהו שבא לרמות אותי, ואני צריך למנוע ממנו את השירות שהוא רוצה לקחת.

ישראל אייכלר: יש אפילו סרטון הומוריסטי שאומר שיש תור בביטוח הלאומי, מישהו בא ומבקש, מראה תעודות ושולחים אותו לפקיד הבא, ואז אומרת הפקידה שם: נו, עכשיו הרמאי הבא, מי זה?

ישראל אייכלר: זאת אומרת, לכתחילה הגישה היא לא לעזור לאנשים.

ישראל אייכלר: לכן אני הצעתי פעם הצעת חוק, שלא הצלחתי להעביר אותה אבל אולי בכנסת הבאה נוכל, שבכל משרד ממשלתי או עירייה, בכל גוף גדול, חייב להיות ממונה על פניות הציבור שכפוף ישירות למנכ"ל ולשר, שהוא יוכל לגשת לכל פקיד ואו לאכוף עליו או לעקוף את הביורוקרטיה, אם היא מיותרת, כדי לעזור לאזרח.

ישראל אייכלר: אין דרך אחרת לעזור לאנשים, כי המצב הפקידותי – מה שקוראים שלטון הפקידים בגדול, אבל יש מצב שהולך ומידרדר, וכמו שציינתי, ישנם אנשים שעושים את מלאכתם נאמנה, אבל רבים רבים נעים בין אדישות לצערו של האזרח לבין אטימות, לפעמים, מבלי לשמוע את הדמעות, את הבכי, את הטרחה, שהאדם לקח אוטובוס והגיע עד למשרד וכבר התייצב וכבר רוצה ומבקש ולא עוזרים לו.

ישראל אייכלר: מדי יום מגיעות ללשכתנו עשרות פניות מאזרחים שונים, יהודים ושלא יהודים, דתיים ושלא דתיים.

ישראל אייכלר: אני מודה על כך לקדוש ברוך הוא, אבל למעשה אני מרגיש יותר ויותר חסר אונים כשאני שולח את הפנייה.

ישראל אייכלר: בפרט בפרט במשרד התחבורה.

ישראל אייכלר: ולא לחינם ראיתי – אולי גם זה לא נכון, אבל תגידו לי אם זה לא נכון – שעל משרד התחבורה הגיעו הכי הרבה תלונות השנה.

ישראל אייכלר: וכשאתם מאשרים את זה, זה לא דבר פשוט.

ישראל אייכלר: כי זה אדם שעמד בתחנה, אישה שעמדה בגשם עם ילדים, ומי שכבר כותב – הרבה אנשים אומרים לי: אני לא כותב תלונות, כי אין טעם.

ישראל אייכלר: והכי הרבה זמן לקבל תשובה זה ממשרד התחבורה.

ישראל אייכלר: משרד התחבורה צריך לעשות מהפכה, לא משנה מי יהיה השר.

ישראל אייכלר: בעניין הזה של פניות ציבור במשרד התחבורה הייתה תמיד בעיה, כי עובדה, באוטובוס וברכבת אנשים באים הכי הרבה במגע, ובעוגמת נפש.

ישראל אייכלר: וכמו שציינתי, גם בעיריות.

ישראל אייכלר: יש מצב שאנשים מגיעים לעירייה ובאים ומכתתים רגליים – בדרך כלל אלה אנשים שאין להם מי שיעשה את זה בשבילם – והם חוזרים ריקם.

ישראל אייכלר: ועוד דבר, אדוני היושב-ראש, חייבים לקבוע זמנים לתשובה לכל פנייה.

ישראל אייכלר: כבר יש בחוקים, בבנקים, למשל, כבר חייבים לענות תוך כמה דקות.

ישראל אייכלר: לגבי פניות ציבור עדיין לא התקדמנו הרבה.

ישראל אייכלר: צריך לעשות טכנולוגיה ושפה שתהיה נגישה לכל אזרח, ותיק וצעיר, וצריך לקבוע קטגוריות מתי פניית ציבור חייבת להיות מטופלת.

ישראל אייכלר: כי מטבעו של ציבור שהוא רב-גוני ומלא זוויות.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לציין את העניין הזה של הציבור החרדי.

ישראל אייכלר: הציבור החרדי, שברוב המקומות אין להם פקידים שהם חברים שלהם או קרובים שלהם, לפעמים הם מרגישים מרוחקים, אם לא מנודים.

ישראל אייכלר: והפקיד מסתכל עליו לפי מה שהוא קרא בעיתון או ראה בטלוויזיה אתמול על חרדים, אז כבר יש לו דעה קדומה, והפקיד צריך להיות ממש נעלה במידותיו כדי להתעלות ולהגיד: עכשיו אני מטפל בו כאילו לא קראתי עליו שום דבר.

ישראל אייכלר: אני מקווה שהנושא של פניות הציבור ותלונות הציבור יהיה מוקדש למגזרים מוחלשים, וגם לאזרחים שאינם מוחלשים אבל כשהם מגיעים מול הפקידים אין להם איך להתמודד.

ישראל אייכלר: אז אני מסכם במשפט אחד: ממונה פניות ציבור בכל מקום שצמוד למנכ"ל ולשר ישירות, וזמן – מתי צריך להשיב תשובה ולטפל בבעיה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה על הדברים החשובים.

מיקי לוי: לפנים משורת הדין, חברת הכנסת שפק.

מיקי לוי: שלוש דקות.

נירה שפק: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, על האפשרות לומר דברים.

נירה שפק: כנסת נכבדה, אני רציתי להתייחס למה שנאמר כאן קודם על אחוז הפונים.

נירה שפק: אני רוצה לדבר על חושפי שחיתויות, ואני רוצה לדבר על המענה לחושפי שחיתויות.

נירה שפק: לא מזמן אושר החוק שלי, ונכנס לספר החוקים, על מענה, על לתת כלים לחושפי שחיתויות שהתעמרו בהם לתבוע את אשר מגיע להם.

נירה שפק: אחד הדברים שהטרידו אותי בעבודה על החוק היה הנתון על הזמן שלוקח לאזרחים ואזרחיות האלה – אותם אלה שמסרו נפשם, אפשר לומר, או מסרו משפחתם ועבודתם כדי לבוא ולהגיד ולהתריע על מעשה מחדל כאן שפוגע בחברה, במוסריות החברה הישראלית.

נירה שפק: בעצם הם מוקעים ממקום העבודה, ולעיתים אף עוברים דירה, והילדים נושאים את כל הטראומה הזאת.

נירה שפק: הנתון האחרון שהוצג זה שעוברות מעל שנתיים.

נירה שפק: החוק שלי לא מאפשר – בחלק מהמקרים, הממוצע הוא פחות אבל אנחנו אף פעם לא מדברים על ממוצעים, אנחנו מדברים על האזרח, על אותו אחד או אחת שזה נוגע להם והנושא הזה הוא כל עולמם.

נירה שפק: אז הבקשה שלי פה, כדי שבאמת ביום שאנחנו מציינים את זה, שהאזרחים ידעו שיש להם גב מדינתי ויש להם אפשרות לקבל את התרופה, לשים דגש על הנושא הזה.

נירה שפק: שלא נגיע למצב שהוכח שאכן נעשה להם דבר רע ואין הם יכולים לתבוע את אשר מגיע להם.

נירה שפק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השר יועז הנדל.

מיקי לוי: עד שהוא יעלה אני יכול להגיד לך שבהכנה ליום הזה – יש בממוצע 40 חושפי שחיתות שמבקר המדינה ואנשי צוותו מטפלים בהם, בכולם, כולל חישוב הערך הכספי שמגיע להם.

מיקי לוי: צריך להביא בחשבון, ואני מצטט את מבקר המדינה, שגם מדובר בכספי ציבור, ולכן האיזונים הם לא פשוטים, אבל כולם – כולם – מקבלים את הטיפול.

מיקי לוי: לא כולם מרוצים, אני יודע את זה מכובעי הקודם במגוון תפקידים, אבל בהחלט יש איזונים.

נירה שפק: לא כולם יכולים לתבוע.

נירה שפק: הנתונים מראים שההתיישנות חלה והם לא יכולים לקבל, ואני מקווה שתיקנו חלק.

מיקי לוי: כל ה-40 שמגיעים לשולחנו, בממוצע, מטופלים אחד לאחד.

מיקי לוי: ציטטתי נכון?

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, אדוני השר.

יועז הנדל: תודה רבה.

יועז הנדל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני המבקר, מנכ"ל המשרד וצוותו, אני אשיב בשמו של שר המשפטים.

יועז הנדל: ציון יום פניות הציבור בכנסת מדגיש את החשיבות שלנו כשליחי ציבור – החשיבות שאנחנו צריכים לתת תשובות למי ששלח אותנו – ויש צורך בהגברת המודעות לפעילות שלכם כדי שהאזרחים ידעו לפנות.

יועז הנדל: החוסן שלנו כמשטר דמוקרטי מותנה בסוף בסוף באמון של הציבור במערכות.

יועז הנדל: הידיעה שהדברים נעשים בשקיפות, עם בקרה וביקורת, בזמן אמת, בקרה פרלמנטרית וביקורת של מבקר המדינה, כל אלה הם חלק מהמנגנונים שמייצרים אמון בין נבחרי הציבור לבין הבוחרים שלהם ובין האזרחים לבין מוסדות המדינה.

יועז הנדל: העובדה הזאת רק מתחזקת עם השנים מכיוון שאמון הציבור נשחק.

יועז הנדל: עכשיו, אני לא עומד להסיר אחריות מהיושבים בבית הזה לשחיקה באמון הציבור.

יועז הנדל: אני נמצא שלוש וחצי שנים בפוליטיקה, ולצערי עכשיו אנחנו מביאים פעם נוספת הצעה לפיזור הכנסת.

יועז הנדל: זה צעד איום ונורא, וכולנו צריכים להכות על חטא בגללו, לא משנה מאיפה אנחנו מגיעים: אופוזיציה, קואליציה, מאיזו מפלגה.

יועז הנדל: זה לא בריא למדינה דמוקרטית שכך זה מתנהל.

יועז הנדל: צר לי שכך הם פני הדברים.

יועז הנדל: אני מאלה שמאמינים באמונה תמימה שפוליטיקה בסוף היא כלי כדי לממש תהליכים, כדי לתת מענה לאזרחי מדינת ישראל - -

- - -

יועז הנדל: - - ויש כאלה שמתבלבלים.

יועז הנדל: יש כאלה שנצמדים לאדם ולא לרעיון, יש כאלה שנוקמים.

יועז הנדל: אתה צודק, יש הרבה תופעות פה, בכנסת.

יועז הנדל: אני חושב שיש פה בלבול גדול.

יועז הנדל: גם אלה שצועקים כאן, אני חושב שיש להם בלבול גדול.

משה אבוטבול: גם אלה - - - רבנים - - -

יועז הנדל: גם רבנים לא קשורים לעניין הזה, אדוני.

יועז הנדל: אני מציע ללמוד על אבות הציונות ויחסם - -

משה אבוטבול: - - - כבוד אליהם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, לא זכור לי שהשר הפריע לך.

יועז הנדל: ובכל מקרה, מכיוון שכך ומכיוון שאנחנו שליחי ציבור, אני חוזר – שליחי ציבור, לא שליחי רבנים, לא שליחי אדם, לא שליחי נקמות, לא שליחי חרמות ולא שליחי, אם תרצו גם, היצמדות לאדם בפולחן אישיות.

יועז הנדל: מכיוון שאנחנו רק שליחי ציבור אז מוטל עלינו גם מוטלת עלינו חובת השקיפות.

- - - מאחוריך לא עומדת חצי מדינה.

יועז הנדל: מאחורי עומדת מדינה שלמה.

יועז הנדל: מדינה שלמה, אדוני.

משה אבוטבול: אפילו לא אחוז החסימה, על מה אתה מדבר?

יועז הנדל: אתה יודע למה?

יועז הנדל: מכיוון שאני מתייחס לתפקידי בממלכתיות - -

משה אבוטבול: - - -

יועז הנדל: - - אני דואג גם לציבור החרדי וגם לציבור הכללי.

יועז הנדל: אתם, נדמה לכם שאתם מייצגים אוטונומיה, קבוצה נבחרת בתוך מדינת ישראל.

משה אבוטבול: מה עם הסקרים?

משה אבוטבול: מה עם הסקרים?

יועז הנדל: אני יודע שהסקרים זה התורה שלך, לי יש תורה אחרת.

משה אבוטבול: לא, שלך - - -

יועז הנדל: אתה צעקת פה "סקרים".

משה אבוטבול: הכול בשביל רייטינג.

מיקי לוי: תודה, תודה, חבר הכנסת אבוטבול.

יועז הנדל: באיזשהו מקום לא קראת "לא תעשה לך אלוהים אחרים", אני יודע.

יועז הנדל: אני יודע שהנתק בינך לבין היהדות הוא גדול, ועכשיו האלוהים האחרים זה הסקרים והרבנים - -

קריאות: - - -

יועז הנדל: - - והאוטונומיה, והציונות זה לא חשוב והדמוקרטיה לא חשובה - -

ישראל אייכלר: אתה גזרת גזרה על כל אזרח - - - טלפון כשר, בושה וחרפה - - -

יועז הנדל: - - אבל אנחנו – כן.

יועז הנדל: הבנתי, הבנתי על הטלפון הכשר.

ישראל אייכלר: אין לך זכות לדבר על רבנים, אין לך זכות - - - טלפון כשר - - -

יועז הנדל: זה מאוד חשוב שיש לך ביקורת, אבל אם אתה רוצה - - -

מיקי לוי: תודה, תודה חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: - - -

יועז הנדל: אם העלית את הנושא, ובצדק, אז גם לציבור החרדי מגיעה ביקורת על נבחריו.

יועז הנדל: ואם הציבור החרדי רוצה לנייד את המספר שלו, הוא ינייד את המספר שלו, וגם אם תמכרו להם בעיתונות שזה לא הולך לקרות – זה הולך לקרות בעוד חודש.

יועז הנדל: אז אתם יכולים לספר איזה סיפור שאתם רוצים אבל המציאות אחרת.

יועז הנדל: ודווקא זה שהכנסת מתפזרת, זה רק מחזק את זה, סתם לידיעתכם.

ישראל אייכלר: - - -

יועז הנדל: אז לכותרות, לאלה שקוראים את העיתונים שלכם ולא ערים למציאות – הינה, אני אומר להם, זה הולך לקרות בעוד חודש.

יועז הנדל: גם בנושא הזה כדאי שתהיה ביקורת.

יועז הנדל: ולכן, המהלכים החשובים והמשמעותיים הם שלכל אזרח תהיה יכולת לפנות לשרי הממשלה ולנבחרי הציבור שלו בכנסת ולמבקר המדינה ולפניות הציבור, כדי שניתן יהיה לבחון ולבדוק כל אחד, כל אחד מאיתנו.

יועז הנדל: ואני אומר לכם שחלק גדול מהתהליכים, כולל הנושא של הטלפונים הכשרים, כולל זה שאזרחים חרדים יוכלו לנייד מספרים, הגיעו מתוך פניות של הציבור ומתוך זה שאנשים התלוננו.

יועז הנדל: אתם יודעים מה, אחד המהלכים שהנעתי בשנה האחרונה זה הפרטת הדואר ויציאה לתוכנית הבראה.

יועז הנדל: אתם יודעים למה?

יועז הנדל: כי הדוח של נציב פניות הציבור גילה שהדואר נמצא במקום ראשון מבחינת תלונות, ומלא אזרחים ישראלים מתלוננים על השירות.

יועז הנדל: וכשאתה רואה את זה אתה לא יכול להתכחש למציאות, כפי שאתם לא יכולים להתכחש למציאות שציבור חרדי שלם לא בדיוק מרוצה מהעסקנים.

יועז הנדל: ולכן, בסוף המציאות מכתיבה.

יועז הנדל: הדוח הזה הניע מהלך שבסופו אנחנו יוצאים להפרטה, אחרי 74 שנים.

יועז הנדל: הדואר מפסיק להיות החצר האחורית של הפוליטיקאים וחוזר להיות תחרותי, או הולך להיות תחרותי ולתת שירות טוב לאזרחי מדינת ישראל.

יועז הנדל: ביקורת היא אבן היסוד של הדמוקרטיה.

יועז הנדל: אני יודע שחבריי שצעקו פה עליי לא מתים על ביקורת, ומספרים מה צריך להיות ואיך צריך להיות.

ישראל אייכלר: אנחנו עושים ביקורת עליך, אתה השליט - - -

יועז הנדל: אתה תבקר אותי כמה שאתה רוצה, אבל אנחנו שומרים על הדמוקרטיה ועל זכויות הפרט של חרדים, של חילונים.

יועז הנדל: מי שלא ירצה, לא ינייד את המספר, אדוני.

יועז הנדל: אתה לא צריך להגיד ליהודי בן 50 מה לעשות, גם אם הוא עם פאות.

יועז הנדל: אל תגיד לו מה לעשות, תן לו את זכות הבחירה.

ישראל אייכלר: אתה אומר לו - - -

משה אבוטבול: מי שרוצה טלפון לא כשר, לא צריך את הטובות שלך בכלל.

יועז הנדל: אני לא אומר לו, אל תמציא.

יועז הנדל: אני מציע שלא תשקר.

יועז הנדל: מי שלא ירצה לנייד את המספר שלו הרי לא ינייד.

יועז הנדל: אל תקבעו לו.

יועז הנדל: כל אחד יעשה איך שהוא רוצה.

יועז הנדל: אתם מספרים סיפור, ואז אתם מאמינים לו - -

קריאות: - - -

יועז הנדל: - - וזה רק מעיד על החשיבות של ביקורת, כי אחרת, לכאורה יבוא יהודי תמים, חרדי, יקרא בעיתונות החרדית, ויחשוב שאתה אומר אמת.

קריאות: - - -

יועז הנדל: כל יהודי יוכל לשמור על הכשרות שלו איך שהוא רוצה, ואם הוא לא ירצה, הוא לא יהיה שם.

משה אבוטבול: כן, כן.

יועז הנדל: אל תעשה לי "כן, כן", תקרא, תלמד.

יועז הנדל: לפעמים ללמוד זה טוב.

יועז הנדל: אבוטבול, זה טוב ללמוד.

משה אבוטבול: - - -

יועז הנדל: ולכן, אני מציע לך לקרוא ולהשכיל.

יועז הנדל: אנחנו, במדינת ישראל - -

משה אבוטבול: תתחיל לארוז, תתחיל לארוז.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, די.

יועז הנדל: - - לא יהיו אוטונומיות.

יועז הנדל: אני מבקש ממך, אני לא צריך את תעודת הכשרות שלך לא לאמונה ולא ליהדות - -

משה אבוטבול: אני מדבר אליך ככה כי אתה מדבר נמוך לרבנים שלי.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, קריאה ראשונה.

יועז הנדל: אל תספר לי - - -

משה אבוטבול: אני אדבר אליך הכי נמוך כמו שאתה מדבר נמוך לרבנים שלנו - - -

יועז הנדל: אבוטבול, אני לא אקבל ממך שום ציון.

משה אבוטבול: נמוך, נמוך תקבל.

משה אבוטבול: תקבל נמוך, כי אתה מדבר נמוך - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, קריאה שנייה.

משה אבוטבול: נדבר אליך הכי נמוך - - - הביתה.

משה אבוטבול: לארוז, לארוז - - -

יועז הנדל: גם אם תצעק זה לא יהפוך את דבריך לאמיתיים.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אתה בשנייה.

מיקי לוי: אתה בקריאה שנייה.

יועז הנדל: וגם אם תרגז זה לא ישנה דבר, לא יהיו במדינת ישראל אוטונומיות, גם אם תתאמץ, והחברה החרדית תשתלב גם אם תתאמץ שזה לא יקרה.

יועז הנדל: ואתה, יום אחד תדאג ל-600 נערות ספרדיות שיושבות בבית ולא מקבלים אותן למוסדות האשכנזיים.

משה אבוטבול: תפסיק לשקר, אין דבר כזה.

משה אבוטבול: רמאי, שקרן ונוכל.

יועז הנדל: יום אחד תדאג לציבור שלך, ולא תשב כאן ותבלבל את המוח ולא תעשה כלום.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול.

יועז הנדל: הרי אתה יודע שזה נכון.

יועז הנדל: אתה לא דואג לציבור שלך.

יועז הנדל: אתה עסקן.

משה אבוטבול: תפסיק לשקר - - - תטפל בילדים שלך, אל תכניס את האף שלך - - -

יועז הנדל: אתה עסקן שלא עושה שום דבר למען הציבור שלו.

משה אבוטבול: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אתה בקריאה שנייה.

יועז הנדל: יושב כאן וצועק בעזות פנים במקום לדאוג לציבור שלך.

יועז הנדל: תעזור להם.

משה אבוטבול: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: - - - שלך.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול.

יועז הנדל: למי הם פונים?

יועז הנדל: אליי, אליי כי אתה לא עוזר להם.

משה אבוטבול: הוא עוד פונה אליי, אחוז החסימה - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, הוא לא הפריע לך.

משה אבוטבול: - - -

יועז הנדל: איזה, אף אחד לא פונה אליך, אתה לא עוזר להם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אתה בשנייה.

משה אבוטבול: אחוז החסימה – טפל בזה, בעוד חודש שתהיה פה עוד פעם.

יועז הנדל: הרי את מי חסמו הרבנים שאתה מגן עליהם?

משה אבוטבול: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אתה בשנייה.

יועז הנדל: את שיעורי התורה של ועד הרבנים הספרדי.

משה אבוטבול: - - - ממפלגה למפלגה.

יועז הנדל: אני אעבור לאן שאני רוצה אבל אם אתה לא תעזור עם הזכויות, אף אחד לא יעזור - - -

משה אבוטבול: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, קריאה שלישית, בבקשה, החוצה.

יועז הנדל: כמה שתצעק זה לא ישנה את המציאות שאתה לא עוזר - -

משה אבוטבול: - - -

מיקי לוי: החוצה.

מיקי לוי: תודה.

יועז הנדל: לכן, למען אבוטבול, שקשה לו לשמוע ביקורת - -

משה אבוטבול: בטח, קשה לשמוע שקרים - - -

יועז הנדל: - - וקשה לו לשמוע שהוא לא עוזר לנערות ספרדיות שיושבות בבית והוא לא ממלא, לא רק שהוא לא מחזיר עטרה ליושנה, הוא מחזיר את היושרה אחורה - -

משה אבוטבול: הלו, הלו, עכשיו אני יוצא ותשקר הרבה שקרים.

משה אבוטבול: יש לך הזדמנות לשקר - -

יועז הנדל: - - לפני העטרה.

משה אבוטבול: יאללה, תתחיל לארוז, הביתה, הביתה.

משה אבוטבול: (חבר הכנסת משה אבוטבול יוצא מאולם המליאה.)

יועז הנדל: אבוטבול, יום אחד אולי תעשה משהו למען הציבור, לא למען העסקנים.

יועז הנדל: ואז, אבוטבול, שנשלח לכאן, לכנסת, יום אחד – זה אומנם רעיון אוטופי אבל יום אחד הוא יסתכל על הציבור וישאל: מה הם רוצים, הציבור ששלח אותי?

יועז הנדל: ואני אגיד לך מה הציבור רוצה: הציבור רוצה חופש, הוא רוצה לבחור בעצמו.

יועז הנדל: הוא רוצה שהבנות שלו לא ישבו מבוישות בבית אלא יהיה להן כבוד כמו לכולן, והוא ידאג להן.

יועז הנדל: ולכן, ביקורת הציבור, ותסלח לי, אדוני המבקר, שנכנסנו כאן לוויכוח פוליטי, זה קורה לפעמים בכנסת, אבל הציבור רוצה שיהיה מי שישמע אותו - -

- - -

יועז הנדל: - - ושתהיה שקיפות.

יועז הנדל: שתהיה שקיפות.

ישראל אייכלר: - - - היה פה דיון ענייני, אתה ביזית את הכנסת.

יועז הנדל: ולכן, אני מבקש להודות לך, מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור מר מתניהו אנגלמן, ולנציבות תלונות הציבור בכלל - -

קוראים לו מתניהו, תיזהר.

קוראים לו מתניהו, תיזהר - - -

מיקי לוי: די, חבר הכנסת אשר, די.

יועז הנדל: בניגוד אליך, אין לי בעיה להגיד את השם נתניהו ומתניהו, כולם שמות מקובלים, הכול בסדר - -

ינון אזולאי: - - - אתם פחדנים.

מיקי לוי: די, חבר הכנסת אזולאי.

יועז הנדל: - - רק אצלכם יש פולחן אישיות.

יועז הנדל: אתם לא מסוגלים להסתכל על המציאות נכוחה.

ינון אזולאי: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, שב.

יועז הנדל: אני רואה את האמוציות שיוצאות.

יועז הנדל: זה לא ישנה את המציאות, חברים.

ינון אזולאי: פחדנים.

ינון אזולאי: שיתמודדו בבחירות - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, שב, שב.

יועז הנדל: גם אם תהיו כאן אלף שנה עדיין לא תצליחו לדאוג לציבור שלכם, כי אתם מפחדים.

יועז הנדל: אתם שליחים, פעם זה של ראש מפלגה ופעם זה של רב מסוים ופעם זה של נתניהו - -

ינון אזולאי: פניות הציבור - - - עומדים לבד במבחן.

ינון אזולאי: אתם לא מסוגלים - - - מוגי לב, אתם לא מסוגלים.

יועז הנדל: - - ובמקום לדאוג לציבור שלכם, במקום לעשות את זה, אתם ממציאים ומעלילים ומכפישים.

יועז הנדל: ואתה יודע מה הכי מצחיק?

יועז הנדל: שאז אתה הולך עם איזה סטיקר: לשון הרע לא מדבר אליי.

יועז הנדל: כל היום לשון הרע, לשון הרע, לשון הרע, אבל – לשון הרע לא מדבר אליי.

יועז הנדל: יושבים, מקללים, מגדפים ואחרי זה אתם מספרים שזה בשם היהדות?

יועז הנדל: איזה יהדות ואיזה נעליים.

יועז הנדל: באמת, בושה וחרפה.

ישראל אייכלר: אתה מסית.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

יועז הנדל: לא דואגים לציבור החרדי, לא דואגים למדינת ישראל.

יועז הנדל: אני לא מדבר על ציונות, אני לא מדבר על כך שכולנו ביחד היינו צריכים עכשיו לקרוא לציבור להתגייס - -

ישראל אייכלר: אתה אויב מדינת ישראל, אתה אויב עם ישראל.

יועז הנדל: - - לשרת את המדינה, יהודים, ערבים.

יועז הנדל: אפשר מסלולי שירות לאומי, מה קרה?

יועז הנדל: אפשר לעשות את זה יחד.

ישראל אייכלר: אתה לא המדינה, אתה אויב המדינה.

ישראל אייכלר: תתבייש.

ישראל אייכלר: תרד כבר.

יועז הנדל: אבל כל היום לגדף, להשמיץ ואחרי זה לדבר על היהדות.

- - -

יועז הנדל: הינה, עוד פעם, אותם גידופים, קללות.

יועז הנדל: כאילו זה מוביל אותך לאנשהו.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, די.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר.

- - -

יועז הנדל: האם אדוני לא שמע שהחיים והמוות ביד הלשון, שהוא מגדף כל היום?

אתה כזה קטן.

יועז הנדל: הבנתי, הבנתי, אני לא בסדר.

יועז הנדל: אתה מצוין ואני לא בסדר.

יועז הנדל: ביום חשבון הנפש אתה תכה על החזה: עוויתי, פשעתי, חטאתי.

יועז הנדל: בטח לא תיזכר שחס וחלילה בקדנציה הזאת אמרת כל כך הרבה דברים.

ישראל אייכלר: כמה זמן הוא ישיב?

ישראל אייכלר: כמה זמן הוא הולך לעמוד פה?

יועז הנדל: לכן הביקורת כל כך חשובה – ביקורת עליכם, ביקורת עליי, ביקורת על עם ישראל, ביקורת על מוסדות המדינה.

יועז הנדל: ואני שמח - - -

נגד נתניהו.

נגד ביבי.

נגד ביבי.

ועוד פעם ביבי.

יועז הנדל: אמרת 20 פעם ביבי, אני לא מבין, יש משהו שאתה רוצה להגיד על ביבי?

יועז הנדל: אני אומר ביקורת עליך, עליי, גם על ביבי, כן.

יועז הנדל: גם את נתניהו מותר לבקר, את יושב-ראש האופוזיציה.

- - -

יועז הנדל: כך הם החיים, מותר לבקר גם אתכם.

יועז הנדל: וכשרוצים לבקר ועדת עסקנים, אז מבקרים אותם.

יועז הנדל: וכשרוצים לבקר אתכם כמפלגה, מבקרים אתכם.

יועז הנדל: כשיש גזענות ומשאירים בנות ספרדיות בבית, עושים את זה.

יועז הנדל: מותר להגיד.

יועז הנדל: תתפלאו.

ישראל אייכלר: כחרדי - - - הגיע זמנך לרדת.

יועז הנדל: לכן אני שמח שיש ביקורת ומבקר המדינה.

יועז הנדל: זה חשוב לדמוקרטיה.

יועז הנדל: וגם אתם תגלו - - -

אתה כזה קטן.

יועז הנדל: חבר הכנסת אשר, אתה לא מעליב אותי כשאתה עושה ככה, אתה מעליב את עצמך.

יועז הנדל: זה מנהג ילדותי.

יועז הנדל: וגם כשאתה מקלל זה לא מעליב אותי.

אל תדאג לילדים שלי, אל תדאג לרבנים שלי - - -

יועז הנדל: זה לא מעליב אותי.

יועז הנדל: מה אתה חושב, רואים ילדים את ערוץ הכנסת וחושבים: זה רב, זה מודל, זה דוגמה ומופת?

יועז הנדל: הם מתביישים.

יועז הנדל: הם מתביישים.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר.

עשיתי הרבה יותר ממך בחיים.

מי אתה בכלל?

מי אתה?

יועז הנדל: הבנתי, אתה צועק עם הידיים, מי אני ומי אני.

יועז הנדל: הבנתי.

יועז הנדל: אתה לא מעליב אותי, אתה מעליב את עצמך.

ישראל אייכלר: אתה מעליב את עצמך.

יועז הנדל: במקום לנהל שיח רציני, מכבד, אתה צועק כאן כמו איזה תגרן.

יועז הנדל: מה, זה מוביל אותך לאנשהו?

- - - עשיתי הרבה יותר ממך בחיים.

יועז הנדל: עשית המון, אני יודע, אתה בן אדם רב-זכויות.

יועז הנדל: רק אתה.

יועז הנדל: אני יודע.

- - -

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, אני רוצה לסיים את זה.

יועז הנדל: אני יודע.

יועז הנדל: אתה עם מלא זכויות, ואני קטן.

יועז הנדל: אם אתה מרגיש מלא מהצעקות האלה, אני שמח, שיבושם לך.

יועז הנדל: עכשיו אחרי שאמרנו, עדיין, האינטרס של מדינת ישראל, חבר הכנסת אשר, הוא שכל אזרחי ישראל ישרתו בצבא או בשירות אזרחי ושתהיה פה תחרות לכל אדם.

ישראל אייכלר: ישרתו אותך.

ישראל אייכלר: ישרתו אותך.

ישראל אייכלר: אתה אויב שלהם.

יועז הנדל: לא אותי, לא אותי, את המדינה.

יועז הנדל: לא משרתים אותנו.

ישראל אייכלר: אתה אויב שלהם.

יועז הנדל: לא משרתים אותנו, אייכלר.

יועז הנדל: אנחנו, הציונות, זה רעיון גדול מאיתנו.

יועז הנדל: זאת מדינת לאום יהודית ודמוקרטית.

יועז הנדל: אנחנו הכלי.

יועז הנדל: אני אסביר לכם.

ישראל אייכלר: - - -

יועז הנדל: אנחנו, נבחרי הציבור, אנחנו הכלי של האזרחים.

יועז הנדל: לא נועדו לשרת אותנו, אתם מתבלבלים.

יועז הנדל: ובדמוקרטיה בוחרים לכנסת, והנבחרים אמורים לשרת את הציבור, ואמורים לבקר אותם, גם אם אתה לא אוהב את זה.

יועז הנדל: ולכן, אם יש נערות ספרדיות שיושבות בבית ואתם מונעים מהן ללמוד, מותר לבקר אתכם.

יועז הנדל: ואם יש ועדת עסקנים שעושה כסף וחוסמת שיעורי תורה ועסקים, מותר לבקר אתכם, גם אם אתם מתרגזים.

יועז הנדל: גם אם תקלל ותגדף, זה לא ישנה דבר.

יועז הנדל: לכן, אנחנו, גם אתם וגם אני וגם שאר הנוכחים כאן, צריכים להודות על כך שיש לנו ביקורת במדינה, ולמבקר המדינה – שחזה עכשיו בעוד ויכוח פוליטי, הוא לומד עד כמה זה חשוב, הביקורת - - -

אתה שתלטן שמדבר שטויות.

יועז הנדל: הבנתי, הבנתי, אתה מתמלא כשאתה צועק ומקלל.

יועז הנדל: זה לא עוזר, זה לא מרשים אותי.

אני לא צועק.

אני רגוע.

יועז הנדל: אני תמה אם יש אחד שזה מרשים אותו, הצעקות.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, אתה צריך להחליף אותי, אני רוצה לרדת.

יועז הנדל: חבר הכנסת אשר, אני לא סובל מחוסר ביטחון עצמי, אתה צועק לי "קטן" זה לא משכנע אותי, זה לא עובד.

אבי מעוז: תוציא אותו.

יועז הנדל: למה שיוציא אותו?

אני צריך להחליף אותו.

יועז הנדל: לכן אני אומר לך, בסוף תתייחס עניינית לציבור שלך: האם אתה תורם להשכלה שלו?

יועז הנדל: לשילובו בחברה?

יועז הנדל: האם אתה תורם לשוויון שלו?

יועז הנדל: לכך שיהיה לו חופש ותחרות?

יועז הנדל: האם אתה תורם לכך שתהיה לו פרנסה טובה יותר?

יועז הנדל: השכלה טובה יותר?

יועז הנדל: או שאתה תורם לעסקנים?

יועז הנדל: אם התשובה היא לא, כנראה אתה לא ממלא את תפקידך, גם אם תצעק עליי כל היום.

מיקי לוי: אדוני השר, משפט לסיכום, בבקשה.

יועז הנדל: ולכן, אדוני המבקר, תודה רבה לך.

יועז הנדל: סליחה שהכנסנו אותך לתוך הוויכוח.

יועז הנדל: אני מאחל לכולנו ביקורת – לנו, למפלגותינו, לכנסת הזאת ולמוסדות המדינה.

יועז הנדל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לשר.

מיקי לוי: תודה רבה למבקר המדינה ולאנשי צוותו, אני מודה לכם על שבאתם.

מיקי לוי: בסך הכול אני חושב שהפקנו תוצרים מהיום הזה.

מיקי לוי: תודה רבה לכם על העשייה, אני מודה לכם.

מיקי לוי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/888).

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 21) (עבודה בהופעות פרסום), התשפ"ב–2022, של חבר הכנסת רון כץ, לימור מגן תלם וקבוצת חברי כנסת, בקריאה ראשונה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רון כץ, בבקשה.

רון כץ: אדוני, לפני שתלך, אנחנו נברך אותך בברכת מזל טוב, היום יש יום הולדת ליו"ר הכנסת.

מיקי לוי: תודה רבה.

יעקב אשר: מזל טוב, מזל טוב, עד 120.

יעקב אשר: מכובדי, עשר דקות לרשותך.

רון כץ: תודה רבה, אדוני.

רון כץ: אדוני היו"ר, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזאת בעצם מתקנת תיקון.

רון כץ: כשאני חשבתי על הצעת החוק הזאת, לא הבנתי איך יכול להיות מצב כזה שזה לא קיים.

רון כץ: ואז, כשהתחלנו לחקור, גילינו שזה באמת לא קיים.

רון כץ: זאת אחת מהלקונות שאומרים שהיה צריך לסגור אתו ואף פעם לא עשו את זה.

רון כץ: אני שמח שיש פה תמיכה והסכמה של כולנו, כי בסופו של דבר מדובר על הנוער שלנו, שמגיע למצבים שהם נפגשים במקרה הזה עם סוכנים שמציעים להם עולם ומלואו ומבטיחים להם חלומות גדולים, ואין שם מבוגר אחראי להיות אתם ולוודא שלא משלים אותם ולא מוכרים להם חלומות ושבאמת את מה שמובטח להם הם באמת יקבלו ושלא יפגעו בהם לרעה.

רון כץ: זה החשש הגדול, כאשר אנחנו באים במפגש עם מישהו עם סמכות, מישהו עם כוח, ולצערי הרב, הרבה מאוד מהאירועים האלה נגמרים בתלונות ונגמרים במעשים שלא היינו רוצים שיקרו, בוודאי לא לבני נוער, ולא לאף אחד אחר.

רון כץ: והצעת החוק הזאת הגיעה על מנת לפתור את הבעיה הזאת.

רון כץ: מה היא אומרת בעצם?

רון כץ: היא אומרת שבכל מפגש של קטין מגיל 15 עד גיל 17 אנחנו נצטרך הסכמה של אפוטרופוס.

רון כץ: הסכמה של אפוטרופוס בכל מפגש עם סוכן דוגמניות או כל סוכן שבא במגע בתחום הזה.

רון כץ: המטרה היא מטרה פשוטה.

ינון אזולאי: אין שר במליאה.

יעקב אשר: אין שר במליאה?

משה אבוטבול: אין תקשורת עם השר - - -

יעקב אשר: הוא פורס סיבים עכשיו, הולך לחנך את הילדים שלנו.

משה אבוטבול: הוא מטפל בילדות הספרדיות - - -

יעקב אשר: הסיבים לא מגיעים עד לשם.

יועז הנדל: - - -

יעקב אשר: אני הייתי מוותר עליך, התקנון לא, בשלב הזה.

משה אבוטבול: קשה לו להקשיב לתלונות, זאת הבעיה - - -

יעקב אשר: אבוטבול, לא אצלי עכשיו.

יעקב אשר: משה, לא אצלי.

יעקב אשר: אני החזרתי אותך.

יעקב אשר: בבקשה.

רון כץ: תודה רבה, אדוני.

רון כץ: בעצם הצעת החוק הזאת באה להגן על בני הנוער שלנו בכל מפגש עם סוכן דוגמניות בכך שנצטרך הסכמה של אפוטרופוס.

רון כץ: לא יהיה מצב שסוכנים פונים בכל מיני רשתות חברתיות, בברים, בכל מיני מקומות שאנחנו לא יכולים לפקח עליהם.

רון כץ: הם מבטיחים חלומות גדולים ובסופו של דבר מהמפגש הזה יוצאת עוגמת נפש גדולה במקרה הטוב, ובמקרה הרע – מעשים פליליים.

רון כץ: ההצעה הזאת תתקן את זה, אנחנו נוודא שיש מבוגר אחראי שיודע מה הבטיחו, הוא יודע מה מקבלים, הוא יודע מה התמורה, והכי חשוב, הוא יודע להחזיר את המציאות לכל החלומות הגדולים שקורים.

רון כץ: לצערי, בשנת 2020 נפתחו 6,300 תיקים בגין חשד לביצוע עבירות אלימות פיזית, מילולית ומינית של בגירים כלפי קטינים.

רון כץ: על פי ההערכות, המקרים האלה הם חלק קטן שבאמת הגיעו לתלונה, כי רוב התיקים לא מדווחים.

רון כץ: מספר התיקים שנפתחו בגין עבירות מין כלפי קטינים גדל בין השנים 2010 ל-2020 ב-23%.

רון כץ: ב-7% מהמקרים שנפתחו בין השנים 2018 ל-2019, ניתנה החלטה שיפוטית, אך אומנם יש עדיין תיקים שמתנהלים.

רון כץ: 76% מהתיקים נסגרו ללא ראיות.

רון כץ: במחקר שהוכן על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת התבקשה הפרקליטות להציג נתונים על תוצאות ההליכים המשפטיים בתיקי אלימות בגירים כנגד קטינים ועל רמת הענישה שננקטת כלפי הקטינים.

רון כץ: נתונים אלה לא התקבלו עד היום, לצערי.

רון כץ: מבדיקה שאנחנו עשינו, קשה מאוד לחקור את התיקים האלה, קשה מאוד להגיש כתבי אישום בתיקים האלה, וכשלא מגישים כתבי אישום, אנחנו מבינים שהצדק לא נעשה וגם אין הרשעה.

רון כץ: ולכן, חבריי וחברותיי חברות הכנסת וחברי הכנסת, אני מבקש מכם להצביע פה אחד בעד ההצעה, שתוביל סוף-סוף לנוכחות של בגיר, ואנחנו נגן על הילדים שלנו בכל מפגש עם סוכן דוגמנות.

רון כץ: תודה רבה.

יעקב אשר: אני חושב שגם בוועדה צריך להכניס את הנושא של עיצום כספי.

יעקב אשר: לפעמים משלמים להם גרושים.

רון כץ: יש.

יעקב אשר: אוקיי, זה מופיע.

יעקב אשר: בסדר גמור.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אנחנו נעבור לרשימת הדוברים.

יעקב אשר: ראשונה, חברת הכנסת לימור מגן תלם, בבקשה.

יעקב אשר: היא אחת המגישות של החוק, אבל אצלי זה מופיע כרשימת הדוברים.

יעקב אשר: ככה זה נחשב.

יעקב אשר: אני אתן לה לא רק כבוד, ובמקום שלוש דקות – ארבע דקות, ברשות מזכיר הכנסת.

לימור מגן תלם: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצעת חוק עבודת נוער בהופעות וצילומים מגיעה לפה, למליאת הכנסת, אחרי עבודה קשה, שמטרתה להגן על הילדים שלנו ולשמור עליהם.

לימור מגן תלם: עולם הדוגמנות הוא עולם פרוץ; אין הסדרה בחוק לסוכן דוגמנות.

לימור מגן תלם: אדם עם הרשעות, אפילו הרשעות על בסיס של תקיפה מינית, יכול למעשה להיות סוכן דוגמנות ולפנות לילדים שלנו, להציע להם הצעות מפתות להיכנס לעולם הדוגמנות.

לימור מגן תלם: זה בעצם מצב שחושף את הילדים שלנו לניצול ולפגיעה מינית.

לימור מגן תלם: לכן, הצעת החוק שלפניכם אוסרת על סוכן דוגמניות לקיים אודישן או לקיים צילומים אם ההורה לא מיודע על כך ואם הוא לא נותן את ההסכמה שלו, את ההרשאה שלו, כדי שהילדים שלו באמת ישתתפו בצילומים.

לימור מגן תלם: הגשתי את הצעת החוק הזאת אחרי עשרות עדויות של נערות ושל נערים שנחשפו באומץ וסיפרו על ניצול מיני ופגיעות מיניות שהם עברו מצד סוכני דוגמניות.

לימור מגן תלם: למעשה מדובר בנערים ונערות שכל מה שהם רצו היה להגשים את החלום שלהם להצליח בעולם הדוגמנות.

לימור מגן תלם: הם נפלו קורבן לניצול של עמדת הכוח של סוכן הדוגמניות מול הנערים והנערות, שהגיעו ללא הורה מלווה.

לימור מגן תלם: זאת לא סתם תופעה, אלא זאת שיטה.

לימור מגן תלם: זאת ממש שיטה, זה דפוס התנהגות, תקיפה שחוזרת על עצמה בלא מעט מקרים.

לימור מגן תלם: המסר שעובר לנערות הצעירות – אני בעל הכוח, אני אחליט על כיוון הקריירה שלך, ולכן תעשי מה שאני אומר.

לימור מגן תלם: נוח להם לנצל צעירים וצעירות שרוצים להצליח, להבטיח להם הרים וגבעות, אבל בפועל לעשות בדיוק ההפך, ולנצל אותם.

לימור מגן תלם: במקרים רבים אותו אדם, אותם סוכנים משתמשים בקשרים שלהם, בכוח שלהם, כדי להשתיק את המקרה ולהרוס את הקריירה לאותן נערות, שהעזו ואזרו אומץ להתלונן נגדם.

לימור מגן תלם: אני חייבת לומר שבתקופה שאני הייתי דוגמנית, בעברי הרחוק, לא עלה על דעתי ללכת לאודישנים או לצילומים בלי ליווי הורים.

לימור מגן תלם: גם להורים שלי היה ברור שהם חייבים לבוא וללוות אותי לכל צילום, לכל אודישן.

לימור מגן תלם: אני הייתי בעולם הזה כנערה, אבל היום, כאימא, שמכירה את הסכנות שאורבות לילדים שלנו, אני הייתי רוצה להיות הכי מעורבת שאפשר וללוות את הילדים בצעדים שלהם בעולם הדוגמנות.

לימור מגן תלם: חייבת לחלחל ההבנה שמדובר בתקיפה מינית תוך ניצול יחסי מרות בצורה הכי שפלה, בשל יחסי התלות של אותן נערות בסוכן, והשליטה האבסולוטית שיש לסוכן על הקריירה שלהן.

לימור מגן תלם: לכן, אני קוראת לכל ההורים לקחת את ההזדמנות, לקחת את האחריות שניתנה להם היום, ללוות את הילדים בצעדים הראשונים בקריירה, להיות מעורבים בפגישות שהילדים משתתפים בהם, וזאת כדי למנוע את הניצול של המרות לרעה.

לימור מגן תלם: אני מאמינה שעם הדרכה נכונה, עם הכוונה נכונה ועם ליווי צמוד של ההורים, אפשר לצמצם משמעותית ואף למגר את התופעה של ניצול הילדים בעולם הדוגמנות והפרסום.

לימור מגן תלם: אני קוראת גם לנערים ולנערות לערב את ההורים שלכם בכל צעד ושעל מול סוכני הדוגמנות בתעשייה.

לימור מגן תלם: לדעת ששום חוזה פרסום לא שווה את הפגיעה בכם.

לימור מגן תלם: אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת מיכל שיר סגמן על התמיכה בחוק והבאתו היום לקריאה הראשונה.

לימור מגן תלם: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

לימור מגן תלם: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אנחנו נעבור עכשיו לרשימת הדוברים.

יעקב אשר: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; אוסאמה סעדי – אינו נוכח; עופר כסיף – אינו נוכח.

יעקב אשר: ינון אזולאי, בבקשה.

יעקב אשר: את שכחת טלפון כאן?

ינון אזולאי: לימור, כחלק מפניות הציבור יש פה כנראה מחלקת אבדות.

ינון אזולאי: אני לא נוהג להחזיק כאלה מכשירים.

אלכס קושניר: אתה באמת לא נוהג להחזיק כאלה מכשירים, ואני עד.

ינון אזולאי: אתה יכול להעיד על זה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, והשר – שר הסיבים, שר הסיבים, שמע, אני חייב להגיד לך, היה פה הנציב, וחשבתי שתכבד אותו, אבל כנראה נכנסת לקמפיין.

ינון אזולאי: סיבים אתה עושה לנו כבר שנה – כל פעם סיבים בתקשורת, בכל תקשורת אתה מתחיל סיבים, סיבים, סיבים.

ינון אזולאי: אם נכתוב מה המילה שהכי הרבה השתמשת בה, היא סיבים.

ינון אזולאי: שר הסיבים, עזוב שר התקשורת.

ינון אזולאי: בוא, נביא חוק – אני אומר לך שאני בעד – להחליף לשר הסיבים, כי אני לא חושב שעשית יותר מזה.

ינון אזולאי: ואני אגיד לך יותר מזה.

ינון אזולאי: ניסית רק לחנך ציבור, אולי גם מעבר ללחנך, לעשות רע לציבור.

ינון אזולאי: בשבוע שעבר זעקתי פה מדם ליבי, אבל אתה יודע, יועז, אני אומר דבר אחד, בוא – בלשון העם זה נקרא תהיה גבר: תתמודד לבד, לא להסתפח לעוד איזו מפלגה, ונראה אם הציבור באמת רוצה אותך.

ינון אזולאי: פרסת לו סיבים, אחר כך עשית לו עוד פעם סיבים, קשרת את הסיבים.

יעקב אשר: שבע פעמים סיבים.

ינון אזולאי: וסובבת סביב הסיבים.

ינון אזולאי: אז אם אתה חושב שהסיבים יכולים לסובב אותך גם פה, אז בוא, תצביע.

ינון אזולאי: שיבואו כל אלה שפרסת להם סיבים, ואולי תחבר את הסיבים.

ינון אזולאי: ואולי גם יהיה לנו עוד פעם שר הסיבים.

ינון אזולאי: אני אומר לך שאתה בעניין הזה – עוד פעם, אגיד בלשון העם – לא גבר.

ינון אזולאי: תתמודד, ואם תצליח, אני פה על הבמה הזאת קם ואומר: שמע, שיחקת אותה.

נירה שפק: ואם אני לא גבר, ואני אישה?

ינון אזולאי: לא, דיברתי עליו, לא עלייך.

נירה שפק: למה "לא גבר"?

ינון אזולאי: לא, אמרתי לו בלשון העם.

נירה שפק: אל תגיד "לא גבר" - - -

ינון אזולאי: את החשבון בינינו אנחנו נעשה בוועדת כספים.

ינון אזולאי: עזבי, לא במליאה.

ינון אזולאי: אני אומר לך, תתמודד.

ינון אזולאי: אגב, אם יהיה חסר לך קול אחד, אני אשיג לך איזה סיב.

ינון אזולאי: אל תדאג.

ינון אזולאי: אבל אני אומר לך שזאת הבעיה איתך.

ינון אזולאי: אתה בא לחנך ציבור חרדי, בא לחנך את הציבור הערבי, בא לחנך את כולם חוץ מאת עצמך.

ינון אזולאי: אם אתה רוצה לחנך את עצמך, תעמיד את עצמך במבחן.

ינון אזולאי: אנחנו, כתנועת ש"ס, ויהדות התורה, אנחנו מתמודדים עם כל הבעיות, עם ביקורת, עם הכול.

ינון אזולאי: אנחנו לוקחים את עצמנו, מעמידים את עצמנו במבחן.

ינון אזולאי: ואני אגלה לך משהו, אנחנו גם מצליחים, ובגדול.

ינון אזולאי: אל תהיה איש קטן.

ינון אזולאי: אני אומר לך, ההתנהגות כשאתה עומד פה ומדבר שטויות, זה הופך אותך להיות איש קטן.

ינון אזולאי: אל תעשה את זה, אל תעשה את זה.

ינון אזולאי: בוא נראה את הסיבים שלך עומדים למבחן.

ינון אזולאי: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת יעקב אשר, חבר הכנסת אוריאל בוסו – אינם נוכחים; חבר הכנסת דסטה גדי יברקן; חבר הכנסת אלכס קושניר – מוותר.

יעקב אשר: חבר הכנסת דודי אמסלם; חבר הכנסת ישראל כץ; חבר הכנסת יצחק פינדרוס; חבר הכנסת גפני; חברת הכנסת גלית דיסטל; חבר הכנסת חיים ביטון; חבר הכנסת סמוטריץ'; חבר הכנסת גלנט.

יעקב אשר: חבר הכנסת אבי מעוז, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להקריא משהו שהתפרסם ברשת.

אבי מעוז: לא רשת הסיבים אבל רשת האינטרנט: לפני יותר מאלפיים שנה המציאו את הבורג.

אבי מעוז: הבורג עשה הרבה דברים טובים, אבל הרגיש קצת לבד ולא יעיל, ונטה להשתחרר.

אבי מעוז: אז המציאו את האום.

אבי מעוז: עזר כנגדו.

אבי מעוז: זה היה כבר צוות ממש יעיל.

אבי מעוז: הבורג פעל לאורך והאום לרוחב.

אבי מעוז: הבורג כבש שטחים חדשים, והאום נעל אותו.

אבי מעוז: בתקופה המודרנית זה כבר היה פיצוץ.

אבי מעוז: התחילו להמציא מבנים ומכונות המבוססים על הצמד בורג ואום.

אבי מעוז: השיא הגיע עם מכוניות ואוניות, טילים ומטוסים, מנועים ומכונות עיבוד שבבי.

אבי מעוז: בכולם חוברו חלקים עם בורג ואום.

אבי מעוז: אבל אז הגיעו הנאורים עם עקרון השוויון והסיתו את האום: את מנוצלת, מקטינים אותך, מגבילים אותך להברגה, לגובה ולתפקוד מסוימים.

אבי מעוז: תמרדי.

אבי מעוז: העיקרון המוחלט הוא שוויון.

אבי מעוז: התחילו להקטין את הברגים ולהגדיל את האומים.

אבי מעוז: פחות יעילות, אבל איכשהו נסבל.

אבי מעוז: ואז הגיע פרוגרסיב-רגרסיבי קיצוני, ונאם בכנס האומים: אתן עצמאיות ושוות.

אבי מעוז: תבחרו באיזו הברגה ובאיזה קוטר שתרצו.

אבי מעוז: ובכלל, מי אמר שאתן צריכות לעבוד עם בורג?

אבי מעוז: אולי עם אום אחר, אולי עם שני ברגים.

אבי מעוז: רעם מחיאות הכפיים החריש את האולם.

אבי מעוז: דגלי גאווה נפלו מהתקרה.

אבי מעוז: מהנדס ממושקף ניסה להסביר שכל העיקרון הוא בצמד: בורג ואום, זה מה שמחזיק את כל הדברים בעולם כמעט.

אבי מעוז: אין משמעות לבורג או אום לבד, ואין משמעות פונקציונלית לחיבור של שני אומים או שני ברגים.

אבי מעוז: תסתום את הפה עם המהותנות הפטריארכלית הדורסנית הזו, צרחה היושבת-הראש.

אבי מעוז: שופטי בג"ץ קבעו כי בעולמנו למושגים ערכיים יש עליונות על מושגים פיזיקליים ומכניים, בייחוד על כאלה המושתתים על דכאנות ופטריארכיה, והוציאו הוראה לכל המשק להחליף תוך שלוש שנים את כל הצימודים בורג ואום בצימודים שוויוניים יותר.

אבי מעוז: ארגון המהנדסים נאלץ להתיישר.

אבי מעוז: זו מהפכה שאפשר להשוותה למהפך מניוטון לאיינשטיין.

אבי מעוז: בשנים הבאות היו אסונות נוראיים.

אבי מעוז: מטוסים התפרקו באוויר, רכבות התרסקו, מכונות התפוצצו, אבל אסור היה לציין את הסיבה.

אבי מעוז: ומי שטען זאת כונה "אומופוב".

אבי מעוז: בתקשורת הופיעו חיבורים צבעוניים שבין שני ברגים או שני אומים.

אבי מעוז: אומנם בעלי חוזק אפסי, אבל זה מעולם לא נאמר כל זמן שבקריצת עין עדיין הותרו חיבורים נורמליים.

אבי מעוז: במחתרת המשיכו דתיים ושמרנים ללמוד הנדסת מכונות קלאסית, והייתה רשת בתי מלאכה מחתרתיים, וככה ניצלה האנושות.

אבי מעוז: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה לחבר הכנסת מעוז.

יעקב אשר: חבר הכנסת פטין מולא – אינו נוכח; אלי אבידר; אופיר סופר; מיכל שיר סגמן; עאידה תומא סלימאן; דוד ביטן; אחמד טיבי; אורית מלכה סטרוק; אופיר כץ; מיכל וולדיגר; מאיר פרוש; ישראל אייכלר; אלי כהן; מרים רגב; איימן עודה.

יעקב אשר: משה אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כן, אנחנו כמובן שמחים שהממשלה הזו הולכת הביתה.

משה אבוטבול: אבל לפני שהיא הולכת ניתן לה כמה תזכורות כואבות.

משה אבוטבול: אני רוצה לקרוא את מאמרו של ידידי, והוא גם ידידו של היושב-ראש, מר בנימין ברבר מארצות הברית, במדור" מגלה את אמריקה", בעיתון "בקהילה": הפרק האחרון של הממשלה – הכה בחרדים, רצה את הערבים.

משה אבוטבול: שני אירועים שהתרחשו השבוע בזירה הפוליטית בישראל צדו את עיניי.

משה אבוטבול: כל אחד מהם העניק תמונת מצב מפוכחת עד כאב למצב המדויק שבו נמצאת הממשלה, שנאבקת על קיומה ובעצם כבר יודעת אל נכון כי כבר פסו וגם כלו כל הקומבינות שבאמצעותן תוכל הממשלה לשרוד עוד יום ועוד יום ועוד יום.

משה אבוטבול: ראשונה היא החשיפה המטלטלת על החלטה שרירותית, שלא לומר מרושעת, למנוע ממאורסים בציבור החרדי להירשם בהגרלה של מחיר למשתכן.

משה אבוטבול: בצעדים הקודמים שקיבל ליברמן הייתה עוד עטיפה כלשהי של נימוק מקצועי למראית עין.

משה אבוטבול: המחירים המוגזמים של מוצרי החד-פעמי התעטפו בכסות של שיקולים ירוקים ודאגה לעתיד האקולוגי בישראל, למרות שבדרך לשם יש הרבה דברים יותר טריוויאליים שניתן לשפר מבלי לפגוע באותן משפחות ברוכות ילדים; המחירים הבלתי-פרופורציונליים של השתייה המתוקה היו שרויים עמוק בתחפושת של דאגה לעולם הבריאות של המבוגרים ושל הצעירים, אפילו שיש הרבה דברים שהם הרבה יותר חשובים, שבעתיים, שבהם יהיה אפשר להתחיל את ההטמעה הזו בלי לפגוע במוצר הזה, שבאמת במשפחות רבות משתמשים בו; כך גם כן הזינוק הדרמטי של מחירי הדלק הסתתר עמוק מאחורי מלל ארוך של מצב הנפט העולמי, כאילו שישראל לא מחוזרת על ידי אירופה בסחר שלה.

משה אבוטבול: בכל הדברים האלה אפשר לומר שמצאו איזושהי עטיפה, אבל בנושא הזה של לבוא ולעצור את זה שהמאורסים במגזר החרדי, או במגזר היהודי, לא יוכלו להשתמש, ולבוא לתת דווקא למגזר אחר, למגזר הערבי – איך שהוא מסכם את זה: לא זו בלבד שאין לך רשעות גדולה מזו, אלא שבכך מבטאים הממשלה והנאחזים מטעמה בקרנות השלטון הבהרה ברורה: בחרדים נכה ככל יכולתנו, בכל דרך, בכל צורה, ואילו הערבים, שערה מראשם לא תיפול.

משה אבוטבול: זוהי הממשלה.

משה אבוטבול: אנחנו שמחים מאוד מאוד שאתמול שמענו את שירת הברבור.

משה אבוטבול: את בנט ואת כל האנשים שסביבו, איך שהם מייללים.

משה אבוטבול: אבל זמנכם תם.

משה אבוטבול: אמרתי פעם: תתחיל לארוז.

משה אבוטבול: היום אני אומר לכם: תתחילו להעמיס.

משה אבוטבול: כולל שר התקשורת.

משה אבוטבול: תודה בה.

יעקב אשר: תודה רבה, חבר הכנסת משה אבוטבול.

יעקב אשר: איתמר בן גביר – אינו נוכח; עמיחי שיקלי; אופיר אקוניס; שלמה קרעי; יריב לוין; קטי שטרית; יעקב מרגי; אורלי לוי אבקסיס; יואב בן צור; ולדימיר בליאק; יוסף טייב; משה ארבל; מירב בן ארי; גילה גמליאל; קרן ברק; מיכאל מלכיאלי; ווליד טאהא, מאי גולן; שמחה רוטמן; יואב קיש; יבגני סובה; יוליה מלינובסקי; רות וסרמן לנדה; אימאן ח'טיב יאסין; יובל שטייניץ; מאיר יצחק הלוי; משה טור פז; מנסור עבאס; יעקב טסלר; סימון דוידסון; ג'ידא רינאוי זועבי.

יעקב אשר: כל אלה לא נוכחים.

יעקב אשר: לפיכך, נעבור להצבעה על הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 21) (עבודה בהופעות פרסום), התשפ"ב, קריאה ראשונה.

יעקב אשר: הצבעה.

יעקב אשר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: אם כך, תוצאות ההצבעה: שמונה בעד, אין מתנגדים.

יעקב אשר: אני קובע כי הצעת החוק אושרה לקריאה ראשונה, ותחזור לדיון בוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

יעקב אשר: בבקשה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –

אלינור ימין: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

אלינור ימין: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 64 – הוראת שעה) (ביטול עסקת מכר מרחוק למתן שירותי תיירות בישראל), התשפ"ב–2022, של חברי הכנסת לימור מגן תלם, רון כץ וקבוצת חברי כנסת.

אלינור ימין: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/906).

יעקב אשר: ]

יעקב אשר: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 72) (הגנה מפני עיקול של כספי סיוע להורה עצמאי), התשפ"ב, של חברת הכנסת חוה אתי עטייה, בבקשה.

יעקב אשר: עשר דקות לרשותך.

חוה אתי עטייה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, חבר הכנסת יועז הנדל, בשעה טובה ומוצלחת אנו מביאים את התיקון להצעת החוק שלפניכם לקריאה ראשונה.

חוה אתי עטייה: התיקון הוא הגנה על כספי הסיוע למשפחה שבראשה הורה עצמאי, או בשמה הקודם – משפחה חד-הורית, או הורה יחידני.

חוה אתי עטייה: מטרת הצעת החוק היא להיטיב עם קבוצה גדולה באוכלוסייה שקולה כמעט לא נשמע.

חוה אתי עטייה: לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בישראל חיות כ-135,000 משפחות שבראשן עומד הורה עצמאי.

חוה אתי עטייה: כמעט 100,000 משפחות מתוכן הן בראשות אימהות עצמאיות, שמתמודדות לבד עם גידול הילדים.

חוה אתי עטייה: לאורך השנים הללו, הנשים הללו מוותרות ויתורים כואבים כדי לפרנס את המשפחה.

חוה אתי עטייה: מדובר בנשים שאין להן עתודות כלכליות וחסכונות.

חוה אתי עטייה: הן חיות מהיד לפה, ועבורן המשמעות של יוקר המחיה היא כניסה לחובות או הגדלת החובות הקיימים.

חוה אתי עטייה: הן נאלצות להתמודד לבד עם הטיפול בילדים בנוסף למתח הנפשי כתוצאה של הקושי הכלכלי.

חוה אתי עטייה: אם חד-הורית שמועסקת במשרה מלאה ומקבלת שכר מינימום וקצבת ילדים – מובטח שתהיה ענייה.

חוה אתי עטייה: האימהות האלה הן הראשונות ששילמו מחירים כבדים בתקופת הקורונה.

חוה אתי עטייה: רבות מהן איבדו את מקור פרנסתן ואינן מקבלות דמי מזונות.

חוה אתי עטייה: תוכניות סיוע להורים עצמאיים באחריות משרד הכלכלה כוללות שלושה מסלולים של שירותים תומכי תעסוקה: המסלול הראשון, סיוע מוגדל במימון מעונות יום ומשפחתונים; המסלול השני, החזר כספי למימון מסגרות חינוך וטיפול לא פורמליות, דוגמת קייטנות, צהרונים, חוגים, שיעורי עזר ושירותי שמרטפות וחונכות; המסלול השלישי, מימון הכשרה מקצועית במסגרות המוכרות מטעם המשרד.

חוה אתי עטייה: שירותים תומכים אלו נועדו לאפשר להורים עצמאיים להשתלב בשוק התעסוקה ולהתמיד אחר כך בעבודתם.

חוה אתי עטייה: בחוק הביטוח הלאומי הגמלה מוגנת מפני עיקול, העברה או שעבוד, בחוק מענק עבודה נקבע כי הזכות למענק לימודים או מענק עבודה אינה ניתנת להעברה, אולם לצערנו, בחוק הסיוע לא קיימת הגנה דומה על תשלומים אחרים שנועדו לסייע להורים עצמאיים.

חוה אתי עטייה: רבותיי, תשלומים אלו נועדו לשמש רשת ביטחון תעסוקתי להורים עצמאיים או תשתית לשיפור מצבם הכלכלי, לכן יש להבטיח, כי כספים אלו יגיעו ליעדם ויגשימו את תכליתם המקורית.

חוה אתי עטייה: מדובר בהחזר רטרואקטיבי על תשלומים שההורה העצמאי כבר שילם מכיסו.

חוה אתי עטייה: ההורה העצמאי סומך על כך שיוחזרו לו הכספים הללו.

חוה אתי עטייה: לצערנו, רבות מהמשפחות הללו הגיעו עד פת לחם.

חוה אתי עטייה: הן פונו מדירות המגורים ונוצרו להן חובות גדולים.

חוה אתי עטייה: כל עוד הכספים הללו חשופים לעיקול, לשעבוד או להעברה בעקבות חובות, עלולים העיקולים להגדיל את חובותיו של ההורה העצמאי, שמסתמך על ההחזר הצפוי, ואף להעמיק את תלותו בקצבאות, בניגוד לתכליתה המוצהרת של תוכנית הסיוע.

חוה אתי עטייה: חברי כנסת יקרים, התיקון הזה הוא תיקון חברתי, הוא נוגע בחיים עצמן של האוכלוסיות החלשות.

חוה אתי עטייה: בואו נחשוב על ההתמודדות של המשפחות הללו בחופש הגדול ולפני פתיחת שנת הלימודים.

חוה אתי עטייה: הן ייאלצו להתמודד עם הוצאות גדולות בחופש הגדול ועם רכישת ספרי לימוד לקראת שנת הלימודים.

חוה אתי עטייה: כל ההוצאות הללו הן נלוות לנטל הכלכלי הקבוע בתקופה זו של עליית המחירים.

חוה אתי עטייה: בואו נמנע את עוגמת הנפש ונגן על כספי הסיוע שלהן מפני עיקול ושעבוד.

חוה אתי עטייה: חוסנה של חברה נמדד ביחסה לחלשים בחברה.

חוה אתי עטייה: חוסנה ביחסה לחלשים בחברה.

חוה אתי עטייה: אודה על תמיכתכם בתיקון להצעת החוק, אני מודה לשר המשפטים גדעון סער וליו"ר ועדת החוקה חבר הכנסת גלעד קריב על התמיכה וקידום הצעת החוק.

חוה אתי עטייה: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: מי ניהל את הוועדה?

חוה אתי עטייה: אוי, סליחה, לפני כולם, לפני כולם, אני מתנצלת ומצטערת – ולולא חבר הכנסת אוסאמה זה לא היה מגיע היום לקריאה ראשונה.

חוה אתי עטייה: הוא אמר: בואו נעביר בקריאה ראשונה ואחר כך נלך על שנייה ושלישית ונשמור דין רציפות.

חוה אתי עטייה: תודה רבה.

ינון אזולאי: אתי, את יודעת מה עשית לפריימריז שלו?

חוה אתי עטייה: כל הכבוד, אוסאמה.

חוה אתי עטייה: לולא אתה והנוגעים בדבר, אתה – תודה רבה.

חוה אתי עטייה: מה ששלך – שלך.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: מאחר שאני רשום בראש רשימת הדוברים כאן, אני רק אומר שזאת הצעת חוק מצוינת, נכונה.

עידית סילמן: מעולה.

יעקב אשר: ובתור יושב-ראש ועדת החוקה לשעבר השתמשתי הרבה מאוד וגם בניסיונו וגם בחוכמתו של חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהיה אפילו ממלא מקומי בפועל בתקופה הזאת, אז יישר כוח לחברת הכנסת על הצעת החוק המצוינת.

יעקב אשר: רשימת הדוברים: חבר הכנסת יעקב אשר; חבר הכנסת סמי אבו שחאדה; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; אלכס קושניר.

ינון אזולאי: תנעל את הרשימה, שלא יבואו.

יעקב אשר: אני נועל את הרשימה.

יעקב אשר: בלי לחץ, אני אבקש מהסדרנים לשמור על הדלתות, שלא יהיה לחץ.

יעקב אשר: יעקב טסלר; משה גפני; חיים ביטון; לימור מגן תלם; מאיר פרוש; עופר כסיף; ישראל אייכלר; ינון אזולאי – מוותר; אבי מעוז; אחמד טיבי; יוליה מלינובסקי.

יעקב אשר: אם כך, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 72) (הגנה מפני עיקול של כספי סיוע להורה עצמאי), התשפ"ב, של חברת הכנסת חוה אתי עטייה, קריאה ראשונה – הצבעה.

יעקב אשר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: אז החוק השישי התקבל, שבעה בעד, אין מתנגדים כמובן.

יעקב אשר: הצעת החוק תחזור - - -

משה אבוטבול: - - -

יעקב אשר: חבר הכנסת אבוטבול, תן לי לסיים את ההליך.

יעקב אשר: אם כך, הצעת החוק תחזור לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

עידית סילמן: אני מחכה לייעוץ המשפטי, אתי.

עידית סילמן: אז מה, זה יהיה שבעה חוקים?

עידית סילמן: חמישה ושבעה זה מספרים טובים.

יעקב אשר: חברת הכנסת סילמן, מזמן לא שמענו את קולך פה במליאה, אז ברוכה השבה לזירה, מה שנקרא.

עידית סילמן: - - -

אוסאמה סעדי: אתה יכול להסביר למה?

אוסאמה סעדי: יעקב, מה קרה שהקול שלה - - -

יעקב אשר: אני אסביר לך אחר כך.

ינון אזולאי: אני רק רוצה להעיד שבימי שלישי היא הייתה פה, זה היה בהסכמה.

עידית סילמן: לא רק בימי שלישי, בכל הימים.

עידית סילמן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/899).

עידית סילמן: ]

יעקב אשר: חברים, אם כך אנחנו נעבור להצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 9) (שינוי מועד יום ציון פועלם של אסירי ציון וקביעת פעולות לציונו), התשפ"ב, של חברי הכנסת אלכס קושניר, יבגני סובה ויוליה מלינובסקי.

יעקב אשר: חבר הכנסת אלכס קושניר, בבקשה, לרשותך עשר דקות מלאות.

אלכס קושניר: מלאות?

יעקב אשר: בכל מה שתלוי בי.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: מגיע לך מזל טוב, זאת נראה לי פעם ראשונה בקדנציה שאתה מנהל ישיבה, לא?

יעקב אשר: לא, לא.

יעקב אשר: לא הכול אתה יודע.

אלכס קושניר: אני גם לא מתיימר.

אלכס קושניר: אתה יודע, יש כאלה שאומרים שהם יודעים הכול, אני לא.

אלכס קושניר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בסיפור קצר על סבא שלי.

אלכס קושניר: סבא גרגורי, זכרונו לברכה, חי בברית המועצות לשעבר.

אלכס קושניר: הוא היה מקשיב קבוע לתחנת רדיו פיראטית שנקראה "קול ישראל", הוא היה קורא ספרות ציונית אסורה, אסף גזירים של עיתונים על הניצחון במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, והחיפוש המתמיד של סבא שלי אחרי המידע מישראל היה בשבילו כמו חמצן.

אלכס קושניר: זה נתן לו מהות וחיבור עמוק לשורשים.

אלכס קושניר: כל הפעולות שסבא שלי ביצע בסתר היו מוגדרות כפעילות חתרנית כנגד ברית המועצות, שבגינן אנשים נשלחו לכלא, לסיביר, ואף נרצחו.

אלכס קושניר: זה לא רק סיפור של סבא שלי, זה סיפורם של מאות אלפי יהודים אחרי מלחמת העולם השנייה בברית המועצות.

אלכס קושניר: הם לא יכלו לעלות לארץ ולא יכלו לממש את חלום הציונות.

אלכס קושניר: כשהייתי נער, הוא סיפר לי בהתלהבות על מבצע חתונה – פעולת גבורה של יהודים מברית המועצות שסיכנו את חייהם למען אחרים.

אלכס קושניר: בשבילו הם היו גיבורים אמיתיים, וגם בשבילי, אך לצערי הסיפור שלהם לא מסופר מספיק.

אלכס קושניר: ב-15 ביוני 1970 קמו 12 יהודים שהחליטו לצאת למשימת התאבדות כדי לשבור את מסך הברזל ולחשוף בפני העולם את מצוקתם של יהודי ברית המועצות.

אלכס קושניר: לימים הפעולה הזו קיבלה את השם "מבצע חתונה".

אלכס קושניר: לעסוק בפעילות ציונית בברית המועצות היה נחשב לפעילות חתרנית שהייתה יכולה לעלות לך בחיים.

אלכס קושניר: למרות זאת, הוגי התוכנית לא ויתרו.

אלכס קושניר: הם עשו מעשה גבורה אמיתי, ויש כאלה שיאמרו מעשה התאבדות.

אלכס קושניר: הם החליטו לחטוף מטוס.

אלכס קושניר: לחטוף מטוס כדי להימלט לישראל.

אלכס קושניר: אבל נתפסו על ידי הקג"ב ונשלחו לכלא לשנים ארוכות.

אלכס קושניר: אני רוצה להקריא לכם ציטוט של הרב יוסף מנדלביץ', אחד מהגיבורים, מבין כותלי הכלא הרוסי.

יעקב אשר: אסיר ציון מפורסם.

אלכס קושניר: כן.

אלכס קושניר: כאשר החלטנו לחטוף מטוס, חלמנו שיהודים ייסעו למדינת ישראל.

אלכס קושניר: בשל כך ישבנו בכלא.

אלכס קושניר: אבל מחשבה שכל יום שלנו בכלא הוא המחיר שאנו משלמים בעבור חירותו של עוד יהודי אחד, היא שנתנה לנו את הכוח להוסיף ולחיות.

אלכס קושניר: ידענו שבלי ארץ ישראל אין לנו חיים.

אלכס קושניר: זה היה אירוע מכונן, שבזכותו נפתחו מדינות ברית המועצות לשעבר והתאפשרה עלייה של כ-300 יהודים שהיו כלואים מאחורי מסך הברזל.

אלכס קושניר: "מבצע חתונה" הוא סמל לכמיהה של יהודי ברית המועצות לארץ ישראל.

אלכס קושניר: הפעולות של הגיבורים האלו, ועוד הרבה גיבורים נוספים – את חלקם אנחנו מכירים היטב, כמו נתן שרנסקי ויולי אדלשטיין, אבל את רובם אנחנו לא מכירים – עוררו מחאה ענקית והזדהות מוחלטת של עם ישראל עם מצוקתם של יהודי ברית המועצות.

אלכס קושניר: וזה הוביל למחאה גם בארץ וגם ברחבי העולם.

אלכס קושניר: במרצות השנים הדורות התחלפו והסיפור, לצערי הרב, מתחיל להישכח.

אלכס קושניר: אחת הסיבות לכך, אדוני היושב-ראש, זה שהתאריך שבו מציינים את פועלם של אסירי ציון נופל בחופש הגדול, כאשר מערכת החינוך אינה פועלת.

אלכס קושניר: היום, בהצעת החוק שלי, אנחנו הולכים לשנות את זה, כי סיפור הגבורה של יהודי ברית המועצות חייב להישמע ועם ישראל חייב לזכור אותו ולשמר אותו.

אלכס קושניר: השינוי הזה מאוד סימבולי, אך יש לו משמעות מאוד מאוד גדולה.

אלכס קושניר: אני מציע לקבוע שי"א בניסן, יום מבצע חתונה, יהפוך להיות יום ציון לפועלם של אסירי ציון.

אלכס קושניר: אני קורא למערכת החינוך, למערכת הביטחון ולכל המערכות בישראל לציין את היום הזה, כי הסיפור הזה הוא לא רק סיפור של יהודי ברית המועצות, אלא סיפור כמיהה לארץ ישראל, סיפור ציוני, סיפור של עם ישראל כולו.

אלכס קושניר: ועם שלא מכיר את ההיסטוריה לא יכול לבנות את העתיד שלו.

אלכס קושניר: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: קודם כול, באמת מרגש.

יעקב אשר: ולמחאה אז קראו "שלח את עמי".

יעקב אשר: זו הייתה הכותרת.

יעקב אשר: אבל תבדוק שי"א בניסן לא נופל על חופשים, זה ערב פסח.

אלכס קושניר: בדקתי, זה 15 ביוני.

ינון אזולאי: לא, לא בניסן.

ינון אזולאי: זה בסיוון.

אלכס קושניר: בסיוון, סליחה.

יעקב אשר: אהה, אז אמרת לי - - -

ינון אזולאי: אתה רואה שאני מקשיב לדיונים בוועדה?

אלכס קושניר: אתה כל הזמן מתקן אותי בדברים כאלו.

יעקב אשר: תודה רבה לחבר הכנסת קושניר.

עידית סילמן: בתאריך השני תוסיף "למניינם".

יעקב אשר: ובהחלט, אני יכול רק להסכים איתך שמי שלא זוכר – עם שלא זוכר את עברו, לא מצפה לו עתיד מזהיר, ולכן צריך לשמר הרבה מאוד דברים שקרו בעבר, וזה בעצם חלק מהשקפת עולמנו, שעליה אנחנו מותקפים כאן מעל הדוכנים האלה לא פעם.

יעקב אשר: הדוכן הוא כאן.

יעקב אשר: אוקיי, רשימת הדוברים, רבותיי.

יעקב אשר: אלי כהן – אינו נוכח; יואל יולי אדלשטיין; איימן עודה; אמיר אוחנה; יואב בן צור; יצחק פינדרוס; אבי מעוז; חיים ביטון; יואב גלנט; יבגני סובה; קטי שטרית; אוריאל בוסו; מירב בן ארי; שמחה רוטמן; קרן ברק; אופיר אקוניס; סמי אבו שחאדה; משה גפני; אחמד טיבי; עאידה תומא סלימאן; מאיר פרוש; משה אבוטבול; אוסמה סעדי.

משה אבוטבול: פה.

יעקב אשר: משה אבוטבול – איך פספסתי אותך.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שחלק מהכאב שלנו מאותה ממשלה שהייתה והלכה, וגם אותו כאב עצום על חילולי השבת – הדברים שקשורים ליידישקייט, ליהדות, שהיו מנותקים ממנה, היו מרוחקים ממנה כמטווחי קשת.

משה אבוטבול: וזה בא לידי ביטוי בהרבה דברים, אחד מהדברים הכואבים, ואנחנו מדברים כבר על הרבה דברים שקורים פה, זה דווקא אותה פנייה של הרב הראשי, הרב הגאון הרב דוד לאו, שפנה למפכ"ל המשטרה לבחון את חילול השבת שנכפה על אותם תלמידים בישיבת חומש שאולצו לעלות על אוטובוסים בשבת.

משה אבוטבול: ואני רוצה לקרוא את מכתבו הכואב של הרב הראשי: לכבוד רב-ניצב יעקב שבתאי, מפכ"ל משטרת ישראל, השלום והברכה.

משה אבוטבול: הנדון: "פינוי חומש בשבת.

משה אבוטבול: ללשכתי הגיעה פנייתו של ראש הישיבה של ישיבת חומש, הרב אלישמע כהן שליט"א.

משה אבוטבול: בפנייתו הוא מתאר שרשרת אירועים שקרו עת פינוי הישיבה בחומש.

משה אבוטבול: ובעיקר שהדבר נעשה בעיצומה של יום השבת.

משה אבוטבול: איני נכנס לשיקולי המשטרה, ומאידך אין צורך להכביר במילים על חשיבות השבת.

משה אבוטבול: המתפנים פנו אלינו כשהם הרגישו כי זו כפייה מכוונת וגרמו להם לחלל את קדושת השבת.

משה אבוטבול: הרי אין מדובר בפיקוח נפש והדבר היה יכול להיעשות מבלי לבזות את אחד מהערכים המקודשים שלנו – שבת.

משה אבוטבול: אני כותב את דבריי מתוך אחריות כבדה לעם ישראל, מתוך ידיעה שישנה נקודה יהודית פנימית בליבו של כל אחד.

משה אבוטבול: אני פונה אליך, מהיכרותנו האישית וביודעי את יחסך למסורת ישראל, בבקשה לבדוק את העוולה, להעמיד את הגורמים שאחראים על הדבר על חומרת המעשה וחשיבות ערך השבת.

משה אבוטבול: שבת היא אות ברית בין הבורא לעמו, ושמירה על קדושתה היא חלק מובנה בנפש של האומה הישראלית.

משה אבוטבול: בכל הכבוד הראוי, דוד לאו, הרב הראשי לישראל, נשיא בית הדין הרבני הגדול".

משה אבוטבול: כמובן, מופנה גם עותק לשר לביטחון פנים, עמר בר לב, לרב רמי ברכיהו, רב המשטרה.

משה אבוטבול: וכמובן לראש ישיבת חומש.

משה אבוטבול: צריכים לדעת ולהבין שהממשלה הזאת נותנת רוח גבית לחלל כל דבר שקשור ליהדות, לתורה.

משה אבוטבול: ולצערנו אנחנו רואים את זה לאורך כל משרדי הממשלה.

משה אבוטבול: אין כמעט משרד ממשלתי שלא נותן דרור לדברים האלה.

משה אבוטבול: אבל כנראה ככה זה נראה כשיש ראש ממשלה שהעניינים של הערכים התורניים לא מעניינים אותו.

משה אבוטבול: אולי זה מעניין אותו כמו שנת הצוהריים שלו.

משה אבוטבול: כאשר רואים שמזלזלים בכל קדוש ויקר, אלה הן התוצאות.

משה אבוטבול: לכו הביתה.

יעקב אשר: תודה רבה, חבר הכנסת אבוטבול.

יעקב אשר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת טסלר – אינו נוכח; פטין מולא; אופיר סופר; אורית מלכה סטרוק; יובל שטייניץ; יעקב אשר; אלי אבידר; מרים רגב; ישראל כץ; שלמה קרעי; משה ארבל; ינון אזולאי; יואב קיש; אורלי לוי אבקסיס; דוד אמסלם; גלית דיסטל אטבריאן; ג'ידא רינאוי זועבי; ולדימיר בליאק; יוליה מלינובסקי; מיכאל מלכיאלי; אופיר כץ; דוד ביטן; ישראל אייכלר; משה טור פז; סימון דוידסון; עופר כסיף; אורי מקלב; לימור מגן תלם – אינם נוכחים.

יעקב אשר: לפיכך – הוא היה ברשימה?

יעקב אשר: אוקיי, בבקשה.

יעקב אשר: חברת הכנסת סילמן, גם את רוצה את רשות הדיבור על החוק?

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, החוק הזה מתמקד במה שמכונה מבצע חתונה, אותה חטיפת מטוס הרואית ב-15 ביוני 1970, מבצע שבסופו של יום גרם לפתיחת שערי ברית המועצות במהלך שנות השבעים.

צבי האוזר: כ-250,000 יהודים עזבו את מה שכונה אז ברית המועצות, וכ-170,000 מהם עלו לישראל, עלו לישראל בשנות השבעים, וזה היה גל העלייה הראשון, גל ששינה והשפיע רבות על מדינת ישראל – השפיע לטובה: עלייה איכותית ראויה שגרמה לישראל לצמוח ולגדול.

צבי האוזר: צריך להשוות, מה שהיה בעקבות מבצע חתונה – אותם כ-170,000 איש – בשנות השישים עלו רק 3,000 איש.

צבי האוזר: זה ממש פתח; אנשים שבעשר אצבעותיהם, כמו שאומרים, בגופם, שילמו מחיר בשביל לפתוח את השערים.

צבי האוזר: אבל, חבריי חברי הכנסת, היום לא צריך לחטוף מטוס כדי לפתוח שערים.

צבי האוזר: השערים בסך הכול פתוחים, אבל השערים של ישראל, שערי הכניסה, הם שערים מסורבלים, הם שערים חצי סגורים והם שערים שאינם פוקחים עיניהם לרווחה אל מול ההזדמנות הנקרית בדרכנו עכשיו, 2022.

צבי האוזר: יש פוטנציאל עצום לקליטת עלייה של יהודים מרוסיה, מאוקראינה ומבלרוס.

צבי האוזר: אפשר בקלות להגיע ל-250,000 שהגיעו בשנות השבעים.

צבי האוזר: יש פוטנציאל של זכאי חוק שבות שמגיע לקרוב למיליון בני אדם.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, בארבעת החודשים האחרונים הגיעו כ-26,664 – אני נותן את המספר נכון לאתמול, נדמה לי – יהודים עם אשרות עלייה או טועני זכאי חוק שבות.

צבי האוזר: הם הגיעו מאוקראינה, מרוסיה ומבלרוס, כמו שאני אומר, וזו רק ההתחלה.

צבי האוזר: אנחנו מגרדים את ההתחלה.

צבי האוזר: להערכתי עוד לא הגענו בארבעת החודשים האלה ל-5%–6% מהפוטנציאל.

צבי האוזר: אנחנו צריכים להבין שבשנתיים הקרובות יש למקד את המאמצים ולהביא לגל עלייה גדול.

צבי האוזר: השערים צריכים להיות פתוחים לרווחה.

צבי האוזר: אנחנו צריכים לקרוא לאחינו היהודים ברוסיה, באוקראינה: בואו, שובו לארץ אבות, למדינת ישראל – מדינה חזקה, מפותחת, עם קליטת עלייה מוצלחת ביותר, הן של גל העלייה של שנות השבעים והן של גל העלייה של שנות התשעים, גלים ששינו את עתידה של ישראל.

צבי האוזר: אסור להרים רגל מהדוושה.

צבי האוזר: צריך לפעול גם בימים האלה של אי-ודאות פוליטית, של בחירות.

צבי האוזר: לא לשכוח - - -

יעקב אשר: משפט סיום.

צבי האוזר: אני מסיים.

צבי האוזר: אני מקווה – אני מוניתי לוועדת המשנה לזכאי חוק השבות, לקשר עם התפוצות, וגם כשהכנסת הזאת תתפזר אני מאוד מקווה שהוועדה תתכנס, והממשלה, גם כממשלת ביניים, כממשלת מעבר, תמשיך לפעול בנושא הזה, שהוא נושא קריטי.

יעקב אשר: תודה.

צבי האוזר: לא פחות קריטית הפעולה שלנו מזו של ועדת חוץ וביטחון וועדת כספים.

צבי האוזר: זה חשוב לביטחון הלאומי, חשוב לכלכלה הישראלית לא פחות.

צבי האוזר: בואו לישראל, וכאן, בארץ, נעשה מאמץ לאומי לפתוח את השערים.

צבי האוזר: אפשר להביא מיליון זכאי חוק שבות ויהודים לארץ.

צבי האוזר: תודה רבה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: אם כך, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 9) (שינוי מועד יום ציון פועלם של אסיר ציון וקביעת פעולות לציונו), התשפ"ב–2022, של חבר הכנסת אלכס קושניר וחברי כנסת נוספים.

יעקב אשר: הצבעה.

יעקב אשר: בעד ההצעה להעביר את החוק לוועדה – 7

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: שבעה בעד, אין מתנגדים.

יעקב אשר: אם כך, הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת הכספים.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/902).

יעקב אשר: ]

יעקב אשר: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא האחרון בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 232) (מסלול ברירת מחדל בהפקדות לחיסכון ארוך טווח לילד), התשפ"ב–2022, של חברי הכנסת ינון אזולאי ומשה ארבל.

יעקב אשר: משה ארבל, בבקשה.

ינון אזולאי: משה ארבל?

ינון אזולאי: אתה היום מתבלבל יותר מידי.

יעקב אשר: ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: זה בסדר.

ינון אזולאי: משה ואני אותו דבר.

יעקב אשר: אתם משלימים אחד את השני באופן מופלא – זו האמת.

יעקב אשר: לרשותך עשר דקות.

נירה שפק: יש על זה סרט - - -

ינון אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ינון אזולאי: נשתדל גם לקצר.

ינון אזולאי: יש אנשים שנשארו במיוחד, כמו נירה, עידית ומשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת – מה, את מחכה שאני אגיד "שר הסיבים", אה? אין.

ינון אזולאי: אני רואה בעיניים שלך שאת מחכה שאגיד את זה.

ינון אזולאי: זה בסדר.

ינון אזולאי: אני לא – אם הכנסת מסכימה, זה בסדר.

נירה שפק: אני?

נירה שפק: חיכיתי שתגיד: חבריי וחברותיי.

יועז הנדל: אני כאן, אני כאן.

יעקב אשר: אני אעלים עין.

ינון אזולאי: לא, לא, היא הסתכלה עליי כשאמרתי "כבוד השר".

ינון אזולאי: היא חיכתה ל"שר הסיבים", אז השלמתי לה.

ינון אזולאי: לא - - -

יעקב אשר: האמת היא שאני מעדיף להעלים עין מכל זה.

נירה שפק: לא.

נירה שפק: אני חיכיתי שאחרי "חבריי" יהיה "חברותיי".

ינון אזולאי: אגב, קודם נירה פנתה – נירה, אפשר להגיד למה פנית אליי?

נירה שפק: כן.

ינון אזולאי: נירה פנתה אליי ואמרה: אולי צריך לשנות.

ינון אזולאי: במקום להגיד "תהיה גבר", למצוא משהו אחר.

ינון אזולאי: אני אומר: לא, תהיה אמיץ.

ינון אזולאי: הכי פשוט – לא, נירה?

ינון אזולאי: מסכימה איתי?

ינון אזולאי: קח את האומץ.

ינון אזולאי: אבל באמת לעניינו של החוק - - -

יועז הנדל: לגמרי.

יועז הנדל: מה שלא פותר אגב - - -

משה אבוטבול: אגב, איך אומרים, סיבים או סיבות, לפי מיכאלי?

ינון אזולאי: על זה רק מרב מיכאלי יכולה לענות, ולא הוא.

ינון אזולאי: זה לא קשור אליו.

ינון אזולאי: שלא ידרכו אחד על השני.

יעקב אשר: סיבות.

נירה שפק: אומרים שבחוק חשוב כמו החוק שינון מעלה עכשיו - -

יעקב אשר: נכון.

נירה שפק: - - צריך לתת לו לדבר בלי שאף אחד יפריע לו, כדי שיסריט את זה ויוציא את זה החוצה.

ינון אזולאי: האמת שבפייסבוק שלי – ואיך זה נקרא?

משה אבוטבול: באינסטגרם.

ינון אזולאי: לא יודע.

ינון אזולאי: באינסטגרם, אני מכיר אינסטנט פודינג, מה שאשתי שולחת אותי לקנות, ולא אינסטגרם.

ינון אזולאי: חבריי חברי הכנסת, האמת שזה גם מרגש להביא חוק שהוא בקריאה ראשונה, ואני מקווה שאולי הוא גם יגיע בהסכמות, בסופו של דבר, של חברי חבר הכנסת משה ארבל ושלי, שהאמת היא שאנחנו שותפים לדרך בהרבה חוקים, וכמו שאמרת, משלימים אחד את השני.

ינון אזולאי: זה חוק שהוא חשוב – חוק של מה שעבר ב-2017, חיסכון לכל ילד.

ינון אזולאי: זה היה אז ביוזמתו של הרב ליצמן.

ינון אזולאי: הרב ליצמן עבד על זה שיהיו 50 שקלים לכל ילד, וכחלון היה שר האוצר, ובאמת הביאו אז בשורה.

ינון אזולאי: אני רוצה להגיד לכם שבאמת מאז אנשים מספרים שהם חוסכים לילדים שלהם, מה שלפני זה לא ידעו לעשות, והיום הם חוסכים כביכול בעל כורחם אבל מרצונם הטוב, ויש כאלה שגם הוסיפו את ה-50 שקלים המשלימים.

ינון אזולאי: אבל מה קורה?

ינון אזולאי: עשו בדיקה, סוג של מחקר – אגב, הביטוח הלאומי בעצמו – וראו שיש איזשהו פער בין אותם אלה שחוסכים – הייתה אפשרות לחסוך בבנק, שזו ברירת המחדל, בסיכון נמוך – לבין חיסכון בקופות הגמל שבסיכון המוגבר.

ינון אזולאי: אם, בעצם, אתה לא בא ואומר, אני רוצה את זה, לשים את זה בקופת גמל, בסיכון המוגבר – זה הולך אוטומטית לבנק בסיכון הנמוך.

ינון אזולאי: ואז, מה שקורה זה שלאחר 18 שנה – עשו חשבון שבממוצע מי שהפקיד בבנק מגיע ל-30,000 שקל, ומי שהפקיד בקופות הגמל בסיכון המוגבר יכול להגיע ל-80,000 שקל, פערים עצומים.

ינון אזולאי: מי נפגע מזה?

ינון אזולאי: אותם אנשים חלשים, אותם אנשים בפריפריה, אותם אנשים שמרוויחים את שכר המינימום ונלחמים על כל שקל, על כל פרוסת לחם.

ינון אזולאי: אין מי שידריך אותם.

ינון אזולאי: הם תמיד נמצאים באיזשהו פחד.

ינון אזולאי: גילוי נאות: גם אני לא שמתי לב, והילדים – החיסכון שלהם נמצא שם, בבנק, בסיכון הנמוך ביותר, ואני לא יודע גם מה יהיה.

ינון אזולאי: הצעת החוק באה ואומרת, בואו נעשה תיקון, ויכול להיות שזה אפילו תיקון עוול שלא היה במכוון.

ינון אזולאי: לא היה מישהו שכיוון דווקא לבנק או למשהו אחר.

ינון אזולאי: אם נעשה תיקון – התיקון פה בחוק אומר:

ינון אזולאי: בואו ונשים את זה כך שברירת המחדל תהיה בהפקדה ותהיה עבור קופת הגמל בסיכון המוגבר ל-15 שנה.

ינון אזולאי: לאחר 15 שנה זה יעבור לסיכון הנמוך או הבינוני – זה עדיין יידון בוועדה – אבל לפחות הוא ידע שבמרווח של כמה שנים הסיכון לא כזה גדול, כי בסופו של דבר זה יותר טוב מאשר לשים אותו בבנק בסיכון הנמוך.

ינון אזולאי: לכן, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שמיטיבה עם השכבות החלשות, עם אותם האנשים מהפריפריה, עם אותם האנשים שלא בטוח שיש מי שידריך אותם, ואמרתי שגם אני מאלה, ועד שנחשפתי לזה לא ידעתי.

ינון אזולאי: ולכן אני חושב – מבקש שהצעת החוק הטובה הזאת תעבור היום, בבקשה מכם.

ינון אזולאי: אני רוצה להודות לשר הרווחה, שבאמת עמד על זה שזה ימשיך ויגיע לקריאה הראשונה אף על פי שהקריאה הממשלתית עדיין לא הגיעה; ויכול להיות שהיא גם לא תגיע, אבל הוא מבין ואמר לי שצריך את זה; למנכ"ל הביטוח הלאומי, האיש עם הלב הרחב, מאיר שפיגלר, שעושה מהפכה ועשה מהפכה בביטוח הלאומי.

יעקב אשר: לב רחב ושכל ישר.

ינון אזולאי: לב רחב ושכל ישר.

ינון אזולאי: ליניר קוזין, שכל הזמן עושה רק טוב לכולנו, וכמובן, לידידי היקר אלכס קושניר - - -

יעקב אשר: התחילו הבחירות, יניר.

ינון אזולאי: יניר, אני לא מצפה ממך, אני אומר לך את האמת.

ינון אזולאי: הינה, אני אומר את זה פה, מעל דוכן הכנסת.

ינון אזולאי: אני לא מצפה ממך.

ינון אזולאי: מה שאתה רוצה – תגיד עליי, אל תגיד, הכול בסדר.

יעקב אשר: כשאתה אומר, תגיד את זה בהגייה הנכונה: ינון אזולאי, שלא יהיו טעויות.

ינון אזולאי: יניר, אני תמיד מאחל לעיתונאים דבר אחד.

ינון אזולאי: אני אומר להם, שלא תיכשלו - - -

עידית סילמן: סליחה, אפשר גם ברכות לחלק הזה של המליאה?

ינון אזולאי: עידית, אנחנו כל הזמן מברכים.

ינון אזולאי: אנחנו מברכים אותך, מפסח אנחנו מברכים אותך שתהיי בריאה.

יעקב אשר: כל אישה שמדליקה נרות מברכת אותך בערב שבת.

יעקב אשר: מה את צריכה יותר מזה?

ינון אזולאי: אני רק רוצה להגיד לך, יניר.

ינון אזולאי: אני, כשעיתונאי בא ואומר לי, שמע, אני רוצה לשבת איתך - - -

יעקב אשר: כן, כן, לא אלה שמדליקים בבארות.

יעקב אשר: אתה בכלל בן-גוריון, דומה לך בול.

ינון אזולאי: איך הגעתם לנרות שבת?

נירה שפק: - - -

ינון אזולאי: תכף אני מעביר, שנייה.

ינון אזולאי: יניר, אני רק רוצה להגיד לך, אני מברך מי שבא ורוצה לדבר איתי או משהו.

ינון אזולאי: אני אומר לו, תראה, אצלי אפשר לשתות קפה, אני לא חושב שאפשר למצוא אצלי דברים אחרים, מבחינת לדבר או משהו.

ינון אזולאי: אני רק אומר לו, תראה, לברך אותך שלא תיכשל בלשון הרע אין מצב, זה תפקידו של עיתונאי; אבל לברך שבעזרת השם לא תוציא שם רע – זו הברכה הכי טובה שיש.

ינון אזולאי: אז אני ממשיך לברך אותך ואת כל העיתונאים, זה מה שאני אומר.

יועז הנדל: וגם אותך ואת כל הפוליטיקאים.

ינון אזולאי: אני גם אותך מברך בכך.

יעקב אשר: ואותך.

יעקב אשר: אתה צריך ברכה בשם ומלכות.

ינון אזולאי: אני אומר לך, שלא אוציא שם רע - - -

יעקב אשר: אם זה מדובר על נתניהו, אתה צריך ארבע ברכות.

ינון אזולאי: אני מברך את עצמי לא להוציא שם רע ולא לדבר לשון הרע, ואני אומר לך ואני מברך גם אותך - -

יעקב אשר: אני קורא את עצמי לסדר פעם ראשונה.

ינון אזולאי: - - שתפסיק לסובב אותנו עם סיבים שלא נוכל בסוף לצאת מהם.

ינון אזולאי: אין, לא הוצאתי לאף אחד שם רע.

אוסאמה סעדי: מה עם החוק?

אוסאמה סעדי: רוצים להצביע על החוק.

יעקב אשר: טוב, תחזור לחוק.

יעקב אשר: תחזור לחוק.

ינון אזולאי: אני עכשיו מסיים, אני רק רוצה לסגור את העניין הזה.

ינון אזולאי: לא הוצאתי שם רע למנכ"לית שלך.

ינון אזולאי: הגיע לפניי חומר, שלחתי אותו לבירור, קיבלתי מכתב בחזרה: העובדות הן נכונות, רק אומרים שלא היה ניגוד עניינים.

ינון אזולאי: אבל העובדות הן נכונות.

ינון אזולאי: אני בטוח שגם ראית את המכתב הזה.

ינון אזולאי: אני רואה שגם ראית את המכתב הזה.

ינון אזולאי: העובדות הן נכונות.

ינון אזולאי: במכתב כתוב שהעובדות הן נכונות, רק בעניין שלי, שאמרתי שצריך לפסול אותה מניגוד עניינים, ולא קיבלו את דעתי.

יועז הנדל: - - - לשון הרע.

ינון אזולאי: יכול להיות.

ינון אזולאי: אני אבדוק את זה עוד פעם, ואם צריך, אשלח מכתב ליועצת המשפטית.

יעקב אשר: אני מציע לך לתבוע, שהמנכ"לית תתבע אותם.

ינון אזולאי: אבל אני רוצה לחזור לגופו של החוק.

יעקב אשר: אם זה לא נכון.

יועז הנדל: אני אומר לך שלפעמים מוציאים לשון הרע.

יועז הנדל: אתה מוציא עליי הרבה פעמים, הכול בסדר.

יועז הנדל: יש עובדי ציבור – זה משהו אחר.

יעקב אשר: טוב, חברים.

יעקב אשר: השר הנדל, כבר החרבת היום כמה דיונים.

יעקב אשר: ההוא נבהל, מבקר המדינה, חזר בטראומה הביתה.

יועז הנדל: אתה היושב-ראש עכשיו.

יעקב אשר: אז אני מבקש, יש פה הצעת חוק שאנשים עמלו עליה.

יעקב אשר: אני לא זוכר כמה הצעות חוק אתה הבאת בבניין הזה, אני מתאר לעצמי שהרבה.

יעקב אשר: אז בוא ניתן לו להעביר את הצעת החוק.

קריאה: זו הצעת חוק חברתית.

ינון אזולאי: זו הצעת חוק חברתית.

יעקב אשר: מהמדרגה הראשונה.

ינון אזולאי: אגב, רק לגבי הסיבים, תודה ליעקב מרגי, זה שעזר ביום האחרון של הכנסת להעביר את זה, ומגיע לו כל הקרדיט.

יועז הנדל: לגמרי.

יועז הנדל: משהו אחד שש"ס עשתה שאין עליו חולק.

ינון אזולאי: אתה יודע מה הטעות שעשינו?

ינון אזולאי: שמאז שמרגי הביא את זה אתה מסתובב סביב הסיבים.

ינון אזולאי: זו הטעות שהוא עשה, יכול להיות, אבל בסדר.

יועז הנדל: ולמרגי יש קרדיט עד עולם.

נירה שפק: 15 – אפשרות - - -

ינון אזולאי: אמרתי.

ינון אזולאי: אגיד את זה בקצרה עוד פעם כדי לסכם את החוק הזה, כי אמרתי כבר תודות.

ינון אזולאי: החוק אומר שברירת המחדל של חיסכון לכל ילד תהיה לקופות הגמל בסיכון המוגבר על מנת שבסופו של דבר, אחרי 18 שנה, הילד יוכל להגיע - - -

יעקב אשר: אבל בגילאים המוקדמים - -

ינון אזולאי: מאז שהוא תינוק.

יעקב אשר: - - לא אחד שהוא בן 16 עכשיו תעשה לו את המוגבר.

ינון אזולאי: לא, לא, מאז שזה יהיה.

ינון אזולאי: אנחנו גם רוצים לעשות איזושהי תחנה עכשיו.

ינון אזולאי: זה ייתן את האפשרות שההורים יוכלו לפתוח באותו זמן, הוא יוכל לפתוח את הקופה הזאת ולקבל סכום שהוא יכול להתחיל איתו את החיים, סכום שיכול להיות לו טוב – אם זה ללימודים, אם זה בשביל קניית דירה, לכל דבר ועניין.

ינון אזולאי: יכול להיות לו דבר טוב, מבוסס טוב.

ינון אזולאי: לכן אני גם אמרתי שאני מודה למנכ"ל הביטוח הלאומי מאיר שפיגלר, לשר הרווחה מאיר כהן, לידידי אלכס קושניר בוועדת הכספים, שבאמת זירז את העניין, ולנירה, על הפעלתנות שלך בתוך הוועדה בחוק הזה.

ינון אזולאי: נמשיך להעביר, אני מקווה בהסכמות, עוד במושב הזה לפני פיזור הכנסת.

ינון אזולאי: וכמובן, למשה ארבל, שהוא כאח לי, שאנחנו עושים הרבה דברים ביחד.

ינון אזולאי: אני מקווה שנגיע גם לסיום לא ב-99 – האמת, הם העירו את תשומת ליבי.

ינון אזולאי: אני לא מסכים איתם בהמון דברים, בעניין הזה אני מסכים איתם ולקחתי את זה.

ינון אזולאי: העבירו את זה ליועץ אצלי גיל גולן, שעובד קשה, את יודעת מה הוא עושה.

ינון אזולאי: לכל צוות הלשכה.

ינון אזולאי: אבל כמובן, זו רק ההתחלה.

ינון אזולאי: אנחנו רוצים, בעזרת השם, לברך על המוגמר עוד לפני המושב הבא, עוד לפני אחרי הבחירות – לפני הבחירות אנחנו רוצים להגיע.

ינון אזולאי: תודה רבה לכולם, וכמובן, אני מקווה ומאמין בתמיכה שלכם.

ינון אזולאי: תודה.

יעקב אשר: מאחר שאדוני שכח לציין אדם אחד, שקוראים לו חבר הכנסת ינון אזולאי, אז אני אעשה את זה.

יעקב אשר: אני חושב שבאמת ינון הוא דוגמה וסמל, אבל – את תדברי על זה?

נירה שפק: לא נרשמתי, אני יכולה לעלות?

יעקב אשר: אז אני אשמח מאוד שתעשי את זה את.

יעקב אשר: את תעשי את זה יותר טוב ממני.

יעקב אשר: באמת אחד מהסמלים פה של הכנסת.

יעקב אשר: אז אני מקדים לך את רשימת הדוברים ותעלי את ראשונה.

יעקב אשר: לרשותך שלוש דקות פלוס בונוס.

נירה שפק: אז זה באמת מסוג החוקים, כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שכשלוחצים על הכפתור אז יש גאווה.

נירה שפק: ינון אופוזיציה, אני קואליציה, אבל אנחנו יושבים שנה ו- ביחד, ואני רואה את העבודה, אני רואה את החומרים, אני רואה את ההכנות, אני רואה את כתב היד שלו על כל מסמך שיש לו על השולחן, את הערימות שהוא מגיע איתן, את היועצים שעומדים מאחוריו על כל דבר.

נירה שפק: אני לא סופרת את התייעצויות הסיעה שאתה עושה רק סתם לבזבז לי את הזמן, אני מדברת על הבאמת.

נירה שפק: עבודה רצינית, זאת אומרת - - -

ינון אזולאי: כשתהיי באופוזיציה תראי שזה לא סתם.

נירה שפק: לא, אין לי כוונה ללמוד.

יעקב אשר: זאת שאלה של פוזיציה.

יעקב אשר: כשמגיעים לאופוזיציה זה אחד הכלים, אין מה לעשות.

נירה שפק: כל אחד באמונתו יחיה, למדנו גם את זה.

נירה שפק: אני עליתי כדי להגיד לך, ינון, שהרבה דברים לימדת אותי כאן בוועדת הכספים.

נירה שפק: הרבה אנחנו מתלחשים, ימינה ושמאלה, ועזרה, וזה היופי.

נירה שפק: זה היופי, שאולי לא כל החברה הישראלית, לא כל האזרחים והאזרחיות רואים, שאנחנו יודעים לעבוד ביחד.

נירה שפק: אני זוכרת את האירוע שנמשכנו בדיונים של התקציב לתוך הלילה ועוד ועוד ועוד, יום אחרי יום אחרי יום.

נירה שפק: באחד הימים הייתה התייעצות והתייעצות, ועוד רשימה, ועוד הסתייגויות, ואז אמרתי לו: באמת, על הרשימה הזאת אתה משגע אותי, אתה יודע שבזמן הזה יכולתי ללכת לנכד שלי לחבק אותו?

נירה שפק: ואז ינון זז הצידה, חזר אליי, הוא וקרעי, והם ישבו על השולחן בוועדת הכספים ואמרו: כבוד היושב-ראש – פנו אל קושניר – אנחנו מושכים את כל ההסתייגויות אם נירה עכשיו עוזבת ונוסעת לנכד שלה.

נירה שפק: אמיתי, קרה, הגעתי הביתה, אפילו הספקתי לקלח אותו.

נירה שפק: אני חושבת שאחד המשפטים הראשונים שהוא אמר – שלחתי לינון: תודה, ינון, תודה, שלמה.

נירה שפק: הוא אמר גם – לימדתי אותו להגיד: אתה חייב לי, קושניר.

נירה שפק: אז זה היופי וזה הלב שיש לכולנו פה.

נירה שפק: והחוק הזה הוא חלק מהלב של ינון.

נירה שפק: אני ראיתי את הלהט ואת הרצון ואת המחקרים שהוא הביא.

נירה שפק: ינון, זה לא רק לאוכלוסייה החלשה, זה לכל מי שטרוד.

נירה שפק: גם מעמד הביניים היום טרוד ביומו ובמצב שלנו.

נירה שפק: גרים בכל מיני מקומות ולא לכולם יש את הזמן רגע לנשום, ולא חונכנו ככה.

נירה שפק: לא חונכנו, בכישורי החיים לא מלמדים אותנו איך פותחים חשבון בנק, איך מנהלים הוצאות קבועות והוצאות משתנות, איך לוקחים משכנתה.

נירה שפק: אנחנו רואים מה קורה, אנשים עם חובות.

נירה שפק: ואתה עצרת לרגע, והחוקים – החוק שאתה מעביר – אלה חוקים שלא פותחים מהדורות, לא יצטטו אותם עכשיו בכל המקומות, אבל החוק הזה עשה טוב לכל כך הרבה אנשים, לא משנה איזה צבע, איזה מגזר ואיפה הם גרים בארץ.

נירה שפק: תודה.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: באמת יש גם רגעים של נחת בבניין הזה.

יעקב אשר: אוקיי, להלן רשימת הדוברים: ישראל כץ – אינו נוכח; אלי כהן; סמי אבו שחאדה; אבי מעוז; יואב בן צור; אמיר אוחנה; משה טור פז; משה גפני; דסטה גדי יברקן; גלית דיסטל אטבריאן; אוריאל בוסו; מאיר פרוש; אלכס קושניר; עופר כסיף; חיים ביטון; דוד אמסלם; עאידה תומא סלימאן; יצחק פינדרוס; משה ארבל; אחמד טיבי; איימן עודה; שלמה קרעי; יעקב טסלר; משה אבוטבול; אלי אבידר; אופיר סופר.

משה אבוטבול: משה אבוטבול מוותר.

יעקב אשר: משה אבוטבול – מוותר.

נירה שפק: נדיר.

משה אבוטבול: נדיר אבל קיים.

יעקב אשר: אני מקווה שאתה מרגיש טוב שאתה מוותר על העניין הזה.

משה אבוטבול: לא, כדי שיראה מהר את ההישג.

יעקב אשר: אלי אבידר; אופיר סופר; לימור מגן תלם; אופיר כץ; מירי רגב; יוליה מלינובסקי; יובל שטייניץ; יעקב אשר; יואב גלנט; אורית מלכה סטרוק; שמחה רוטמן; אורלי לוי אבקסיס; פטין מולא; ולדימיר בליאק; דוד ביטן; יואב קיש; אופיר אקוניס.

יעקב אשר: אוסאמה סעדי, בבקשה.

נירה שפק: מה, אוסאמה, אתה עולה?

עידית סילמן: אוסאמה, תפרגן.

עידית סילמן: תפרגן, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, כנראה שיש כאן תחרות מי המחוקק בכנסת הקצרה הזו.

עידית סילמן: לא, גם אתה, גם אתה.

אוסאמה סעדי: אני אומר, יש תחרות, אז אנחנו צריכים לבדוק את זה.

אוסאמה סעדי: אבל הייתה אתי עטייה, שבאמת עושה עבודה, והעבירה כמה חוקים חברתיים.

אוסאמה סעדי: אבל עכשיו יש לנו את אייל, אה, סליחה, ינון, ינון אזולאי שבאמת עושה עבודה מצוינת, מקצועית.

אוסאמה סעדי: למרות שלא למדת ליבה, נכון?

ינון אזולאי: לא למדתי.

אוסאמה סעדי: למד ליבה?

ינון אזולאי: לא, לא.

ינון אזולאי: לא היה לנו את יועז - - -

יועז הנדל: הוא למד על סיבים.

אוסאמה סעדי: אה, על סיבים.

ינון אזולאי: אנחנו אלופים בסיבים.

יועז הנדל: הוא כבר יודע על סיבים הכול, כל מה שצריך.

משה אבוטבול: יש סיבים וסיבות.

יועז הנדל: סיבים, סיבות - - -

אוסאמה סעדי: לא למד, אבל הוא עושה עבודה נפלאה בוועדת הכספים עם מספרים, עם זה, עם זה, כאילו שיש לך חמש יחידות בגרות במתמטיקה.

אוסאמה סעדי: ועכשיו זה עוד חוק חברתי מבית היוצר של ינון אזולאי, שאפו, כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: חשוב שאנשים כמוך יחזרו לכנסת הבאה, ינון.

יעקב אשר: הוא יחזור, הוא יחזור, אל דאגה, אין חשש.

אוסאמה סעדי: יש לו פריימריז, משהו?

אוסאמה סעדי: או שאין לו?

יעקב אשר: לא, לא, יש פה חשש על כמה אחרים, לא - - -

ינון אזולאי: אני ומשה ארבל על אותה משבצת, זה בסדר, מסתדרים.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לדבר על – עכשיו קיבלתי מחלק מראשי המועצות בחברה הערבית החלטה ופרסום של משרד הפנים, שזה הכותרת שלו: "שרת הפנים אילת שקד", ממרוקו כנראה, מאל-מגרב: "25 רשויות מקומיות ייכנסו בקרוב לתוכנית המראה, שבמסגרתה יקבלו סך של 300 מיליון שקל לצורך קידום ופיתוח כלכלי ברשות המקומית.

אוסאמה סעדי: משרד הפנים בשיתוף משרד האוצר מקדם תוכנית המראה ל-25 רשויות מקומיות במטרה להוביל ולקדם פיתוח כלכלי וארגוני, תוך קידום פרויקטים שונים אשר יובילו לשיפורים משמעותיים בארגון הרשות המקומית ובאופן התנהלותה.

אוסאמה סעדי: 25 הרשויות המקומיות אשר נבחרו" – אתה היית ראש עיר בני ברק – לתוכנית ההמראה, ביניהן הערים: טבריה – טאברייה, ליד, מעלה אדומים, קריית מוצקין, קריית שמונה, אריאל, בת ים, נהריה - - -

ינון אזולאי: תגיד לי שאין ערבים, נכון?

אוסאמה סעדי: ואללה, איך ידעת?

ינון אזולאי: - - - בחירות.

יעקב אשר: אבל סיבים יש להם.

יועז הנדל: סיבים יש.

יועז הנדל: אני שמח שכולם כאן מצטרפים לפרויקט.

יועז הנדל: זה לקח זמן, אבל אחרי שנה - - -

משה אבוטבול: זה לא שהתרגלנו - - -

עידית סילמן: יועז, בטוח, אין מצב שלא יזכרו ששמת סיבים בכל הארץ.

יועז הנדל: תראו איזה הישג של הממשלה, גם האופוזיציה וגם הקואליציה רוצים סיבים.

יעקב אשר: הישג אדיר.

משה אבוטבול: עד שהתרגלנו אתה כבר - - -

יעקב אשר: לא להפריע.

אוסאמה סעדי: אבוטבול, גם אתה היית ראש עיר.

יעקב אשר: אני מבקש לא להפריע לדובר.

אוסאמה סעדי: "מנכ"ל משרד הפנים הוסיף: קידום וחיזוק הרשויות המקומיות הם המשימות המרכזיות במדיניות שאותה אנו מתווים בעבודתנו במשרד, ותוכנית ההמראה היא שלב נוסף לחיזוק ושיפור היכולות הכלכליות של הרשויות המקומיות.

אוסאמה סעדי: בהתאם למדיניות שקבענו, רשות שמתפקדת באופן תקין ונכון תקבל סיוע משלים ממשרד הפנים כדי שתוכל" – ינון, "להעמיק ולהגדיל את היכולות שלה ואת השירותים שהיא מספקת לתושבים".

אוסאמה סעדי: ידעת נכון, מתוך 25 יישובים אין אפילו יישוב ערבי מסכן אחד.

ינון אזולאי: אתה יודע למה.

אוסאמה סעדי: למה?

ינון אזולאי: כי היא במרוקו, אז היא שכחה שיש עוד יישובים.

אוסאמה סעדי: אה, במרוקו אין ערבים?

ינון אזולאי: היא שם, אז היא חשבה שזהו, זה הדבר היחידי שיש.

אוסאמה סעדי: אה, אולי יש רשויות במרוקו, אתה אומר.

אוסאמה סעדי: לכן, אדוני, זה בדיוק מראה על המדיניות של משרד הפנים מתחילת הקדנציה הזו, שבאמת יש אפליה גם בתכנון, גם בתקציבים.

אוסאמה סעדי: אפליה קשה נגד הרשויות הערביות, שהן הכי חלשות, ונותנים 300 מיליון ל-25 רשויות.

אוסאמה סעדי: בושה וחרפה.

אוסאמה סעדי: אני קורא למשרד הפנים, לשרת הפנים, לממשלה, לשנות מייד את ההחלטה המבישה והגזענית הזו.

יעקב אשר: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יעקב אשר: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי; יבגני סובה; ישראל אייכלר; יוסף טייב; סימון דוידסון; מיכל וולדיגר; בצלאל סמוטריץ'; קטי שטרית; מירב בן ארי; קרן ברק; ג'ידא רינאוי זועבי; אורי מקלב – אינם נוכחים.

יעקב אשר: אם כך, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נלך להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 232) (מסלול ברירת מחדל בהפקדות לחיסכון ארוך טווח לילד), התשפ"ב–2022, של חברי הכנסת ינון אזולאי ומשה ארבל, בקריאה ראשונה.

יעקב אשר: מי בעד?

יעקב אשר: הצבעה בבקשה.

יעקב אשר: רגע, אתם רוצים שמית?

יעקב אשר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6

יעקב אשר: נמנעים – אין

יעקב אשר: חברי הכנסת, אם כך, שישה בעד, אין מתנגדים.

יעקב אשר: אם כך, אני קובע שהצעת החוק תחזור לדיון בוועדת הכספים.

יעקב אשר: כן, ינון?

יעקב אשר: ועדת הכספים.

יעקב אשר: חבריי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יעקב אשר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ג בסיון התשפ"ב, 22 ביוני 2022, בשעה 11:00.

יעקב אשר: ישיבה זו נעולה.