ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 130, 2022-05-17 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום ט"ז באייר התשפ"ב, 17 במאי 2022.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

דן מרזוק: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

דן מרזוק: הצעת חוק תגמולים לאסירי ציון ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 9) (שינוי מועד יום ציון פועלם של אסירי ציון וקביעת פעולות לציונו), התשפ"ב–2022, של חברי הכנסת אלכס קושניר, יבגני סובה ויוליה מלינובסקי.

דן מרזוק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה למזכיר הכנסת.

מיקי לוי: הנושא הבא: נאומים בני דקה.

מיקי לוי: הצבעה, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: עד שתונח לפניי הרשימה – חבר הכנסת מעוז.

קריאה: - - -

מיקי לוי: הוא תמיד מצביע, אז אני הולך על בטוח.

בועז טופורובסקי: הנדסת תודעה מס' 52.

אבי מעוז: התמדה, התמדה.

אבי מעוז: בועז, יפה מאוד.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, תודה.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 52, והפעם – על האלימות בהדסה.

אבי מעוז: אתמול עשרות ערבים התפרעו, זרעו הרס ותקפו אנשי צוות ביחידת טיפול נמרץ בבית החולים הדסה הר הצופים בעקבות מות בן משפחתם.

אבי מעוז: מהנדס התודעה, שר הבריאות, אמר בהודעת הגינוי שלו שהאלימות במוסדות הבריאות היא נחלת יהודים וערבים.

אבי מעוז: אחות מבית החולים כתבה לי על מאבטחים של בית החולים שלא מטפלים במתפרעים כי הם מהחמולה שלהם, ועל רופא שבזמן שומר החומות פרסם פוסט תמיכה בטרור ועדיין עובד שם.

אבי מעוז: זוהי תוצאה של הנדסת תודעה ארוכת שנים שמסרבת להכיר בכך שאנחנו עדיין במלחמת העצמאות על המשילות והריבונות בארץ, ולא מבחינה בין אח לאויב.

אבי מעוז: הגיע הזמן להפסיק את מכבסת המילים ואת הפחד ממשטרת המחשבות של הפוליטיקלי קורקט, שמביאים את צוותי הרפואה, החולים ומשפחותיהם למצב של סכנה ממשית לחייהם.

אבי מעוז: אני ממליץ לשר הפרוגרס הפוסט-מודרני המכונה שר הבריאות להתפטר עוד היום מתפקידו.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת רון בן משה, בבקשה.

יעל רון בן משה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעל רון בן משה: כנסת נכבדה, הוועדות למתחמים מועדפים לדיור הוקמו ככלי חריג בחקיקה לפתרון משבר הדיור, ובגלל חריגותו המשפטית הוא חוקק אך ורק כהוראת שעה בשנת 2014.

יעל רון בן משה: מאז הקמת הוותמ"ל – אותן ועדות למתחמים מועדפים לדיור – הוכרזו כבר 159 מתחמים, הכוללים 470,000 יחידות דיור.

יעל רון בן משה: עם זאת הפתרון לא הוכיח את עצמו: מחירי הדיור לא ירדו, ואחוזי המימוש של תוכניות הוותמ"ל נמוכים ביותר.

יעל רון בן משה: למה הוא כן גרם, אותו ותמ"ל?

יעל רון בן משה: לפגיעה קשה בעשרות אלפי דונם חקלאיים ועשרות יישובים במרחב הכפרי.

יעל רון בן משה: למרות התוצאות העגומות הוותמ"ל קיבל הארכה של ארבע שנים נוספות תוך הבטחה, גם לנו, חברי הכנסת בקואליציה הנוכחית, שהוא יתמקד באוכלוסיות מיוחדות המתמודדות עם מצוקת דיור, מיעוטים וחרדים בעיקר, ובתוככי הערים, לדוגמה פינוי-בינוי במתחמים מבוססי תחבורה ציבורית.

יעל רון בן משה: כיום אנו עדים לתוכניות חדשות בהיקפים של עשרות אלפי דונם חקלאיים, בעיקר בדרום ובעוטף עזה דווקא – ללא צורך ממשי, ללא היתכנות תכנונית, בלי לקחת בחשבון הסטה של תשתיות לאומיות כמו רכבת, באופן שמשלש את הערים.

יעל רון בן משה: כדאי שהערים יגדלו, אבל מה הבהילות?

יעל רון בן משה: התוכניות הללו הן על חשבון יישובים שחלקם הוקמו לצורך אחיזה בקרקע עם קום המדינה.

יעל רון בן משה: אני קוראת לשר הבינוי והשיכון ולשרת הפנים להפסיק את הנגיסה המיותרת והפוגענית במרחב הכפרי, ולחזור למטרות המקוריות של הוותמ"ל – תוספת יחידות דיור למימוש מיידי ולא מתחמים שספק אם ייבנו בהם דירות בעשורים הקרובים ובינתיים רק מחריבים חקלאות, יוצרים משבר תשתיות ומשבר לביטחון המזון בכסות פתרון למשבר הדיור, שכאמור, רחוק מלהיפתר.

יעל רון בן משה: תודה.

מיקי לוי: תודה על דברייך המעניינים.

מיקי לוי: חבר הכנסת גינזבורג, בבקשה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איתן גינזבורג: כנסת נכבדה, הם אמרו לנו: תעופו מכאן, ירושלים זה לא בשבילכם, צריך לטהר את ירושלים מכל ההומואים – אלו דברים של זוג הומואים שנרגמו באבנים שנזרקו לתוך ביתם בירושלים רק לאחרונה.

איתן גינזבורג: סטודנט בטכניון אמר שכסטודנט דתי בארון כל אמירה של הרב בזמן דבר תורה או בשיעור הייתה כמו עוד מסמר בארון שלו.

איתן גינזבורג: את זה הוא אמר על דברי הסתה של רב האוניברסיטה נגד סטודנטים להט"בים בקמפוס.

איתן גינזבורג: בפעם הבאה האבן יכולה להיות על הראש, אני לא יודעת למה לצפות מחר בבוקר – את זה אמרה אימו של מארגן מצעד הגאווה בנתיבות, ששמשת הרכב שלה נופצה בשבוע שעבר.

איתן גינזבורג: היום, חברי הכנסת, אנחנו מציינים את היום הבין-לאומי נגד להט"בופוביה.

איתן גינזבורג: בשבועות האחרונים קיבלנו תזכורות טובות לסיבה, למה היום הזה כל כך נחוץ.

איתן גינזבורג: הרתיעה והסלידה מלהט"ב מתורגמות יום-יום לאלימות ולדברי שטנה, שאנחנו חייבים לעצור, לגנות ולפעול נגדם ביד קשה כדי למנוע את הקורבנות הבאים ולאפשר לנו לחיות בחברה וכחברה סובלנית וטובה יותר.

איתן גינזבורג: קיים עדיין חושך אבל יש יותר ויותר אור.

איתן גינזבורג: בחודש הגאווה הקרוב נצעד בעשרות ערים ברחבי הארץ ונשתחרר מהנטל הלהט"בופובי שאנחנו חווים במרחב הציבורי, בדרישה לקבל את הזכויות שמגיעות לנו ולהוכיח שאהבה היא אהבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: לו יהי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אל העיתונאית סיון רהב מאיר הגיע סיפור מאת נחמה שפילמן, מנהלת החינוך החברתי בקיבוץ טירת צבי, והיא דיווחה על כך – משהו מעניין.

משה אבוטבול: נטע אייגר, נער בכיתה י"א מהקיבוץ, נסע להתחרות בחו"ל באולימפיאדת מנדלייב הבין-לאומית בכימיה.

משה אבוטבול: אגב, נטע הוא צאצא של הרב עקיבא אייגר, שהיה מפורסם בגאוניותו.

משה אבוטבול: מישראל נשלחו לתחרות ששת הכימאים הצעירים הטובים ביותר במדינה, וביניהם גם נטע.

משה אבוטבול: הוא הצטיין בשני השלבים הראשונים אבל לצערנו מבחן המעבדה השלישי והחשוב נערך בשבת האחרונה.

משה אבוטבול: למרות ההבטחות המוקדמות לאפשר לנטע להיבחן ביום שישי או במוצאי שבת, בפועל לצערנו לא אפשרו לו לעשות זאת.

משה אבוטבול: לדעתנו, ישראל צריכה להתעקש על כך כמדיניות רשמית ולא כטובה פרטנית לנטע.

משה אבוטבול: בסופו של דבר נטע לא ניגש למבחן בשבת.

משה אבוטבול: מבחינתנו הוא עמד במבחן אחר.

משה אבוטבול: בקיבוץ ובבית הספר שלו בשדה אליהו הכינו לו קבלת פנים של אלוף העולם.

משה אבוטבול: הוא התכונן לתחרות הזאת שלוש שנים תמימות.

משה אבוטבול: הוא כימאי מצטיין, והלילה הוא המריא לארץ בלי גביע אבל עם הרבה הרבה אמונה ונאמנות לערכים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: ציון ימים מיוחדים.

בועז טופורובסקי: - - -

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת טופורובסקי.

בועז טופורובסקי: תודה, אדוני היושב-ראש.

בועז טופורובסקי: אומנם הקראתי אתמול את שמות ההרוגים, אבל חשוב לי גם עכשיו לבוא.

בועז טופורובסקי: אנחנו כבר נדבר על כוחות ביטחון הפנים.

בועז טופורובסקי: הנושא של אכיפה בתאונות הדרכים זה נושא שגם הוא חייב להיות מטופל בצורה הרבה יותר רצינית.

בועז טופורובסקי: כל מי שנוסע על הכביש יודע: כשרואים משטרה נוסעים בטוח, כשרואים את גורמי אכיפת החוק, כשיודעים – או כשמדברים בארוחת שישי, ואומרים, אני הייתי שיכור, עצרו אותי ולקחו לי את הרישיון, אז בפעם הבאה אנשים מסביב לא ייסעו תחת השפעת אלכוהול.

בועז טופורובסקי: גם כאן חשוב לחזק ולהביא המון תקציבים ויכולות למשטרה בשביל שיוכלו לאכוף את עבירות התנועה, בשביל שנוכל להילחם באמת בתאונות הדרכים.

בועז טופורובסקי: 138 הרוגים מתחילת השנה.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום ההוקרה לכוחות ביטחון הפנים << הלסי >>

מיקי לוי: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: ציון יום ההוקרה לכוחות ביטחון הפנים – הצעות לסדר-היום מס' 2381, 2429, 2451, 2452, 2455 ו-2456.

מיקי לוי: פותחת את האירוע הזה חברת הכנסת מירב בן ארי, שפעלה היום רבות לקיום יום מכובד בכנסת כהצדעה לכוחות ביטחון הפנים.

מיקי לוי: בבקשה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

מירב בן ארי: תודה לך, שהיית היוזם של היום הזה עוד בכנסת העשרים.

מירב בן ארי: אני ממשיכה את הדרך שלך בגאווה גדולה.

מירב בן ארי: תודה שהגעת, שכיבדת את אנשי כוחות ביטחון הפנים, אתה וחברי וחברות הכנסת.

מירב בן ארי: ראיתי נוכחות מרשימה ומיוחדת שלא ראיתי הרבה זמן במשכן, של קואליציה ואופוזיציה.

מירב בן ארי: אז תודה לכל מי שהגיע.

מירב בן ארי: אני החלטתי, בנאום שלי במליאה פשוט לקרוא טור שקראתי בתחילת השבוע בעיתון ידיעות אחרונות.

מירב בן ארי: כתבה אותו דנה ספקטור, אבל הקרדיט מגיע לאיש כוחות ביטחון הפנים שביקש להישאר בעילום שם.

מירב בן ארי: יואב, תשמע.

מירב בן ארי: לא יודע על מה נעם רז, זיכרונו לברכה, חשב כשהוא חטף את הכדור, אבל הוא היה בסוף פעילות, אז אולי הוא פנטז על אייס ארומה, אולי הוא חישב את השעות עד כניסת השבת, נסיעה, תחקיר, מסדר ציוד, מנחה, מקלחת.

מירב בן ארי: מה שבטוח זה שנעם ידע שהוא עומד למות.

מירב בן ארי: הוא יודע את זה כבר 30 שנה, שכל רגע הוא הרגע האחרון, שמחר הוא תוכנית, אבל תוכניות טיבן להשתנות.

מירב בן ארי: סכנת חיים תמידית זה משהו שאי-אפשר להבין אותו ואת מה שהוא מוציא ממך כבן אדם.

מירב בן ארי: זה כל רגע, כל שנייה.

מירב בן ארי: נער שיקפוץ עליך מאחורי עמוד עם סכין; מאזדה לבנה שמתקרבת אליך מהר מדי כשאתה מחכה לאוטובוס; כדור בגב כשאתה מתלבט בחנות.

מירב בן ארי: כל הזמן, כל רגע.

מירב בן ארי: ביום-יום אתה קצת שוכח שזה הרגע האחרון, אבל התת-מודע תמיד עובד.

מירב בן ארי: וגם אם אתה שוכח, הוא זוכר.

מירב בן ארי: אז אתה חי כל רגע כאילו הוא האחרון.

מירב בן ארי: וכשאשתך מזמינה חופשה לאוגוסט, משהו בראש שלך אומר, הלוואי, כי אתה מת לחיות עד אז, להיות עם הילדים נטול דאגות על איזה חוף ים.

מירב בן ארי: ועד שאוגוסט יגיע תמות עוד אלפי מיתות קטנות.

מירב בן ארי: בכל פעם שמישהו יתקרב אליך ברחוב תמות, כי אולי יש לו חגורת נפץ.

מירב בן ארי: ומי שמסתכל מהצד לא יבין למה נדרכת בכלל, למה שרירי הבטן שלך התכווצו, מוכנים לספוג.

מירב בן ארי: גם כשתשב עם אשתך במסעדה, עם הפנים לכניסה, תמיד עם הפנים לכניסה, מגע המתכת הקר על המותן יזכיר לך שאם מישהו נכנס לכאן עכשיו עם מבט עקום אתה קם, ואולי זאת כוס היין האחרונה שלך בחיים.

מירב בן ארי: אלפי אנשים חיים בינינו ככה את הרגעים האחרונים שלהם.

מירב בן ארי: אלפי אנשים שנשפטים ממשרדים – רואים את מה שהם עושים רק דרך מסכי ה-HD.

מירב בן ארי: כמה קל זה לשפוט מישהו שהרים אלה בלי להבין שבפעם הקודמת כשהוא לא הרים אותה, חבר שלך חטף בלוק לראש.

מירב בן ארי: כמה קל זה לדרוש ממנו להיות סבלני כשגם אתמול הוא עמד באותה פינה מול אותו מפגין אלים, וגם שלשום, וגם לפני חמש שנים.

מירב בן ארי: הפלזמות משוכללות, אבל הן לא מעבירות לסלון המעוצב את השחיקה, את הפחד, את הכאב.

מירב בן ארי: אנחנו כועסים עליהם תמיד.

מירב בן ארי: יודעים לעשות את העבודה שלהם הרבה יותר טוב מהם, ומצקצקים לעיתים כשרואים אותם על המסכים.

מירב בן ארי: הם החברים שלנו, אנשי כוחות ביטחון הפנים כולם.

מירב בן ארי: שומרים לנו על הגב.

מירב בן ארי: אתם לא רואים אותם, אבל הם כל הזמן מחזיקים ידיים, יוצרים סביבנו טבעת בלתי נראית ומחייכים כשהם רואים ילדים משחקים בים, כי כמו שאמר ח', מפקד הימ"מ, שהדליק משואה – זה הניצחון.

מירב בן ארי: אנחנו כועסים עליהם ושונאים אותם, ומאוכזבים כשהם מפסידים, אבל שוכחים שהם לא מפסיקים למות בשבילנו הרבה לפני שהם חיים בשביל עצמם.

מירב בן ארי: בא לי להגיד שהם לא צריכים תודה, כי הם לא.

מירב בן ארי: הם בחרו וממשיכים לבחור, בכל בוקר מחדש.

מירב בן ארי: אבל סובלנות, הבנה וגם חיוך מדי פעם יעזרו.

מירב בן ארי: יעזור אם בפעם הבאה שתראו משהו בטלוויזיה, לא תמהרו לשפוט אותם לכף חובה; שנבין שיש הקשר, גם אם אנחנו לא רואים אותו או לא מודעים אליו.

מירב בן ארי: יעזור אם נבין שהכוונה באמת טובה.

מירב בן ארי: תמיד.

מירב בן ארי: גם כשנדמה שלא.

מירב בן ארי: הם פה איתנו.

מירב בן ארי: בואו לא נחכה שימותו כדי להיות איתם".

מירב בן ארי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמיר אוחנה.

מיקי לוי: אנחנו מקבלים בברכה את נציבת שב"ס רב-גונדר קטי פרי.

מיקי לוי: ברוכה הבאה.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אמיר אוחנה: השר, חברי הכנסת, חברתי יושבת-ראש ועדת הבט"פ חברת הכנסת מירב בן ארי, שמאז הקמת הוועדה מוכיחה בחריצותה עד כמה הייתה הוועדה הזו נחוצה, והיא לדעתי מהוועדות החשובות ביותר שיש בכנסת.

אמיר אוחנה: תודה לך על כל הפעילות ועל היוזמה.

אמיר אוחנה: ראשי הארגונים וגופי הביטחון, המפקח הכללי של משטרת ישראל רב-ניצב יעקב שבתאי, נציבת בתי הסוהר רב-גונדר קטי פרי, נציב הכבאות וההצלה רב-טפסר אייל כספי, כנסת נכבדה, אני חוזר עתה מביקור תנחומים בקידה, שם פגשתי את משפחתו הדואבת של לוחם הימ"מ נעם רז, שנפל על משמרתו בפעולה בבורקין בסוף השבוע שעבר.

אמיר אוחנה: גם מכאן אני מבקש לשלוח להם תנחומים בשם כל עם ישראל.

אמיר אוחנה: לפני כשנתיים עמדתי כאן, בדוכן הזה, והצהרתי אמונים למדינת ישראל עם כניסתי לתפקיד שר הבט"פ.

אמיר אוחנה: המקום הראשון שאליו הלכתי מייד אחרי ההשבעה ועוד באותו הערב היה ביקור אצל שוטרים שנפצעו כמה ימים קודם לכן בקרב יריות שניהלו עם גורמים עבריינים.

אמיר אוחנה: אנשי כוחות הביטחון שלנו – שוטרות ושוטרי משטרת ישראל, לוחמות ולוחמי משמר הגבול, סוהרות וסוהרי שירות בתי הסוהר, לוחמי האש בנציבות הכבאות וההצלה – הם הגיבורים שאותם אנחנו מציינים היום, והם גיבורים בכל ימות השנה.

אמיר אוחנה: הגיבורים הללו באים במגע יום-יומי עם סכנות הכרוכות בסכנת חיים, והן שונות ומגוונות.

אמיר אוחנה: המשימה שלהם: לשמור על שלומם וביטחונם של אזרחי ישראל תוך סיכון, ולעיתים גם הקרבה, של חייהם שלהם.

אמיר אוחנה: כשר בט"פ עשיתי ככל יכולתי כדי לגבות ולחזק, להלל ולפאר את הגיבורים שלנו.

אמיר אוחנה: יש גם טעויות.

אמיר אוחנה: הדבר הזה הוא בלתי נמנע כשאנו עוסקים בבני אדם.

אמיר אוחנה: אבל, לצערי, לא אחת ראיתי אותם הופכים לשק חבטות שלא בצדק, נרמסים תחת גלגלי הלייקים, הרייטינג והפופוליזם.

אמיר אוחנה: יש הרבה כפיות טובה בתפקידים הללו, אבל רק מי שתחושת שליחות אמיתית מפעמת בו יכול להמשיך ולשאת בהם.

אמיר אוחנה: היום הזה, שאותו יזמה בצדק רב חברתי מירב, היום הזה מנסה לתקן.

אמיר אוחנה: היום אנו, בשם רבים רבים מאזרחי ישראל, מכל חלקי הבית הזה ומשני צידי המתרס הפוליטי, מניחים בצד את המחלוקות ומאחדים כוחות כדי לשבח אתכם, הגיבורים שלנו; כדי להזכיר לכם שגם אם אתם לא תמיד שומעים זאת אנחנו מעריכים אתכם, אנחנו אוהבים אתכם ומודים לכם על לילות בלי שינה, על עמידה על המשמר תחת השמש הקופחת ובקור המצמית, על פריצה לתוך אש בוערת, על סיכול פיגוע ועל הנכונות שלכם פעם אחר פעם לשמור על הדגל שלנו, על המדינה שלנו ועל העם שלנו.

אמיר אוחנה: אנחנו מודים לכם ואנחנו מודים לבני משפחותיכם, הנושאים בעצמם חלק גדול מהעול כשהם משמשים לכם כתף תומכת.

אמיר אוחנה: אנחנו מודים לכם ומוקירים אתכם, למרות שלא דרשתם זאת ובוודאי הייתם ממשיכים לעשות את כל זאת גם בלי תודות.

אמיר אוחנה: והלוואי ותתקיים בכם, בכולכם, ברכת הכוהנים: "יברכך ה' וישמרך.

אמיר אוחנה: יאר ה' פניו אליך ויחֻנך.

אמיר אוחנה: יִשא ה' פניו אליך וישם לך שלום".

אמיר אוחנה: ונאמר כולנו, בשם עם ישראל, אמן.

מיקי לוי: אמן.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו היום מציינים יום הוקרה לכוחות ביטחון הפנים, שבעצם מגיעה להם כל הערכה, תודה וברכה על כל מה שהם פועלים למעננו במשך כל השנה לשמירת הסדר במדינה.

משה אבוטבול: "אלמלא מוראה של מלכות, איש את רעהו חיים בלעו", כך אומרים חז"ל.

משה אבוטבול: לכן באמת יש הוקרה והערכה אליהם.

משה אבוטבול: בתורה נאמר: "שֹפטים ושֹטרים תִתן לך בכל שעריך אשר ה' אלהיך נותן לך - - - ושפטו את העם משפט צדק".

משה אבוטבול: כלומר, החיוניות של שופטים ושוטרים היא חובת המציאות בכל חברה מתוקנת, חברה אזרחית שרוצה לראות חיים תקינים.

משה אבוטבול: לכן, אני באמת שמח שבהיותי ראש העיר בית שמש זכיתי גם לחנוך וגם לפעול רבות ונצורות להקמת מרכז ההדרכה, בית הספר לשוטרים.

משה אבוטבול: מכל קצווי הארץ הביאו את כל בתי הספר ועשינו מרכז הדרכה ענק, מיוחד, לכל אותם רבבות של שוטרים שנמצאים בכל הארץ, שיהיה להם נוח ונעים גם ללמוד כל מיני טכניקות טובות וחדשות.

משה אבוטבול: זה היה באמת מאוד מרגש גם להיות שם וגם לאחר מכן להשתמש במתקן הנפלא הזה של מרכז ההדרכה, שחנכתי אותו עם ראש הממשלה דאז מר בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין, דבר שבאמת יצק לנו המון המון כוח לעיר בית שמש.

משה אבוטבול: כמוהו גם אותו מועדון גמלאים לכל גמלאי המשטרה, שבתור הערכה לכל מה שהם פועלים למעננו חנכתי להם.

משה אבוטבול: הקמתי להם מועדון ברחוב ביאליק בעיר בית שמש כדי לתת להם כוח להתאחד ולדעת שמבחינתנו יש לנו הערכה, למרות שהם יצאו לגמלאות.

משה אבוטבול: יש לנו באמת הערכה אמיתית לנושא הזה.

משה אבוטבול: באמת לא צריך לספר כמה קשה להם התפקיד הזה.

משה אבוטבול: זה לא תפקיד קל להיות שוטר או להיות במצבים פחות נעימים ומביכים.

משה אבוטבול: והיו לנו באמת הרבה שיתופי פעולה נהדרים גם בתחום החינוך: תוכניות יפות שהקמנו עם נוער מתמודד ונושר בעיר בית שמש, דברים שבאמת חיזקו מאוד את האוכלוסייה ונתנו הרבה כוח לאותם נערים צעירים שפיתחו לעצמם – אותם אלה – רצונות ושאיפות אולי כן להיקלט לכוחות המשטרה.

משה אבוטבול: ועל כך באמת תודתנו וברכתנו למשטרה.

משה אבוטבול: עם כל הדברים, באמת, המתוקים והחשובים האלה – ודווקא אני שמח שנמצא פה גם סגן השר לביטחון פנים – צריך גם כן לומר עוד דבר.

משה אבוטבול: אנחנו, במשטרה היהודית, חייבים לגלות טיפה יותר חמלה כלפי אלה שהשוטרים נתקלים איתם, וזה לא קל.

משה אבוטבול: אני אומר "זה לא קל", כי אנחנו יודעים שלפעמים ישנן סיטואציות מאוד מביכות כשהשוטרים נמצאים ונקלעים לכל מיני הפגנות וכו'.

משה אבוטבול: אז צריכים לדעת.

משה אבוטבול: גם כן כמובן יש הפרש בין הפגנה לאומנית לבין הפגנה תורנית או כל דבר אחר.

משה אבוטבול: אני באמת רואה הבחנה מאוד גדולה בנושא הזה בין אלה שבכלל לא מכירים בקיומה של מדינת ישראל לבין אלה שרוצים להיטיב כל מיני דברים, גזרות שנגזרו עליהם בענייני דת וכדומה.

משה אבוטבול: אבל, המכנה המשותף שצריך לדעת – ואני אומר את זה בצורה הכי פשוטה: האזרחים הם לא בהמות, הם בני אדם, הם בני אנוש.

משה אבוטבול: צריך לדעת שהשימוש בכוח צריך להיות הנשק האחרון האחרון האחרון שמשתמשים בו כלפי אזרחים, כלפי בני אדם.

משה אבוטבול: זה דבר פשוט איום ונורא, בפרט אם פוגשים נערים בהפגנות, בעלי צרכים מיוחדים, מהחינוך המיוחד וכו'.

משה אבוטבול: ודאי שחייבים לפתח המון המון מיומנויות לנושא הזה.

משה אבוטבול: ואני גם כן ביקשתי – הבאנו פה בחקיקה את הנושא הזה שכל שוטר יקבל הדרכה בסיסית בכל מה שקשור לכאלה שנקראים מהמגזר של החינוך המיוחד, אבל לצערי הקואליציה לא אישרה את זה וזה נפל ממש ברוב דחוק של שניים-שלושה קולות.

משה אבוטבול: חבל מאוד מאוד, כי אני חושב שזה תיקון מאוד גדול.

משה אבוטבול: כמו התיקון שגם כשמפעילים מכת"זית לשימוש מול תושבים, צריכים לדעת, להבחין.

משה אבוטבול: עכשיו יש איזה שינוי, משהו עם מצלמה, אבל זה לא מספיק.

משה אבוטבול: אותם כוחות ביטחון, שאנחנו אוהבים אותם, הרסו הרבה בתים בגלל זה, ונכנסו עם המכת"זית והבואש לכל מיני חצרות של בתים.

משה אבוטבול: אחת החצרות הייתה מלאה אולי ב-400 סלי מזון למשפחות נזקקות והבואש הזה פגע בתוך כל אותן השקיות האלה, שהלכו אחרי זה לאשפה.

משה אבוטבול: זו חלוקה של סלי מזון לאותן משפחות.

משה אבוטבול: לכן, אני חושב שחייבים לדעת לגלות המון חמלה.

משה אבוטבול: צריך לדעת שעל השוטרים במצרים כתוב "ויֻכו שֹטרי בני ישראל".

משה אבוטבול: הייתה שם משטרה יהודית אבל השוטרים שם היו מוכנים לחטוף מכות, כן?

משה אבוטבול: אתה בא מרקע משטרתי, השוטרים שם הסכימו לחטוף מכות בגלל היהודים שלא השלימו את חוקם להביא להם את התבן ואת הלבנים למצרים, העיקר שהיהודים לא יחטפו מכות.

משה אבוטבול: תראו איזה שוטרים בעלי חמלה.

משה אבוטבול: אלה שוטרים יהודים.

משה אבוטבול: לכן אני אומר את זה ובזה אני מסיים: אנחנו נמצאים כעת ערב ההילולה של ל"ג בעומר, ופה צריך המון המון המון סבלנות של השוטרים גם כלפי התושבים.

משה אבוטבול: מדובר שם ברבבות שמגיעים.

משה אבוטבול: צריך רגישות, להפעיל רגישות.

משה אבוטבול: רבותיי, אני מבקש ממך, אדוני הסגן, תורידו הנחיות לשטח, כי אתמול שמענו דבר שציער אותי מאוד, שאחד השוטרים הבכירים ביותר בא ואמר: אנחנו נגדע ידיים.

משה אבוטבול: כך לא מדבר שוטר יהודי.

משה אבוטבול: זה לא סגנון של דיבור.

משה אבוטבול: צריך להוריד את זה מהלקסיקון.

משה אבוטבול: אמרתי, ואני חוזר: אנחנו אזרחים ותושבים ולא בהמות – ולעשות את המקסימום לא להרים ידיים על תושבים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וסרמן, בבקשה.

רות וסרמן לנדה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים נכבדים, "מי שבירך אבותינו, אברהם יצחק ויעקב, הוא יברך את חיילי צבא ההגנה לישראל, שוטרי משטרת ישראל ואנשי כוחות הביטחון, העומדים על משמר ארצנו וערי אלוהינו, מגבול הלבנון ועד מדבר מצרים, ומן הים הגדול עד לבוא הערבה, ביבשה, באוויר ובים - - - הקדוש ברוך הוא ישמור ויציל את חיילינו, שוטרינו וכל מגיני ארץ קודשנו מכל צרה וצוקה, ומכל נגע ומחלה, וישלח ברכה והצלחה בכל מעשה ידיהם.

רות וסרמן לנדה: ידבר שונאינו תחתיהם, ויעטרם בכתר ישועה ובעטרת ניצחון.

רות וסרמן לנדה: ויקוים בהם הכתוב: 'כי ה' אלֹהיכם ההֹלך עמכם להִלחם לכם עם אויבכם להושיע אתכם'.

רות וסרמן לנדה: ונאמר: אמן".

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, בבקשה.

איתמר בן גביר: אדוני יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, סגן השר, יושבת-ראש הוועדה לביטחון הפנים, נכבדיי חברי הכנסת ונציבת שירות בתי הסוהר קטי פרי, שמכבדת את כולנו; אחיי השוטרים, אנשי שב"ס, לוחמי האש, גיבורי התהילה כולכם; אתם, ששומרים על כולנו בכל מקום, שמפסידים שבתות וחגים עם המשפחה; אחים שלנו, שמסכנים את חייכם כדי לאפשר לכולנו לחיות; אתם, אנשי המשטרה, שעומדים שעות על גבי שעות בהר הבית, בדרום, בצפון, במרכז, עם ציוד מלא, בעבודה אינטנסיבית בלי שעות נוספות, בשכר זעום ובמוטיבציית שיא מול פורעים מבית ומחוץ; אתם, אנשי שירות בתי הסוהר, שנמצאים בחזית מול מחבלים ואסירים פליליים קשים תוך מסירות נפש של ממש, חוסר רציני בתקציבים, בעבודה קשה וסיזיפית מאחורי חומות הכלא; אתם, אנשי כיבוי האש, שלא תמיד זוכים להוקרה אבל תמיד תמיד מקריבים את עצמכם ומכניסים את עצמכם למקומות סכנה, וכל זאת כדי להציל נפשות בישראל.

איתמר בן גביר: אנחנו חייבים לכם ולבני המשפחות שלכם, לנשים, לילדים, לבעלים, תודה.

איתמר בן גביר: אנחנו חייבים לכם את חיינו.

איתמר בן גביר: אנחנו חייבים לכם את היכולת לחיות במדינתנו.

איתמר בן גביר: האהבה אליכם חוצה מגזרים, חוצה גבולות.

איתמר בן גביר: אתם ארץ ישראל היפה.

איתמר בן גביר: נער הייתי וגם בגרתי, ונדמה לי, אדוני היושב-ראש, שאני מכיר כל כך הרבה שנים את כל כוחות ביטחון הפנים – כמפגין במוקדים ציבוריים עם שוטרי יס"מ, סיור, חוקרים וקצינים, וגם לא פעם בבתי מעצר ובעבודות שירות, כעורך דין שבא במגע מול כל כוחות ביטחון הפנים: משטרה, שב"ס, כיבוי אש, כאשר לא פעם ייצגתי אתכם בבתי המשפט.

איתמר בן גביר: והיום – כחבר כנסת, שנכון, לפעמים יש לו שאלות, לפעמים יש לו תהיות, אבל תמיד תמיד איתכם, בשבילכם, בכל דיון בוועדה החשובה של חברת הכנסת מירב בן ארי, בשאילתות, בהופעות פומביות, בדרישה לשמור עליכם, בטלפונים לתוך הלילה כדי לחזק אתכם ולבקש מכם: רק תמשיכו.

איתמר בן גביר: אנחנו מגבים אתכם במלחמה הקשה בטרור.

איתמר בן גביר: אנחנו סומכים עליכם בטיפול בכל אירוע ביטחוני ואזרחי.

איתמר בן גביר: אבל הכי חשוב, חבריי חברי הכנסת ואדוני סגן השר: אנחנו צריכים להיות הגב שלכם כאן בכנסת.

איתמר בן גביר: מגיע לכם, מגיע לכם שנהפוך עולמות בשבילכם כדי להעלות לכם את המשכורות.

איתמר בן גביר: לא כי זה אינטרס שלכם – זה אינטרס שלנו.

איתמר בן גביר: מגיע לכם שניתן לכם יותר אמצעים, יותר יכולות, יותר תקציבים.

איתמר בן גביר: ובעיקר, מגיע לכם שנאפשר לכם יד חופשית במלחמה הכי חשובה שלכם ושלנו:

איתמר בן גביר: המלחמה נגד הטרור שמאיים להשמיד אותנו וחובה עלינו לכסח לו את הצורה.

איתמר בן גביר: אני מצדיע לכם, אחיי גיבורי התהילה, ברכת השם עליכם.

איתמר בן גביר: שהקדוש ברוך הוא יברך אתכם, יצליח דרככם, ידבר שונאינו תחתיכם, ונאמר אמן.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קושניר, בבקשה.

אלכס קושניר: אדוני היושב-ראש; אדוני השר – שני שרים – רבותיי השרים, סגן השר יואב סגלוביץ', חברתי מירב בן ארי, יושבת-ראש הועדה – אני מברך אותך על היוזמה המדהימה הזאת של היום הזה – אורחים נכבדים, אנשי כוחות ביטחון הפנים, אני רוצה לספר לכם שני סיפורים.

אלכס קושניר: אחד, מאוד אישי, שקרה לי ממש לפני שבוע.

אלכס קושניר: יש לי שכן שוטר, ואנחנו רואים ככה אחד את השני בדרך כלל בכניסה לבית, נכנסים ויוצאים, נכנסים ויוצאים.

אלכס קושניר: פתאום אני רואה אותו עם יד בגבס.

אלכס קושניר: אני אומר לו: מה קרה?

אלכס קושניר: ואז הוא אומר לי כלאחר יד: אה, הפס"ד.

אלכס קושניר: והמשיך בשגרה.

אלכס קושניר: וזה בעצם כל כך צרם לי, אמרתי:

אלכס קושניר: אנחנו חיים את היום-יום שלנו ויש אנשים שכל יום, כל יום, מסכנים את החיים שלהם כדי שאנחנו נוכל לחיות.

אלכס קושניר: ואנחנו כמובן רואים בתקשורת, נחשפים לסיפורי הגבורה של השוטרים – שני הסיפורים האחרונים, כמובן, של נעם רז, זיכרונו לברכה, ואמיר ח'ורי, זיכרונו לברכה – אבל יש גם שוטרים ושוטרות שקופים, שאנחנו לא רואים אותם.

אלכס קושניר: אני רוצה לדבר רגע על מוקד 100.

אלכס קושניר: מוקד 100, שמקבל כמות בלתי סבירה של שיחות, שרובן לא דורשות איזושהי פעולה, ובתוך השיחות האלה השוטרים והשוטרות צריכים לזהות את הנקודה שבה צריכים לפעול.

אלכס קושניר: אני רוצה לדבר על שוטרת אחת שקוראים לה עדן בן שמעון, היא משרתת במחוז מרכז, שהצליחה לזהות את מצוקתה הנפשית של אישה שהתקשרה למוקד 100.

אלכס קושניר: דמיינו לכם, יום שישי, 03:00, לפנות בוקר, היא מקבלת שיחה, ובצד השני יש אישה בוכה ומפוחדת, אבל מסרבת להזדהות ומסרבת להגיד איפה היא נמצאת.

אלכס קושניר: אז עדן השוטרת לא מוותרת: 17 דקות שיחה.

אלכס קושניר: 17 דקות שיחה איתה, היא מפעילה את כל האמצעים שצריך כדי לאתר אותה ושולחת לשם ניידת.

אלכס קושניר: השוטרים מגיעים לדלת של הבית, מצלצלים, דופקים בדלת – לא פותחים.

אלכס קושניר: הם פורצים פנימה ומזהים, רואים אישה מדממת וממש מצילים את חייה.

אלכס קושניר: אני בטוח שיש אין-ספור סיפורים כאלה כל יום, כל היום, כל שבוע, ואת זה אנחנו לא תמיד רואים ולא תמיד מעריכים, והרבה פעמים מקבלים את זה כמובן מאליו.

אלכס קושניר: אבל אותם שוטרים ושוטרות משלמים מחירים כבדים כל יום בשבילנו.

אלכס קושניר: הם לא רואים את המשפחה, כמעט לא מבלים עם חברים.

אלכס קושניר: כשכולנו מבלים בחג, הם עובדים.

אלכס קושניר: הרבה פעמים הם "זוכים", במירכאות כמובן, לגידופים וקללות, ולפעמים גם למכות, אבל כשאנחנו ישנים בלילה – הם במשמרת, וכשאנחנו עם הילדים – הם אלה ששומרים עלינו, וכשאנחנו במצוקה – הם הראשונים שאנחנו מתקשרים אליהם.

אלכס קושניר: עבור אותם שוטרים ושוטרות לא באמת קיימת הפרדה בין אירוע פח"ע לאירוע אזרחי.

אלכס קושניר: זאת אומרת, יכול להיות מצב שבבוקר הם מתמודדים עם יידוי אבנים בשייח' ג'ראח, ושעה אחר כך הם צריכים לתת מענה לילד בן שש שהלך לאיבוד או לסבתא בת 90 שנשדדה, ובעוד שעה יש סגירת אזור בעקבות איזשהו אירוע.

אלכס קושניר: בסופ"ש מקפיצים אותם לירושלים לתגבור בפעילות בהר הבית, אבל ביום ראשון הם צריכים לקחת את הילד שלהם בבוקר לגן או לבית הספר, לעשות את זה בחיוך ובשלוות נפש.

אלכס קושניר: כדי להגיע לשלוות נפש של עובד ועובדת בארגון, צריך להשקיע בארגון.

אלכס קושניר: צריך להשקיע משאבים, לטפח עובדים, לחזק אותם, לתת להם כלים, ליווי, השכלה, השתלמות, ליווי פסיכולוגי ומנוחה.

אלכס קושניר: כדי שהשוטרים יקבלו מנוחה צריכים לגייס עוד שוטרים, כדי לגייס עוד שוטרים צריך לשפר את התנאים של המערכת, כל הזמן.

אלכס קושניר: במשך השנים משטרת ישראל וכל מערך ביטחון הפנים היה מורעב והתנהל בחוסר תקציבי משווע.

אלכס קושניר: אני שמח לומר לכם, חברים, שאנחנו, בממשלה הזאת, מתקנים את זה.

אלכס קושניר: רק למשטרת ישראל הוספנו 1,000 תקנים חדשים של שוטרים ו-770 מיליון שקלים.

אלכס קושניר: אצלי בוועדת הכספים כמעט מדי שבוע אנחנו מאשרים העברות תקציביות של מאות מיליונים לכל מערך הבט"פ כדי לעזור להם להתמודד עם גל הטרור והאתגרים הנוספים שיש, ויש כל הזמן, יש כל הזמן חדשים.

אלכס קושניר: אני רוצה להצדיע לכם, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי האש וסוהרי שירות בתי הסוהר, ולכלל האנשים שעוסקים בהגנה על האזרחים והאזרחיות של מדינת ישראל.

אלכס קושניר: תודה רבה לכם מכל הלב.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת קושניר.

מיקי לוי: סגן השר סגלוביץ', בבקשה.

יואב סגלוביץ': זהו יום הוקרה לכוחות ביטחון הפנים, וקודם כול הזדמנות לומר פשוט תודה.

יואב סגלוביץ': נציבת שירות בתי הסוהר, שיושבת כאן, אדוני היושב-ראש, ניצב בדימוס מיקי לוי, וכל השוטרים, הכבאים, אנשי שירות בתי הסוהר באשר הם, מפה אנחנו אומרים תודה.

יואב סגלוביץ': אבל יש לנו עוד תפקיד חוץ מלהגיד תודה, והתפקיד שלנו, כפי שאני רואה אותו, הוא לעשות שינוי עמוק בדרך שבה תופסים בכלל את נושא הביטחון הלאומי.

יואב סגלוביץ': למרות שזה יום הוקרה, אני רוצה להסתכל, לשים תמונת מראה – עלינו, לא עליכם.

יואב סגלוביץ': לכם יש תמונות מראה כל יום.

יואב סגלוביץ': דווקא ביום ההוקרה הזה לכם אני רוצה לשים תמונת מראה עלינו, עליי.

יואב סגלוביץ': האם מה שאמרנו פה כולנו – אנחנו פה, ובכנס המקסים שהיה פה לפני כן, שחברתי מירב בן ארי ארגנה – מה אנחנו הולכים לעשות מחר בבוקר?

יואב סגלוביץ': כשאני אומר "מה אנחנו הולכים לעשות", זה מה יהיה פה, בכנסת ישראל, מה יהיה בממשלה ומה יקרה פה עוד x זמן.

יואב סגלוביץ': אני רוצה להגיד שתי מילים על ביטחון לאומי.

יואב סגלוביץ': זה דבר שאני חושב עליו שנים רבות, שנים רבות לא יכולתי להתבטא עליו בחופשיות אבל פה אני מרגיש חופשי, גם מתוקף תפקידי וגם מתוקף הבית הזה: כאשר מדובר על איום חיצוני אנחנו מתכנסים לישיבות ליליות ארוכות, אבל כאשר אנחנו רואים דברים שקורים בביתנו אנו פנימה, בכל התחומים כולם – לעיתים אנחנו מהנהנים בראש, עושים דיון תקציבי כזה או אחר, אבל התפיסה העמוקה, הבסיסית, של מהו ביטחון לאומי – זה יעד שעוד לא הגענו אליו שנים רבות.

יואב סגלוביץ': התפקיד שלנו הוא לשים את זה על סדר-היום, כי החוסן החברתי והביטחון הלאומי, הפנימי, הוא הדבר המרכזי ביותר שרק אפשר לחשוב עליו.

יואב סגלוביץ': אני רוצה לפרוט את הדברים הגדולים לפרטים, כי האמת נמצאת שם.

יואב סגלוביץ': אז ברגעי קיצון, ברגעים של אומץ לב, אנחנו מעלים על נס את אנשי כוחות ביטחון הפנים.

יואב סגלוביץ': זה יכול להיות כשיש שרפה גדולה ואז יש שידורים בטלוויזיה ואנחנו רואים את הכבאים נלחמים.

יואב סגלוביץ': זה יכול להיות באירוע של חיסול מחבלים, ששוטר נוסע על אופנוע – אמיר ח'ורי, זיכרונו לברכה – ומסתער לבדו, נורה ונהרג.

יואב סגלוביץ': זה יכול להיות באירועים קשים מאוד שעובר שירות בתי הסוהר כל יום, כל הזמן, בכל בתי הסוהר.

יואב סגלוביץ': וזה קשור לחוסן הפנימי שלנו, מה עושה אדם או אישה שנכלאים בדין בגין עבירה אבל חוזרים לחברה – האם אנחנו עושים הכול או עוצמים את עינינו?

יואב סגלוביץ': והמציאות היא שאנחנו עוצמים את עינינו חלקית.

יואב סגלוביץ': השאלה היא מה עושים.

יואב סגלוביץ': כי בתנאים הבלתי-רגילים, הקשים, שעוברים כל האנשים האלה – בואו, אנחנו מדברים פה על כיבוי והצלה?

יואב סגלוביץ': כיבוי והצלה, בהגדרה, לא מוגדר עדיין, אמיתי, חוקית ולפי התקנון, כגוף ביטחוני על כל המשמעויות שלו.

יואב סגלוביץ': עדיין לא.

יואב סגלוביץ': זאת המציאות.

יואב סגלוביץ': הבית הזה יכול לשנות אותה.

יואב סגלוביץ': הבית הזה יכול לשנות את המציאות הזאת.

יואב סגלוביץ': אם אנחנו רוצים לייצר שיקום אמיתי – אנחנו באים רק כאשר יש איזה אירוע קיצון בשירות בתי הסוהר אבל לא רואים את כל המערך האדיר שיש, של שיקום, ואיך חוזרים לחברה לאחר מכן והאם יש מי שיקבל את האסיר לחברה לאחר מכן.

יואב סגלוביץ': וכשמדברים על שיטור, רואים בדרך כלל או את האירועים של פיזור המון או אירועים בהר הבית או אירועים בשייח' ג'ראח או הפגנה גדולה אחרת.

יואב סגלוביץ': אבל מה עם היום-יום?

יואב סגלוביץ': מה עם היום-יום, עם טיפול בתאונות דרכים, עם הגעה לאירוע, לזירת עבירה?

יואב סגלוביץ': ליכולת לתת מענה מיטבי בתחנת משטרה מודרנית, שאתה נכנס אליה ומקבל שירות?

יואב סגלוביץ': זה התפקיד של הבית הזה, ולשם אנחנו צריכים ללכת.

יואב סגלוביץ': ואני אמרתי את כל הדברים האלה כי אני לא יכול רק לומר לכם תודה ביום כזה, את זה אני בוודאי אני עושה, ואני משתדל לעשות את זה ככל שאני מסוגל גם בבית הזה, אלא כדי לראות איך אנחנו, באופן כללי, הבית הזה – ללא הבדל היכן יושב כל אחד, היום אני פה, מחר אני אהיה שם – איך לוקחים את כוחות ביטחון הפנים והופכים אותם באמת להבנה עמוקה של חלק מהביטחון הלאומי.

יואב סגלוביץ': כי הסיפור פה הוא לא סיפור של כסף.

יואב סגלוביץ': הכסף מגיע רק אחרי הקשב – לא באירועים חריגים אלא בשגרה, ביום-יום, כי היום-יום הוא מה שמכתיב את חיינו, וביום-יום הזה נמצאים כל הזמן שוטרים, סוהרים ואנשי כיבוי.

יואב סגלוביץ': עוד דבר מיוחד למערך הזה: אין לו באמת ובתמים מי שיחליף אותו.

יואב סגלוביץ': אין מי שיתגבר אותו באמת.

יואב סגלוביץ': אז יש אי פה אי שם כוחות מילואים למשטרה, אבל בסוף, כיבוי אש זה כיבוי אש ואין בלתו, וכך גם שירות בתי הסוהר וכך גם בגדול המשטרה.

יואב סגלוביץ': לכן צריכים משטרה חזקה יותר, כיבוי אש חזק יותר, שירות בתי סוהר חזק יותר וטוב יותר.

יואב סגלוביץ': זה נכון שיש בעיות, יש תקלות, והבית הזה, תפקידו גם לפקח, לבקר את הארגונים, את המשרד, אותי; אבל החיבוק לא צריך להיות רק ביום הזה, החיבוק – והוא מתקרב – צריך להיות ביוני, בתקציב המדינה החדש.

יואב סגלוביץ': שם מתחיל הכסף.

יואב סגלוביץ': הקשב צריך להתחיל הרבה קודם.

יואב סגלוביץ': אני מברך אתכם, אני גאה לעמוד פה, על הדוכן הזה, כמי ששירת שנים רבות במשטרת ישראל ולברך אתכם ביום הזה – זאת התרגשות כפולה מבחינתי.

יואב סגלוביץ': אנחנו נעשה את כל מה שאנחנו מסוגלים, לקחת את כל הארגונים היקרים האלה ואת האנשים היקרים האלה למקום הכי טוב שמגיע לכם, ומגיע הרבה יותר.

יואב סגלוביץ': תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לסגן השר.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת בן ארי, שיזמה את היום הזה.

מיקי לוי: אורחים יקרים, תודה לכם.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום שיקום האסיר << הלסי >>

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ניגשים לנושא השני בסדר-היום, ציון יום שיקום האסיר – הצעות לסדר-היום מס' 2385, 2428, 2445 ו-2457.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה לנציבת שירות בתי הסוהר.

מיקי לוי: בהצלחה.

ינון אזולאי: ברשות היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, גם אני רוצה לברך אותך על היום הזה, ואת כל כוחות הביטחון, שעושים עבודת קודש.

ינון אזולאי: לפעמים אתם שומעים את הביקורת, אבל הביקורת היא בונה.

ינון אזולאי: כשאני פונה – ופניתי אלייך, קיבלתי מענה, ועם כל הביקורת שיש אני חושב שהביקורת היא בונה את כולנו.

ינון אזולאי: ולכן אנחנו פה, בשביל באמת לעשות את השליחות ביחד ולחזק אתכם.

ינון אזולאי: עכשיו זה ממשיך – יום שיקום האסיר, שגם זה שייך אלייך ואת עושה גם שם עבודת קודש.

ינון אזולאי: תודה רבה לכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: בבקשה.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כבוד השר, אתה נראה אותו דבר.

ינון אזולאי: הרבה זמן לא ראיתי אותך ונשארת אותו דבר.

מאיר כהן: ברוך השם.

ינון אזולאי: ברוך השם.

ינון אזולאי: היום – קודם כול, להגיד מילה טובה לחברת הכנסת, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברתי מיכל שיר, שיזמה את היום החשוב הזה.

ינון אזולאי: זה יום לציון שיקום האסיר.

ינון אזולאי: אנחנו רגילים לשמוע על אסירים, ואני בן לאבא שהיה מבקר אסירים – הוא היה נקרא בפי כל רב אריה לוין של הדור.

ינון אזולאי: מי שהכיר את רב אריה לוין יודע שרב אריה לוין היה מגיע ומבקר אסירים במקום הכי נמוך.

ינון אזולאי: מגיע לשם בכל שעה, והיה מבקש לדעת מה האסיר צריך, מה משפחתו הייתה צריכה.

ינון אזולאי: היה הולך ברגל מרחקים ונכנס לתוך בתי הכלא, שלא היו בשליטה שלנו, אבל היה עושה את זה כי ידע מהו המקום הנמוך שלהם ולהוציא אותם משם.

ינון אזולאי: אני בן לאבא שהיה פה חבר כנסת, יושב-ראש ועדה, שר לשירותי דת, מור אבי, זיכרונו לברכה, דוד אזולאי.

ינון אזולאי: ואני רוצה להגיד לכם שאמרתי לו פעם, אבא, אתה הולך, מבקר אסירים, מבקר חולים, מה העניין ללכת ולבקר את האסירים?

ינון אזולאי: הרי הם עשו את העבירה שהם עשו, תן להם.

ינון אזולאי: הוא אמר לי: ינון, האסיר שעבר עבירה, הוא משלם על זה עכשיו.

ינון אזולאי: הוא משלם לחברה על העבירה שהוא עשה, אבל המשפחה לא צריכה לשלם עוד מחיר.

ינון אזולאי: המחיר שהמשפחה משלמת, שהאבא לא בבית – או במקרה קיצון האימא – זה מחיר די כבד בשביל שאנחנו נמשיך ונעניש אותם עוד.

ינון אזולאי: זה מחיר שהוא לפעמים כבד מנשוא שיכול להיות שאותו אסיר משלם.

ינון אזולאי: הוא לא נמצא בבית ולא יודע עד כמה הבית שלו נהרס, עד כמה הילדים שלו – אנחנו לא יודעים לאן הם יכולים להגיע.

ינון אזולאי: הרצון שלנו, כשאנחנו מסתכלים ורוצים לתת את הזכויות לאסיר – זה לא בדיוק לאסיר; זה זכויות לילד, זה זכויות למשפחה, כי מגיע להם בזכות ולא בחסד להמשיך ולחיות כדי שהם לא יגיעו לאותו מקום שאבא שלהם, האסיר, הגיע.

ינון אזולאי: וכשהוא נמצא שם אנחנו צריכים לחייך אליו.

ינון אזולאי: אני גם הולך לבקר בבתי סוהר.

ינון אזולאי: לא פעם ולא פעמיים אני מקבל במשך השבוע שיחות טלפון מהאסירים בתוך בתי הכלא, כל אחד עם בעייתו.

ינון אזולאי: המקרים קורעי לב.

ינון אזולאי: אני שומע על משפחות שמתפרקות.

ינון אזולאי: היום היינו בוועדה לזכויות הילד וראינו שם אסיר שהגיע, השתחרר, רוני ברנס.

ינון אזולאי: הוא בא בשביל לספר, עם הבת שלו, אנג'ל ברנס.

ינון אזולאי: היא היום בת 21.

ינון אזולאי: הוא נידון ל-14 שנה, יצא בשליש.

ינון אזולאי: היא באה לספר את הסיפור, כאשר באו ולקחו את אבא שלה למעצר.

ינון אזולאי: אני מכיר את היהודי הזה.

ינון אזולאי: הוא היה יהודי בעל חסד גדול, ענק.

ינון אזולאי: יכול להיות שהוא נפל, הוא נפל ושילם את המחיר.

ינון אזולאי: אבל אתם יודעים מה קרה ביום אחד?

ינון אזולאי: הכול התמוטט.

ינון אזולאי: היו עיקולים, הבנקים חילטו להם את כל החשבונות, את כל הרכוש, הכול.

ינון אזולאי: ואז מה קורה?

ינון אזולאי: המשפחה מתמוטטת, המשפחה קורסת.

ינון אזולאי: מה קורה עם הילד?

ינון אזולאי: הילד בסופו של דבר מחפש איך הוא יכול להביא עוד איזה משהו קטן לבית, ולפעמים גם הוא יורד.

ינון אזולאי: אם בהתחלה האבא עשה את זה ממקום של עושר, הילד יכול לעשות את זה ממקום של עוני.

ינון אזולאי: אם אנחנו לא נדע לעצור את זה, אם אנחנו לא נתייחס לאותן משפחות של אסירים, לא נתייחס אליהן כאל חלק מהחברה, אנחנו עלולים לראות אותן בגלגל השני, והדור השלישי יגיע לאותו מקום.

ינון אזולאי: אנחנו לא רוצים את זה.

ינון אזולאי: וכשאני מבקר אסיר עם 14 ילדים או עם עשרה ילדים – לא תמיד הוא מספיק לראות אותם כי אין לו מספיק שעות ביקור.

ינון אזולאי: היום אחת מהעמותות, או אולי זה אפילו רש"א, מספרת שלפעמים הילד מגיע עם ציורים שהוא צייר לאבא.

ינון אזולאי: ילד בא מהגן, מצייר לאבא את הציור הזה ורוצה לתת לו.

ינון אזולאי: הוא יודע שאבא בכלא, הוא עדיין לא יודע בדיוק לאן הוא הולך – אני מכיר גם סיפורים שסיפרו שזה מקום העבודה של האבא.

ינון אזולאי: הוא מגיע, אבל לפעמים עוצרים אותו רגע ולוקחים לו את הציור הזה.

ינון אזולאי: הוא מבחינתו בא עם הנשמה לתת לאבא שלו, אבל את הציור אבא שלו לא זכה לראות.

ינון אזולאי: אתם יודעים עם איזה משבר הילד הזה חוזר?

ינון אזולאי: אתם יודעים שכמו שהוא הגיע הוא כבר לא חוזר?

ינון אזולאי: אנחנו צריכים להיות שם במיוחד בשביל אותם ילדים, ובשביל אותם אסירים – שכשהם יוצאים מהכלא, שהם יצאו לעולם טוב יותר.

ינון אזולאי: לא פעם הם משנים את כל החברה, את הכול מסביב, כי לא נעים להם להתקבל.

ינון אזולאי: אני לא ממעיט בחומרת העבירה שהם עשו, ולא משנה כרגע איזו עבירה, אבל תפקידנו כחברה לעזור ולסייע להם ולקבל אותם.

ינון אזולאי: ועד שהם יוצאים תפקידנו לעזור למשפחות האלה, כדי שהן לא יצטרכו שיקום לאחר הכלא.

ינון אזולאי: זה תפקידה של חברה.

ינון אזולאי: ולסיום אני רוצה להגיד לכם, השב"ס עושה עבודה טובה.

ינון אזולאי: יש ביקורת, וצריך להגיד אותה, ואנחנו אומרים אותה, אבל הם גם מקבלים את הביקורת.

ינון אזולאי: יש את רש"א, רשות שיקום האסיר, שעושים עבודה טובה.

ינון אזולאי: יש את האגף התורני, אתם יודעים מה האגף התורני הזה עושה?

ינון אזולאי: אני מחזיק פה מכתב ששלח לי אסיר, שמספר שהוא בא ובהתחלה לא ידע מהי שבת, ולאט-לאט הסבירו לו, והיום הוא למד להתגבר על התאוות שלו; לא מבחינה דתית – מבחינה מוסרית מה זה.

ינון אזולאי: אם אנחנו נסתכל על האסיר כבן אדם ועל המשפחה כבני אדם רגילים, אנחנו נביא אותם למקום טוב יותר, אנחנו נוכל להגיע ולחיות בעולם טוב יותר.

ינון אזולאי: זה תלוי בנו.

ינון אזולאי: לפני תקציבים, לפני הכול, קודם כול ביחס שלנו לחברה, ביחס האנושי שלנו לאותם אנשים.

ינון אזולאי: ואנחנו נתפלל שאותם אנשים לא יחטאו.

ינון אזולאי: כולנו, חס ושלום.

ינון אזולאי: כל בוקר אנחנו אומרים: שלא ניכשל.

ינון אזולאי: הקדוש ברוך הוא בעזרת השם לא יעמידנו לא לידי ניסיון ולא לידי ביזיון.

ינון אזולאי: קחו את זה לתשומת ליבכם, כל אחד מאיתנו.

ינון אזולאי: תלמדו דבר אחד, וזה מור אבי אמר לי: אתה תיגש לחלש, החזק יבוא אליך.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ביציע האורחים משפחתו של גיבור ישראל השוטר אמיר ח'ורי, שעצר בגופו מחבל והציל רבים אחרים.

מיקי לוי: אנחנו מכבדים אתכם, ברוכים הבאים לכנסת ישראל.

מיקי לוי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה שהמשפחה יוצאת.

עאידה תומא סלימאן: הלוואי שהייתי יכולה לקוות שאמיר יהיה אחרון האנשים שמשלמים את המחיר בדמם עבור ההמשך של מעגל הדמים שכולנו חיים בו.

עאידה תומא סלימאן: אבל לצערנו מאז אמיר גם הרבה אחרים שילמו בחיים שלהם, משני הצדדים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתייחס לנושא של שיקום האסירים.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שחברי חבר הכנסת ינון אזולאי הסביר את החשיבות באמת בשיקום אסירים, במיוחד כאשר אנחנו יודעים שחלק גדול מהאסירים נכנסים לסוג של מעגל שבסופו של דבר מוביל אותם לבית הסוהר.

עאידה תומא סלימאן: אחר כך הם גם לא מצליחים כל כך, אפילו אם הם יוצאים מבית הסוהר, לצאת ממעגל הפשע או האלימות או העבירות שבגללן הם נכנסו לשם.

עאידה תומא סלימאן: להפך, הם יוצאים עם יותר קשיים, עם יותר רצידיביזם וחזרה למעגל הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה את זה גם בעירי וגם במקומות אחרים בארץ.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, כמה שאנחנו רוצים – וטוב שהדיון היום מתחולל אחרי הדיון, או ההצבעה שהתקיימה אתמול בעניין בתי משפט קהילתיים – אני חייבת להגיד שבשני הדברים יש היום תפיסת עולם שהולכת ומשתנה, בטיפול בכל הנושא של אנשים שנלכדים לתוך מערכת כזו שנקראת מערכת הפשע, שאומרת: ענישה היא טובה והיא חייבת להתקיים, אבל בלי שיקום אמיתי, בלי סיוע לאנשים האלה כדי לצאת מהמעגל, בסופו של דבר לא רק שהם ישלמו מחיר יותר כבד אלא גם אנחנו כחברה נשלם מחיר יותר כבד, גם במעשים שהם יעשו וגם בעלויות שהם יגרמו לתקציב, אבל גם בסבל של המשפחות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהניסיון לטפח את הגישה שאומרת: שיקום, אפילו לפני הענישה, בעניין של בתי משפט קהילתיים – ואני הייתי בסיור לפני פחות מחודש בבית משפט קהילתי, ויצאתי משם באמת עם אנרגיות אחרות לגמרי כאשר ראיתי עובדת סוציאלית עם שופטת, עם פרקליטות ועם סנגוריה, כולם מתגייסים וכולם מנסים באמת לחלץ את האדם או האישה שנמצאת בתוך המעגל הזה, המעגל של לעשות עוד עבירה ועוד עבירה ועוד עבירה.

עאידה תומא סלימאן: יש שם הצלחות שכדאי ללמוד מהן.

עאידה תומא סלימאן: אבל יש אנשים שלא הגיעו ולא יגיעו לבתי משפט קהילתיים, והם מגיעים לבתי הסוהר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתמקד קצת באסירים הערבים שנמצאים בבתי הסוהר, כי אנחנו יודעים שעם גל הפשיעה, שהולך ומתרחב, ואם המשטרה תעשה את העבודה, יהיו עוד אנשים שייכנסו לכלא.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שיהיו צעירים שבתחילת דרכם חטאו ועשו איזושהי טעות פה או שם.

עאידה תומא סלימאן: אם לא יהיו תוכניות שיקום – ואני אומרת לכם, לצערי הרב שב"ס לא מתבייש להגיד שאין תוכניות שיקום בערבית.

עאידה תומא סלימאן: מספר האסירים הערבים מכלל האסירים בתוך מדינת ישראל – 41% מתוך האסירים, שזה כפול מהאחוז שלנו בחברה, אבל אין אפילו תוכנית שיקום אחת בבתי הסוהר שעוברת בשפה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי אין צורך, כי כולם מדברים עברית.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו תפיסה מוטעית, שזו תפיסה שלא מבינה מה זה שיקום, כולל שיקום רגשי ושיקום חברתי, אם הכול צריך להתחולל בשפה זרה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: לא מתקבל על הדעת שיש רק הוסטל אחד לשיקום אסירים ערביים שנמצא בחיפה, שהייתי צריכה שנים להילחם עם רש"א כדי להשיג את התקציב כדי שהוא ימשיך לפעול.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן להבין שעניין שיקום האסירים – בסופו של דבר, נרצה או לא נרצה, עם כמה כעס שיש בתוכנו על הפשיעה בחברה הערבית ועל העבירות שמתחוללות, אבל בסופו של דבר אלו הבנים שלנו, הם חלק מהחברה שלנו.

עאידה תומא סלימאן: הם יחזרו להיות חלק מהחברה.

עאידה תומא סלימאן: עדיף שיחזרו משוקמים, עדיף שיחזרו אנשים נורמטיביים, שלא עוברים על החוק ולא מחוללים, חס וחלילה, עוד ועוד עבירות ופגיעות באנשים שסובבים אותם, כולל המשפחות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: תודה לכם, ותודה לחבר הכנסת ינון, שיזם את הדיון הזה.

ינון אזולאי: לא.

ינון אזולאי: מיכל שיר יזמה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, מיכל שיר.

עאידה תומא סלימאן: אוי, סליחה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

איתן גינזבורג: חברת הכנסת גבי לסקי תהיה אחרונת הדוברים.

איתן גינזבורג: אחריה ישיב שר הרווחה והביטחון החברתי מאיר כהן.

איתן גינזבורג: בבקשה, גברתי.

איתן גינזבורג: שלוש דקות לרשותך.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני חייבת לומר שאני מסכימה עם כל מילה של חבריי שדיברו לפניי, חבר הכנסת אזולאי וחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

גבי לסקי: בשנת 1975 יצא לאור ספרו החשוב של מישל פוקו, "לפקח ולהעניש: הולדת בית הסוהר", Discipline and Punish.

גבי לסקי: בספר זה מציע פוקו – על הדרך שבה הפכה הענישה בכליאה בבתי הסוהר לצורת הענישה המקובלת היום כמעט בכל החברות.

גבי לסקי: פוקו מנסה לערער על התפיסה שהשינויים בצורת הענישה – מעינויים והוצאות להורג בפומבי, ולאחר מכן בענישה של שלשלות ועבודת פרך בפומבי, עד שהגענו לבתי הסוהר – נבעה מתפיסות הומניסטיות של הרפורמיסטים האירופים במאה ה-18.

גבי לסקי: להפך, הוא אומר שהתפיסה השתנתה מנקמה לצורך בסדר והכללה, שהיו נחוצים בחברה התעשייתית המודרנית.

גבי לסקי: אלו היו התכונות שהחברה הייתה צריכה, וזו הייתה תכלית השינוי בענישה.

גבי לסקי: לפי פוקו, במקרה של עינויים ופגיעה גופנית, זכותו של הריבון להעניש הייתה כל כך לא פרופורציונלית שהפכה לבלתי יעילה.

גבי לסקי: ואז חיפשו דרכים יותר עדינות, נקרא לזה, להעניש, עד שהגיעו לתוצר הזה של בתי הסוהר.

גבי לסקי: בתי הסוהר פועלים באופן קבוע באמצעות משמוע, תוך התייחסות לאספקטים הקטנים ביותר של חיי האסירים, תוך שמפקחים עליהם, תוך שאומרים להם מה לעשות, איך לעשות, וזה למעשה מייצר אנשים שהם צייתנים והם אנשים ממושמעים, וזה כאמור הצורך החברתי.

גבי לסקי: ככל שמטרות הענישה השתנו עם השנים, מנקמה, כפי שאמרנו קודם, לתגמול, הרתעה, שיקום ומניעה, אופן הענישה לא השתנה כבר 200 שנה, כלומר נשארנו עם אותם בתי הסוהר.

גבי לסקי: ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו אם צורת הכליאה כפי שהיא קורית היום באה להגשים את התכליות של הענישה נכון להיום, עם הדגש הזה על שיקום.

גבי לסקי: אני חושבת שהגיע הזמן שנחשוב שוב איך אנחנו יכולים לייצר את התכלית הזו של השיקום בצורה טובה ונכונה יותר.

גבי לסקי: מהנתונים בדוח מבקר המדינה לשנת 2021 עולה שיש 40% רצידיביסטים בתוך חמש שנים.

גבי לסקי: כלומר ככל שאסירים משתחררים – 40% מהם חוזרים לבצע עבירות וחוזרים לבתי הסוהר.

גבי לסקי: להפתעתי, על פי הדוח רק כ-22% מהאסירים המשוחררים משתחררים עם תוכניות שיקום או עם פיקוח של הרשות לשיקום האסיר, ופחות מ-2% מהאסירים השפוטים למאסרים קצרים השתתפו בפעילות הכנה לשחרור.

גבי לסקי: ותשמעי את זה, חברת הכנסת תומא סלימאן:

גבי לסקי: 37% מכלל הכלואים בגין עבירות אלימות במשפחה לא טופלו אף לא באחת ממסגרות השיקום הרלוונטיות.

גבי לסקי: כלומר, אם לא נשנה את התפיסה שלא די לשלוח עבריינים למאסר מאחורי סורג ובריח ויש להעניש מי שביצע עבירה – אם לא נשנה את התפיסה, הרי שלמעשה לא עשינו כלום.

איתן גינזבורג: נא לסיים.

גבי לסקי: עלינו לדאוג שהרשות לשיקום האסיר תהיה מסוגלת לטפל בכל או ברוב האסירים המשוחררים.

גבי לסקי: השיקום חייב להתחיל כבר במהלך המשפט, כפי שאמרת, בבתי המשפט הקהילתיים ובמסגרת בתי הכלא.

גבי לסקי: כשאנחנו לא עושים את זה, אנחנו מענישים את העבריינים פעמיים: מענישים אותו עם העונש של x שנים שהוא קיבל בבית הסוהר, אבל גם בזה שאנחנו לא נותנים לו כלים איך לצאת החוצה.

גבי לסקי: בכך אנחנו מענישים את החברה כולה, את הסובבים לו, את המשפחות שלהם.

גבי לסקי: כדי לתקן את המציאות חייבים לתקן גם את דרך השיקום של האסירים.

גבי לסקי: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לחברת הכנסת גבי לסקי.

איתן גינזבורג: יסכם את הדיון שר הרווחה והביטחון החברתי מאיר כהן.

איתן גינזבורג: אדוני השר, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אדוני השר.

מאיר כהן: איחוליי, נירה.

מאיר כהן: הרשות לשיקום האסיר היא גוף ממשלתי שיקומי, טיפולי, שפועל על פי חוק הרשות לשיקום האסיר, ואחראי לשיקום האסירים בתקופת המאסר ולאחר השחרור.

מאיר כהן: זהו גוף בעל עצמאות סטטוטורית, אם כי הוא כפוף לשר הרווחה והביטחון החברתי, למשרדי.

מאיר כהן: בשנים האחרונות חלו תמורות נרחבות בפעילותה של הרשות לשיקום האסיר, בין היתר כתוצאה מהחלטות של ועדות ציבוריות, הממליצות על הרחבת המענים השיקומיים לאסירים משוחררים, ונוכח הנזקים הנגרמים מכליאה ואחוזי המועדות הגבוהים.

מאיר כהן: הרחבתה של הרשות לשיקום האסיר אפשרה את הקמתן של שלוחות טיפוליות באזורים גיאוגרפיים נרחבים ופתיחת מסגרות שיקומיות חדשניות לאוכלוסיות מגוונות, כגון הוסטלים, מרכזי תעסוקה, מרכזי יום לנוער, לצעירים ועוד ועוד.

מאיר כהן: כחלק מתהליך ההרחבה הזה גם ג'וינט ישראל נרתם לכל המהלך הזה ומשפר את מנגנוני העבודה ומטייב את תהליכי העבודה.

מאיר כהן: תוכניות העבודה של הרשות לשנים הקרובות תתמקדנה בהטמעתן של תוכניות השיקום החדשות, בהגדלת מספר המטופלים מקרב האסירים המשוחררים.

מאיר כהן: וחברותיי וחבריי, זאת אולי אחת הנקודות שאתם העליתם, והיא חשובה מאין כמוה: מה היחס?

מאיר כהן: כיצד אנחנו מעלים את היחס בין האסירים שנמצאים לבין האסירים שמקבלים טיפול, אם זה בתוך בתי הכלא ואם זה אחרי השחרור שלהם?

מאיר כהן: וחבר הכנסת אזולאי נגע בנקודה אולי החשובה ביותר, שבה אנחנו מתמקדים עכשיו, והיא המניעה.

מאיר כהן: המניעה.

מאיר כהן: מסתבר שזה עצם העניין.

מאיר כהן: אחוזים גדולים – אני לא יודע את האחוז המדויק, אבל הוא מדהים – ילדים ששני ההורים שלהם עם תיקים פליליים והיו בכלא, קרוב ל-60% מתוכם יגיעו לשיח שלילי עם המשטרה, שזה מדהים.

מאיר כהן: לכן אחת התוכניות שבה אנחנו עסוקים זה איך לאתר, למיין.

מאיר כהן: לעשות את זה בזהירות גדולה כשאתה נכנס לבתי ספר של מערכת החינוך, להיות מאוד מאוד זהירים ולטפל בדיסקרטיות.

מאיר כהן: כי טיפול כבר בשלב הזה – כמו שאמרת וצדקת, וזה על פי כל הנתונים שלנו – מונע ומצמצם באחוזים רבים מאוד את המגע השלילי הזה על כל צורותיו.

מאיר כהן: תוכניות העבודה שלנו כוללות הצבת יעדים ומדדים לצד תקצוב שמאפשר את הרחבת המענים בנושא.

מאיר כהן: כדי שיהיו מענים, אנחנו העלינו את התקצוב.

מאיר כהן: היום הרשות עומדת על מעל ל-80 מיליון שקלים, ותכף אני אפרט איך מתווספים לסכומים האלה עוד עשרות מיליונים כדי לנסות לטייב את הטיפול.

מאיר כהן: תחילה אני רוצה להציג בפניכם כמה נתונים חשובים: אחוז המועדות לפשיעה חוזרת, רצידיביזם – דיברה עליו חברת הכנסת עאידה תומא – האחוז הכללי הינו 39.2%, זאת אומרת כמעט 40% מהאסירים חוזרים לבתי הכלא אחרי תקופה ראשונה, שנייה, כל הזמן יש חזרה.

מאיר כהן: אם הם מקבלים תוכניות רק ברשות, זה מצטמצם מ-40% ל-25%.

מאיר כהן: כלומר, מוכח מעל לכל ספק שאסיר שמתחילים בתוך הכלא ומלווים אותו מייד אחרי שחרורו – כ-15% פחות חוזרים לבתי הכלא, שזה אחוז מעודד מאוד.

מאיר כהן: מקרב כל האסירים שמשתחררים זה כבר 44%.

מאיר כהן: זאת אומרת: מעל לכל ספק, ברור לכולנו על פי הנתונים, שאסיר שמאתרים אותו בתוך הכלא ואומר: רוצה אני – ואת זה אתם קצת שוכחים, כלומר יש אסירים שלא מוכנים לשום קשר, וכמה שאנחנו מסבירים זה לא עוזר.

מאיר כהן: יש אסירים שאומרים: אני רוצה לסיים את תקופת המאסר שלי, שלום, אני לא רוצה שום קשר.

מאיר כהן: זאת אומרת, שלרגע לא תחשבו שאין ניסיונות אצל כל האסירים.

מאיר כהן: בתי הכלא מאפשרים, העובדים הסוציאליים מנהלים שיח, אבל רוב האסירים אומרים: אני מסיים את תקופתי והולך.

מאיר כהן: אגב, אסירים שזוכים בשליש – חלק מהאפשרות היא להיות בקשר עם הרשות ולקבל טיפול מייד אחרי שחרורם.

מאיר כהן: בשנה שעברה טופלו סך הכול 4,109 מטופלים בתוך הקהילה.

מאיר כהן: אגב, 800 מטופלים הם מטופלים וולונטריים, חבר'ה שיצאו מהכלא אמרו: אנחנו לא רוצים, והגיעו למוסדות שלנו וקיבלו טיפול.

מאיר כהן: יש עוד 137 שנמצאים במסגרות שהם מגיעים אליהן, עוד 2,238 שמטופלים לאחר מעצר קצר רגיל, ומכל התחומים – עוד בערך כ-700.

מאיר כהן: ההתפלגות על פי הלאום, חשוב לציין אותה – ואת צודקת, גברתי – 57% מכלל האסירים הם יהודים, 43% מכלל האסירים הם ערבים, שזה כמו שאמרת, כפול, אפילו יותר.

מאיר כהן: בעצם, זה כפול, זה פי שניים מאחוזם באוכלוסייה, שזה דבר שחייב מאוד להדליק נורות אדומות – ולשאול למה זה קורה.

מאיר כהן: אני אנסה לפרט בקצרה מה אנחנו הולכים לעשות.

מאיר כהן: הקמת מרחבים – המענים החדשים במסגרת הרשות עברו שינוי דרמטי.

מאיר כהן: אחד זה הקמת מרחבים.

מאיר כהן: הסיפור היה איך אנחנו מנגישים ברחבי הארץ את הרשות על כל הטיפולים שהיא יודעת לתת, ולכן חילקנו את הארץ למרחבים, דבר שמאפשר לאסירים משוחררים להגיע באפשרויות נוחות יותר.

מאיר כהן: כלומר, היו אסירים שהיו צריכים לנסוע, נניח, מהדרום לאזור המרכז, מכפרים שנמצאים בגליל לאזור המרכז, ובדבר הזה אנחנו צמצמנו טווחים.

מאיר כהן: יש 21 מרחבים.

מאיר כהן: במקום שלושה אזורים שאנחנו מכירים, פרסנו את זה ל-21 מרחבים.

מאיר כהן: רק במחוז צפון יש היום שלושה מרחבים.

מאיר כהן: בכל המדינה – 21 מרחבים, דבר שהופך את הטיפול להרבה יותר נגיש.

מאיר כהן: הוסטלים לנשים, הוסטלים לגברים מכורים, הוסטלים לאלימות במשפחה.

מאיר כהן: רק עכשיו הקמנו ארבעה הוסטלים, עוד שני הוסטלים לטיפול במשפחה ועוד הוסטל תורני, ועוד הוסטלים לאלימות כללית, שאנחנו לא מייחדים אותה למשהו ספציפי.

מאיר כהן: בנוסף, מרכז הוליסטי הכולל בתוכו מרכז יום לנשים אסירות משוחררות.

מאיר כהן: הקמנו עכשיו עוד שני מרכזים כאלה.

מאיר כהן: חשוב לי לציין את זה, כי לפעמים התחושה היא שכאילו קופאים על שמרינו.

מאיר כהן: לא, יש תוספת משמעותית, יש טיפול משמעותי.

מאיר כהן: אבל, שוב, אנחנו צריכים לחשוב בחקיקה – ואת זה אני משאיר לכולנו – אם לא לחייב טיפול.

מאיר כהן: ולא משנה – בין אם זה שליש, אתה רוצה או לא רוצה, once נכנסת לבית הסוהר, אתה צריך להתחיל בתהליך של טיפול.

מאיר כהן: גם אם אתה מרדן או את מרדנית ולא רוצים קשר עם שום דבר.

מאיר כהן: לעגן את זה בחקיקה.

מאיר כהן: דירת מעבר לאסירות משוחררות – תראו, הקושי הגדול ביותר של אסירים משוחררים, וזה מה שאני לומד מניסיוני, הוא מציאת מקומות עבודה, מקומות עבודה שירצו לקבל אותם לעבודה.

ינון אזולאי: יש בעיה בעניין הזה.

ינון אזולאי: דיברנו על זה היום.

ינון אזולאי: אין תמריץ למעסיקים, ולכן זה המצב.

מאיר כהן: אני מסכים איתך לגמרי.

מאיר כהן: זה בין ההצעות שלנו.

מאיר כהן: אני חייב לציין שאני מכיר ראשי ערים, ואני בתוכם, שלקחנו את זה עלינו.

מאיר כהן: הבנו שברגע שאנחנו קולטים אותם כעובדי רשות – תשעה מתוכם נקלטו בדימונה.

מאיר כהן: ברוך השם, אני מסתכל על כל התשעה היום, זה היה ב-2005, 2006 – כל התשעה, עם המשפחות שלהם, עובדים, ישרים, נאמנים.

מאיר כהן: אין לי שום ספק – וכאן אני פונה לכל המעסיקים: היו זהירים בזה שברגע שאתם שומעים שמישהו היה אסיר הוא נפסל בעיניכם.

מאיר כהן: אם אתם רוצים להיות חלק מתהליך השיקום הזה – גם בחברה היהודית ובוודאי גם בחברה הערבית – תדעו שאחרי שהיית אסיר זה לא גזרה משמיים עד סוף חייך.

מאיר כהן: לאור הצורך בהכוונה, ליווי והכשרה תעסוקתית, הקמנו גם מרכזי תעסוקה, ועל זה אנחנו שמים דגש: מרכזי תעסוקה, עוד ועוד, שיודעים להנגיש, שיודעים לגשר בינם לבין מפעלים, מקומות תעסוקה, שיודעים ללוות אותם – איך לכתוב קורות חיים, איך להציג את עצמך, איך להיות שקוף ולספר מי אתה.

מאיר כהן: אנחנו, העובדים שלנו נמצאים ב-background, נמצאים ברקע, כדי לחזק ולהיות המגשרים עם האנשים.

מאיר כהן: נוער וצעירים – אוכלוסיית הצעירים היא מבחינתנו מגיל 14 עד גיל 24, כך אנחנו מגדירים.

מאיר כהן: הקמנו ארבעה מרכזי נוער וצעירים ברחבי הארץ: ירושלים, תל אביב, באר שבע וחיפה.

מאיר כהן: מרכז היום בירושלים זו מסגרת הכוללת בתוכה פעילות יום וכן מסגרת לינה.

מאיר כהן: חלק מהמסגרות זה מסגרות שבהן אנחנו מאפשרים, ואומרים לאסירים: יצאת לעבודה, עדיין אין לך מקום לישון בו, אתה מוזמן.

מאיר כהן: אתה יכול לישון אצלנו במסגרות האלה – כמובן, על פי כללים מאוד ברורים, אבל אלה מסגרות שמאפשרות תחושה של משפחה והם מלווים בקבוצה של מטפלים.

מאיר כהן: מרכזי נוער – תוך התייחסות לכמה שיותר מקום; אם אנחנו רוצים לשקם יותר אנשים, אנחנו צריכים לדאוג שיהיו ממש משנה לשנה מכפלות של מענים, כי אם הצמיחה תהיה צמיחה איטית שלא תענה על הצורך, אז אנחנו נכשלים בעבודתנו.

מאיר כהן: עכשיו לגבי מה שאת אמרת, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, וכהרגלך, את מדברת על בסיס עובדות מאוד מאוד נכונות.

מאיר כהן: החלטת הממשלה 549, שהיא התוכנית לטיפול בתופעות הפשיעה והאלימות בחברה הערבית – ולכולם יש זכויות, גם לך – בימים האלה מתגבש המתווה שכולל הקמה של מענים, מרכזי מענים, בשבעה יישובים: באום אל-פחם, בטייבה, בטמרה, בג'יסר א-זרקא, בטורעאן, ברהט ובלוד.

מאיר כהן: ביישובים האלה יהיו רכזים מלווים שמדברים ערבית.

מאיר כהן: את צודקת באלף אחוז בהערה הזאת, את צודקת באלף אחוז בהערה הזאת.

מאיר כהן: זו סוגיה שאנחנו נצטרך גם לפתור אותה.

מאיר כהן: אנחנו לא פוגשים את זה רק אצל אסירים, אנחנו פוגשים את זה גם אצל סטודנטים שרוצים להיכנס לאוניברסיטה, ומשהו השתבש.

מאיר כהן: משהו השתבש.

מאיר כהן: הם מגיעים כשהדבר, הכלי החשוב ביותר, הכלי השפתי, לא בידם.

מאיר כהן: ברור לנו – וזה קשור גם לעובדים הסוציאליים – שהנגישות היא הדבר החשוב ביותר.

מאיר כהן: יכולים להיות העובד הסוציאלי או העובדת הסוציאלית הטובים ביותר בעולם, אבל ברגע שהם נכנסו ואין את הגישור השפתי, שום דבר לא קורה.

מאיר כהן: בתוך היישובים האלה אנחנו משלבים את כל המענים הקיימים, והם יקלטו את כל האסירים המשוחררים בקהילה.

מאיר כהן: אנחנו שמים דגש על כל האסירים שמשתחררים.

מאיר כהן: זאת אומרת, לא נסתפק בזה שהוא אמר לא, אלא אנחנו נגיע אליהם, לתוך הבתים שלהם, לתוך המשפחות שלהם.

מאיר כהן: זה אחד הדברים שהם בגדר חידוש, חבר הכנסת אזולאי, הטיפול המשפחתי.

מאיר כהן: הטיפול המשפחתי – כל מי שעסק בחינוך יודע מה קורה במשפחה שבה האב או האם, ובוודאי כשיש אלימות – כשניתקים מתוך המשפחה.

מאיר כהן: מערכת החינוך לא יודעת להצביע ולתת את המעטפת.

מאיר כהן: אין איזו תורת התנהגות שהיא כתובה וברורה.

מאיר כהן: עכשיו אני רוצה לסיים רק בנתונים האלה כדי שתבינו למה השיקום הוא חשוב.

מאיר כהן: תשימו לב לנתונים האלה: על פי דין וחשבון שהוכן על ידי מרכז המידע והמחקר של הכנסת לפני שנה וחצי, שכולנו סומכים את ידינו על מכון המחקר המצוין הזה – שימו לב – עלות שנתית ממוצעת, אדוני היושב-ראש, של אסיר בבית הסוהר היא 226,000 שקלים בשנה.

מאיר כהן: בשנה.

מאיר כהן: כך עולה למדינה לכל אסיר.

איתן גינזבורג: 226,000?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: תחלק ל-12 חודשים, זאת העלות.

מאיר כהן: עלות טיפול של אסיר משוחרר בהוסטל במסגרת אינטנסיבית וכוללנית כמו שלנו היא 35,000 שקלים בשנה.

מאיר כהן: עלות שנתית של שיקום אסיר משוחרר בקהילה זה רק 28,000 שקלים.

איתן גינזבורג: האוצר מכיר את הנתונים האלה?

מאיר כהן: בוודאי, בוודאי.

איתן גינזבורג: איך הוא לא - - -

גבי לסקי: זה 18,000- - -

מאיר כהן: אני אסכם את דבריי.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, ההערה שלך היא במקום, אבל צריך להבין, זה לא שיושבים אנשים ערלי לב - -

איתן גינזבורג: לא, בוודאי לא.

מאיר כהן: - - ואומרים: תשמע, אנחנו רוצים שהם יהיו בכלא.

מאיר כהן: כל מה שנאמר על ידי שלושת חברי הכנסת, זה בדיוק.

מאיר כהן: כל אחד בתחומו נגע – נגע בעונש, נגע בנגישות, נגע במשפחות, נגע בדיוק בדברים שבהם אנחנו עוסקים.

מאיר כהן: כי שלושת עמודי התווך האלה חסרים היום בטיפול.

מאיר כהן: הוויכוח הגדול: העונש, מה, בית המשפט הקהילתי.

מאיר כהן: הוויכוח הגדול: איך זה קורה שבתוך חברה של 20%, פי שניים נמצאים בתוך בתי הכלא?

מאיר כהן: מה, איפה פספסנו את העניין?

מאיר כהן: לכן הנתונים האלה צריכים – מה שאני עושה, אני כל הזמן שם את זה על שלט ושם להם, ואני אומר להם: תראו למה חשוב לפתוח את המרכזים האלה בישובים הערביים.

מאיר כהן: אתה מחזיק אסיר, הוא עולה לך 230,000 שקל.

איתן גינזבורג: אתה אומר, ולו מהמקום הכלכלי.

מאיר כהן: אתה מחזיר אותו הביתה, מתחיל לטפל בו בהצלחה גדולה, או לפחות משתדל – הוא עולה הרבה פחות.

מאיר כהן: זה אולי מסביר את כל הסיפור של מי שמכיר את האג"חים החברתיות שעושים עם אסירים.

איתן גינזבורג: אגב, יש מצב שהוא גם פרודוקטיבי אחר כך.

איתן גינזבורג: הוא יוצא לעבודה, הוא תורם למשק.

מאיר כהן: בוודאי.

מאיר כהן: את זה לא חישבנו, חישבנו כמה המדינה מוציאה.

איתן גינזבורג: בדיוק, זאת העלות הישירה, מה שנקרא.

מאיר כהן: אני רק רוצה להוסיף שני דברים: אחד, לא הייתי בדיון הקודם, אבל אני חושב שכולנו, עם כל הכעסים, וכל הוויכוחים, עאידה, בסופו של דבר – עשה לך שוטרים.

מאיר כהן: ואנחנו צריכים לעשות לנו שוטרים ולכבד אותם, ובאמת ביום כזה לברך אותם על העבודה הקשה; הדבר השני, לדעת שאסירים זו לא גזרה משמיים.

מאיר כהן: אסירים יכולים לחזור לחברה ולהיות נורמטיביים.

מאיר כהן: השאלה היא כמה אנחנו מבינים את חשיבות העניין, כמה אנחנו מגיעים מוקדם יותר, כמה אנחנו יודעים לעטוף את המשפחה וכמה אנחנו יודעים, כן, את הדבר הפשוט: ללכת ולריב ולבקש עוד ועוד כסף, ולו בגלל ההבדלים הגדולים האלה.

מאיר כהן: תודה רבה לכם, חברי הכנסת, שהעליתם את זה.

מאיר כהן: אני חושב שזה כבוד לכנסת ישראל שאנחנו נוגעים בנקודות האלה.

מאיר כהן: כי, אתם יודעים, לפעמים אנשים חושבים שיש דברים שהם יותר חשובים – לא, זה החשוב.

מאיר כהן: על זה אנחנו בונים את המדינה הזאת.

מאיר כהן: תודה רבה.

איתן גינזבורג: תודה רבה לשר מאיר כהן, שר הרווחה והביטחון החברתי, ואם יורשה לי, אתה יודע, רואים כמה אתה מעורה בכל נושא ונושא, גם ממה שאני נחשפתי, ואתה עושה עבודה מצוינת, גם בתחום הזה.

איתן גינזבורג: יש בהחלט מה לעשות בתחום הזה של שיקום האסיר.

איתן גינזבורג: הרבה עבודה, זה נכון.

ינון אזולאי: אם אפשר לשאול את כבוד היושב-ראש, אחרי שמפרגנים לשר: למה שר הביטחון הרגיש נחות שמחשיבים אותו כשר הרווחה?

מאיר כהן: מספיק.

איתן גינזבורג: שר הביטחון מעריך מאוד את שר הרווחה, ונראה לי שכולם בקונסנזוס ששר הרווחה עושה עבודה חשובה וטובה.

איתן גינזבורג: ובכך, חברי הכנסת, תם סדר-היום.

איתן גינזבורג: הישיבה הבאה תתקיים מחר, ביום רביעי, י"ז באייר התשפ"ב, 18 במאי 2022, בשעה 11:00 בצוהריים.

איתן גינזבורג: נתראה מחר.

איתן גינזבורג: ישיבה זו נעולה.