ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 127, 2022-05-10 00:00

מיקי לוי: חברי הכנסת, היום ט' באייר התשפ"ב, 10 במאי 2022.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

דן מרזוק: ברשות יושב-ראש הכנסת, אני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת דוח שנתי של מבקר המדינה 72ג.

דן מרזוק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברי הכנסת שמעוניינים לנאום נאומים בני דקה, בבקשה להצביע.

מיקי לוי: עד שתוגש הרשימה – חבר הכנסת בוסו, בבקשה, דקה לרשותך.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה להתייחס היום להקלטה בכתבה שפורסמה בידיעות אחרונות על דבריו הבוטים של מנכ"ל רכבת ישראל מר מיכאל מייקסנר כנגד הציבור החרדי ביום הלווייתו של מרן הרב קניבסקי, בסגנון של "דוסים", כמובן תוך החפצה ושימוש בנשים: העמדנו שם שתי נשים בשביל להרחיק אותם, את הדוסים, מהפסים.

אוריאל בוסו: בהתחלה הוא אמר שיצאו דברים מהקשרם, וכשיצאה ההקלטה הבינו שזה לא "מהקשרם" אלא אלה הביטויים החמורים שלו.

אוריאל בוסו: אני לא מקבל את ההתנצלות שלו מסיבה אחת: כנראה שזו הרוח ששורה שם.

אוריאל בוסו: הוא, לדעתי, חייב להיות מוזמן לשימוע ואף להסתלק מן התפקיד.

אוריאל בוסו: התופעה הזאת, שפעם אחר פעם מעיזים, ועוד אנשי ציבור שמתפרנסים מאותה אוכלוסייה שמשתמשת וצורכת את השירותים שלהם, ולאחר מכן מתנצלים – זה לא מתקבל על הדעת.

אוריאל בוסו: והגרוע ביותר – עד לרגע זה לא שמענו שום הודעה של שרת התחבורה, כמי שמגינה על נשים – ולא רק, כמי שאמונה, אחראית לרכבת ישראל ולמנכ"ל – שום הודעה וגינוי בנושא הזה עד לרגע זה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רז.

מוסי רז: אני רוצה להצטרף לדברים של חבר הכנסת בוסו, אבל ביקשתי לדבר על נושא אחר.

מוסי רז: היום מציינים בכנסת את יום זכויות העובדים, ואני רוצה להקריא עדות של אזרח ישראלי במסגרת המאבק להעלאת שכר המינימום: אני, ירון בן צבי, בן 52, גר בחריש, נשוי עם שני ילדים בוגרים, סטודנטים, ושלושה ילדים צעירים, אחד מהם עם צרכים מיוחדים.

מוסי רז: אני עובד במשרה מלאה במפעל לייצור והמשכורת שלי מגיעה ל-6,300 ש"ח ברוטו לחודש – מעל שכר המינימום.

מוסי רז: אשתי עובדת ב-75% משרה ולא מגיעה אפילו ל-5,000 ש"ח נטו לחודש.

מוסי רז: עם המשכורת של שנינו אנחנו בקושי שורדים, בפרט כשיש הוצאות מיוחדות לטיפולים ותרופות.

מוסי רז: אני מתנהל בלי כרטיס אשראי כי ביטלו לי אותו – זה, אגב, דבר שצריך לעבור מהעולם, ביטול כרטיסי אשראי; לא טוב להתנהל במזומן, רע מכל סיבה שהיא: בטיחותית, פלילית, סביבתית, מה שתרצו.

מוסי רז: מכרתי את הקטנוע כדי לחסוך בהוצאות, עברנו לחריש כדי להוריד את דמי השכירות, ועדיין אין לי לתת לילדיי אפילו דמי כיס, שלא לדבר על עזרה כספית בלימודים או בילויים.

מוסי רז: בגילי אני לא יכול אפילו לדמיין שיהיה לי מספיק הון עצמי כדי לקחת משכנתה ולקנות דירה.

מוסי רז: הדרך היחידה שלי להגדיל את ההכנסה היא לעבוד שעות נוספות.

מוסי רז: זה קשה במיוחד כשיש ילדים קטנים ועוד עם צרכים מיוחדים שצריכים אותי בבית.

מוסי רז: השכר שלנו לא מספיק להוצאות שוטפות, שלא לדבר על חריגות.

מוסי רז: איזו תקווה המדינה נותנת לאנשים עובדים ובעלי משפחות כמונו?

מוסי רז: כל שנותר לנו הוא להיאחז במאבק המשותף של כולנו, ולכן אני תומך ופעיל במאבק להעלאת שכר המינימום ל-40 שקל לשעה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טופורובסקי, בבקשה.

בועז טופורובסקי: תודה.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברות וחברי הכנסת, כמו שאמרתי וכפי שהתחייבתי מהיום הראשון שאני בכנסת, לא משנה באיזה תפקיד, אני אמשיך במסורת החשובה מאוד של להקריא בכל שבוע את תאונות הדרכים הקטלניות ופרטי ההרוגים שנהרגו בדרכים, ולצערי השבוע היה שבוע איום ונורא.

בועז טופורובסקי: ביום שלישי, 3 במאי, נהרגה צעירה בת 37 בדרך הדמים, כביש 25 סמוך לבאר שבע.

בועז טופורובסקי: בהמשך היום, בתאונה מחרידה עם מעורבות משאית, בערב יום הזיכרון, סמוך לאשדוד, נהרגו שלושה אנשים: ציפי שמעוני, בת 38, אם לעשרה ילדים; מתניה איובי, בן 30, אב לשלושה ילדים; פנטנש אובנך מקריית מלאכי, אם לשמונה, בת 40.

בועז טופורובסקי: ביום שישי, 6 במאי, נהרג צעיר בן 17 בכביש 6 סמוך למחלף מירון.

בועז טופורובסקי: עוד באותו היום נהרג רוכב אופנוע, צעיר בן 22, בכביש 4374, סמוך למחלף אלמוג.

בועז טופורובסקי: דרך אגב, באותו היום גם הייתה אזכרה לאחותי, שנהרגה גם היא בתאונת אופנוע.

בועז טופורובסקי: למוחרת, 7 במאי, נהרג עוד רוכב אופנוע, צעיר בן 27, בכביש 44, סמוך ליישוב כרמי יוסף.

בועז טופורובסקי: באותו היום נהרג רוכב אופניים חשמליים בן 30 בכביש 44, סמוך לבית דגן.

בועז טופורובסקי: אתמול, 9 במאי, נהרג רוכב אופנוע נוסף, בן 22, בכביש 805 סמוך לסח'נין.

בועז טופורובסקי: היום, בזמן שכתבתי את הנאום, קיבלנו הודעה שנהרג פעוט בן שנתיים על ידי משאית ברחוב אבא הלל סילבר בלוד.

בועז טופורובסקי: זה פשוט עצוב וכואב.

בועז טופורובסקי: אדוני היושב-ראש, 11 בני אדם נהרגו בכבישי ישראל בשבוע האחרון, 62 בני אדם נהרגו מאז יצאה הכנסת לפגרה, מאז הפעם האחרונה שעמדתי כאן וקראתי.

בועז טופורובסקי: 62 איש בפחות מחודשיים.

בועז טופורובסקי: 130 הרוגים בכבישי ישראל מפתיחת השנה.

בועז טופורובסקי: אנחנו מדברים על פיגועים, וכל פיגוע הוא איום ונורא, מדברים על לסגור גדרות במיליארדים, אבל המלחמה בתאונות הדרכים – חייבים להבין שכל יום נהרגים אנשים, מוות מיותר, בלי ערך, בלי סיבה, נהרגים סתם, וזה בידיים שלנו להציל אותם.

בועז טופורובסקי: ולכן אני לא אוותר ולא אנוח עד שאנחנו נפתור את כל הבעיות, כל בעיות הבטיחות בדרכים, ונתייחס לזה כאל מלחמה.

בועז טופורובסקי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת כסיף.

אבי מעוז: תודה, אדוני היושב-ראש.

אבי מעוז: נאום הנדסת תודעה מס' 50, והפעם על השי מטעם משרד הביטחון למשפחות השכולות.

אבי מעוז: השפעת הרוח הפוסט-מודרנית בצה"ל – כמו למשל בכפיית היוהל"ם וערכיה על כלל צה"ל, הורה 1 ו-2 בטפסים, פעילות פורום להט"בי ביחידות אגף המודיעין, ועוד ועוד – הגיעה כעת גם ליחידה להנצחת החייל.

אבי מעוז: לקראת יום הזיכרון קיבלו המשפחות השכולות שי: שעון ובו עיטורי כנסייה, מסגד, סמלי הסהר והכוכב המחומש, שהינו גם סמל נוצרי, יחד עם יונת שלום, היכל הספר והכנסת.

אבי מעוז: ומה לא?

אבי מעוז: מגן דוד, בית כנסת, הכותל, מנורת שבעת הקנים או כל סממן יהודי ולאומי אחר.

אבי מעוז: זוהי הנדסת תודעה, כאילו משמעות השלום היא מחיקת זהותנו היהודית והלאומית.

אבי מעוז: אני ממליץ לשר הביטחון לעקור מן השורש את הרוח הפוסט-מודרנית הפרוגרסיבית שפשתה בצה"ל ובמערכת הביטחון ולהחזיר את הרוח היהודית, הציונית, הלאומית.

אבי מעוז: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני רוצה לקרוא עדות של עובדת לרגל יום העובד וזכויות העובדים שמצוין היום, לקרוא עדות על תנאי ההעסקה המחפירים של עובדים בארץ: אני יעל קציר, בת 31, גרה בדירה שכורה בחיפה.

עופר כסיף: אני עובדת כמורה מתחילה בבית ספר ביקנעם בחצי משרה ומרוויחה פחות מ-3,000 שקל בחודש.

עופר כסיף: בפועל, בשל אופי העבודה, אני מוצאת את עצמי עובדת כמעט 24/7 אבל המשכורת לא משתנה.

עופר כסיף: בתקופת הקורונה, כשסגרו את מערכת החינוך, עבדתי כל יום בתפקידי ההדרכה בהוסטל.

עופר כסיף: גם שם הרווחתי שכר מינימום, ולמרות שעבדתי יום-יום הייתי במינוס לאורך כל התקופה.

עופר כסיף: מי שמרגיש את יוקר המחיה בצורה הכי חריפה זה אנחנו, משתכרי ומשתכרות שכר המינימום, שמרוויחים שכר מחפיר של 29 שקלים ו-12 אגורות לשעה.

עופר כסיף: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת: אתם אלה שיכולים להעלות מחר בבוקר את שכר המינימום ל-40 שקל לשעה ולאפשר ליותר ממיליון עובדים לחיות בכבוד.

עופר כסיף: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה מעל מקום חשוב ונכבד זה להביע מחאה על חוצפתו של ראש הממשלה נפתלי בנט שבטקס יום הזיכרון "לא זכר", במירכאות כפולות, להזכיר את שמו של מרן הרב הראשי לישראל, הרב הגאון הרב יצחק יוסף שליט"א, שבאמת נכח בתוך הטקס.

משה אבוטבול: וגם העזו אנשי הטקס כנראה להכין לו מקום בשורה השנייה.

משה אבוטבול: זהו חילול השם וזהו חילול הקודש, בפרט כשמדובר בגאון ישראל שפסק מלימודו להשתתף בטקס חשוב זה.

משה אבוטבול: אמרו חז"ל, במסכת שבת, דף קי"ט עמוד ב': אמר רבי יהודה אמר רב כל המבזה תלמיד חכם אין תרופה למכתו.

משה אבוטבול: והעיקר הוא שבנט מתבכיין ובוכה תמיד מדוע מר ביבי נתניהו לא מזכיר את שמו בתוך הנאומים שלו.

משה אבוטבול: אבל כנראה שבשמיים לא נשארים חייבים וכבר באותם טקסים שהיו באותו יום הציבור בז לו, לראש הממשלה, וביזה אותו וגם את הצוות, גם את הממשלה, את חברי הממשלה.

משה אבוטבול: הציבור ביזה אותם, ללמדך שאדם, כמו שאומרים חז"ל – "כי מכבדי אכבד ובזי יקלו" – אמר רבי יוסי: כל המכבד את התורה, גופו מכובד על הבריות וכל המבזה את התורה גופו מבוזה על הבריות.

משה אבוטבול: אז על הביזיונות שבנט עשה ומבזה את עצמו, ולא את הראשון לציון, חלילה, מקבלים האחרים, גם הוא וגם שריו, במקומות אחרים, כי יש דין ויש דיין.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לסקי, בבקשה.

גבי לסקי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת, בשבוע שעבר שלושה בני אדם מתו במעון בית דפנה לבעלי מוגבלות שכלית, ומכאן אני שולחת את תנחומיי למשפחות.

גבי לסקי: שלושה בני אדם קיפחו את חייהם עקב התפרצות של הרעלת מזון שנבעה מהזנחה תברואתית של המעון.

גבי לסקי: זה כמעט לא ייאמן שמשפחות אשר שולחות את היקר להן מכול למעונות הללו צריכות לחוות את הטרגדיה הנוראית הזאת, שמקורה בכישלון לא רק של המעון המסוים הזה אלא כישלון מערכתי, שאותו אנחנו רואים שוב ושוב בפרשות הזנחה והתעללות כלפי אנשים, נשים וילדים חסרי ישע במוסדות שונים.

גבי לסקי: חייהם של בעלי מוגבלויות אינם הפקר, וחשוב שנשמיע את קולה של אוכלוסייה שקופה זו.

גבי לסקי: אני קוראת להגביר את הפיקוח על המעונות הפרטיים והציבוריים כאחד כדי למנוע הישנות של מקרים מצערים כאלה ולמלא את חובתנו כמדינה וכחברה.

גבי לסקי: אנחנו אמורים להיות הפה והאוזניים שלהם.

גבי לסקי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חברת הכנסת לסקי.

מיקי לוי: אורחים נכבדים ביציע, נא תפסו את מקומותיכם, ואם אפשר, קצת שקט.

מיקי לוי: << הלסי >> ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית << הלסי >>

מיקי לוי: שרים וחברי כנסת בעבר ובהווה, ראשי נציגויות זרות בישראל, מזכיר הכנסת עו"ד דן מרזוק, היועצת המשפטית לכנסת עו"ד שגית אפיק, יושב-ראש הנהלת יד ושם והרב הראשי לשעבר הרב ישראל מאיר לאו, חברי הנהלת הכנסת, ואחרונים חביבים – לצערי הם מאחרים, כי האוטובוס שלהם תקוע – וטרנים יקרים, נציגי כל הארגונים שלחמו נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, אזרחי מדינת ישראל, הכנסת מציינת היום את יום הניצחון על גרמניה הנאצית; ניצחון האור על החושך, ניצחון על שלטון הדיכוי והרצח המזוויע ביותר שידעה האנושות מעודה, ניצחון על מכונת ההשמדה הנאצית, שרצחה כשליש מעמנו בשטחים שבהם שלטה.

מיקי לוי: לולא הניצחון המזהיר הזה של אנשים אמיצים וגיבורים שנלחמים ללא לאות וללא מורא, העולם שלנו היה אחר וקודר יותר.

מיקי לוי: מפחיד לחשוב מה היה קורה אם האירועים ההיסטוריים היו מסתדרים אחרת ובעלות הברית היו מפסידות, חלילה, למדינות הציר.

מיקי לוי: בשנות השישים פורסם הספר "האיש במצודה הרמה", שפותח לנו צוהר למציאות היסטורית אלטרנטיבית שבה גרמניה הנאצית ויפן הקיסרית ניצחו ושולטות בעולם.

מיקי לוי: מציאות שבה שולטים הכפייה והטרור, מציאות שבה העבדות חוזרת לאופנה, מציאות שבה זוועות מתרחשות באפריקה ורוח האדם כפופה למשטר מחשבתי.

מיקי לוי: העולם שמתואר בספר מצמרר ועוזר להאיר באור גדול את הניצחון ההוא ואת סיומה של מלחמת העולם השנייה בדרך שבה הסתיימה.

מיקי לוי: הניצחון הזה צריך לשמש לעולם כולו כמגדלור ודוגמה לדרך שבה צריך להתנהל מול שלטון דיקטטורי שמפעיל אידיאולוגיה רצחנית בלתי מתפשרת שמנסה להתרחב ולכבוש.

מיקי לוי: לעיתים יש רק דרך אחת: מלחמה.

מיקי לוי: היא קשה, ויש לה מחיר, אבל לישיבה בחיבוק ידיים ולהתעלמות יש מחיר כבד הרבה יותר, והוא לא מונע את המלחמה.

מיקי לוי: בהזדמנות הזו אני רוצה לומר תודה גדולה ללוחמים הווטרנים, ששרדו וניצחו את הצורר הנאצי ומכבדים אותנו בנוכחותם – מייד חלק מהם יצטרף אלינו.

מיקי לוי: השנים עוברות והאנשים היקרים הללו לא נעשים צעירים יותר.

מיקי לוי: אני רוצה לאחל לכם בריאות ולהכיר לכם תודה על המעשה הגדול שעשיתם ועל כך שהצלתם את העולם, פשוטו כמשמעו.

מיקי לוי: תודה רבה לכם.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לרשימת הדוברים – הצעות מס' 2267, 2277, 2305, 2334, 2336, 2342, 2343, 2344, 2348, 2355 ו-2360.

מיקי לוי: חבר הכנסת יולי יואל אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: חבריי חברי הכנסת, חבריי השרים, ודאי כל הנכבדים ביציע, וקודם כול הווטרנים, ותיקי מלחמת העולם השנייה, ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, בחמש הדקות שיש לי הייתי מאוד רוצה לנאום שני נאומים נפרדים.

יולי יואל אדלשטיין: אחד זה נאום שכולו חום ושמחה על הניצחון, וחיבוק חם, כפי שאמרת, לוותיקי המלחמה שלא רק שרדו אלא הביאו את הניצחון.

יולי יואל אדלשטיין: ומה לעשות, במלוא מובן המילה אנחנו יכולים לומר שחלק מאיתנו, אני בוודאי, קיימים בעולם הזה גם בזכות הניצחון שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: כי המשפחה שלי, המשפחה מצד אימי, עברו את זוועות השואה בטרנסניסטריה, אזור ששוחרר בסופו של דבר על ידי הצבא האדום.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד זוכר, חבריי, את כל הקשיים להכרה ביום הזה כאן, במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד זוכר שכחברי השר דאז נתן שרנסקי ואנוכי הבאנו לישיבת הממשלה את הבקשה להכיר ביום הזה כיום מיוחד שיצוין במדינת ישראל, היו הרמות גבה.

יולי יואל אדלשטיין: היה שר – שלא תחשבו לרגע, יהודי טוב, ציוני טוב, אדם חושב ואינטליגנטי – שאמר:

יולי יואל אדלשטיין: אבל איך אפשר לציין מרשים את היום הזה?

יולי יואל אדלשטיין: הרי הפסדנו שליש מעמנו, הפסדנו שישה מיליון איש.

יולי יואל אדלשטיין: מה, אנחנו נחגוג ונשמח, נרים לחיים?

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, ההתלבטות הייתה לא פשוטה, אבל התגברנו והתגברו במדינת ישראל על ההתלבטויות האלה ועל הדילמות – הדברים האמיתיים שהיום הזה מעלה.

יולי יואל אדלשטיין: שנים רבות, כבר עשרות שנים, יש דברים מרגשים, שיצא גם לי וגם לרבים אחרים לראות ביום הזה: איך אנשים צעירים, שנולדו בארץ, שלא הכירו אפילו מסיפורים משפחתיים את זוועות מלחמת העולם השנייה ואת כל מה שקרה, בפרץ רגשות של רגע רצים אל הווטרנים הצועדים, מביאים להם פרח, מביאים להם בקבוק מים, רוצים להביע איכשהו את ההערכה לפעולה שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, כפי שגם נאמר – תחשבו על המספר הזה: המחזור האחרון של גיוס של 1944 – וגם חמי, עליו השלום, גויס לחיל האוויר הסובייטי דאז, בהיותו בן 17 – המחזור האחרון הזה היה אמור להיות היום, ויש מי שעדיין ישנו איתנו, בן 95.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, הווטרנים הצעירים, אלה שטעמו את הקרבות, היום הם בני 95 ולמעלה מכך.

יולי יואל אדלשטיין: לכן חשוב מאוד לחבק אותם.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש גם נאום שני, פחות חגיגי.

יולי יואל אדלשטיין: כי מה שאנחנו עדים לו בימים אלה זה ניצול ציני של הניצחון הגדול הזה, של כולם – של רוסים ואוקראינים ויהודים וטטרים וקזחים ואוזבקים ואמריקאים ואנגלים וצרפתים והולנדים, וסליחה עם כל אלה ששכחתי אותם; של נוצרים ומוסלמים ויהודים ואני לא יודע אילו עוד דתות השתתפו, או אתאיסטים, ומי עוד השתתף במלחמה הזו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עדים לניצול ציני של מדינה אחת, של היום הזה, כדי להצדיק במאה ה-21, בשנת 2022, הרג ורצח אזרחים חפים מפשע, זוועות, ירי באנשים כפותי ידיים, אונס, הריסת בתים, ירי על בתי ספר – דברים שלא יתוארו.

יולי יואל אדלשטיין: ואני כולי תקווה ותפילה שאנחנו ניזכר שבימים ההם, לפני 77 שנים וקצת יותר, היו חיבוקים על נהר אלבה, הייתה תחושה שאף אחד לא מבקש להשפיל את השני ולא מבקש לגזול מן השני, והייתה באמת מלחמה משותפת מול כוחות הרוע.

יולי יואל אדלשטיין: היו שם מספיק דילמות איך נלחמים ברוע ההוא; בואו בימים אלה לא נוסיף דילמות מוסריות, ונזכור שהניצחון היה ניצחון משותף, לא שייך לאף אחד באופן ספציפי והיה ניצחון על הרוע המוחלט.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נלמד את הלקחים בימים אלה, איך נלחמים ברוע, ורוע היום לא חסר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין.

מיקי לוי: אני מבקש לא למחוא כפיים במליאת הכנסת, זה מיותר.

מיקי לוי: תודה רבה לכל האורחים.

מיקי לוי: חבר הכנסת מופיד מרעי, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מופיד מרעי: השרה, השרים, חברי וחברות הכנסת, האורחים המכובדים שנמצאים למעלה, מעבר לציון של הניצחון על הנאצים בכנסת ישראל, אדוני היושב-ראש, בעיניי מה שמסמל יותר מהכול את הניצחון על הנאצים זה המסע עדים במדים של צבא ההגנה לישראל, המטס של חייל האוויר מעל לפולין ומצעד החיים ביום השואה.

מופיד מרעי: נשלחנו, וייצגתי את הכנסת, את כנסת ישראל, יחד עם חברת הכנסת יסמין פרידמן, במצעד החיים האחרון ביום השואה בפולין.

מופיד מרעי: הדלקנו לפיד בטקס המרכזי לזכר הקורבנות.

מופיד מרעי: צעדנו, יחד עם נשיא פולין, ישראלים רבים, ראשי ארגונים, ועדי עובדים ותנועות נוער.

מופיד מרעי: השלטון המקומי יוצג על ידי עיריית ירושלים, גם השלטון המרכזי היה איתנו והצטרף אלינו סגן השר אביר קארה, יהודים ולא יהודים, פולנים וערבים ממדינות ערב, וכולם כאחד קראו "לעולם לא עוד", וזו הקריאה שהייתה בפי כולם.

מופיד מרעי: פגשתי במצעד את המורות סמר זיאד פארס ונדין שכיב ע'באן שרף מחורפיש.

מופיד מרעי: ראיתי שהן נמצאות שם במסגרת תוכנית יד ביד, והיו עוד נערות ונערים דרוזים, קבוצות מערביי ישראל בהובלת יוסף חדאד, וקבוצות עתידנא, וגם הכתב מחמוד כעביה, שלוקחים חלק ומסקרים את המצעד ברשתות החברתיות בדמעות וברגש.

מופיד מרעי: פגשתי גם אזרחים סורים, פגשנו שם אזרחים מאיחוד האמירויות, שלוקחים חלק פעיל במצעד ואף מדליקים לפיד לזכר קורבנות השואה היהודים בטקס המרכזי, ומקימים מוזיאון לשואה באיחוד האמירויות.

מופיד מרעי: זה עוד סימן, אדוני היושב-ראש, שהעולם ממשיך להפנים את גודל הזוועה שהתרחשה על אדמת פולין בידי הנאצים, שהקימו מפעל ענק, מחושב ומתוכנן לפרטי-פרטים להשמדת העם היהודי, כראשונים בסדר העדיפויות להכחדה, בין אם זה במחנות הריכוז, בין אם זה בתאי הגזים והמשרפות.

מופיד מרעי: יצא לי לפקד על צוות במשלחת עדים במדים ב-2007.

מופיד מרעי: התחלנו מגטו ורשה דרך העיירה לופוחובה ויער לופוחובה, ששם נשאתי דברים לזכר הקורבנות של העיר לופוחובה – וכלה במחנות ההשמדה אושוויץ שבמרכז.

מופיד מרעי: אדוני היושב-ראש, כל בן אנוש חייב להגיע ולראות במו עיניו כדי לעמוד מקרוב על מעשי הנאצים ולשמוע סיפורים ממי שניצל – ויש כאלה פה, והם גם אמורים להגיע – על ההתנהגות חסרת האנושיות והחייתית של הנאצים כלפי בני אדם שכל אשמתם היא שהם יהודים; להבין מה היה שם, ולא רק להבין – להפנים ולהנחיל לדורות הבאים, שלא נדע ולא נגיע שוב לשואה, בכל מקום ולכל עם, ולא רק ליהודים.

מופיד מרעי: חוסנה הלאומי של המדינה נדרש כדי להבטיח שלעולם לא תהיה שואה לעם היהודי, ולא לכל עם אחר, במרחב ההשפעה של המדינה.

מופיד מרעי: כשהיה איום קיומי וסיכוי לשואה בהר הדרוזים מצד דאעש מצד אחד וג'בהת א-נוסרה מהצד השני, ישבנו אז בצוות מצומצם בחדר של אלוף פיקוד הצפון דאז, האלוף יאיר גולן – פקודי ומפקדי, לימים חבר כנסת, הוא לא נמצא איתנו – וסיכמנו דבר אחד, שאם תהיה שואה על הדרוזים בהר הדרוזים, ההיסטוריה תשפוט אותנו.

מופיד מרעי: לשמחתי, האיום הזה הוסר, ואני לא איכנס לפרטים.

מופיד מרעי: האם המלחמות האזוריות, כפי שנזכר קודם, יכולות להוביל אותנו לשואה נוספת?

מופיד מרעי: לצערי הרב אין לי תשובה, ואין תשובה מוחלטת, אך אנחנו להיות מוכנים למענה לכל תרחיש שכזה בזכות העוצמה וההרתעה שלנו.

מופיד מרעי: אנחנו נזכור את קורבנות השואה ונחגוג את יום הניצחון על הנאצים, שתרומתם היחידה לאנושות היא חוסר האנושיות שלהם.

מופיד מרעי: אני מצדיע לגיבורי מלחמת העולם השנייה, שבזכותם היהודים והעולם השתחררו מהצורר הנאצי.

מופיד מרעי: וכאן, בכנסת ישראל, אנחנו מציינים בגאווה את יום הניצחון ומבטיחים מתוך עוצמה שלעולם לא עוד.

מופיד מרעי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת מופיד מרעי.

מיקי לוי: לא נהוג למחוא כפיים בכנסת.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, ביום השואה הבין-לאומי הערתי על דלות הנוכחים במליאה, וביום הניצחון על גרמניה הנאצית אני שב ומעיר את אותה הערה: אי-הנוכחות שלכם, רבותיי הנעדרים, מביכה.

אחמד טיבי: היום יום ציון הניצחון על המשטר הנאצי בגרמניה, שצוין אתמול בזמן מוסקבה.

אחמד טיבי: אנחנו מציינים את כניעת המשטר הנאצי בגרמניה ואת חשיבות בניית קואליציה לשלום, הפסקת הלחימה, החלפת השלטון והמשטר – השליטים ודרכם – שם, באירופה הלא-כל-כך רחוקה.

אחמד טיבי: מציינים, אבל לא חוגגים, כי אין חגיגה במלחמה, גם לא בניצחון שלה.

אחמד טיבי: ניצחון במלחמה הוא לעולם מתוק ומר מאוד, זה לא משהו לחגוג אותו.

אחמד טיבי: המלחמה היא דבר איום, עצוב ואכזרי, והשואה, מכובדי היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, שבוצעה במקביל למלחמה הקשה ההיא, היא פשע נורא, פשע נגד האנושות, חרפה אנושית, תולדה של הרוע ההוא, תורת הגזע – שהייתה שם, במערב, ולא במזרח; שם, במערב, ולא במזרח.

אחמד טיבי: לדעתו של הצורר הנאצי היטלר, המציאות היא מלחמת קיום והחזק שורד.

אחמד טיבי: לפי תורתו של הביולוג האנגלי צ'רלס דרווין, כמו בטבע גם כך בני אדם.

אחמד טיבי: הנאצים השתמשו והתבססו על התורה הזו, וייחסו אותה לבני אדם.

אחמד טיבי: לפי תורה זו קבעו הנאצים שזכותו של הגזע העליון להשמיד את החלשים כדי להתקיים, בטענה שהגזע הארי הוא הגזע העליון: הטבע יצר אותו בשלמותו, ולכן מבחינה רוחנית ותרבותית הוא הנעלה מכולם, והוא מודל לאדם העליון.

אחמד טיבי: אבל במשך השנים נוצרו יסודות זרים שטימאו אותו והתכוונו להורסו.

אחמד טיבי: לדעתם של הנאצים היו כמה גורמים מקלקלים, ביניהם סובייטים, פולנים, יהודים, צוענים ומתנגדי משטר.

אחמד טיבי: גורם זה מנוון את הגזע הארי ואחראי לכל האידיאולוגיות הפסולות, כמו הליברליזם והדמוקרטיה.

אחמד טיבי: כדי להחזיר לגזע הארי את עליונותו יש להקים רייך שישמיד את הגזע הנמוך, הרי הם היהודים, לפי אידיאולוגיה זו.

אחמד טיבי: המדיניות הנאצית תורגמה לחוקים, חקיקות אנטי-יהודיות, שהתבצעו בשלבים הדרגתיים: חוקי נירנברג אושרו בספטמבר על ידי ועידה נאצית המונית.

אחמד טיבי: החוקים הורידו את זכויות היהודים לרמה הנמוכה ביותר ואף נטלו אותן.

אחמד טיבי: זכויות בסיסיות נשללו.

אחמד טיבי: צרכים בסיסיים והשכלה, פרנסה, תעסוקה, נחשבו עבירה פלילית.

אחמד טיבי: התנגדות למשטר נחשבה עבירה, בגידה במולדת.

אחמד טיבי: משטר, אמר הסופר אמיל חביבי, עליו השלום, כל משטר אשר מבריח את תושביו מתחומיו, אם הם טורקים בבולגריה או גרמנים ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הוא משטר כושל ומוכתם בעינינו.

אחמד טיבי: אחד מיסודות האידיאולוגיה הזאת הוא אי-הכרה באחר ודה-הומניזציה שלו כתפיסת עולם, תפיסה שנבעה ונובעת מצורת מחשבה מעֻוותת או מעוֵותת, הפוגעת ביחסים בין העמים ולא מכירה באחר ובשוני.

אחמד טיבי: שונות היא אנושית, היא טבעית מעצם היותנו בני אדם שונים, מרקע שונה, שפה ותרבות שונה.

אחמד טיבי: גם אם כל אדם חי צורת חיים אחרת וייחודית מתוך אין-ספור צורות חיים אפשריות, נראה כי טבעו של האדם האנושי משקף גם מטען רחב של תכונות אוניברסליות כלל-תרבותיות, הרבה מעבר לטענות הגלומות בגישה של יחסיות תרבותית ולאומית רדיקלית.

אחמד טיבי: להכיר בשוני ובשונה הינו תהליך עמוק וכן של הכלה של אדם אשר בחר להיות אנושי.

אחמד טיבי: האנושיות היא אומנם תכונה של להיות בן אנוש, השימוש היום-יומי במושג הזה מתייחס לאנשים רחומים ומתחשבים, אבל אנשים שחונכו להיות בני אדם הם אנשים אנושיים.

אחמד טיבי: אדם שנוהג באופן אנושי לא יעמוד מנגד כשמישהו סובל או מקבל יחס רע.

אחמד טיבי: אנשים כאלה יתגייסו ככל יכולתם כדי לסייע, להקל, לתמוך במי שעומד מולם ומצבו אינו טוב.

אחמד טיבי: המתכון ההוא הוא המתכון ליצירת גזענות והתגזענות.

אחמד טיבי: אין להקל ראש בנאציזם.

אחמד טיבי: אין להזמין למדינת ישראל ניאו-נאצים על ידי מפלגות, כפי שקרה בעבר.

אחמד טיבי: אין לקבל אחר כבוד ניאו-נאצים מאירופה וממקומות אחרים רק בשל העובדה שניאו-נאצי זה שונא מוסלמים והוא אנטי-ערבי.

אחמד טיבי: אסלאמופוביה גם היא תופעה של אנטישמיות, וכדי להיאבק בתופעות של גזענות והכחשת האחר או יצירת סטריאוטיפים פוגעניים אין מקום לטוהר הגזע, ככה פשוט, גם לא כזה המבוסס על לאום כזה או אחר.

אחמד טיבי: גבירותיי ורבותיי, אני מודיע לחלק מהאנשים שנמצאים מחוץ לבניין, ואחד או שניים שנמצאים בבניין: אין לערבים פגם גנטי.

אחמד טיבי: זה בדוק.

אחמד טיבי: הם אנשים שווים.

אחמד טיבי: זה אותו מבנה גנטי אנושי.

אחמד טיבי: רק שאנשים הם שונים.

אחמד טיבי: כפי שחושבים כולם.

אחמד טיבי: הערבים הם שווים, היהודים הם שווים, האוקראינים הם שווים, האמריקאים הם שווים, הבודהיסטים הם שווים.

אחמד טיבי: אין פגם גנטי באף אחד מאלה.

אחמד טיבי: זאת הייתה תורת הגזענות הנאצית.

אחמד טיבי: לצערי, גם בימים אלה ממש יש שליטים, יש חברי כנסת, שפועלים על בסיס גזעני ואתני, גם כאן וגם שם.

אחמד טיבי: מי שמנצלים את מעמדם וכוחם להכשיר גירוש ונישול עושים דבר נורא.

אחמד טיבי: בשבוע שעבר, מכובדי היושב-ראש, ואני מסיים, שלושה שופטי בית המשפט העליון פסקו שגירוש ונישול אלפי אנשים מאדמתם ובתיהם, ילידים בני המקום בדרום הר חברון, מסאפר יטא – פסקו שזה דבר חוקי, הגם שהוא עומד בסתירה לחוקים בין-לאומיים וערכים הומניים, לאמנה שנולדה מלקחי עבר בדבר איסור גירוש והעברה בכפייה.

אחמד טיבי: ההחלטה הזאת, יש בה אמירה בלתי הומנית בעליל.

אחמד טיבי: יש גם מי שלא מפספסים הזדמנות לזרוע שנאה, פחד והסתה.

אחמד טיבי: מנצלים מצבים להגביר להבות, לרקוד על הדם.

אחמד טיבי: האמירות האלה, הקריאות להרוג, נאמרות, ואין גינוי.

אחמד טיבי: שום תגובה.

אחמד טיבי: להפך, מדובר במנגנון משומן היטב.

אחמד טיבי: הדברים נאמרים, ההסתה משתוללת, ולצערי הרב תמשיך להשתולל.

אחמד טיבי: לסיום, עם ציון נפילת האימפריה ההיא חשוב לזכור, מכובדי היושב-ראש, את המתנגדים ואת המתנגדות.

אחמד טיבי: אני רוצה לברך את כל האנשים שנמצאים כאן, חלקם היו חלק הארי במאבק ההרואי הזה, ולציין את המתנגדים והמתנגדות מבחוץ ומבפנים, מי שיצרו וניצלו כל הזדמנות להתנגד למשטר האיום ההוא בכל דרך.

אחמד טיבי: אחת הבולטות והידועות שבהם היא סופי שול, ממובילות ההתנגדות במשטר הנאצי בגרמניה ומי שנידונה למוות והוצאה להורג יחד עם פעילים נוספים וכיום נחשבת בגרמניה מופת לאומץ לב והומניות.

אחמד טיבי: שול אמרה: "הנזק האמיתי נעשה על ידי אותם מיליונים שרוצים 'לשרוד', האדם הישר שרק רוצה שיעזבו אותו בשקט, אלה שלא רוצים שחייהם הקטנים יופרעו על ידי שום דבר גדול מהם עצמם; אלה שלא בוחרים צד ולא בוחרים מטרה; אלה שלא אוהבים ליצור גלים – או אויבים; אלה שעבורם חירות, יושר, אמת ועקרונות הם רק ספרות; אלה שחיים בקטן, נישאים בקטן ומתים בקטן.

אחמד טיבי: זוהי הגישה המצמצמת של החיים: אם אתה שומר את זה קטן, אתה שומר את זה בשליטה.

אחמד טיבי: אם לא תעשה רעש, השד לא ימצא אותך".

אחמד טיבי: אבל זו אשליה, "כי גם הם מתים, האנשים האלה שגלגלו את הנשמות שלהם לכדי כדורים קטנטנים כדי להיות כביכול בטוחים.

אחמד טיבי: ביטחון?

אחמד טיבי: ממה?

אחמד טיבי: החיים הם תמיד על סף מוות, רחובות צרים מובילים לאותו מקום כמו שדרות רחבות, ונר קטן שורף את עצמו בדיוק כמו לפיד בוער.

אחמד טיבי: אני בוחרת, אמרה, את דרכי שלי לבעור ולהישרף".

אחמד טיבי: אני, מכובדי היושב-ראש, אין ברצוני לחזור אל העבר.

אחמד טיבי: ברצוני להתמסר להווה והעתיד ולסגור את העבר, ואני בוחר בהשראת שול והשותפים שלה למאבק של הוורד הלבן להמשיך לבעור ולהחזיק את אש המאבק לשחרור, עצמאות, שוויון וחירות; המאבק להכרה, צדק וריפוי; לבחור מטרה ולעשות רעש כשצריך, וצריך פה הרבה ממנו, עוד הרבה יותר רעש ממה שיש, כנגד פשעים נגד האנושות, רצח המוני, גירוש וטרנספר, הריסות, והרשימה לצערי הרב עוד ארוכה, ארוכה מדי.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מעוז, בבקשה.

מיקי לוי: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

אבי מעוז: אדוני היושב-ראש, מכובדיי האורחים, כמובן לוחמי מלחמת העולם השנייה, הווטרנים, כנסת נכבדה, אנחנו מציינים היום בכנסת 77 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית.

אבי מעוז: עמי העולם, שעבורם היו ימים אלו ימי סיומה של מלחמת העולם השנייה על כל נוראותיה, יכלו לשמוח שהמלחמה באה אל קיצה.

אבי מעוז: עבור אימא שלי, שתחיה לאורך ימים ושנים, ששרדה את השואה כנערה וממשפחתה נותרה עם שתי אחיות, לא היו אלו ימי ניצחון אלא ימי סיום הסבל וסכנת ההשמדה.

אבי מעוז: אנחנו, העם היהודי, לא יכולנו לשמוח.

אבי מעוז: לא נותר כמעט מי שישמח לאחר שרובה של יהדות אירופה הושמד והפליטים הנותרים נשארו חבולים ומצולקים בגופם ובנפשם.

אבי מעוז: עבורנו לא היו אלו ימים של ניצחון.

אבי מעוז: הניצחון שלנו על הנאצים, יימח שמם וזכרם, היה בזמנים ובמישורים אחרים.

אבי מעוז: הצורר, יימח שמו, אמר כך, ואני מצטט: "אני משחרר את בני עמי מחזיון שווא שנקרא 'מצפון ומוסר', כי שני מומים אלה הטילה היהדות בבני אדם:

אבי מעוז: בגוף על ידי המילה, ובנפש על ידי המצפון, שאינו אלא המצאה יהודית".

אבי מעוז: עד כאן, סוף ציטוט.

אבי מעוז: אימי ניצחה אותו עוד במהלך השואה, בגטו לודז' ובאושוויץ, כאשר שמרה על צלם אלוקים שלה ועל אמונתה וערכיה.

אבי מעוז: עם ישראל ניצח אותו כבר במהלך השואה: עם רב העיירה קלם, שעל סף בורות המוות דרש בפני קהילתו על עניין קידוש השם; עם הרב מפיוטרקוב, השם ייקום דמו, אביו של הרב לאו, שייבדל לחיים ארוכים, שנמצא כאן עימנו, שברכבת המוות לטרבלינקה נאם נאום חוצב להבות אש על ההליכה למות על קידוש השם; עם האימא מגטו קובנה, שאמרה למוהל: תזדרז ותמול את הילד, שימות לפחות כיהודי; עם הרב של סוסנוביץ', שלא הסכים להינצל מהרכבת לאושוויץ כי ידע שיהודי אחר יילקח במקומו; עם מאות היהודים בבוכנוואלד, שעמדו בתור להניח בית אחד של תפילין של ראש; עם הרב זמבה, השם ייקום דמו, שקרא לקדש שם שמיים ולהילחם בצוררים במרד גטו ורשה, ועם עוד אין-ספור סיפורים על יהודים שבתופת הנוראה מכול שמרו על אנושיותם, מוסריותם ואמונתם.

אבי מעוז: אימי ניצחה אותו כאשר עלתה לארץ והקימה משפחה, ומנצחת אותו שוב ושוב עם כל ילד, נכד ונין נוסף, כן ירבו, בעזרת השם.

אבי מעוז: ועם ישראל ניצח אותו בעליית מאות האלפים, ואף יותר מכך, לארץ שבה תכנן הצורר, יימח שמו, להקים עם שותפו המופתי מחנה השמדה לכל יהודי הארץ ולהכרית את שיבת ציון.

אבי מעוז: הצורר גם אמר, אני מצטט: "המאבק על השליטה בעולם הוא ביני לבין היהודים.

אבי מעוז: כל השאר אינו אלא מראית עין כוזבת", סוף ציטוט.

אבי מעוז: הוא ברשעותו חיפש שליטה על העולם.

אבי מעוז: שליטה של כוח, ניצול ושעבוד.

אבי מעוז: שליטה שמביאה לעולם סבל, ייסורים ומוות.

אבי מעוז: הייעוד שלנו, לעומת זאת, הוא של: "ונברכו בך כל משפחת האדמה", ושל "ממלכת כהנים וגוי קדוש".

אבי מעוז: הייעוד הזה קיבל קפיצה בעוד ניצחון על הצורר בהקמת מדינת ישראל, הקמת המדינה שמהווה סטירת לחי לנצרות, שניסתה לגנוב את זהותנו כעם הנבחר וטענה שעזב אלוקים את ישראל; הקמת המדינה, שמהווה ניצחון על הצורר גם בתקומתו של העם שאותו רצה להשמיד, ובעיקר בתקומת רוחו של עם ישראל, רוח המוסר, האמונה והקדושה.

אבי מעוז: ולעומת הפתרון הסופי, שאותו רצו הארורים לבצע בנו, הניצחון הסופי, שהולך ומתממש והולך ומתקרב, הוא בשיבתו של עם ישראל לעצמו, לרוחו, לזהותו, לאמונתו ולתורתו בכך שמדינת ישראל תלך ותהיה יותר ויותר מדינה יהודית בכל מהותה; ממלכת כוהנים, מדינה שבה ומכוחה יתקיימו דברי הנבואה: "והיה באחרית הימים נכון יהיה הר בית ה' בראשי ההרים ונִשא מגבעות ונהרו אליו כל הגויִם.

אבי מעוז: והלכו עמים רבים ואמרו לכו ונעלה אל הר ה', אל בית אלֺקי יעקב, ויֺרֵנו מדרכיו ונלכה באֺרחֺתיו, כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים.

אבי מעוז: ושפט בין הגויִם והוכיח לעמים רבים, וכִתתו חרבותם לאִתים וחניתותיהם למזמרות, לא יִשא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה".

אבי מעוז: במהרה בימינו, אמן.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד הרב הראשי לישראל לשעבר, הגאון הגדול הרב ישראל מאיר לאו, שהוא בעצם שריד השואה, ובעצם הסמל של הניצחון שלנו בשואה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, שרים, ברשותכם אני רוצה לומר, ראשית, מילת ברכה לגרמן גבריאל זכרייב ולראשי ועדת רבני אירופה בכל העולם וגם בישראל שמציינים את יום הניצחון על גרמניה הנאצית ב-9 במאי.

משה אבוטבול: רבים ראו אתמול את המצעד במוסקבה ושמעו את נאומו של הנשיא פוטין.

משה אבוטבול: אבל במקביל לאירועים ב-9 במאי מציינים בכל העולם היהודי, גם בישראל, את יום הניצחון על גרמניה הנאצית גם בתאריך העברי, שהוא כ"ו באייר.

משה אבוטבול: מציינים את זה בעשרות אירועים וטקסים בכל העולם, ביוזמת רבני מדינות וערים שקשורים לוועידת רבני אירופה, בראשות הרב פנחס גולדשמידט.

משה אבוטבול: ושם לא רק נושאים נאומים אלא גם מתפללים ואומרים תהילים לעילוי נשמת הקדושים שנעקדו ונרצחו, וגם מדליקים נר נשמה.

משה אבוטבול: יש אירוע מרכזי גם בישראל, בכותל המערבי, וזה גם מכוח חוק בספר החוקים, חוק שהעביר ידידי חבר הכנסת הרב יואב בן צור לפני ארבע שנים ברוב גדול כאן, בכנסת.

משה אבוטבול: לפי החוק הזה האירוע יצוין גם בתאריך העברי.

משה אבוטבול: כאמור, ביום כ"ו באייר.

משה אבוטבול: כל זה ביוזמתו של פטרון יהודי קווקז ומבכירי הקונגרס היהודי הרוסי מר גרמן גבריאל זכרייב.

משה אבוטבול: בכל שנה נערכים ביוזמתו אירועים בכל העולם.

משה אבוטבול: לפני כמה שנים נלמדו על ידי ילדים ישראלים שישה מיליון משניות.

משה אבוטבול: הוא גם תרם ספרי תורה לעילוי נשמת הנרצחים.

משה אבוטבול: ומהמקום הזה אני רוצה לומר לו יישר כוח ולאחל לו שימשיך עוד הרבה לפעול למען העם היהודי בכל העולם כולו.

משה אבוטבול: מי שקורא, רואה, שומע, וגם מבקר שם באותם מחנות ההשמדה, ואני הייתי שם, לראות את המשרפות, את הר האפר, את גבעות הנעליים של הילדים, הנשים והגברים, את התנורים, את גדרות התיל, את מגדלי השמירה, שלא יעזו לברוח – אין שיעור יותר מאלף מלראות ולהגיע למקום.

משה אבוטבול: וכאן זה הזמן לבקש, כחובה לכל יהודי, לבקר במקום, ובפרט במערכות החינוך, תוך התאמה גם למגזר החרדי, בתיאום עם רבני המגזר, איך לצרף גם את תלמידיו לראות את הזוועה.

משה אבוטבול: כי כבר אמרו חז"ל שאינה דומה ראייה לשמיעה.

משה אבוטבול: היינו שם, הייתי השבוע גם כן.

משה אבוטבול: לצד הכאב ששישה מיליון יהודים נרצחו אך ורק מסיבה אחת: שהם היו יהודים, השם ייקום דמם.

משה אבוטבול: זוהי הסיבה היחידה שבגינה הם נרצחו על ידי הנאצים, יימח שמם וזכרם.

משה אבוטבול: לכן, לאותם אנטישמים אלו ולאותם נאצים יש דין מיתה בחוק – עונש מוות לנאצים ולעוזריהם.

משה אבוטבול: צר לי, אבל אי-אפשר שלא לכאוב במידה שווה, שכן גם כיום נערכת שואה איטית וחרישית לעם היהודי על ידי מחבלים ערבים טרוריסטים, שרוצחים בערי ישראל יהודים, תינוקות, ילדים, מבוגרים חפים מפשע, שכל חטאם, כמו אז, אך ורק בשל היותם יהודים.

משה אבוטבול: השנאה והשואה, לצערי, עדיין לא הסתיימו.

משה אבוטבול: היינו בהלוויה של הקדושים הללו.

משה אבוטבול: וכן, גם אמש ביקרתי באותם אוהלים של ניחומי האבלים, אצל אותם אלמנות ויתומים.

משה אבוטבול: הזעם בעם שלנו קשה ביותר.

משה אבוטבול: אין שום הסבר והיגיון מדוע מחבלים אלו – שבפועל כיום לא נענשים בעונש מוות, בהרג, בתלייה, בכיסא חשמלי; הם כמו הנאצים, הם משמידים אותנו רק בשל היותנו יהודים.

משה אבוטבול: חייבים לעדכן את החוק.

משה אבוטבול: נמצא פה שר המשפטים, ואשמח שייתן דעתו לנושא הזה.

משה אבוטבול: חלף זה, פושעים אלו מגיעים לבתי הכלא, מקבלים שם תנאים מיוחדים: לימודי תואר, קנטינה, סיגריות, ביקורים ועוד מנעמים, שרק מעודדים את המשך הטרור ושפיכת דמם של היהודים.

משה אבוטבול: כלל חברי הבית חייבים להילחם בנאצים החדשים של 2022 ולדאוג להוצאתם להורג.

משה אבוטבול: מה קרה לנו?

משה אבוטבול: מה זו ההתייפייפות הזאת?

משה אבוטבול: מה זה הריקוד של "מה יפית" כדי למצוא חן בעיני אומות העולם?

משה אבוטבול: השתגענו?

משה אבוטבול: תנו דעתכם, השנאה לא פסקה עדיין, נהרגים אלפים רק בשל – כמו אז – רק בשל היותם יהודים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד הרב הראשי הרב ישראל מאיר לאו, ילד יהודי מבוכנוואלד, הווטרנים, השורדים וכל הקהל, אני שמעתי מיהודי בשם רבי יוסף פרידנזון, הוא היה עורך העיתון "דאס אידישע ווארט", ואבא שלו, הרב גרשון פרידנזון, היה עורך העיתון "בית יעקב ז'ורנל" בלודג', בוורשה, בקרקוב, ונדמה לי שגם האבא של הרב לאו, רבי משה חיים לאו, היה כותב באותו ז'ורנל.

ישראל אייכלר: הוא סיפר לי שכשנכנסו הנאצים בהתחלה הם חיפשו את האבא שלו בין שאר המנהיגים היהודים, רב גרשון.

ישראל אייכלר: הוא הסתתר באיזה מקום והם לא מצאו אותו.

ישראל אייכלר: הם ניגשו לארון הספרים – והוא אומר: אני לא אשכח את זה, אני לא יודע מאיפה הם ידעו שהגמרות הגדולות האלה שהיו אז בכריכות עבות זה הש"ס, התלמוד – ובחמת זעם קרעו את הספרים מהארון, צרחו בצרחות אימים וזרקו אותם לרחוב, דרך החלון, שלוש קומות.

ישראל אייכלר: הוא אמר לי: אני שאלתי אז ואני שואל היום, מה ספר יכול להרגיז קצינים וחיילים במלחמה, כשהם נכנסים בכיבוש לארץ זרה, לפולין?

ישראל אייכלר: הרוח היהודית שטמונה בספר התלמוד, זה מה שהוציא אותם מכליהם.

ישראל אייכלר: וכמו שכבר נאמר פה, המלחמה שהיטלר אמר שהוא הכריז, הוא הכריז אותה על המוסר ועל המצפון שהיהדות הנחילה לעולם.

ישראל אייכלר: יש פה הרבה יותר מעבר לאיזשהו כיבוש של איזושהי מדינה על מדינה.

ישראל אייכלר: יש לי גם שאלה היסטורית, ומי שיענה לי עליה, אני מאוד אשמח, כי יש יהודי מהונגריה בן 95, שטוען שב-1944, לפני הפלישה להונגריה ואחר כך לרומניה, הרוסים כבר היו בשטח בקרפטים, והם כבר שלטו והם כבר גירשו והניסו את הגרמנים, ומשום מה – הוא שואל תמיד: מדוע איחרו פעמי מרכבות הטנקים הרוסיים בפלישה הגרמנית להונגריה ורומניה?

ישראל אייכלר: אין לי תשובה היסטורית על זה, ואני מאוד אשמח אם מישהו יוכל לספר לי.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים לדעת, שחצי מיליון חיילים יהודים נלחמו במסגרת הצבא האדום, 200,000 מהם נהרגו.

ישראל אייכלר: ומי היה שר הצבא האדום אחר כך?

ישראל אייכלר: יהודי בשם לב טרוצקי, שקראו לו לייב ברונשטיין, וכשהגיע אליו יהודי, אחר כך, כשהוא היה קומוניסט גדול, שליט גדול, וביקש ממנו טובה ליהודים, אז הוא אמר: אני לא יושב כאן בגלל שאני יהודי, אני יושב כאן בגלל שאני מהפכן, רבולוציונר.

ישראל אייכלר: אמר לו היהודי: כשיהרגו אותך, לא יהרגו אותך בגלל שאתה מהפכן אלא בגלל שאתה יהודי.

ישראל אייכלר: בסוף סטלין רדף אותו עד חורמה, וגם את הרופאים היהודים שם ברוסיה, והגיע אליו עד מקסיקו, שם הרג אותו שליח של סטאלין עם גרזן בראש.

ישראל אייכלר: נזכרתי בזה היום כשהייתי בניחום אבלים אצל שתי משפחות שכולות שיושבות שבעה, עם אלמנות ויתומים שהוריהם נהרגו בגרזן בארץ ישראל באלעד.

ישראל אייכלר: אני זוכר את כל הנאומים שאמרו: יותר לא עוד, never again.

ישראל אייכלר: היום הייתי אצל ילדים יהודים יתומים בגלל שהם יהודים, שום דבר אחר, ובגרזן.

ישראל אייכלר: מה אנחנו צריכים ללמוד מזה?

ישראל אייכלר: קודם כול צריך להתפלל לקדוש ברוך הוא, כמו שאנחנו יודעים, שכל מה שקרה – אין לנו שום הבנה למה זה קרה ואיך זה קרה, ואנחנו יודעים שהכול משמיים.

ישראל אייכלר: גם המציאות שאנחנו חיים בה כאן, בארץ ישראל, ויכולים לדבר פה בירושלים, גם זה נס וגם זה מעשה אלוקים ולא מעשה בני האדם.

ישראל אייכלר: אבל אנחנו צריכים ללמוד משהו יותר מזה.

ישראל אייכלר: היה השבוע סיפור בשדה התעופה בגרמניה.

ישראל אייכלר: יהודים דתיים שנסעו לקרסטיר, הייתה איזו טענה על כמה אנשים שישבו ללא מסכה, והטייסים מלופטהנזה החליטו שכל היהודים שהיו בטיסה הזאת לא ימשיכו להונגריה והציבו שוטרים גרמנים למנוע – ממש סלקציה של אנשים יהודים, שלא יוכלו לעלות, וכל שאר האומות יוכלו לעלות למטוס.

ישראל אייכלר: דבר כזה אסור שיקרה בימינו, כי מה שקרה לא מתחיל במשרפות ולא בגטאות, זה מתחיל בדברים הקטנים.

ישראל אייכלר: היחס לאנשים, ליהודים, לחרדים, בהפגנות, במכות, באלימות – אני רוצה לציין את הסיפור שהיה היום, שמנהל רכבת התרברב שהוא הציב נשים על הפסים כדי למנוע מהחרדים להגיע לרכבת שם.

ישראל אייכלר: אני ממש מזועזע.

ישראל אייכלר: לשים נשים כדי להשתמש בהן להתעלל ביהודים, ללעוג להם ולספר לכם.

ישראל אייכלר: ואחר כך שולחים סוהרות למחבלים.

ישראל אייכלר: איפה כל הארגונים של כבוד האדם וכבוד ישראל וכבוד האישה?

ישראל אייכלר: בתקופת הקורונה ראינו שעיריית רמת גן עשתה מחסום, לשים את בני ברק בגטו, כי היהודים החרדים הם מפיצי מחלת הקורונה, הם סכנה.

ישראל אייכלר: ילדים מגורשים מגני משחקים בגלל שהם אינם דומים לאלה שגרים שם.

ישראל אייכלר: אמירות של מפלגות: ממשלה בלי חרדים, או: לשלוח את החרדים למזבלה, להטיל את כל חוליי המדינה על צוואר החרדים ולהגיד שיוקר המחיה זה בגלל שהחרדים לא עובדים, בדיוק כמו שאמרו אז, שהם לא יצרניים ולא פרודוקטיביים – ולא רק, כל הדורות אמרו את זה.

ישראל אייכלר: לכן אדוני היושב-ראש, אם אנחנו רוצים למנוע – להגיד "לעולם לא עוד" היום כבר כולם יודעים שאין דבר כזה.

ישראל אייכלר: רוסיה נכנסה לאוקראינה בלי לשאול אף אחד, ואף אחד לא יכול למנוע את זה – אבל לפחות שאנחנו נחזק את המצפון ואת המוסר היהודי שהיטלר רצה לכלות אותו.

ישראל אייכלר: להגיד בפירוש: אנחנו לא נהיה כאלה ולא נאפשר גזענות ושנאה של האחר, זאת התשובה שאנחנו הקטנים יכולים לתת.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מזרסקי, בבקשה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, כנסת נכבדה, שגרירים ודיפלומטים נכבדים, וטרנים וילדי מלחמה יקרים, אזרחי מדינת ישראל, כל משפחה יהודית באירופה של המאה ה-20 נפגעה מהצורר הנאצי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שישה מיליוני יהודים נהרגו, הושמדו באכזריות על ידי הפשיסטים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל מי שנשאר בחיים הוקף בשכול.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: היו משפחות יהודיות שלמות שנעלמו מפני הארץ, זאת השואה שלנו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זהו הקרע והפצע שלא יתרפא לעולם ולא ייעלם לנצח.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נזכור ולא נשכח.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נזכור ולא נשכח את מי שהביא את השחרור, שאליו התפללו וחפצו בו יותר מכול.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נזכור ולא נשכח את מי שפתח שערי אושוויץ ומחנות המוות האחרים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נזכור את הדגל האדום שהועלה על גג הרייכסטאג ב-1 במאי 1945 כסמל לניצחון של הצבא האדום על שלטון הנאצים ועל הפשיזם שעטף את אירופה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ב-9 במאי בבוקר ניתנה פקודה של המפקד העליון בברית המועצות, סטלין, ואני אצטט: ב-8 במאי 1945 בברלין חתמו נציגי הפיקוד העליון הגרמני על מעשה כניעה ללא תנאי של כוחות הצבא הגרמני.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המלחמה הפטריוטית הגדולה של העם הסובייטי נגד הפשיסטים, הפולשים הנאצים, הסתיימה בצורה מנצחת, גרמניה נכנעה לחלוטין.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תהילת נצח לגיבורים שנפלו בקרבות למען החופש והעצמאות של מולדתנו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יחי הצבא האדום וחיל הים המנצחים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: סוף הציטוט.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מאז 1945, לזכר הניצחון על גרמניה הנאצית בתאריך 9 במאי, ציינו וחגגו בברית המועצות את יום הניצחון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יהודי ברית המועצות לשעבר מכירים תאריך מיוחד זה כיום הגאווה הפטריוטית, הגבורה והניצחון של העם הסובייטי על הפשיזם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בילדותי חיכיתי ליום הזה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חיכיתי ליום שסבא שלי ילבש את הז'קט עם עיטורי ההוקרה והמדליות ונצעד ביחד במצעד הניצחון ברחוב הראשי של העיר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: סבא, אבא של אימא שלי, סמסון סוסקין, נולד בבלרוס בעיר גומל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בגיל 21 התגייס לצבא ושירת כרופא בחזית המלחמה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אחיו הצעיר, אמיל סוסקין, התגייס גם כן.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: סבתא רבתא שלי, אשר הייתה חילונית לגמרי, לראשונה בחייה התפללה והבטיחה לקדוש ברוך הוא לצום ביים כיפר – יום כיפור – אם שני בניה יחזרו חיים מהמלחמה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: והיא קיימה את שבועתה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: שניהם חזרו הביתה פצועים אבל חיים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הסבא השני שלי, יעקב מזרסקי, שנולד בפולין, בקרקוב, בשנות השלושים יחד עם הוריו היגר לרוסיה, ובפרוץ המלחמה התגייס לחיל שריון והגיע עד לברלין ב-1945.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: גדלתי על הסיפורים של סבתא, סבתא רעיה, רחיל, שסיפרה לי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: וכל קטע שהיא סיפרה על המלחמה, היא סיימה במשפט: רק שלא תדעי מה זה מלחמה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ורק בשנת 2006 האיחולים של סבתא קיבלו עבורי משמעות כאשר נפלו קטיושות על הגליל, כאשר נשמעו אזעקות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ואני, בשבוע 38 להיריון, חיפשתי מקלט.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו הישראלים יכולים להיות בטוחים, כי יש לנו את צה"ל, הצבא הכי חזק והכי מוסרי בעולם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו הישראלים סומכים על כוחות הביטחון שלנו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יהודי אירופה במאה ה-20 נפלו קורבן לצורר הנאצי ואף נרצחו על ידי השכנים שלהם בארצות שונות ואזורים שונים שהתגוררו בהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ברית המועצות, אז המעצמה הגדולה ביותר באירופה הצליחה לגייס את כל כוחותיה והתמודדה מול הצבא הגרמני שפלש לשטחה והרס את יישוביה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: במלחמה ההיא נהרגו 22 מיליון אזרחי ברית המועצות, ביניהם היו גם יהודים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בתקופת מלחמת העולם השנייה כמיליון וחצי יהודים נלחמו כחיילי צבאות מדינות הברית, כחצי מיליון יהודים נלחמו בשירות הצבא האדום, כ-300,000 נפלו בקרבות ונהרגו כגיבורים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הלוחמים ששרדו במלחמה הנוראית הזאת והביאו את הניצחון נקראים וטרנים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כעת בימינו, מעטים נשארו עימנו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אתמול במדינת ישראל התקיימו טקסים רשמיים לרגל חגיגת יום הניצחון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בטקס שהתקיים בהר הרצל ישבו לידי אזרחים ותיקים בני 95 פלוס עם המדליות על הז'קט, כמו שהיו לסבא שלי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חשוב להבין ולהעביר את המסר לדורות הבאים: מאחורי כל סיכה כזאת, כל עיטור הוקרה ומדליה, עומד מעשה גבורה ופטריוטיות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: (אומרת ברוסית ומתרגמת:) יום הניצחון שמח.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סובה, בבקשה.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, חבריי השרים, חבריי חברי הכנסת, הסגל הדיפלומטי, שגרירים, ניצולי שואה, וטרנים יקרים, מכובדיי כולם, ביום הניצחון על גרמניה הנאצית יש לי מנהג, אדוני היושב-ראש, אני מפרסם ברשתות החברתיות את הסיפור של סבי, אלכסנדר שולה קרסנוב, שהיה קצין בצבא האדום.

יבגני סובה: הוא התגייס למלחמה ביוני 1941, סיים קורס קצינים מזורז, נשלח מייד לחזית הדרומית, והיה מפקד פלוגת המודיעין, לחם בגבורה, נפצע שלוש פעמים, קיבל עיטורים ומדליות.

יבגני סובה: ובשנת 1996 אף זכה לעלות לישראל כמו עוד 47,000 עולים וטרנים יוצאי ברית המועצות.

יבגני סובה: הוא לא אהב לדבר יותר מדי על המלחמה, אבל אני, כמו כל ילד סובייטי, רציתי לדעת.

יבגני סובה: גדלתי על הסיפור של הניצחון הגדול הזה.

יבגני סובה: כבר בכיתה א' אני זוכר את עצמי לומד על המלחמה ההיא, על הסיפור של הגבורה, מסתכל על המפה ומדמיין מה עבר על העולם באותם ימים.

יבגני סובה: תמיד הייתי שואל את סבא שלי: כמה נאצים הרגת?

יבגני סובה: ותמיד הוא היה שותק.

יבגני סובה: בחצי חיוך היה עונה לי: אתה לא צריך לדעת את הדברים האלה.

יבגני סובה: ואני כן רציתי לדעת, כן רציתי לשמוע, כי כשאתה ילד, אתה רוצה לדעת שיש את הבחורים הטובים ויש את הבחורים הרעים, והטובים תמיד מביסים את הרעים.

יבגני סובה: יום הניצחון, 9 במאי, כפי שנהוג היה לציין בברית המועצות, היה יום קדוש עבורו.

יבגני סובה: הוא היה לובש את הז'קט שלו עם המדליות, יוצא לצעדה המסורתית.

יבגני סובה: גם כאן בישראל הוא היה יוצא לצעדות האלה.

יבגני סובה: ותמיד כשהיה מרים כוסית לחיים, היה אומר: למען הניצחון ולמען השלום.

יבגני סובה: הוא הלך לעולמו בשנת 2009.

יבגני סובה: כמה שנים לאחר פטירתו מצאתי באתר זיכרון העם של משרד הביטחון הרוסי את הדף האישי שלו.

יבגני סובה: שם קראתי על מה הוא קיבל את העיטורים שלו, איפה בדיוק הוא לחם וכמה גרמנים הרג באחד הקרבות – שמונה חיילים נאצים חוסלו במקרה אחד שתיארתי על ידי הפלוגה בפיקודו.

יבגני סובה: אנחנו, אנחנו הילדים, גדלנו על הניצחון הזה.

יבגני סובה: אחרי שעליתי ארצה הבנתי שלנו, היהודים יוצאי ברית המועצות, יש חלק חשוב ביותר בזיכרון הניצחון הזה.

יבגני סובה: סבא שלי היה אחד מתוך מיליון וחצי חיילים יהודים שלחמו נגד הצורר הנאצי.

יבגני סובה: לא רק זיכרון של השואה, אלא גם זיכרון של הגבורה.

יבגני סובה: 300,000 יהודים נפלו בקרבות, מתוכם 200,000 נפלו רק בשורות הצבא האדום.

יבגני סובה: אנחנו מודים לכם, וטרנים יקרים, על הניצחון שהבאתם לאנושות כולה.

יבגני סובה: לצערי היום על אדמת אירופה שוב התותחים רועמים.

יבגני סובה: אני, כיליד אוקראינה, לא יכול שלא להסתכל בכאב על המתרחש, על המלחמה הנוראית הזאת.

יבגני סובה: כואב לי במיוחד שמי שהביסו את הצורר הנאצי והביאו את הניצחון היום נלחם אחד בשני.

יבגני סובה: המלחמה באוקראינה היא פשע, סטירת לחי לדור הסבים והסבתות שלנו, שלחמו בנאצים.

יבגני סובה: המלחמה הזאת פוגעת בזיכרון של סבי, שנולד באוקראינה וכל חייו התגורר במוסקבה.

יבגני סובה: היא פוגעת בכל אלה שנפלו למען השלום והזכות לחיים בעולם.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, אתה כל חייך לחמת עבור המדינה שלנו.

יבגני סובה: ומדינת ישראל, לצערי, נלחמת גם היום על עצמאותה.

יבגני סובה: אחרי 74 שנים שהכרזנו על עצמאות, אנחנו ממשיכים להילחם על הקיום שלנו, ולצערי משלמים את המחיר הכי יקר בחיי החיילים וגם בחיי האזרחים שלנו.

יבגני סובה: המסקנה הכי חשובה שניתן להסיק מהמתרחש היום באירופה היא פשוטה: ללא צבא חזק וחברה חזקה ושוויונית, אין למדינה זכות קיום.

יבגני סובה: וטרנים יקרים, ניצולי שואה, ילדי מלחמה – אני יודע עד כמה אתם חרדים היום לביטחונה של מדינת ישראל.

יבגני סובה: לא פעם שמעתי מכם כמה חשוב לשמור על מדינתנו הקטנה, כי רק ככה נבטיח שהשואה לעולם לא תחזור.

יבגני סובה: בין אלה שמגינים היום על מדינת ישראל ישנם נכדים ונינים שלכם, וזה הניצחון הכי גדול שלכם ושל העם היהודי כולו.

יבגני סובה: אני מאחל לכם, וטרנים יקרים, בריאות ואריכות ימים.

יבגני סובה: אנחנו, אנחנו, הדור הזה, נדאג לספר את סיפור הגבורה שלכם לדורות הבאים, וכך נפעל.

יבגני סובה: יום הניצחון שמח.

יבגני סובה: (מתרגם את דבריו לרוסית.

יבגני סובה: )

מיקי לוי: תודה רבה על הנאום המשמעותי מאוד.

מיקי לוי: חבר הכנסת האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, וטרנים, לוחמים יקרים, במאי 1945 הרוע של המאה ה-20 הרים דגל לבן.

צבי האוזר: שש שנים נאבקו בני האור בבני החושך.

צבי האוזר: הייתה זו מלחמה עקובה מדם, שגבתה, לפי ההערכות המקובלות, חייהם של בין 70 ל-85 מיליון בני אדם, מתוכם כשישה מיליון מבני עמנו, יותר ממחצית מיהדות אירופה.

צבי האוזר: זו הייתה המלחמה הקטלנית וההרסנית בהיסטוריה.

צבי האוזר: ורק לשם השוואה, במלחמת העולם הראשונה נהרגו כ-17 מיליון בני אדם.

צבי האוזר: תבינו את הפרופורציות.

צבי האוזר: ביום הניצחון על הנאצים אנחנו מצדיעים למי ששחררו את העולם מהתקופה האפלה בתולדותיו.

צבי האוזר: בכל מלחמה נלחמים על החיים ועל המוות, אבל המלחמה נגד הנאצים הייתה יותר מכך.

צבי האוזר: היא הייתה מלחמה בין הטוב ובין הרע המוחלט.

צבי האוזר: אדוני יושב הראש, לפני 77 שנים הצליחו ערכי החירות, השוויון והחופש להביס את הגזענות, השנאה והקנאות שייצג השלטון הנאצי.

צבי האוזר: הנאציזם, הרוע של המאה ה-20, היה ריכוז הרוע הגדול ביותר שידעה האנושות; תנועה שהחלה כתנועה זניחה, גדלה לממדים עצומים והובילה לשפיכות הדמים הגדולה ביותר שידע המין האנושי.

צבי האוזר: אבל הרוע של המאה ה-20 הובס.

צבי האוזר: לצערנו, גם במאה ה-21 קיים רוע, רוע אחר, שחלקו נבט כבר במאה הקודמת וחלקו קורם עור וגידים למול עינינו אנו.

צבי האוזר: אנחנו עדים היום לתופעה מדאיגה שיותר ויותר מדינות, ארגונים, גופים ואנשים מאמצים אידיאולוגיות חשוכות ומסוכנות של המאה ה-11, והם בעלי נגישות לכלים וטכנולוגיות של המאה ה-21.

צבי האוזר: ההיסטוריה מלמדת אותנו שככל שלרוע כלים קטלניים יותר, כך המחירים שהוא גובה גבוהים יותר.

צבי האוזר: הלקח מהמלחמה הארורה ההיא הוא שרוע צריך לגדוע באיבו, וככל שנגדע אותו מוקדם יותר, כך נמנע השלכות כבדות יותר.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, מיליוני חיילים מבעלות הברית ממזרח וממערב נלחמו בחירוף נפש נגד חיית האדם הנאצית.

צבי האוזר: ביניהם היו גם כמיליון וחצי בני העם היהודי – חיילים בצבאות בעלות הברית, לוחמים ביחידות הפרטיזנים בארצות מזרח אירופה ובשורות המחתרות האנטי-פשיסטיות במערב אירופה ובצפון אפריקה.

צבי האוזר: לא רק היהודים בגולה נלחמו בחיה הנאצית, גם היישוב העברי הקטן, גרעין ההתהוות של המדינה היהודית, יישוב בן 60 ריבוא נפש, נתן את חלקו.

צבי האוזר: תרומה זו נחקקה בבוא העת עלי מגילת היסוד של מדינת ישראל באלו המילים, ואני מצטט: "במלחמת העולם השנייה תרם היישוב העברי בארץ את מלוא חלקו למאבק האומות השוחרות חירות ושלום נגד כוחות הרשע הנאצי, ובדם חייליו ובמאמצו המלחמתי קנה לו את הזכות להימנות עם העמים מייסדי ברית האומות המאוחדות".

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, שיעור נוסף שמלמדת אותנו אותה המלחמה הוא שעלינו להתייצב אל מול כוחות הרוע באשר הם, ועלינו להתייצב איתנים וחזקים, כי רק החזק שורד.

צבי האוזר: ובהקשר היהודי עלינו להבטיח שיהיה ביכולתנו להגן על עצמנו אל מול אלה העומדים לכלותנו, ובכוחות עצמנו.

צבי האוזר: לא עוד מתנדבים בצבאות של אחרים, אלא עם שיש לו צבא משלו; צבא חזק, צבא מרתיע, צבא הגנה לישראל.

צבי האוזר: זהו שיעורה של ההיסטוריה, וזוהי גם מורשתם של הווטרנים.

צבי האוזר: היום, 77 שנים אחרי אותו יום הניצחון, אנחנו כאן, מכנסת ישראל, עוצרים כדי להצדיע: להצדיע לעשרות מיליוני הלוחמים מצבאות בעלות הברית ממזרח וממערב, שהביאו את הניצחון, הניצחון, בה"א הידיעה, לא היה עוד ניצחון כמוהו; להצדיע לכמיליון וחצי לוחמים יהודים שנלחמו על חייהם אך גם על חיי העם היהודי כולו; להצדיע לווטרנים שחיים איתנו ויודעים לספר את סיפורה של המלחמה ההיא; להצדיע לכ-18 מיליון לוחמים, ובהם למעלה מרבע מיליון חיילים יהודים, שנפלו בקרבות ועצרו בגופם את מכונת הרוע הנאצי; להצדיע ל-38,000 מתנדבי היישוב העברי לצבא הבריטי, שמתוכם כ-800 חירפו נפשם למות במלחמה ההיא; להצדיע לכוחות הטוב, שהביסו במאה ה-20 את כוחות הרשע, את כוחות הרע.

צבי האוזר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת האוזר.

מיקי לוי: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קהל נכבד, אחד הערכים הגדולים של היהדות הוא הכרת הטוב.

ניר אורבך: "שובי נפשי למנוחׇיכי כי ה' גמל עלׇיכי.

ניר אורבך: כי חִלצת נפשי ממׇות, את עיני מן דמעה את רגלי מדחי" – פסוק מתוך תפילת ההלל, שמקבל ביום זה נופך אחר ונוסף.

ניר אורבך: מיליון וחצי יהודים נלחמו במלחמת העולם השנייה.

ניר אורבך: מיליון וחצי.

ניר אורבך: כ"ז בניסן, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, הוא יום מורכב, שמכיל בתוכו המון" את המתים, ואת החיים בינינו, את השורדים, את הלוחמים, ואת שנטבחו, נשרפו, נחנקו ושמתו במיתות שונות ואכזריות.

ניר אורבך: אנחנו זוכרים את הפרטיזנים, את החיילים.

ניר אורבך: אנחנו מנסים ביום אחד, ב-24 שעות, להכניס הכול ביחד.

ניר אורבך: לזכור ולהתייחד, להודות, לבכות ולכאוב ולספר, כי אסור לנו לשכוח.

ניר אורבך: זיכרון עולם.

ניר אורבך: 9 במאי הוא יום שמוקדש כולו רק להודיה.

ניר אורבך: הודיה ללוחמים שיצאו לקרב, שחלקם נהרגו במהלכו, חלקם שחררו את המחנות, אבל כולם יצאו לקרב.

ניר אורבך: כולם עשו איתנו, עם העם שלנו, חסד.

ניר אורבך: מיליון וחצי מתוכם היו בני עמנו, העם היהודי.

ניר אורבך: הם חילצו את נפשנו ממוות, את עיננו מדמעה ואת רגלנו מדחי.

ניר אורבך: לאחרונה שמעתי סיפור קטן ומרגש, מני רבים, של יהודי בשם אברהם מיכאיל גרינזייד.

ניר אורבך: הוא סיפר על הכרת הטוב שלו במלחמה ההיא.

ניר אורבך: הם לחמו זה לצד זה, יהודים ולא יהודים.

ניר אורבך: מבחינתו, בצבא לא הייתה אנטישמיות.

ניר אורבך: הם לחמו יחד, וכאשר נזרק רימון לעברם והוא נפגע באוזניים, חברו וניה גרר אותו הצידה.

ניר אורבך: לאחר מכן נפגע מהרימון השני בראש.

ניר אורבך: כשהגיעו לבית החולים הם החליטו לקעקע כל אחד את שמו ואת שם חברו על היד וכך לזכור ולהכיר תודה לעד על אחוות הלוחמים וההצלה.

ניר אורבך: כאשר סיים אברהם את הלימודים אחרי המלחמה, אימו הציעה שיסיר את הקעקוע, אבל הפלסטיקאי אמר לו: לא, זה הזיכרון שלך מהמלחמה ההיא.

ניר אורבך: זו הכרת הטוב שלו לווניה וליתר הלוחמים שלחמו זה לצד זה מול הרוע.

ניר אורבך: אותם לוחמים שחררו את המחנות, סייעו לאסירים, גאלו מהמוות נערים ונערות, הוציאו אנשים ונשים מצעדות המוות.

ניר אורבך: הם היו האור והתקווה לכל כך הרבה אנשים, ואור ותקווה מוסיפים חיים.

ניר אורבך: אז היום אנחנו מזכירים את יום הניצחון על גרמניה הנאצית, ואנחנו מכירים תודה לכל אותם האנשים שלחמו, שהגישו סיוע לפצועים, שהפיחו אור ותקווה במיליוני שורדי שואה, פרטיזנים ולוחמים.

ניר אורבך: אנחנו מודים גם, כמובן, לווטרנים שחיים בינינו.

ניר אורבך: עם ישראל מורכב מפסיפס יפהפה של אנשים ותרבויות, צברים ועולים חדשים.

ניר אורבך: יום כזה, יום שבו הכרת הטוב מדוברת ונראית, הוא יום שבו הזמן הזה הוא טוב להוסיף אהבה בינינו.

ניר אורבך: נכון שאנחנו נבחנים ברגעי משבר, ושם אנחנו באמת מדהימים, אבל חשוב שניבחן בהכרת הטוב בדברים הקטנים גם בחיי היום-יום שלנו.

ניר אורבך: אנחנו מתפללים כולנו שתהא נשמתם של כל היהודים שנרצחו ושל כל החיילים מאומות העולם שנהרגו ונטבחו צרורה בצרור החיים.

ניר אורבך: בריאות, כבוד, אהבה והכרת הטוב אנחנו מאחלים לאלה שעדיין חיים בינינו.

ניר אורבך: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קריב, בבקשה.

מיקי לוי: אחרון הדוברים.

גלעד קריב: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, יו"ר מועצת יד ושם הרב מאיר לאו, מכובדינו הווטרנים ובני משפחותיהם, לפני שבועיים ציינו במדינת ישראל וברחבי העולם היהודי את יום הזיכרון לשואה ולגבורה והתייחדנו עם זכרם של ששת מיליוני אחינו ואחיותינו.

גלעד קריב: כבנים לעם היהודי, ליבנו עקוד בראש ובראשונה לטרגדיה האיומה וחסרת התקדים של עמנו בתקופת מלחמת העולם השנייה.

גלעד קריב: ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית מאפשר לנו, בצד השבועה של "זכור את אשר עשה לך עמלק", להפנות מבט גם אל פרקים נוספים, טרגיים והירואיים כאחד, של מלחמה נוראית זו.

גלעד קריב: הראשון בפרקים אלו הוא מחיר הדמים הבלתי-נתפס ששילמו עשרות מיליוני בני אדם, בני דתות ולאומים שונים, בגין טירוף השנאה והאלימות הרצחנית של הנאצים ושותפיהם.

גלעד קריב: הפרק השני הוא סיפור גבורתם של מיליוני חיילים ומפקדים שנאבקו באימפריית הרשע והביסו אותה במאמץ בין-לאומי, שגם הוא חצה גבולות של לאומים, שפות, דתות, תרבויות ותפיסות עולם פוליטיות.

גלעד קריב: הפרק השלישי בסיפורה של מלחמת העולם השנייה, שמבטנו מופנה אליו ביום חשוב זה, הוא גבורתם של מיליון וחצי חיילים יהודים ששירתו בכל צבאות הברית – בצבא ברית המועצות, בצבא ארצות הברית ובצבאות נוספים – ובתוכם גם כ-40,000 בני היישוב העברי שהתנדבו לשרת בצבא הבריטי, לרבות בבריגדה היהודית, שבה שירת סבי עמנואל שחר.

גלעד קריב: מבט זה שאנו מפנים היום לגבורתם של החיילים היהודים מחייב אותנו בראש ובראשונה להכיר תודה לאותם אזרחים ותיקים החיים היום בישראל, רבים מהם יוצאי חבר המדינות, שתרמו בגופם ובעוז רוחם להכרעת המפלצת הנאצית.

גלעד קריב: מבט זה מחייב אותנו גם להתייחד היום עם זכרם של קרוב לחצי מיליון חללים יהודים שנפלו בשדות הקרב של מלחמת העולם השנייה בארבע יבשות.

גלעד קריב: היום החשוב הזה מחייב אותנו להכיר בצורך לנצור את מורשת הגבורה של החללים ושל האזרחים הוותיקים שחיים עימנו בעבור הדורות הבאים במגוון דרכים של הנצחה וחינוך.

גלעד קריב: משימה לא פחות חשובה קשורה בהכרה כי מסעם של מיליון וחצי ישראלים דוברי רוסית ואוקראינית אל ליבה של החברה הישראלית טרם הושלם.

גלעד קריב: רבים מישראלים אלו הם בני הדור השני והשלישי של הווטרנים גיבורי מלחמת העולם השנייה.

גלעד קריב: שילובו המלא של קהל ישראלי חשוב ונפלא זה הוא מתן מענה ראוי לאתגרים הכלכליים והחברתיים, כמו גם לאתגרים הקשורים בזכות היסוד לנישואים ולהליכי הגיור.

גלעד קריב: גם הם חלק ממתן הכבוד לווטרנים ולבני הדור השני והשלישי הממשיכים את דרכם.

גלעד קריב: בתקציב המדינה הנוכחי בוצע תיקון חשוב בעניין הבטחת ההכנסה לאזרחים ותיקים ללא חיסכון פנסיוני ראוי.

גלעד קריב: רבים מהנהנים מתיקון חשוב זה הם וטרנים וילדיהם שעלו למדינת ישראל בשלושת העשורים האחרונים.

גלעד קריב: תיקון זה הביא ברכה גדולה, אך לא די בו, ועלינו להבטיח שכל אזרח ותיק במדינת ישראל, עולה או צבר, יזכה לחיים של כבוד ורווחה בכל ימות השנה.

גלעד קריב: כפי שכבר ציינו חברי הכנסת יולי אדלשטיין וחבר הכנסת סובה, לא ניתן לציין יום זה השנה מבלי להפנות מבט חרד ולהשמיע קול תקיף נגד הפעילות הצבאית של רוסיה בשטחה הריבוני של אוקראינה, פעילות שגובה את חייהם של אלפים רבים, פעילות שלחרדת הלב מתגלים בה גם מעשים שהם בגדר פשעים נגד האנושות.

גלעד קריב: רוחו של היום הזה והלקח שעלינו ללמוד מהמחיר הנורא ששילמה האנושות על התוקפנות של גרמניה ובנות בריתה מחייבים אותנו להשמיע היום קול ברור נגד התוקפנות הרוסית ובעד המאמץ הבין-לאומי להביא לסיומה של המלחמה המיותרת וחסרת הלגיטימציה; זאת, בצד העמדת סיוע הומניטרי רחב לאזרחי אוקראינה והתגייסות למאמץ הבין-לאומי להקלת סבלם של הפליטים.

גלעד קריב: לסיום, אדוני היושב-ראש, לפני 13 שנים הבאנו, בני משפחתי ואני, את סבי למנוחת עולמים.

גלעד קריב: כפי שכבר הזכרתי, סבי היה איש הבריגדה היהודית ולימים נקרא על ידי דוד בן-גוריון להקים את חיל ההנדסה ולהיות מפקדו במהלך מלחמת העצמאות.

גלעד קריב: את בתו הבכורה ראה לראשונה רק בגיל שנה, כאשר שב מאירופה חצי שנה לאחר סיום המלחמה.

גלעד קריב: במכתב הברכה ששלח לסבתי על לידת הבת הבכורה ביקש ששמה יהיה יעל – ראשי התיבות של יחידה עברית לוחמת.

גלעד קריב: בלווייתו השמענו את שיר ההודיה, אחד משיריה של הבריגדה היהודית, פרי עטו של מרדכי זעירא, שבו נכללו המילים: "ועת נשוב, ארצי, שבעי געגועים / צמאים לחמתך, לשפע טובותייך, / יוחזר לך אז השיר מלב בנים גאים / וטוב יהיה לצעוד ברחבי שדותייך".

גלעד קריב: כמה טוב שווטרנים רבים, גיבורי מלחמת העולם השנייה, בחרו בגיל מבוגר לעלות למדינת ישראל ולהפוך אותה לארצם.

גלעד קריב: אנו, החברה הישראלית, מתברכים בכל אחד ואחת מהם, בילדיהם, בנכדיהם ובניניהם, כן ירבו.

גלעד קריב: הלוואי ונשכיל לנהל את חיינו המשותפים במדינת ישראל באופן ההולם את גבורתם ובאופן המבטא את המחויבות היהודית והכלל-אנושית לערכי קדושת החיים, כבוד האדם, חירות האדם, רדיפת הצדק ורדיפת השלום.

גלעד קריב: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת קריב.

מיקי לוי: שר החקלאות, השר עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, רבותיי השרים, יושב-ראש מועצת יד ושם כבוד הרב לאו, סגל דיפלומטי, אורחים נכבדים, ומעל כולם, כמובן, גיבורי וותיקי מלחמת העולם השנייה, זה אחד הימים שאני יותר מתרגש בהם, ולכאורה – אני נולדתי בארץ הזאת, נולדתי בארץ ישראל; שני ההורים שלי, גם הם נולדו בארץ ישראל; שני הסבים שלי משני הצדדים, גם הם נולדו בארץ ישראל.

עודד פורר: סבתי ניצולת שואה.

עודד פורר: וכמובן שיום השואה אצלי במשפחה לאורך השנים היה מאוד מאוד טעון, כחלק מהעובדה שסבתא שלי, זיכרונה לברכה, הצליחה לשרוד את התופת הזאת.

עודד פורר: אבל את הסיפור על יום הניצחון על גרמניה הנאצית, ועל הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה אני וחברותיי וחבריי לספסל הלימודים התחלנו ללמוד ולהכיר רק בשנות התשעים.

עודד פורר: פתאום בשנות התשעים מתחילים לעלות לארץ ישראל עוד ועוד וטרנים, עוד ועוד ותיקים שהם ותיקי המלחמה, וצועדים ברחובות עם המדליות.

עודד פורר: ועבורנו הצברים זה היה מראה – אתה אומר, מה, אתה מתחיל לשאול את השאלות.

עודד פורר: וכשאתה מתחיל לשאול את השאלות אתה מקבל את התשובות שלצערי הדור הצעיר בארץ ישראל לא למד, ולא הכיר מספיק.

עודד פורר: במלחמת העולם השנייה, אדוני היושב-ראש, נרצחו ונשרפו שישה מיליון יהודים, אבל לחמו גם מיליון וחצי יהודים במלחמה הזאת.

עודד פורר: לחמו מיליון וחצי יהודים, וקיפחו את חייהם כחצי מיליון יהודים.

עודד פורר: ובשחרור המחנות ובשחרור היהודים הפליטים שעוד נותרו שם לקחו חלק יהודים שהובילו בצבאות הברית השונים, ובהם כחצי מיליון לוחמים בצבא האדום, חצי מיליון לוחמים בצבא האמריקאי, ועוד כמובן לוחמים בשאר צבאות הברית.

עודד פורר: גם מתוך היישוב בארץ ישראל לקחו חלק לוחמים ומתנדבים כלוחמים במלחמת העולם השנייה.

עודד פורר: וכמובן, יהדות ברית המועצות לשעבר שילמה מחיר, אולי את מחיר הדמים הכבד, בלוחמים – כ-200,000 הרוגים במלחמה ההיא, מה שהוביל לכך שלא הייתה משפחה שאין בה מישהו שנפצע או נהרג במלחמה.

עודד פורר: והיום הזה הוא יום של חג.

עודד פורר: הוא יום חג, כי תדמיינו בנפשכם מה היה קורה אילו לא היה אותו ניצחון.

עודד פורר: מה היה קורה, לא למדינת ישראל או לנו כאן בארץ ישראל – מה היה קורה לאנושות כולה.

עודד פורר: ולכן אני חושב שהחג הזה, ציונו חשוב קודם כול – ואני כמובן מוריד את הכובע בפני כל הלוחמות והלוחמים ובוודאי כל השורדות והשורדים שאיתנו כאן – הוא חשוב בשביל הילדות שלי, הוא חשוב בשביל הילדים והילדות של כולנו, בשביל הנכדים והנכדות של כולנו, כי הם גדלים במציאות שהם לא מבינים מה עלול להתרגש עליהם.

עודד פורר: ב-1939, כשהגרמנים נכנסו לפולין וכבשו את בנדין, סבתא שלי, זיכרונה לברכה, הייתה בת 17.

עודד פורר: הדבר הזה התפוצץ כרעם ביום בהיר, כי פתאום מחיים של נערה חופשיה, עם תנועת נוער, עם פעילות בתנועת נוער ציוני, פתאום העולם משתנה.

עודד פורר: כשאתה מנסה היום להסביר, אדוני היושב-ראש, לנכדים, אני מניח שיש לך נכדים – נסה להסביר להם את המציאות הזאת, נסה להסביר להם מה היה קורה אילו לא היה אפשר.

עודד פורר: ואת זה אנחנו חבים קודם כול כמובן לווטרנים וללוחמות וללוחמים, והיו לא מעט לוחמות במלחמה ההיא, וגיבורות, ואנחנו חבים את זה לילדים שלנו.

עודד פורר: אני זכיתי כאן לחוקק ב-2017 את חוק יום הניצחון, שהפך את היום הזה באופן רשמי ליום חג לאומי במדינת ישראל.

עודד פורר: זאת הסיבה שאנחנו מקיימים גם את הדיון הזה כאן, זאת הסיבה שבבתי הספר צריכים לציין את היום הזה, במחנות צה"ל צריכים לציין את היום הזה, ולהעביר בזעיר אנפין לדור הבא את המורשת של אותו ניצחון על המפלצת הנאצית.

עודד פורר: בתוך כל זה, חברות וחברים, אנחנו גם חבים למי שחי עדיין היום את החיים בכבוד, ואת היכולת של ניצולות וניצולי השואה וותיקי מלחמת העולם השנייה לחיות בכבוד.

עודד פורר: ואני באמת מתרגש שיצא לי, ולכל מי שהיה פה בכנסת, לקחת חלק בתקציב המדינה שהעברנו השנה, כי זאת הפעם הראשונה אחרי הרבה מאוד שנים, הרבה מאוד שנים, שמוסיפים תקציב גם למענק שמקבלים הווטרנים מדי שנה.

עודד פורר: הגדלנו את המענק הזה מכ-3,690 שקל בשנה לכמעט 6,500 שקל מענק שנתי.

עודד פורר: גם המענק שמקבלים ניצולי השואה גדל בערך באותם סכומים.

עודד פורר: וגם קבענו לראשונה רף של הכנסה מינימלית לקשיש במדינת ישראל בדמות של העלאת השלמת ההכנסה בעוד כ-700 שקל כמעט.

עודד פורר: זה לא ה-100%, ותמיד אנחנו רוצים לתת עוד ועוד, אבל אני חושב שיש פה נקודת ציון מאוד מאוד חשובה, קודם כול של הוקרה לאוכלוסייה המבוגרת במדינת ישראל, ובראשם לניצולות ניצולי השואה וותיקי מלחמת העולם השנייה.

מיקי לוי: תודה רבה לשר פורר.

מיקי לוי: לפני שאני אנעל את הישיבה הזו אני מבקש מהאורחים לשבת.

מיקי לוי: (מחיאות כפיים)

מיקי לוי: ובכן, במעמד זה אנחנו נועלים את היום המיוחד הזה, ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

מיקי לוי: תודה רבה לאורחים שכיבדו אותנו בנוכחותם.

מיקי לוי: ברוכים תהיו, דרך צלחה, המשך חיים טובים ובריאות לכולם.

מיקי לוי: תודה שבאתם.

מיקי לוי: [מס' כ/883; דברי הכנסת, חוב' כ', ישיבה 112; נספחות.

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעת חוק דמי מחלה (תיקון מס' 6), התשפ"ב–2022, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: מציגה את הצעת החוק חברת הכנסת אפרת רייטן מרום, יושבת-ראש ועדת העבודה והרווחה.

מיקי לוי: בבקשה.

ועדת העבודה והרווחה): אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אחר הצוהריים טובים.

ועדת העבודה והרווחה): רציתי להציע לקהל הנכבד שהיה כאן להישאר גם להצעת החוק הזאת - -

מיקי לוי: הצעת חוק חשובה.

ועדת העבודה והרווחה): - - הצעת חוק חשובה, כמו שאומר אדוני יושב-ראש הכנסת.

ועדת העבודה והרווחה): נפלה בידי הזכות להציג אותה כאן כיושבת-ראש הוועדה שעבדה על הצעת החוק הזאת.

ועדת העבודה והרווחה): לא רק שהצעת החוק הזאת טובה ומיטיבה ועוזרת לכל כך הרבה אנשים שזקוקים להצעת החוק החומלת הזאת, אלא ששיתוף הפעולה בין שתי חברות הכנסת, חברת הכנסת נעמה לזימי מהקואליציה וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מהאופוזיציה – עשיתן יד אחת, ואני רוצה מאוד לברך אתכן ולהודות לכן על היוזמה המשותפת ועל שיתוף הפעולה הפורה ביניכן לקידום הצעת החוק הזאת.

ועדת העבודה והרווחה): ברכות.

ועדת העבודה והרווחה): אני מתכבדת להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק דמי מחלה (תיקון מס' 6).

ועדת העבודה והרווחה): עד היום עובד שנעדר מעבודתו עקב מחלה יקבל תשלום מלא רק בעד היום הרביעי ואילך של היעדרותו.

ועדת העבודה והרווחה): בעד היום השני והשלישי להיעדרותו הוא זכאי רק למחצית מדמי המחלה, ובעד היום הראשון למחלתו הוא לא זכאי בכלל.

ועדת העבודה והרווחה): מוצע לקבוע הסדר מיטיב לעניין הזכאות לדמי מחלה עבור עובד שחלה במחלה ממארת או במחלה המחייבת טיפול בדיאליזה.

ועדת העבודה והרווחה): החולים במחלות אלה נזקקים לא פעם לטיפולים תקופתיים ולבדיקות תקופתיות, ועקב כך נאלצים להיעדר מהעבודה היעדרויות לצורך טיפול תקופתי או חד-יומי, וחלק מהן אף היעדרויות קצרות, בדיקות, שעשויות להיות כאלה שאינן בהכרח עולות לכדי היעדרות של כמה מלאים ברציפות ולכן עלולה להימנע מהעובד זכאות לדמי עבודה.

ועדת העבודה והרווחה): כדי להקל על העובדים החולים במחלות אלה מוצע לקבוע כי עובד שחלה במחלה ממארת או במחלה שמצריכה טיפול בדיאליזה ונעדר מעבודתו לשם טיפול תקופתי או בדיקה תקופתית יהיה זכאי לקבל ממעסיקו תשלום דמי מחלה כבר מהיום הראשון להיעדרותו ואף בעד חלק מיום שבו נעדר לשם כך, עד למכסת תקופת הזכאות המקסימלית הצבורה לו.

ועדת העבודה והרווחה): יובהר כי עובד עשוי להיות זכאי לזכאות זאת גם לאחר החלמתו מהמחלה ככל שהוא עדיין נדרש לטיפול או לבדיקה תקופתית בשל אותה מחלה.

ועדת העבודה והרווחה): כתנאי למימוש הזכאות נדרש העובד למסור למעסיקו אישור רפואי בכתב כי הטיפול או הבדיקה שבגללם הוא נעדר נדרשים בשל המחלה.

ועדת העבודה והרווחה): הזכאות לפי החוק תחול על עובד שחלה במחלות האמורות לגבי היעדרויות שייעדר לצורך טיפול תקופתי או בדיקה תקופתית החל מ-1 בחודש שלאחר פרסום החוק.

ועדת העבודה והרווחה): אני גאה ושמחה עבורכן, חברות הכנסת, על מאמץ רב ושנים של מאבק, על שיתוף הפעולה עם הארגונים, עם האזרחים שפנו אליכן.

ועדת העבודה והרווחה): שמעתן אותם, הקשבתן להם, עשיתם יחד עבודה נפלאה.

ועדת העבודה והרווחה): אני מברכת אתכן.

ועדת העבודה והרווחה): אני מבינה שההסתייגויות הוסרו?

ועדת העבודה והרווחה): הוסרו ההסתייגויות.

מיקי לוי: - - -

ועדת העבודה והרווחה): אז בשביל הפרוטוקול נשאל.

ועדת העבודה והרווחה): אז ככל שלא הוסרו אני קוראת, כמובן, להסיר את ההסתייגויות ויחד לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת רייטן, יושבת-ראש הוועדה.

מיקי לוי: רשימת המסתייגים: קבוצת הליכוד, קבוצת ש"ס, קבוצת יהדות התורה, קבוצת הציונות הדתית.

מיקי לוי: אני מבין שכל ההסתייגויות הוסרו לבד מאחת.

מיקי לוי: חברת הכנסת לוי, בבקשה.

מיקי לוי: זאת לא הסתייגות?

מיקי לוי: את מוסרת הודעה?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, כפי שהבטחנו, וכדי שהחוק הזה באמת יעבור – למרות שהיו שם כמה הסתייגויות מהותיות חשובות מאוד, ואנחנו נעשה את זה בהצעות חוק נוספות – כפי שהתחייבנו, אנחנו מסירים את כל ההצעות וכל ההסתייגויות של האופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אפילו לא ננמק אותן, כי אני יודעת כמה הזמן חשוב, ואנחנו רוצים להיות אחרי החקיקה החשובה הזאת שתביא תקווה לאותם מחלימים – לא רק חולים – שנאלצים להיעדר ממקום העבודה וכך משמרים את מקום העבודה שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: כפי שהתחייבנו, כל ההסתייגויות מוסרות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: זה ראוי להערכה.

מיקי לוי: כל ההסתייגויות הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו מצביעים על סעיפים 1 ו-2 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיפים 1–2 – 8

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: ובכן, שמונה בעד, אין מתנגדים.

מיקי לוי: סעיפים 1 ו-2, כנוסח הוועדה, עברו בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה שלישית.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 11

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: הצעת חוק דמי מחלה (תיקון מס' 6), התשפ"ב: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיקי לוי: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: חוק מאוד חשוב.

מיקי לוי: יישר כוח ליוזמות, חברת הכנסת לוי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אפשר לברך, אדוני?

מיקי לוי: בהחלט.

מיקי לוי: אנחנו נאפשר.

מיקי לוי: עבדתן קשה כל כך.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי, אם יש לך מה לומר, את אחריה.

נעמה לזימי: - - -

מיקי לוי: בוודאי, איזו שאלה.

מיקי לוי: עבדת קשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לחברי הכנסת, תודה לאפרת רייטן, יושבת-ראש הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: נעמה, הצלחנו להוציא את החוק הזה מכל שיקולים פוליטיים ולקדם אותו בצורה הכי עניינית.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר שאת החוק הזה, שכתבתי יחד עם חלאסרטן ועם הנציגים – אני מחפשת אותם – מברוכ, זה קרה.

אורלי לוי אבקסיס: זה בגלל התעקשות.

אורלי לוי אבקסיס: התחלנו את הקידום של החוק הזה בכנסת העשרים, והוא הצליח.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לצערי הרב, כמו שאתה יודע, היו לנו הרבה כנסות קצרות, יותר מדי מערכות בחירות, והיה קשה לקדם, ותוך כדי פגרות – מה שלא ניתן.

אורלי לוי אבקסיס: אני כל כך שמחה שהצלחנו בזמן הקצר הזה, גם בגלל שותפים, וגם להגיד תודה לנעמה שהצטרפה ליוזמה ולקחה חלק פעיל בעניין.

אורלי לוי אבקסיס: כשראינו את יום העובד הזה על הפרק כיום מיוחד אמרתי לעצמי ודיברנו על זה, נעמה: מה יותר נכון מלהביא בהסכמה בין קואליציה לאופוזיציה הצעת חוק שמדברת על שימור העבודה של כל אותם – לא רק חולים, גם מחלימים.

אורלי לוי אבקסיס: תזכרו, אותם אנשים שסיימו או שיצאו וניצחו את מחלת הסרטן צריכים להיות במעקבים שוטפים.

אורלי לוי אבקסיס: כל דבר קטן צריך להסב את תשומת הלב, וזה גורר בעקבותיו גם יציאה ממקום העבודה כדי לשמר את הבריאות שלהם ולתפוס בזמן, אם, חס וחלילה, קורה משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, יש לנו עוד מה לשפר ולהרחיב את זה גם למחלות אחרות, ובטח כאשר מדובר בילדים חולים.

אורלי לוי אבקסיס: כמו שעמותת גדולים מהחיים פרסמה יש בישראל יש 1,500 ילדים חולי סרטן ומחלות ממאירות מגיל לידה עד 19, מתוכם כ-500 מאובחנים חדשים.

אורלי לוי אבקסיס: אז בכל משפחה כזאת שיש בה ילד חולה אחד ההורים או מתפטר או מפוטר ומאבד את מקום עבודתו.

אורלי לוי אבקסיס: נעמה ואפרת, זאת המשימה הבאה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני תמיד רואה – עשינו "וי", מה הלאה?

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו מרחיבים?

אורלי לוי אבקסיס: אני בטוחה שבשיתוף פעולה אמיתי נצליח לעשות גם את השאר.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להודות לארגון חלאסרטן שעזר בכתיבת החוק ובקידומו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה ענקית לעידן ליבוביץ' שהציף את הנושא והעלה אותו למודעות שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה לוועדת העבודה והרווחה, ששני הדברים מסתדרים פה יופי, שהצליחה להיות עניינית, נטולה משיקולים לא ענייניים בנושאים הללו, ועל כן גם צריך להוריד את הכובע.

אורלי לוי אבקסיס: ויותר מכך אני רוצה להזכיר ביום הזה את רעות.

אורלי לוי אבקסיס: רעות הייתה עובדת אצלי, אפילו בתקופה שהיא הייתה ממלאת מקום היא חלתה במחלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שינינו גם את ההסדר של הכנסת כך שהיא תוכל להחזיק גם את מקום עבודתה פה וגם לטפל בעצמה, לא רק במעקבים, זה היה טיפול אינטנסיבי.

אורלי לוי אבקסיס: היא ניצחה את המחלה ולצערי הרב גילינו שהיא מתמודדת שוב פעם עם אותה מחלה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לה תינוקת קטנה בבית, ואני אמרתי לה בערב החג ואני חוזרת ואומרת שוב: אם יש מישהי שיכולה להתגבר על זה זו היא.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו כולנו מחזיקות לה אצבעות פה.

אורלי לוי אבקסיס: היא חלק מהחוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: היא הייתה בהתחלה של הקידום שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אז רעות, אנחנו כל כך אוהבים אותך, אנחנו מאחלים לך בריאות שלמה, אריכות ימים, תוכיחי שזה אפשרי.

אורלי לוי אבקסיס: בזכות בדיקות מקדימות ובזכות מעקב היא גילתה את זה בזמן, ותודה לאל, הטיפולים שהיא צריכה לעבור עכשיו הם פחות אינטנסיביים וקשים מהטיפולים שהיא עברה לפני לא הרבה זמן, כשנתיים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מאחלת לכל החולים בריאות שלמה, ואמן ואמן ניתן לכולם את מה שהם צריכים ברגעים הנכונים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד תודה גם לכל מי שהשתתף פה ולקח חלק, ותודה רבה לחברים שלי באופוזיציה, שבימים טרופים כאלו הסכימו להסיר את כל ההסתייגויות, גם המהותיות, כדי שהחוק הזה יעבור, והינה, זה מראה שזה גם אפשרי.

אורלי לוי אבקסיס: זה אפשרי וזה מבורך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מיקי לוי: יפה מאוד.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: ברוכה תהיי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, הערת פרגון.

מיקי לוי: הערת פרגון מהמקום?

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי, את רוצה לעלות או שאת רוצה לעמוד לידו?

מיקי לוי: בבקשה.

אחמד טיבי: אני מכיר את נעמה מתחילת הקדנציה.

אחמד טיבי: נעמה לזימי היא חברת כנסת דינמית, מחויבת לשכבות החלשות, לנושאים חברתיים, תענוג לעבוד איתה בוועדות.

אחמד טיבי: זה החוק הראשון שלה בקריאה השנייה והשלישית.

אחמד טיבי: מגיע לה מברוכ.

אחמד טיבי: וזה חוק, אדוני היושב-ראש – ואתה מכיר את זה אישית – שגם האופוזיציה וגם הקואליציה התכנסו כדי להסכים שהוא יעלה היום, ואני הסכמתי יחד עם חבריי באופוזיציה.

אחמד טיבי: מברוכ.

אחמד טיבי: כל הכבוד.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי, את מוזמנת לדוכן.

אחמד טיבי: וגם אורלי, כמובן, שהיא ותיקה.

משה אבוטבול: אחמד, ביקשו להודיע לך שעל זה הם משלמים מס 50%, וזה בהסכמה.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חברת הכנסת לזימי, מכיוון שאני מתחלף אני רוצה לברך אתכן באופן אישי על חוק כל כך חשוב.

מיקי לוי: יישר כוח ליוזמות על עבודה קשה.

מיקי לוי: ברוכות תהיו.

נעמה לזימי: יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, אני אהיה קצרה כי גם יש פה לו"ז של אנשים.

נעמה לזימי: אבל אני אספר שהחוק הזה, הגעתי אליו דרך חברה שלי שחלתה בסרטן והכירה לי את העמותה.

נעמה לזימי: בערך בחודש השני שלי בכנסת כבר נפגשתי איתם, והיא אמרה לי: את עוסקת בזכויות עובדים, אז בואי תשמעי.

נעמה לזימי: ולא הבנתי אז, לא הבנתי איך החוק הזה עדיין לא חוקק.

נעמה לזימי: כשעידן ליבוביץ' תיאר את המסע שלו לעבר החוק – ואת יודעת, ב-2015 את ניסית לחוקק את זה, נכון?

נעמה לזימי: שנים עוברות, ולפעמים זה מתגלגל, חוקים שאפילו שכשיש עליהם הסכמה פתאום עוברות השנים.

אורלי לוי אבקסיס: לא 2015, אני חושבת 2018, 2019 אפילו.

נעמה לזימי: אוקיי, עדיין עברו כמה שנים.

נעמה לזימי: אמרנו, הלשכה שלי ואני, שאנחנו הולכים עם החוק הזה עד הסוף ונרתמנו לזה, יחד עם חלאסרטן ושירה וכולם.

נעמה לזימי: אני גם אזכיר אותם, אבל אני רוצה להגיד לך – ועבדנו על זה באמת יחד ברגע שהבנו, ובאמת אפרת הייתה מוכוונת מטרה לא פחות מאיתנו – אני רוצה להגיד לך שזה הרבה גם בזכותך.

נעמה לזימי: זאת ברית של נשים בסוף, למען חוק מאוד חשוב.

נעמה לזימי: אני רואה בזה הישג יפה, לא רק אופוזיציה–קואליציה אלא הישג של המידה הטובה בכנסת הזו, באמת כך.

נעמה לזימי: אבל אני התקשרתי אלייך שבוע לפני המושב, אני אספר לך, הייתי בדרך להלוויה של אילן גילאון, זכרו לברכה.

נעמה לזימי: אני מציינת את זה בכוונה כי הוא היה לוחם עובדים גדול, לוחם למען השכבות המוחלשות, למען מי שצריך ולמען זכויות עובדים, ואמרתי לך: אורלי, אנחנו לא יודעות איך אנחנו עושות את זה אבל זה חייב לקרות בשבוע הראשון, ויש פה הזדמנות.

נעמה לזימי: ולי, תדעי, אמרו: אין סיכוי שזה יקרה.

נעמה לזימי: אבל אנחנו יודעות איך לגרום לדברים - - -

אורלי לוי אבקסיס: אומרים לנו "אין סיכוי" – מפעילים אצלנו את המנועים.

נעמה לזימי: מפעילים אותנו עוד יותר.

נעמה לזימי: זה רגע מרגש מאוד, כי זאת המהות של למה להיות שליחי ושליחות ציבור, אני חושבת; בשביל הרגעים האלה, לא בשביל כל מיני דיונים וקרבות ועיסוק בצהוב והכול, אלא בשביל המקומות האלו, שממחר אנשים ייהנו מהמקום הזה.

נעמה לזימי: יושב פה, יחד עם חלאסרטן, גם אוריה.

נעמה לזימי: הכרתי אותו היום.

נעמה לזימי: אוריה, אתה רואה אותי?

נעמה לזימי: הוא אמר לי שהוא במעקבים בטיפול, והחוק הזה ממחר מאפשר לו את הדבר הזה של הכרה בסטטוס הרפואי שלו, ולממש אותו.

נעמה לזימי: אני כן אגיד תודה ואני ארד, כי גם אורלי דיברה ואפרת דיברה וכולם.

נעמה לזימי: אני רוצה להגיד תודה לעמותת חלאסרטן, ולשירה קופרמן ולמיכל בר דורון ולעידן ליבוביץ', שכמובן כבר הזכרנו, ולנעמה ריבה, שחיברה אותי אל העמותה, ולכל השותפות והשותפים לדרך.

נעמה לזימי: לכן, אפרת ואורלי, תודה.

נעמה לזימי: אני רוצה להגיד תודה לשר האוצר, שר הבריאות ושרת הכלכלה.

נעמה לזימי: תודה על מסע להעביר את זה בוועדת שרים ותודה שאפשרתם את זה.

נעמה לזימי: וכן תודה גדולה ללשכה שלי.

נעמה לזימי: אנחנו לקחנו את זה כמשימה, ואתם, החוק הזה גם שלכם.

נעמה לזימי: אז, ארנון, שחר, דון, וגם ליסה, שכבר לא איתנו בלשכה – לגמרי-לגמרי של כולנו.

נעמה לזימי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אז תוסיפי את נועה ויובל שלי.

נעמה לזימי: ונועה ויובל של אורלי, כן, לגמרי, כי בסופו של דבר יש אנשים מאחורי הקלעים שעובדים איתנו על הדברים האלה, והרגעים החשובים האלה גם שלכם.

נעמה לזימי: תודה רבה.

נעמה לזימי: תודה.

דוד ביטן: תודה, נעמה.

דוד ביטן: << הלסי >> ציון יום בנושא קידום מעמד העובד והעובדת וזכויות העובדים בישראל <<

דוד ביטן: אני עובר לנושא הבא: ציון יום בנושא קידום מעמד העובד והעובדת וזכויות העובדים בישראל – הצעות לסדר-היום מס' 2266, 2316, 2337, 2347, 2353, 2357 ו-2358.

דוד ביטן: הדוברת הראשונה – נעמה לזימי.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אנחנו פה נדבר על יום העובד.

אורלי לוי אבקסיס: היום הזה עבר החוק הכל-כך חשוב הזה והסמיכות הזו - - -

נעמה לזימי: תראה איזה ספתח ליום העובד שלנו.

דוד ביטן: נו, מצוין.

דוד ביטן: את גם צריכה לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי.

אורלי לוי אבקסיס: נראה לך שנוותר, דוד?

דוד ביטן: אני יודע שלא תוותרי.

נעמה לזימי: עכשיו, בגלל שעליתי שוב, אני אגיד שוב: יו"ר הישיבה, כנסת נכבדה, כיף מאוד להיות פה.

נעמה לזימי: אוי לקחתי את הנאום הלא-נכון, אני לא מאמינה.

דוד ביטן: אין בעיה, לכי עוד פעם.

דוד ביטן: הוספתי עוד דקה.

דוד ביטן: הינה, הוספתי דקה.

דוד ביטן: הוספתי לך עוד דקה.

דוד ביטן: כמה נאומים יש לך היום?

דוד ביטן: גם ביום הגליל את מדברת?

דוד ביטן: אמרו לי עוד שתי דקות.

נעמה לזימי: דוד, אין עליך.

נעמה לזימי: תודה.

דוד ביטן: לא, מגיע לך, זה לא אני, לא עשיתי לך טובה.

דוד ביטן: הינה, עכשיו אני אוסיף לך את הדקה.

דוד ביטן: בבקשה.

דוד ביטן: עכשיו יש לך שש דקות.

דוד ביטן: קדימה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: יו"ר הישיבה, כנסת נכבדה, אני גאה לעמוד פה היום כאשת העבודה המאורגנת, כמי שהגיעה לכנסת למען זכויות העובדים, ביום המיוחד הזה.

דוד ביטן: את פעילותי הפוליטית התחלתי במקביל לפעילותי בארגון כוח לעובדים ולמען העסקה ישירה, עוד באוניברסיטה.

דוד ביטן: לא נתפס בעיניי שהמנקה, זו החיונית – בניגוד לכל מיני משרות מונפצות – שבזכותה נעים לנו במקום העבודה שלנו, מרוויחה שכר כה נמוך, לא מתגמל וללא תוספת ותק.

דוד ביטן: אני זוכרת את היום שבו הגעתי ללוות את מאבק העובדים והעובדות של הוט.

דוד ביטן: התחלנו להחתים לוועד העובדים, ויום לאחר מכן, בלי שיח ובקור מוחלט, העבירו את המוקד הראשי של ההתארגנות להיות עובדי קבלן.

דוד ביטן: זה שבר אותי, הקלות הזו, הקלות הזו שבה משחקים עם חיים של אנשים, עם הזכויות שלהם, בשביל מקסום הדיבידנד ומשכורות העתק.

דוד ביטן: בשבוע שעבר ערכתי ביקור פתע בבית דפנה, מעון סגור לבעלי מוגבלות שבו נפטרו שלושה חוסים בגלל הרעלת מזון.

דוד ביטן: כמה מרוויחים המטפלים שם?

דוד ביטן: שכר מינימום.

דוד ביטן: כמה הם ירוויחו עוד 20 שנה שם, במקצוע השוחק והקשה הזה?

דוד ביטן: עדיין קצת מעל שכר המינימום.

דוד ביטן: איך אנחנו מצפים שהטיפול בחסרי ישע יהיה טוב כשאנו, כשהמדינה מפקירה אותם יותר מכול במדיניות קמצנית על העבודה הכי חשובה, זו שבעולם מתוקן היינו מעלים על נס?

דוד ביטן: כתב מנהיג העובדים והאומן אלברט סופר: "עבדך הנאמן כורע תחת עול / בעוד אתה מבקש ממנו ברוחו למשול, / כשהחברה ורווחיה קודמים לכול / גם אתה, אדון יקר, בול תיבול.

דוד ביטן: / כשהחברה ורווחיה קודמים לכול / גם אתה, אדון יקר, פול תיפול".

דוד ביטן: גם בכנסת יש עובדות קבלן: במזנון, בניקיון, וקשה מאוד להיאבק את מלחמתן, מניסיון.

דוד ביטן: ואני קוראת גם מכאן, גם את המשכן הזה צריך להפוך למקום טוב יותר עבור יושביו.

דוד ביטן: לא רק לחברי וחברות הכנסת, אלא כל מי שנמצאות פה יחד איתנו.

דוד ביטן: אז אני מזכירה לנו שגם ב-2022 יש עובדים ועובדות שנאבקות בשוק עבודה מפלה, אכזרי, לא שוויוני; נאבקים על האופי של המדינה שלנו; נאבקים, בערבות הדדית אמיתית וכנה, בסולידריות, על החיים שלהם, של חברים שלהם, על שיפור התנאים שלהם; עומדים יחד ודורשים כבוד, הגינות, את מה שפשוט מגיע לנו, להם.

דוד ביטן: ובואו לא נשכח שכמו שהתקדמנו תמיד אפשר לחזור אחורה – זכויות סוציאליות אפשר לגנוז, אפשר לבטל.

דוד ביטן: חשוב שאנחנו, חברי הכנסת, נעמוד על המשמר ונמשיך לדחוף את שוק העבודה הישראלי קדימה, כי דווקא עכשיו החברה הישראלית צריכה עבודה מאורגנת איתנה וחזקה, לא רק כדי להגן על הקיים אלא כדי להמשיך ולדרוש מציאות חיים טובה יותר עבור כולנו, חלשים לחוד וחזקים כאיגוד.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חבר הכנסת אורי מקלב, חמש דקות.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, ראשית, בתחילת דבריי ארשה לעצמי גם כן להודות למציעות החוק הקודם, שאושר בקריאה שנייה ושלישית עם הסרת ההסתייגויות.

אורי מקלב: אבל אני גם מרגיש מחותן, חברת כנסת לזימי וחברת הכנסת אורלי לוי.

אורי מקלב: אני מרגיש קצת מחותן, חברת הכנסת לזימי.

אורי מקלב: אני מרגיש קצת מחותן בחוק הקודם, שאתן היום חוקקתן.

אורי מקלב: ב-2016 הצעת חוק שהתחלתי ב-2014, תיקון מס' 13 בחוק עבודה, שדיבר על היעדרות בשל מחלת ילד בעקבות מחלה קשה.

אורי מקלב: התחלנו בהצעת החוק הזאת – אם אני לא טועה, גם אורלי הייתה שותפה – התחלנו בהורים לילד חולה דיאליזה, לאפשר לו מחלה ושימוש ולא להוריד לו את היום הראשון.

אורי מקלב: ואנחנו הצלחנו בזה, והינה זה הגיע היום, בהשלמת הפאזל: זה הגיע לא רק לילד אלא גם להורה עצמו, שאז היה קשה.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

אורי מקלב: כן, כן, אבל אני מדבר על מחלה רגילה.

אורי מקלב: למה זה יורד, למה זה יורד מזכות ימי המחלה?

אורי מקלב: אם העובד לא מקבל תמורה עבור היום הזה, למה ממספר ימי המחלה מורידים לו את זה?

אורי מקלב: נניח עובד הגיש שלושה ימי מחלה והורידו לו יום אחד, זאת אומרת נתנו לו תשלום עבור יום, שני החצאים של הימים האלה, אבל מורידים את כל שלושת ימים האלה.

אורי מקלב: למה?

אורי מקלב: מה ההצדקה?

אורי מקלב: אם אתה לא משלם, למה אתה מוריד את זה?

אורי מקלב: אני בכלל לא יודע – למה אנחנו היום, ב-2022, עדיין מדברים במונחים של מאבק על זכויות העובד?

אורי מקלב: למה זה מאבק על זכויות?

אורי מקלב: זה צריך להיות מתן תשלום.

אורי מקלב: למה אנחנו עדיין צריכים להשתמש במונחים של עובד מלשון עבד.

אורי מקלב: היה נראה שכבר השתחררנו מתקופת העבדות.

אורי מקלב: בתפיסה הפילוסופית שלנו – אני לא רוצה להיכנס כאן למונחים פילוסופיים; הייתי גם אומר שבעצם זכויות המעביד, ולא בגלל התפיסה סוציאלית – מי מחולל?

אורי מקלב: כשיש לך מפעל רווחי וייצרני של 20 עובדים, 50 עובדים, ממה מגיעה הרווחיות שלו, ממעשה ידיו או ממעשי ידי העובדים שלו?

אורי מקלב: רוב העובדים לא מקבלים תמורה, לא מקבלים אחוזים מהתפוקות שלהם.

אורי מקלב: הם מקבלים את השכר, שכר מינימום או שכר טיפה יותר.

אורי מקלב: אבל אנחנו יודעים שהיום יש מפעלים ומעסיקים רווחיים מאוד, ורובם כאלה, והשכר שהעובד מקבל הוא לא בפרופורציה של מה שהוא מכניס מהעובד.

אורי מקלב: אנחנו עדיין נמצאים במאבק.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לכם שהיום, אחרי שנים, ואני כבר מהוותיקים פה, עדיין אנחנו עדים – שומעים היום, ביום זכויות העובד, את הנהגים המקצועיים, נהגי התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: לאיזה מצב – לא על זכויות, אפשר להגיד פגיעה; בתור צער בעלי חיים היינו מתחשבים בהם יותר, בלולים אנחנו מתחשבים יותר.

אורי מקלב: עובד שיושב שעות על ההגה, אין לו אפשרות לעשות את הצרכים האלמנטריים שלו, הוא יוצא מהעבודה רטוב, בבגדים רטובים, מההסעה שלו, שהוא לא היה יכול לעשות את הצרכים, באיזו צורה עושים.

אורי מקלב: זה המצב היום, שצריך להגיד ב-2022 שעובדים ככה מועסקים?

אורי מקלב: בדברים ציבוריים גם, לא אצל מעסיקים פרטיים, עובדים ציבוריים, בתחבורה ציבורית, מדובר בחברות שמתפרנסות מהממשלה, זאת אומרת שיש לנו רגולציה עליהן.

אורי מקלב: על הכול יש לנו רגולציה – יותר טובה, פחות טובה, כן מפקחים, לא מפקחים.

אורי מקלב: אבל על העובד ועל שכר העובד הוא נמצא במדרג האחרון במדד שיש לעובד.

אורי מקלב: עכשיו אני אתקדם בעניין הזה.

אורי מקלב: שלא נחשוב, גם אחרי הארגונים, שעושים עבודה חשובה, עדיין במעסיקים הקטנים ובמעסיקים הבינוניים יש היום מאבק על זכויות העובד.

אורי מקלב: נניח, אנחנו רואים במגזר הציבורי – אני חושב שיש הרבה דברים טובים במגזר הציבורי, וגם במפעלים הגדולים, בחברות הגדולות, ודאי הציבוריות, יש עוד זכויות.

אורי מקלב: אבל אנחנו צריכים לקחת על עצמנו להתגבר על הדבר הזה בוודאי בנושאים האלה של החברות הקטנות והבינוניות, המעסיקים הקטנים והעסקים.

אורי מקלב: אני רוצה לסיים גם ביום הזה את הזכויות של העובד החרדי ושל העובדת החרדית.

אורי מקלב: אם צריך להיאבק על הזכויות של כולם, יש לנו עדיין פער גדול בין עובדים רגילים לבין עובדים חרדים ועובדות חרדיות, שהזכויות שלהם נרמסות הרבה יותר.

אורי מקלב: הם לא יכולים למצות אותן, מכיוון שהם עובדים ועובדות שבויים, מכיוון שהם יודעים שהאפשרויות שלהם מוגבלות יותר משל עובדים אחרים.

אורי מקלב: לכן הניצול – יש ניצול היום בשכר, אנחנו רואים פערים גדולים מאוד בין העובדים באותן חברות, חברות הייטק וחברות אחרות.

אורי מקלב: באותן חברות עובדות חרדיות מקבלות שכר הרבה יותר נמוך משל אותם עובדים שנמצאים אצלם במפעל בהרצליה.

אורי מקלב: אבל בגלל שהמפעל, או החברה נמצאת במודיעין עילית ושם מעסיקים אותם – יש הצדקה.

אורי מקלב: אנחנו יכולים לחיות ולהסכים לדבר כזה?

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, לכן אנחנו צריכים ביום הזה לציין את הדבר הזה, ולהפסיק את האפליה המובנית-כמעט שיש בין עובדים לעובדים במדינת ישראל.

אורי מקלב: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה, אורי.

דוד ביטן: חבר הכנסת יוסף טייב.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, כנציג עולי צרפת בכנסת אני רוצה להתייחס כאן היום מעל במה חשובה זו למצב התעסקותי של העולים והעולות בישראל.

יוסף טייב: בשנה האחרונה אני עורך קבלות קהל מדי שבוע בקהילות עולי צרפת ברחבי הארץ.

יוסף טייב: אני פוגש מאות משפחות שעלו מצרפת לישראל, אנשים שלמדו בצרפת במשך שנים כדי לקבל את התואר הנכסף שבו הם חלמו לעבוד ולהתפרנס.

יוסף טייב: הם נבחנו בהצלחה, קיבלו את התעודות המתאימות, חלקם אף עבדו בתפקיד הזה בצרפת, וכעת העולים הללו, שעולים לישראל מתוך אהבת העם והארץ, נאלצים להתמודד עם קושי בשילובם בתעסוקה הישראלית.

יוסף טייב: הם אינם יכולים לעסוק בתחום שהתמחו ועבדו בו בצרפת בגלל שהתארים שלהם אינם מוכרים פה בישראל.

יוסף טייב: הקושי הזה מתווסף לקשיים שעוברים העולים בצורה כללית עם הגעתם ארצה.

יוסף טייב: הם צריכים להתרגל לסביבה חדשה, להיכנס לחברה חדשה, להתמודד עם השפה השונה, לחפש תעסוקה שהולמת את הכישורים שלהם, במה שהתמקצעו, אך הם נתקלים בחומה בצורה.

יוסף טייב: חוק שירות המדינה, בסעיף 15א, קובע כי העולים לישראל נכללים בקבוצת האוכלוסייה הזכאית לייצוג הולם בשירות המדינה.

יוסף טייב: ההגדרה של העולה שנקבעה: בגיר שעלה לישראל וטרם עברו 12 שנה ממועד עלייתו לארץ.

יוסף טייב: אך יעד הייצוג ההולם עדיין לא נקבע לאוכלוסייה זו, גברתי השרה.

יוסף טייב: למרות שבהחלטת ממשלה נקבעו יעדים ברורים לעולים מאתיופיה, ששילובם יהיה לפחות כחלקם באוכלוסייה, וגם לאוכלוסיות נוספות קבעו יעד לייצוג הולם – ביניהם גם הציבור החרדי – בשירות המדינה, את העולים השאירו בצד.

יוסף טייב: ואני שואל את ממשלת ישראל, הרי אתם משקיעים משאבים עצומים בעידוד עלייה, משקיעים מאמצים ותמריצים בשילובם בחיי החברה בישראל, בלימוד השפה, בדיור ועוד, אז למה לא קובעים פעם אחת ולתמיד יעד ברור לשילובם בתעסוקה?

יוסף טייב: הגשתי את חוק הפודולוגים, ואני מתכוון להעלות אותו פה במליאה בשבוע הבא, להכרה בתעודות העולים כדי להביא לשיפור המצב התעסוקתי בקרב העולים.

יוסף טייב: אבל גברתי השרה, מדובר רק בפלסטר נקודתי.

יוסף טייב: כדי לטפל בשורש הבעיה דרושים החלטת ממשלה להכרה במקצועות העולים וקביעת יעד למתן ייצוג הולם לעולים מצרפת ולעולים בכלל לישראל.

יוסף טייב: אין לי ספק שאם אנחנו כשליחי ציבור נפעל למען העולים לישראל ונתקן את הנדרש, הדבר יעודד עלייה לישראל ויגרום לשיפור מצב הכלכלה בישראל.

יוסף טייב: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חברת הכנסת גבי לסקי.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר קיבלנו כולנו בשורה קשה מאוד: חבר יקר, חבר הכנסת לשעבר אילן גילאון, זכרו לברכה, הלך מאיתנו.

גבי לסקי: רבים כבר הספידו אותו ודיברו בשבחו של אילן, ובצדק.

גבי לסקי: וביום הזה, שבו אנחנו מציינים ומציינות יום מיוחד לקידום מעמד העובד והעובדת לזכויות העובדים בישראל, קשה שלא להיזכר בו שוב, להיזכר בעצב, אבל גם לנסות ככל שאנחנו יכולות ויכולים להתקרב לאור הגדול שהוא הקרין ולשאוף להשלים את העבודה שהוא התחיל למען האזרחים והאזרחיות.

גבי לסקי: אילן נהג לומר שעלינו להיות תמיד מספיק חלשים כדי להרגיש את זולתנו ומספיק חזקים כדי לשנות את המציאות.

גבי לסקי: לכן, כדי לזכור אותו, אדבר היום בעיקר על העובדים המוחלשים ביותר בחברה, על עובדי הקבלן.

גבי לסקי: מערכת יחסי העבודה בישראל התאפיינה בעבר בהסדרה רחבה של הסכמים קיבוציים ושל גיבוש מדיניות חברתית וכלכלית באמצעות משא ומתן בין שלושת הצדדים במערכת יחסי העבודה: המדינה על רשויותיה השונות, ארגוני העובדים וארגוני המעסיקים.

גבי לסקי: מערכת יחסי העבודה במתכונתה המוכרת איבדה את יציבותה עקב תהליכים גלובליים ועקב תהליכים ייחודיים לישראל, ממעבר של מדינת רווחה לקפיטליזם חזירי.

גבי לסקי: במקום הסדרה קיבוצית אנו עדים להסדרה אינדיווידואלית חוזית של שוק העבודה ברגולציה שמקורה בחוקים ובפסיקות של בית הדין לעבודה.

גבי לסקי: בתהליך זה נשחקים המשא ומתן הקיבוצי וכן המוסדות שנועדו לקבוע מדיניות כלכלית וחברתית ולמנוע סכסוכים וליישבם במקרה שכבר התחילו.

גבי לסקי: בישראל מועסקים מאות אלפי עובדים בשכר נמוך.

גבי לסקי: תנאי ההעסקה של עובדים אלה מאופיינים בהיעדר ביטחון תעסוקתי, בנגישות נמוכה של הכשרות מקצועיות ובהיעדר יכולת לעמוד על זכויות מכוח הדין.

גבי לסקי: אולם החלשים מבין כל העובדים הללו הם עובדי הקבלן.

גבי לסקי: ישראל היא המובילה מבין מדינות העולם בשיעור של העסקת עובדי קבלן.

גבי לסקי: שיטת העסקה זו חצתה בישראל את הגבולות המצומצמים הנהוגים במדינות שונות בעולם.

גבי לסקי: המצב במשק הישראלי משקף ניצול לרעה של הרעיון הבסיסי הזה של זכות העבודה, והוא מצטרף לסדרת עיוותים בשוק העבודה הישראלי.

גבי לסקי: פגיעה חוזרת ונשנית בזכויותיהם של עובדי קבלן איננה מסתיימת רק בחברות פרטיות ומגיעה גם לחברות קבלן שפועלות עבור משרדי הממשלה.

גבי לסקי: בביקורת של אגף החשב הכללי במשרד האוצר, שהתפרסמה בדה-מרקר, נמצאו הפרות של זכויות עובדים בתלושי השכר בשנת 2019 שהסתכמו ב-1.89 מיליון שקל, סכום שלמעשה לא הגיע לידיהם של כ-2,400 עובדים שנדגמו.

גבי לסקי: בביקורת של שנת 2018 נמצאו הפרות בסך יותר מ-1.5 מיליון שקל בתלושי השכר של כ-2,100 עובדים.

גבי לסקי: סך ההפרות הממוצע לעובד בשנת 2019 היה 338 שקלים.

גבי לסקי: זהו סכום הפרות שהבחינו בהן בארבעה חודשים בלבד שבהם נערך המדגם.

גבי לסקי: בשנת 2020 ניתנו יותר מ-100,000 התראות למעסיקים על ידי מינהל האסדרה והאכיפה – זה המשרד של כבוד השרה, ויותר מ-350 קנסות הוטלו על מעסיקים בגין הפרות זכויות עובדים בנושאים שונים.

גבי לסקי: אפילו האוניברסיטאות מעדיפות העסקה קבלנית של עובדות ניקיון ואחרים על פני העסקה ישירה במערכת האוניברסיטאית, תוך פגיעה בזכויות העובדים.

גבי לסקי: בעקבות ביקורת ציבורית גם של סטודנטים וגם של פעילים, במקום לקלוט את העובדים באופן ישיר האוניברסיטאות חשבו להקים חברות-בת כדי להעסיק את אותם עובדים ועובדות באמצעות חברות-בת ולא בהעסקה ישירה.

גבי לסקי: אני חייבת לומר שהזכות לעבודה היא אחת מזכויות האדם המוכרות במשפט הבין-לאומי.

גבי לסקי: הזכות הוכרה לראשונה בסעיף כ"ג בהכרזה לכל באי העולם בדבר זכויות האדם משנת 1948.

גבי לסקי: הזכות לעבודה היא חלק אינהרנטי מכבוד האדם.

גבי לסקי: כשאנחנו פוגעים בזכות העבודה, אנחנו פוגעים בכבוד האדם.

גבי לסקי: לא ייתכן שבמדינת ישראל שקמה לאור חזון שבעת הכוכבים של הרצל, יש בה אנשים שעובדים והם עניים.

גבי לסקי: לא יכול להיות שאנחנו ממשיכים לאפשר העסקה קבלנית במקום העסקה ישירה.

גבי לסקי: כדי לתקן את העיוותים האלה יש להעלות את שכר המינימום ל-40 שקל לשעה.

גבי לסקי: יש לחוקק את חוק-יסוד: חופש ההתאגדות, ויש לאסור עבודה קבלנית.

גבי לסקי: כל זה כדי להגן על העובדים והעובדות וכדי לייצר חברה שוויונית יותר בישראל עבור כולם.

גבי לסקי: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, מאחר שזה הנאום שלי כשמזכיר הכנסת החדש יושב כאן – אני מאחל לך הצלחה בתפקיד, דן.

אוסאמה סעדי: אתה נכנס לנעליים גדולות.

אוסאמה סעדי: עזבה אותנו המזכירה המיתולוגית ירדנה, שאנחנו מאחלים לה הרבה טוב וכל הטוב אחרי עשרות שנים שהיא שירתה בכנסת.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חשוב מאוד, נעמה חברתי, שבאמת את מעלה את הנושא הזה ויש יום מיוחד לעובדים ולעובדות ולזכויות העובדים בישראל.

אוסאמה סעדי: אנחנו כל הזמן העלינו את הנושא הזה בוועדות, במליאה, בהצעות חוק, אבל יום מיוחד לא היה, וחשוב מאוד לשמר את העניין הזה שיהיה מסורת בשנים שיבואו, שבאמת הכנסת תציין את זה כיום מיוחד.

אוסאמה סעדי: אבל חשוב מאוד שלא רק נציין את זה יום אחד אלא שבאמת נביא לשינוי מהותי בכל הנושא הזה של מעמד העובדים והעובדות בישראל.

אוסאמה סעדי: אני מסכים לכל מה שאמרו חבריי שקדמו לי, אדוני היושב-ראש, ואני מוסיף: קל וחומר, כל מה שאמרתם, יש אפליה כפולה ומכופלת של העובדים הערבים.

אוסאמה סעדי: אז יש את העובד הרגיל, שיש ניצול מעמדי של הזכויות שלו, קיפוח של הזכויות שלו, אבל תארו לעצמכם שהעובד הערבי מופלה פעמיים – פעם בגלל היותו עובד מבחינה מעמדית, מבחינת ניצול, ופעם שנייה בגלל היותו עובד ערבי, שגם הוא מופלה לרעה.

אוסאמה סעדי: לכן, אנחנו רואים, גברתי השרה, ששיעור העוני בקרב האזרחים הערבים הוא מעל 50%.

אוסאמה סעדי: בקרב ילדים הוא כמעט שני-שלישים, ורוב האוכלוסייה הערבית היא בעשירונים התחתונים.

אוסאמה סעדי: רוב המועצות המקומיות במצב סוציו-אקונומי 1, 2, 3 ואולי יש לנו אחד ברמה 5, אבל כל המועצות במצב סוציו-אקונומי נמוך.

אוסאמה סעדי: ולכן, כאשר אנחנו מדברים על שכר מינימום, נעמה, ואנחנו עובדים על העניין הזה של יום מיוחד ומנסים לעשות כנס מיוחד לקדם את הנושא הזה של שכר מינימום של 40 שקלים לשעה – ואני חושב שגם זה נמוך וגם זה בושה וחרפה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו צריכים לדבר על שכר נמוך של 40 שקל – בעניין הזה אני חושב - - -

נעמה לזימי: - - -

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: אז מדברים עכשיו על העסקה של 6,000 עד סוף 2025, שאו-טו-טו העובדים השכירים יקבלו חצי שקל, אדוני.

אוסאמה סעדי: זה בושה וחרפה שאנחנו אפילו מדברים על זה.

אוסאמה סעדי: נעמה וגבי וכל השאר, אני הייתי לוקח את הדוגמה של יושב-ראש הישיבה עכשיו, חברי דוד ביטן, שאז באמת כינס את כולנו בתל אביב בעניין הקצבאות של הנכים, של בעלי המוגבלות.

אוסאמה סעדי: הוא אסף אותנו בתל אביב בבית סוקולוב, נציגים של כל הסיעות, אופוזיציה וקואליציה, אז הוא היה יו"ר הקואליציה, ואמר: אנחנו הולכים לשנות את הנושא הזה של הקצבאות.

אוסאמה סעדי: ועכשיו אני חושב שבעניין הזה של זכויות עובדים, זכויות עובדות, מעמד העובדים, מניעת קיפוח, מניעת ניצול של העובדים, אנחנו צריכים להקים לובי של כל הסיעות, של כל המפלגות, בלי קשר לקואליציה ואופוזיציה על מנת לקדם את הנושא הזה של זכויות עובדים.

אוסאמה סעדי: אני לא יכול שלא להתייחס ביום הזה גם לתאונות העבודה ולבטיחות בעבודה.

אוסאמה סעדי: היום פורסם דוח של מבקר המדינה, ויש שם פרק שלם על העניין הזה של תאונות עבודה ועל חוסר פיקוח וחוסר במפקחים.

אוסאמה סעדי: אני, כיושב-ראש ועדת המשנה של ועדת העבודה והרווחה, אני חושב, גברתי השרה, שאת צריכה – ואני יודע שאתם עובדים במשרד, וגם סגן השר יאיר גולן, אבל אנחנו לא צריכים דיבורים אלא צריכים מעשים, תקציבים, על מנת שנמגר ונצמצם את התופעה הזאת.

אוסאמה סעדי: אני עכשיו באתי מהיישוב שלי, מעראבה.

אוסאמה סעדי: הייתי בביקור תנחומים על הנרצח ה-28 מאז תחילת השנה, בקר עאסלה, בן 28 במותו.

אוסאמה סעדי: הוא נרצח שלשום ביישוב עראבה, הוא נורה למוות.

אוסאמה סעדי: אני הלכתי וניחמתי את המשפחה שלו.

אוסאמה סעדי: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות הכול, אבל ממש הכול, על מנת למגר את התופעות האלה.

אוסאמה סעדי: במיוחד ביום הזה של העובדים והעובדות אני מתייחס לתופעה הזאת.

אוסאמה סעדי: אנחנו שומעים כמעט כל יום, בין אם זה הרוג, בין אם זה פצוע קשה – אנחנו לא רוצים לספור עוד נרצחים ועוד נרצחים.

אוסאמה סעדי: די לרצח ודי להרג בתאונות עבודה.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני.

דוד ביטן: תודה, אוסאמה.

דוד ביטן: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ביום שאמור להיות היום המיוחד הזה אנחנו אמורים להעלות על נס את העובד, את המפרנס – וכשאני אומרת "עובד" אני מתכוונת ל"עובדת", מפרנס-מפרנסת – את אלה שמביאים לתא המשפחתי את התוצרת של העבודה שלהם על מנת שיוכלו להביא לילדים שלהם את היכולת לרכוש השכלה, לפעמים גם תרבות, שלא לדבר על תזונה נאותה, ולא רק תזונה שמחזיקה את הבן-אדם בחיים, אלא תזונה שעוזרת להתפתחות השלד, להתפתחות התקינה של הילדים, שיניים, שלא נדבר; יום שבו אנחנו מגלים שככל שהיינו רוצים לראות תמונה אופטימית אנחנו נאלצים פעם אחר פעם להציג אולי את הנתונים הבלתי-נסבלים של שוק תעסוקה שהוא קצת מעוות, כי אם אנחנו רואים ש-74% מהמשפחות נתמכות הסיוע היה בהן לפחות מפרנס אחד, אפרופו משבר הקורונה, אנחנו מבינים שמשהו פה לא בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: משפחות עובדות עניות.

אורלי לוי אבקסיס: 80% מנתמכי הסיוע נשארו ללא פרנסה במהלך משבר הקורונה, או שלפחות פרנסתם נפגעה.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט 50% מהמשפחות נתמכות הסיוע שעבדו טרום משבר הקורונה נותרו במהלך המשבר ללא כל מפרנס במשק הבית.

אורלי לוי אבקסיס: אני מביאה, כמובן, מתוך דוח העוני של ארגון לתת.

דוד ביטן: הם קיבלו סיוע.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן שהם קיבלו סיוע.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, הסיוע נפסק כשהתחלף השלטון, ובחלק מהמקרים –למשל מאותם עצמאים שקיבלו מענקים ביקשו להחזיר אותם, אז אם הם הצליחו להחזיק את הראש מעל המים עם המענקים, עכשיו, שהם צריכים להחזיר אותם, אז בכלל רק דחו את הסוף.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט 30% מנתמכי הסיוע העובדים סבורים כי יש סיכוי גבוה, או גבוה מאוד, שיאבדו את מקום עבודתם.

אורלי לוי אבקסיס: 56% מנתמכי הסיוע מציינים כי מגבלה בריאותית מונעת מהם לעבוד או לשפר את מצבם בתעסוקה במידה רבה או רבה מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: כמעט רבע מהנתמכים מקבלים קצבת נכות עבורם ו/או עבור ילדיהם.

אורלי לוי אבקסיס: למעלה מ-56% מהנתמכים מעידים שגדלו במשפחה שחיה במחסור ובמצוקה כלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: 61% מהמשפחות נתמכות הסיוע הן משפחות שעובדות.

אורלי לוי אבקסיס: יש פה הרבה מאוד נתונים, שמשקפים לנו לא רק את המצב העגום, משקפים לנו שמשהו לא בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: כי דור אחרי דור בעצם יורש גם את המצוקה ויורש גם את העבודה, לעיתים, עבודת הכפיים, אלו שהם שואבי המים, אלו שעושים את עבודות הטיפול למשל, לדוגמה, שהם הכי פחות מתוגמלים, לצערי הרב.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו מגלים שזה גורם לוויתור על טיפולי שיניים, לוויתור על טיפולים כאלה ואחרים לילדים, לוויתור על שיעורי עזר לילדים, ואז אתה מקבע את הילדים האלה במצב חברתי ובאי-ניוד חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם שאחד מהדברים שהכי פוגעים בעיניי זה העלאת גיל הפנסיה לנשים בלי דיפרנציאציה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו מסתכלים על עובדות הקבלן, עובדות הניקיון, שהעלו להן עכשיו את גיל הפנסיה, בממשלה הזו, בלי להבדיל בינן לבין מנהלות בנק, בינן לבין נשים בהייטק, בינן לבין אחרים, אנחנו מגלים שאותן עובדות מחויבות להמשיך לעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: קצבת הזקנה שלהן תידחה, הפנסיה תידחה, ובינתיים אין מעסיק שרוצה להעסיק אותן, כי מעסיק לא רוצה להעסיק מעל גיל 60 את אותה עובדת ניקיון.

אורלי לוי אבקסיס: אז עם מה השארנו אותן, עירומות?

אורלי לוי אבקסיס: הוא תמיד יעדיף את הצעירה שיכולה לתת לו יותר תפוקה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הפקרנו אותן שנים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בימין מנענו את העלייה הגורפת.

אורלי לוי אבקסיס: תסלחו לי, חברים וחברות מהקואליציה, שחלקכם הגדול מעידים על עצמם כאנשים חברתיים: נתתם לקטסטרופה הזאת לעבור.

אורלי לוי אבקסיס: יש לנו עובדות, על פניו, בנייר, מבוגרות שיישארו בלי פנסיה, בלי קצבת זקנה ובלי כל הכנסה אחרת, אבל היי, מי נתן את זה, מי נתן יד?

אורלי לוי אבקסיס: למה כל זה?

אורלי לוי אבקסיס: כי האוצר לא רצה לקבוע מהם מקצועות שוחקים.

אורלי לוי אבקסיס: אז הן הכי נמצאות בשחיקה של הגוף, במקור הפרנסה העיקרי שלהן.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אני רוצה לנצל את הבמה הזו באמת לנושא אחד, שלצערי הרב לא עבר במזכירות הכנסת, והוא בעיניי קשור מאוד ליום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: גבי ונעמה ויעל, אני פונה אליכן.

אורלי לוי אבקסיס: כשהייתי שרה, אחד מהפרויקטים אולי החשובים ביותר שאני מתהדרת בהם – לא עשיתי לזה יותר מדי promotion, כי אני יודעת שלפעמים מסמנים: אה, את זה השר הזה עשה – אז השר הבא צריך למחוק את מה שהוא עשה.

אורלי לוי אבקסיס: אמרתי, ככל שדברים יהיו מתחת לרדאר, אולי יש להם סיכוי להמשיך.

אורלי לוי אבקסיס: אני מדברת על האלמנות והאלמנים הצעירים, על היתומים שהם יתומים תרתי משמע, כי לעיתים, אם אתה, חלילה וחס, מגיע לאירוע הזה, אז אם אתה מפעולות איבה או חללי צה"ל וכדומה אז יש לך גב, אבל מה קורה כאשר באמצע החיים אנשים צעירים עובדים מאבדים את בן הזוג שלהם, כשיש עדיין ילדים קטנים שצריך לפרנס אותם?

אורלי לוי אבקסיס: כשיש עדיין ילדים, ולא יודעים איך נפלה עליהם הטרגדיה הזו?

אורלי לוי אבקסיס: האימא או האבא, האלמנים הצעירים, שוברים את הראש איך הם מג'גלים בין העבודה לבין הטיפול בילדים לבין היכולת לתת להם גם חוגים, ואם מדובר ביותר מילד אחד – עשינו פרויקט מדהים, גבי.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לקחנו, ובאמת במינימום כסף, פשוט עם לחשוב מחוץ לקופסה – ואני חייבת להגיד תודה גם ליהודה גליק ולהדס שלקחו חלק בפרויקט הזה ועשו דברים מדהימים – אנחנו הכשרנו תקנים של בנות שירות לאומי, שמלוות את היתומים האלו, שאין להם גב, את האלמנות והאלמנים הצעירים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: הבאנו את הכסף, התחייבנו.

אורלי לוי אבקסיס: כמה עולים תקנים של שירות לאומי?

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה גם בכנסת נשים שאיבדו את היקר להן מכול בגיל צעיר כל כך ונותרו עם ילדים קטנים, ואיך באה אליי אחת מהן ואמרה לי?

אורלי לוי אבקסיס: אורלי, אני רוצה להודות לך כי לפחות פעם בשבוע אני יודעת שיש לי שקט שאני יכולה טיפה טיפה להיות עם עצמי, להיות פנויה לדברים נוספים, וזה בזכות הפרויקט המדהים הזה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, למרות כל ההמלצות של כל הגורמים המקצועיים, השר עומר בר לב, שהנושאים שהיו במשרד שלי נמצאים חלקם תחת המשרד שלו היום, רוצה להפסיק באופן חד-צדדי, ממש באבחת סכין, את השירות הכל-כך חשוב הזה.

אורלי לוי אבקסיס: יעל, הייתם חלק מהקואליציה גם בפעם שעברה, תשמרו לפחות על היתומים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא אשמים שאני זו שהעברתי את הפרויקט הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בהחלט הם ראויים לקבל את הדבר הזה.

אורלי לוי אבקסיס: הם גם נפגשים עם ילדים שדומים להם סוף-סוף.

אורלי לוי אבקסיס: יש פעילויות, מועדוניות, והם רואים ונפגשים, ודואגים להם וזוכרים אותם, ויש להם את המקום הזה, וגם להורים האלו, גם מבחינה חברתית – לפגוש אנשים שנתקלים באותן בעיות ולעזור אחד לשני.

דוד ביטן: תודה, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: תתגייסו.

יעל רון בן משה: אני איתך, אני רוצה שנראה ונדבר על זה.

אורלי לוי אבקסיס: אני ממש כבר עכשיו מעבירה לכולכם את כל הנושאים האלו.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נתגייס.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא פוליטי, זה א-פוליטי, וזה ילדים קטנים וזה אלמנות ואלמנים צעירים, וזה התפקיד שלנו לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

דוד ביטן: תודה, אורלי.

דוד ביטן: חבר הכנסת משה טור פז.

דוד ביטן: טוּר או טוֹר?

משה טור פז: טוּר.

דוד ביטן: חמש דקות.

משה טור פז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדברים שלי לכבוד יום העובד אני אתמקד בעיקר בעובד ההוראה, באיש החינוך, אבל בכל זאת כמה מילים קודם לכן.

משה טור פז: אתמול בערב, אחרי המליאה, נפגשתי כאן עם מוסא.

משה טור פז: מוסא הוא אחד מהמשתתפים בתוכנית ייחודית, ממש יוצאת דופן מסוגה בישראל, שמשותפת לאסירים משוחררים ולתלמידי בית ספר תיכון.

משה טור פז: כן, ביחד, תלמידי תיכון ואסירים משוחררים עוסקים בבנייה של חברה צודקת.

משה טור פז: מוסא, אסיר משוחרר, סיפר לי כיצד הוא עובד למחייתו 12 שעות ביום ולא מצליח לגמור את החודש.

משה טור פז: הוא חידד לי שוב את חובתנו כמחוקקים לדאוג לו, לדאוג לאחרים.

משה טור פז: הרי לשם כך הגענו לכאן.

משה טור פז: כמה דברים אני הולך להגיד, חלקם לא יהיו טריוויאליים.

משה טור פז: אני מניח שחלק מחברותיי כאן, בעיקר חברותיי, יחלקו עליי.

משה טור פז: אני אגיד אותם בכל זאת.

משה טור פז: נכון, הגדלת שכר המינימום היא מהלך נכון, אבל היא לא המהלך הנכון היחיד וגם לא בטוח שהנכון ביותר.

משה טור פז: גברתי שרת הכלכלה, שיושבת כאן, בעיניי מובילה שניים מהמהלכים החשובים ביותר בהקשר הזה.

משה טור פז: האחד זה הורדת המחירים באמצעות הורדת מכסים, שבסופו של דבר גורמת לכך שהשקל שמגיע לאזרח הוא בעל ערך גבוה יותר, ומי שמרגיש את זה הם החלשים ביותר בחברה; השני, ואולי החשוב עוד יותר, זה חיזוק ההכשרה התעסוקתית וההסבות המקצועיות, שכל כך הרבה עובדים במשק שלנו, שנמצא באבטלה מתחת לחיכוכית, לא מצליחים למצוא פרנסה שמכבדת את בעליה.

משה טור פז: ועוד דבר אחד בהקשר הזה, ואולי יותר חשוב – הקביעות.

משה טור פז: אין כמעט מקצועות היום במשק שיש בהם קביעות.

משה טור פז: הבולטים והגדולים שבהם הם במערכת החינוך.

משה טור פז: ובעיניי הקביעות כמו שהיא היום מנוונת את מערכת החינוך, מנוונת את עובדי ההוראה, לא נותנת תמריץ להשתפר.

משה טור פז: אחרי 24 חודשים עובד ההוראה הופך לקבוע במערכת.

משה טור פז: חלקם טובים, חלקם פחות טובים, ואנחנו לא נותנים להם שום תמריץ להשתפר.

משה טור פז: בימים אלה, כשמתקיימים משאים ומתנים עם ארגוני המורים, כשיש לנו מאות אלפי אנשים שעובדים תחת אותו הסכם קיבוצי ושהדבר היחיד שמשדרג אותם, או העיקרי, זה הזמן שלהם במערכת.

משה טור פז: זה לא סביר, זה לא נותן מענה לתלמידים.

משה טור פז: המענה, בעיניי, זה לא קפיטליזם חזירי וזה לא כמו בהייטק: היום אתה כאן ומחר אתה לא.

משה טור פז: אבל כן צריך לדבר כאן, לטובת העובדים, על קביעות רכה יותר, על חוזים של חמש שנים ולא של 40 שנה, על מצב שאדם משתפר על פי הישגיו ולא על פי הפז"ם שלו.

משה טור פז: טובת העובד כן דורשת שינוי של מנגנון הקביעות הנוכחי.

משה טור פז: זו טובת העובד, וזו גם כמובן תהיה טובת התלמידים, הילדים שלנו, במערכת החינוך.

משה טור פז: תודה.

דוד ביטן: תודה, משה.

דוד ביטן: תשיב אורנה ברביבאי, שרת הכלכלה והתעשייה.

אורנה ברביבאי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברכות, חברת הכנסת לזימי, חברת הכנסת לוי, על העברת החוק הזה.

אורנה ברביבאי: חשבתי שהוא חוק נכון, תמכתי בו, ואני שמחה שהוא עבר, בוודאי ביום החשוב הזה.

אורנה ברביבאי: אפשר להסתכל על אחוז האבטלה וליהנות מהנתון הזה בצורה יוצאת דופן, משום שאנחנו נמצאים בהיקף של פחות מ-3% אבטלה.

אורנה ברביבאי: זה היקף חסר תקדים במשק הישראלי ואפשר ליהנות ממנו מאוד, בהנחה שזה הנתון היחידי שרוצים להסתכל עליו.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שתמונת המשק, שוק העבודה, היא טובה, והיא משקפת חוזק כלכלי ויציבות כלכלית, אבל אני חושבת שהתבוננות רק על אחוז האבטלה היא לא שלמה.

אורנה ברביבאי: נכון, למשל, להסתכל לצד אחוז האבטלה על הנתון של כמה אנשים לא מבקשים עבודה בכלל, והם לא מגולמים בחישוב אחוז האבטלה.

אורנה ברביבאי: אנחנו רואים שמדובר על סדר גודל של כ-150,000, 151,000 עובדים, שתיאורטית מהווים פוטנציאל לעבודה והם אפילו לא דורשים לעבוד.

אורנה ברביבאי: ואין ספק שזה ניכר וניבט, כי אחרת אתה לא יכול להסביר את התופעה שכשאתה מגיע לכל תחום, בין אם זה מסעדנות ובין אם זה הייטק, הם אומרים לך: חסרות לנו ידיים עובדות ואנחנו מצפים שהן יושלמו.

אורנה ברביבאי: ואני בוחרת להסתכל על שני החלקים של התמונה, משום שמצד אחד זאת נקודת חוזק מאוד משמעותית לכלכלה הישראלית, לשוק העבודה, לאופן שבו ישראל התאוששה מהקורונה, אגב, במהירות.

אורנה ברביבאי: חלק מההסבר לזה – יכול להיות שהצמיחה המהירה אחרי הקורונה יצרה ריצה לכיוון שוק העבודה, תפיסת משרות מסוימות עד כדי אחוז אבטלה נמוך.

אורנה ברביבאי: אבל אני מתעקשת להסתכל על התמונה בכללותה, שאחרת, אם לא נסתכל עליה, לא נדע להתמודד עם אותו צורך לבדוק מדוע אנשים לא דורשים אפילו עבודה.

אורלי לוי אבקסיס: - - - ההכשרות.

אורנה ברביבאי: את גוזרת את ההכשרות אל מול הצורך, אחרת, איך את בונה תוכנית?

אורנה ברביבאי: ולא מצאתי.

אורנה ברביבאי: מצאתי חלקים של צרכים, אבל לא הייתה שם תוכנית מלאה וסדורה איך מדינת ישראל מתכוונת להתייחס להון האנושי ואיך היא מתכוונת לפתח אותו.

אורנה ברביבאי: והתחלנו בגיבוש אסטרטגיה, לא פחות מזה, שאומרת לאן אנחנו רוצים ללכת, מה ייחשב שוק עבודה במיטבו, איפה אנחנו רוצים להיות ביחס ל-OECD.

אורנה ברביבאי: אגב, ה-OECD מראה שתי תמונות נפרדות.

אורנה ברביבאי: אם דיברתי קודם על חלקים שונים של התמונה, ה- OECD מראה לנו דבר אחר.

אורנה ברביבאי: אתם יודעים, היה פה מזכ"ל ה-OECD לא מזמן.

אורנה ברביבאי: ביחס ל-OECD אנחנו עם קו אחד שמראה כלכלה, צמיחה, עבודה, השתתפות בשוק העבודה, באופן פנומנלי בהשוואה – אני חושבת כמעט בשלישייה הראשונה ב-OECD – וכשאתה מסתכל על החלק האחר או על התמונה האחרת אז אתה רואה בכלל תת-ייצוג בוטה של אוכלוסיות.

אורנה ברביבאי: רק 40% מהנשים הערביות, חבר הכנסת אוסאמה, עובדות.

אורנה ברביבאי: בעיניי זו החמצה דרמטית.

אורנה ברביבאי: כשאתה מדבר על העוני ועל אחוז העוני בחברה הערבית, אתה תוהה מה הדבר הנכון לפתור איתו את העוני אם לא לעודד נשים ערביות ולתת להן מיומנויות ולתת להן הכשרות וכלים לצאת.

אורנה ברביבאי: אנחנו מסתכלים על החרדים.

אורנה ברביבאי: 50% מהגברים החרדים לא עובדים, בגלל חקיקה - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - - מהנשים החרדיות עובדות.

אורלי לוי אבקסיס: למעלה מהממוצע ב-OECD.

משה אבוטבול: - - - אורנה, תצייני גם את זה - - -

אורנה ברביבאי: אני מציינת, תאמין לי.

משה אבוטבול: - - -

אורנה ברביבאי: לא, לא, לא.

אורנה ברביבאי: ממש לא.

אורנה ברביבאי: אלמלא הייתי מציינת, אז לא הייתי גם אומרת את זה פה.

אורנה ברביבאי: אני נוטה להסתכל על הדברים בכללותם.

אורנה ברביבאי: 50% מהגברים החרדים לא עובדים.

אורנה ברביבאי: ההחלטה להוציא עכשיו לגיל פטור 21 – אגב, הייתה שאלה אליי: תגידי אם את כל השנים רצית לקדם את נושא השוויון בשירות, איך את מוכנה לקדם ירידה בגיל הפטור ל-21?

אורנה ברביבאי: הרי אם הוא לא לומד אז הוא נשאר בישיבה כאיזה סוג של trade-off: מול השירות, לך תישאר בישיבה.

אורנה ברביבאי: אני לא הסכמתי עם זה.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שגיל פטור 21 למי שלא לומד בכלל – הוא נכון.

אורנה ברביבאי: ואז ביציאה לשוק העבודה, בוודאי אם הוא יוצא בגיל 24 או 26, כמו שהיה בעבר, אז הסיכוי שלו להשתלב בשוק העבודה הוא נמוך.

אורנה ברביבאי: ואז צריך להגדיר יעדים, ואני אומרת לכם שהיום במשרד הכלכלה, בזרוע העבודה ובשירות התעסוקה, היעדים מאוד ברורים: לאן אנחנו רוצים ללכת, את מי אנחנו רוצים להכשיר, איפה המדינה שמה את השקל על הכשרה בכל היבט של פריפריה, גברים, נשים, ומה התוצאה הנדרשת.

אורלי לוי אבקסיס: והיישום אחר כך של אותה הכשרה בשטח - - -

אורנה ברביבאי: לגמרי.

אורנה ברביבאי: לא רק זה, גם לבדוק את האפקטיביות שלנו.

אורנה ברביבאי: בואו נבדוק אם ההכשרה הזאת רלוונטית.

אורנה ברביבאי: לא מזמן שאלו אותי: אז למה שם נסגר?

אורנה ברביבאי: כי בדקנו את האפקטיביות וזה לא עובד.

אורנה ברביבאי: למה פה עושים כן יותר מזה?

אורנה ברביבאי: משום ששם צריך יותר ויש הוכחה.

אורנה ברביבאי: רוצים עוד כיוון פעולה?

אורנה ברביבאי: בואו נדבר על ההשכלה הטכנולוגית.

אורנה ברביבאי: הדרדור של ההשכלה הטכנולוגית למציאות שההשכלה הטכנולוגית היא ברירת המחדל.

אורנה ברביבאי: ואת ואני הגענו מאותם מקומות, פחות או יותר, ואנחנו יודעים להגיד מי הלך ללמוד השכלה טכנולוגית.

אורלי לוי אבקסיס: ההסללה.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שהגיע הזמן להרים את ההשכלה הטכנולוגית על ראש שמחתנו.

אורנה ברביבאי: לפיד מוביל תוכנית של "מיליון להייטק".

אורנה ברביבאי: מאיפה יבואו מיליון להייטק אם לא מאותה אוכלוסייה, ואנחנו רוצים להגיד: גם מהפריפריה, במתן הזדמנות שווה; גם בהשכלה טכנולוגית, שאנחנו מייצרים את האדוות לאותם מיליון להייטק שיתמכו.

אורנה ברביבאי: יש פה פערים שבפירוש אפשר לטפל בהם.

אורנה ברביבאי: אני רואה את זה כשקוף, כדבר שמצד אחד יש בו צורך, ומצד שני יש מענה.

אורנה ברביבאי: התפקיד שלנו כממשלה הוא לתת את הפתרונות.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

אורנה ברביבאי: אתה נותן לי עוד זמן אחר כך.

אורלי לוי אבקסיס: בוועדת העבודה, כי זה נוגע למשרד שלך, היו אצלנו יזמי הייטק שדיברו על כך שדווקא לוחמים משוחררים שרוצים להעסיק אותם בהייטק, אין להם תמריצים ממשרד הכלכלה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שיש תוכנית שהולכים עליה.

אורנה ברביבאי: אז יש בדיוק את התוכנית הזאת – אגב, צריך להגיד שמוביל אותה הרמטכ"ל.

אורנה ברביבאי: הרמטכ"ל ראה את הנתונים בהבחנה בין המערך הטכנולוגי בצבא למערך הלוחם.

אורנה ברביבאי: הוא דיבר איתי על זה, אפילו – אתמול הייתה ועדת מילואים.

אורנה ברביבאי: יש תוכנית שבה אנחנו, כממשלה, לתמוך במעבר הלוחמים להייטק.

אורנה ברביבאי: הם משוועים לכוח אדם, ואין ספק שהם יכולים לתרום.

אורנה ברביבאי: הסיפור של אופי המשרות וההליכה להייטק – ה"מיליון להייטק" לא חשוב רק בפני עצמו, שיהיה מענה למשרות; ההשפעה של "מיליון להייטק" היא בחלחול של היכולות הטכנולוגיות לאותה תעשיה, אולי מסורתית, התעשייה שאנחנו מכירים אותה מהעבר.

אורנה ברביבאי: זה תנאי הכרחי ומשמעותי.

אורנה ברביבאי: אין לי ספק שההשפעה של החלחול של היכולות הטכנולוגיות, יתבטאו באותה תעשייה מסורתית שאנחנו יכולים לעסוק בה.

אורנה ברביבאי: אז אנחנו יכולים להסתכל גם על הפריפריה כסוג של מתן הזדמנות, וגם על העובדה שאין סיבה בעולם שבשנת 2022 ילד או ילדה שנולדים בפריפריה לא יקבלו את אותן הזדמנויות שמקבל מישהו אחר.

אורנה ברביבאי: גם חברת הכנסת יעל וגם ענבר, אתן הפעלתן היום את יום הפעילות בגליל, את שדולת הגליל, וראיתי אחר כך את הצעירים שהגיעו משם.

אורנה ברביבאי: אין סיבה בעולם, שלא יינתנו להם הזדמנויות להשתלבות, גם בהשכלה וגם בשוק העבודה.

אורנה ברביבאי: יש כמה דברים שצריך לעשות ולשפר.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שפיתוח המיומנויות לא יכול להתחיל בגיל העבודה.

אורנה ברביבאי: הוא לא יכול להתחיל ללוחמים אחרי השירות שלהם וגם לחיילים אחרים שמשתחררים, או משירות לאומי או כל פעילות אחרת.

אורנה ברביבאי: הוא צריך להתחיל מגיל לידה.

אורנה ברביבאי: אם אנחנו לא נדע לתת מענה – גם בהיבטים של לימודי ליבה, גם בהקשרים של מיומנויות טכנולוגיות, טכניות, מיומנויות של כישורי חיים.

אורנה ברביבאי: חבר הכנסת קינלי, אתה דיברת על האופן שבו אתה חושב שההוראה וההתייחסות גם למורים בכלל וגם לתלמידים – אנחנו חייבים לתת כלים שיהיו מוכנים להתאמה ולשינויים של הקצב המטורף הזה, שאנחנו נמצאים בו גם בשוק העבודה.

אורנה ברביבאי: מעבר לזה, אני חושבת שאנחנו כממשלה לא יכולים להוביל שינויים בשוק העבודה, אם אנחנו לא נשתף את התעשייה, אם אנחנו לא נשתף את המעסיקים.

אורנה ברביבאי: גם בעניין הזה משרד הכלכלה והתעשייה מוביל שולחנות עגולים, מוביל שיח עם מעסקים.

אורנה ברביבאי: יש מינהלת מיוחדת, שהוקמה בשיתוף פעולה בין זרוע העבודה למעסיקים.

אורנה ברביבאי: אני אומרת לכם שהזנה הדדית של הצרכים, של הבנת האתגר בשוק העבודה הם סופר משמעותיים, ואפשר לקדם אותם באופן ניכר.

אורנה ברביבאי: שיתוף פעולה נוסף נעשה עם ועדת העבודה בכנסת.

אורנה ברביבאי: אני חייבת לציין את העשייה המבורכת של חברת הכנסת רייטן ואת הנכונות שלה להתמודד עם אתגרי העבודה – והאתגור של המשרד שלי – מתוך רצון לקדם חקיקה בהיבטים רחבים.

אורנה ברביבאי: אני יכולה למנות את חלקם: אפשר לדבר על תנאי העסקה; אפשר לדבר על עסקת החבילה, שכללה הרבה מאוד היבטים וחלקים בתוכה.

אורנה ברביבאי: אפשר להתווכח, ככה או אחרת, אבל יש פה סוף סוף ניסיון לתת פתרונות לאוכלוסיות מגוונות.

אורנה ברביבאי: הוקמה יכולת לגישור בסכסוכים, בהיבטים של דיני עבודה וסכסוכים בין עובדים למעסיקים – על דעת ההסתדרות, בהסכמת ההסתדרות ובשיתוף פעולה, כמובן, היכן שיידרש.

אורנה ברביבאי: עוסקים בחקיקה ובקידום תקנות, שהתייחסו לנושא העבודה מרחוק, בוודאי אחרי – אני רוצה להגיד אחרי הקורונה, אז אני אומרת לצד הקורונה ליתר ביטחון, אבל עבודה מרחוק משנה את פני המציאות.

אורנה ברביבאי: בהייטק זה כבר נמצא שם מזמן.

אורנה ברביבאי: זה מחלחל גם לסקטור הציבורי וגם למערכים אחרים.

אורנה ברביבאי: צריך לעסוק בחקיקה מה זה אומר: של מי הזכות לעבוד מרחוק?

אורנה ברביבאי: של המעביד?

אורנה ברביבאי: של העובד?

אורנה ברביבאי: וכו'.

אורנה ברביבאי: כל נושא כלכלת הפלטפורמות – העובדה שיש פה פתאום חוזים גמישים, מה אתה?

אורנה ברביבאי: אתה שכיר?

אורנה ברביבאי: אתה עצמאי?

אורנה ברביבאי: אתה בין לבין?

אורנה ברביבאי: מי שומר על הזכויות שלך?

אורנה ברביבאי: לצורך העניין, יש לך זכויות, שהן לא רק הווה, שהן גם זכויות לעתיד?

נעמה לזימי: - - - למעביד - - -

אורנה ברביבאי: לא, אני מדברת בכלל מנקודת הראות הזאת והזאת.

אורנה ברביבאי: שילוב אנשים עם מוגבלויות בשוק העבודה כהצעת חוק שמתגלגלת עכשיו, ובוודאי בהיבטים של הסדרת מקצועות, שנעשית גם על ידי זרוע העבודה, ומולה הכשרה של עובדים עם מיומנויות ועם צרכים ייחודים במהירות תגובה, שמאפשרת – לא שהמקצוע יחכה לעובד, אלא שהעובד יהיה מוכשר ומותאם אל מול הצרכים המתפתחים במשק.

אורנה ברביבאי: אני חושבת ששיתוף הפעולה הזה בהרבה מאוד הקשרים, גם של התוויית המקצועות העתידיים וגם בהבנת הצורך של המדינה, לא רק מחר, אלא גם היום, והחיבור לתעשייה, למעסיקים ולצרכים של העובדים, כשמערכת החינוך עוסקת ביכולת להתאים את הצעיר והצעירה במשק לקראת אתגרי העבודה שמחכים להם, הם תנאים הכרחיים.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שעל זה משרד הכלכלה והתעשייה והעבודה ייבחן.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שמערך הדיגיטל הלאומי – אני לא חושבת שהוא צריך, הוא כבר עוסק בהיבט של צמצום פערים ואוריינות דיגיטלית.

אורנה ברביבאי: אנחנו משקיעים הרבה מאוד כסף, כדי להגיע לאדם שנמצא בפריפריה, לגברת שאולי לא יודעת להתמצא ביכולות טכנולוגיות, כדי להנגיש לה זכויות, כדי לקצר טווחים וכדי לתת מענה לעובדים בכל היבט של היכולת להכיר את הזכויות שלהם בשוק העבודה.

אורנה ברביבאי: אחרי הכול, צריך גם לעסוק באכיפה.

אורנה ברביבאי: דובר באחת ההתייחסויות – נדמה לי שלך – על נושא האכיפה.

אורנה ברביבאי: אין ספק שגם צריך לוודא שכלל ההחלטות, כולל האופן שבו אנחנו מתייחסים לעובדים זרים וההוגנות שבה אנחנו מתייחסים לעובדים בכלל, צריך להיאכף, כדי לוודא שאין חריגות.

אורנה ברביבאי: שמי שחורג גם נענש בהתאמה.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שבסוף זה בא ביחד, גם המיומנויות, גם ההכשרה, גם ההסברה, גם ההדרכה וגם האכיפה.

אורנה ברביבאי: אנחנו עובדים בגמישויות האלה, ביצירת התאמת שוק העבודה לאתגרים של ישראל.

אורנה ברביבאי: יש לנו נוער נפלא; יש לנו יכולות בלתי מוגבלות בתחומים מסוימים.

אורנה ברביבאי: צריך לחלחל אותם לכלל המערכים, ולהביא פתרונות לשוק העבודה.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שהיכולות האלה קיימות.

אורנה ברביבאי: אני דורשת מעצמי ומהאנשים במשרד הכלכלה – על כל ההיבטים השונים – לתת פתרונות ייחודיים.

אורנה ברביבאי: אני חושבת שהאנשים שעובדים אצלי במשרד, גם בזרוע העבודה וגם בכל האתרים שנוגעים באנשים ונותנים להם מענה תעסוקתי, הם טובים.

אורנה ברביבאי: צריך לתת להם המשך – גם השקעה בהם וגם משאבים כדי שיוכלו לממש זאת.

אורנה ברביבאי: אם נעשה את כל זה – ונעשה את כל זה – אין לי ספק, שבעזרת השם נצליח למצות ולמקסם את היתרון הזה:

אורנה ברביבאי: גם נגביר את הפריון, גם נגדיל את השכר הפנוי לעובדים במשק, כדי שהחיים פה יהיו פחות יקרים, ושכולם יוכלו ליהנות מאותם יכולות ויתרונות שיש במשק הישראלי.

אורנה ברביבאי: ללא ספק גם נשפיע על החוסן הלאומי.

אורנה ברביבאי: אין לי ספק שזה בא ביחד.

אורנה ברביבאי: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה לשרה.

דוד ביטן: << הלסי >> ציון יום הגליל << הלסי >>

דוד ביטן: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: ציון יום הגליל – הצעות לסדר-היום שמספרן 2273, 2278, 2338, 2351, 2354, 2356, 2359, 2361, 2362, 2363 ו-2364.

דוד ביטן: תתחיל חברת הכנסת יעל רון בן משה.

יעל רון בן משה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, תודה שאתה נמצא כאן גם לאורך היום החשוב הזה בכנסת.

יעל רון בן משה: לפני שבועיים ציינו את יום השואה, והיום אנחנו מציינים את יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

יעל רון בן משה: הסבתות והסבים שלי, שורדי שואה, הגיעו למדינת ישראל, אחרי מסע מטלטל, ומייד נשלחו ליישב את הגליל.

יעל רון בן משה: הם לא דרשו דבר לעצמם.

יעל רון בן משה: לפני שבוע ציינו את יום הזיכרון לחללי צה"ל, ובהם בן דודי מקיבוץ יחיעם איתן רון, זיכרונו לברכה, שנפל במלחמת יום הכיפורים בקרב ברמת הגולן.

יעל רון בן משה: גם הוא לא דרש דבר לעצמו.

יעל רון בן משה: להבדיל אלפי הבדלות, היום, ביום הגליל בכנסת, הגיעו עשרות ראשי ערים ומועצות, מנהלי בתי חולים, ראשי האקדמיה מהגליל, תעשיינים, אנשי תיירות, וגם הם לא דרשו דבר לעצמם.

יעל רון בן משה: כל הדרישה שלנו כולה היא לפתח את מדינת ישראל ולדאוג לעתידה.

יעל רון בן משה: העתיד של מדינת ישראל נמצא בנגב ובגליל.

יעל רון בן משה: היום הזה מוקדש לגליל, ולכן ברשותכם אני אתמקד בגליל.

יעל רון בן משה: אני מודה אדוני היושב-ראש, שקצת מוזר לי לדבר אל מול מליאה ריקה.

יעל רון בן משה: אתה הרבה יותר מנוסה ממני.

יעל רון בן משה: ואולי אתה, כבר יותר קל לך עם הסיטואציה הזו, של לדבר על דברים שהם בליבך, על הבית, על ההורים שלי המזדקנים, על הילדים שלי המתבגרים, ולא להיות בטוחה שמישהו בכלל שומע את זה.

יעל רון בן משה: אני רואה שהשר כאן.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לך שלפחות 200,000 אנשים רואים את זה היום בטלוויזיה, ב-99.

דוד ביטן: אבל זה חשוב מה שאת אומרת.

דוד ביטן: רואים את זה.

יעל רון בן משה: אני מקווה שעם הזמן זה הולך ונהיה יותר קל, לדבר על נושאים - - -

עודד פורר: כשדוד מנהל את הישיבה יש יותר צופים.

יעל רון בן משה: מאוד יכול להיות.

דוד ביטן: לא יודע, אבל תדע לך שהמון המון אנשים רואים את הנאומים האלה.

יעל רון בן משה: אני מאוד הייתי רוצה שכמה שיותר מחברי הבית הזה יהיו איתנו ביום הזה.

יעל רון בן משה: אנחנו מדברים על עתידה של מדינת ישראל.

יעל רון בן משה: לא פחות מהדבר הזה.

יעל רון בן משה: כפי שציינתי קודם, עשרות אנשים קמו הבוקר בגליל, פינו את יומם, נסעו שלוש, ארבע וחמש שעות, כדי להשתתף בדיונים שהתקיימו ביום החשוב הזה.

יעל רון בן משה: ואני מקווה שכפי שלאורך היום היו הרבה מאוד חברי כנסת בדיונים ובהשקת השדולה – גם לא מעט שרות ושרים – אז גם כאן איתנו נמצאים מקבלי ההחלטות הנוספים.

יעל רון בן משה: גם אם לא באופן פיזי, אז שהמסר יעבור.

יעל רון בן משה: אבל זה היה ככה אוף דה רקורד.

יעל רון בן משה: ראשית, אני רוצה להודות לשותפיי לשדולה לפיתוח הגליל, חברת הכנסת, ענבר בזק, שנמצאת כאן, וחברי הכנסת, אופיר סופר ואופיר כץ, שהיו פעילים כמובן לאורך כל היום, ובוודאי יצטרפו בקרוב לדיון החשוב הזה במליאה.

יעל רון בן משה: בפתח דבריי ציינתי את הימים הלאומים, החשובים, שהיו בשבועיים האחרונים, והאחרון שבהם, יום העצמאות ה-74 למדינת ישראל.

יעל רון בן משה: חגגנו, תשעה וחצי מיליון אזרחים, את היום המרגש הזה.

יעל רון בן משה: וגם קראנו, אולי חלקנו, את הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, ובהם הנתון שבשנת 2048, שנת ה-100 למדינת ישראל, נוכל להתברך בלמעלה מ-15 מיליון אזרחים.

יעל רון בן משה: זו בשורה אדירה למדינה, שהוקמה עם 600,000 אזרחים, וכעבור 100 שנים תמנה למעלה מ-15 מיליון אזרחים.

יעל רון בן משה: אבל איך אנחנו נערכים ליום הזה?

יעל רון בן משה: איך ייראו חיינו כאן בשנת 2048, החיים של הילדים שלנו ושל הדורות הבאים?

יעל רון בן משה: אנחנו לא יכולים להמשיך להרשות לעצמנו לחשוב כמו מדינה קטנה.

יעל רון בן משה: מדינת ישראל היא מעצמה בהרבה מאוד תחומים.

יעל רון בן משה: בשנים הקרובות היא גם תהיה מדינה עם מספר מיליונים דו-ספרתי – צריך להיערך לדבר הזה.

יעל רון בן משה: כיום, רוב כלכלת ישראל מרוכזת במרכז הארץ.

יעל רון בן משה: אך טבעי הוא שמנועי הצמיחה המשמעותיים נמצאים במרכז כמעט כל מדינה.

יעל רון בן משה: אבל זה לא מספיק.

יעל רון בן משה: לא נוכל 15 מיליון אזרחים ולשאת עינינו לאזור תל אביב, עם איזושהי שלוחה, אולי, בירושלים בירתנו.

יעל רון בן משה: אם אנחנו לא נתחיל להניע מהלכים היום, אנחנו נמצא, בשנת 2048, כ-11 מיליון אזרחים שחיים במרכז הארץ.

יעל רון בן משה: 11 מיליון אזרחים.

יעל רון בן משה: אנחנו לא יכולים לתאר אפילו את הצפיפות של הדבר הזה.

יעל רון בן משה: אנחנו נתקנא במקסיקו סיטי – מי שהיה וביקר – או בניו דלהי או בבומבי.

יעל רון בן משה: אנחנו נהיה אחת הערים הצפופות בעולם, לא רק בעולם המערבי, אלא בעולם.

יעל רון בן משה: ולצד זה נמצא שוליים בנגב ובגליל, שוליים עניים, מוזנחים, שאולי הזהות הישראלית שלהם תהיה שונה ממה שאנחנו חולמים, ממה שחלמו אבותינו.

יעל רון בן משה: החזון והחלום הציוני יתרחקו מאיתנו.

יעל רון בן משה: מי יהיו אותם 1.5 מיליון, 2 מיליון אזרחים, שיחיו בנגב ובגליל?

יעל רון בן משה: כדי שנוכל לשנות את המציאות הזו שתיארתי עכשיו, אנחנו צריכים להתחיל לפתח מרכזים כלכליים חדשים.

יעל רון בן משה: אנחנו צריכים מרכז משמעותי בנגב.

יעל רון בן משה: אנו צריכים מרכז כלכלי משמעותי בגליל.

יעל רון בן משה: מרכז שימשוך עשרות אלפי עובדים, שיוכלו להתפרנס ולגור בחוות בגליל.

יעל רון בן משה: אנחנו צריכים מוסד אקדמי משמעותי; אנחנו צריכים שדה תעופה בין-לאומי, עם טיסות לפחות עד מרכז אירופה; אנחנו צריכים מערכת בריאות מפוארת; אנחנו צריכים תחבורה; אנחנו צריכים תשתיות תקשורת.

יעל רון בן משה: שמחתי מאוד לראות היום, בהשקת השדולה, שרים רבים שהגיעו והצהירו שהם במשרדים שלהם מתכוונים לשים את הגליל בראש סדר-היום, כולל במשמעויות תקציביות ובתוכנית העבודה.

יעל רון בן משה: אם אני לא טועה, ספרתי שמונה שרים שהגיעו להשקת השדולה – שרים משמעותיים, שיכולים להוביל יחד איתנו את השינוי.

יעל רון בן משה: אני מקווה שנמשיך את המהלך הזה לקראת תוכניות העבודה לשנת 2023, עם כמובן עם נגזרת של תקציב מדינה, שאני מקווה שתהיה למדינה.

יעל רון בן משה: זה מעבר לעניין פוליטי.

יעל רון בן משה: כפי שציינתי, בשדולה חברים חברי כנסת גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה.

יעל רון בן משה: מדינת ישראל צריכה תקציב.

יעל רון בן משה: הגליל צריך תקציב.

יעל רון בן משה: אזרחי ישראל צריכים תקציב.

יעל רון בן משה: ואני מקווה שנצליח להביא בשורה לגליל.

יעל רון בן משה: יום גליל שמח ותודה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: נו, את רואה, הוספתי לך זמן.

יעל רון בן משה: ראיתי את זה, ואני מעריכה את זה מאוד.

דוד ביטן: חברת הכנסת ענבר בזק.

ענבר בזק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו מציינים בכנסת את יום הגליל.

ענבר בזק: בעבורי זה יום מיוחד גם ברמה האישית, כי אני נולדתי, היום לפני 48 שנה, בבית החולים זיו, בצפת שבגליל.

ענבר בזק: גדלתי בגליל העליון, לאחר שבגרתי נישאתי לבין הגליל העליון, ויחד בנינו את ביתנו, ביישוב הקהילתי יובלים, שבלב הגליל.

ענבר בזק: עבורי הגליל הוא הרבה יותר מבית.

ענבר בזק: הגליל הוא משפחה, קהילה, דרך חיים, מנטליות, ואפילו שפה.

ענבר בזק: הגליל הוא חבל הארץ היחיד בישראל שבו חיים בשכנות זה לצד זה: יהודים, דרוזים, צ'רקסים, נוצרים ומוסלמים, תוך שאנחנו שומרים על מרקם החיים המשותף, ומכבדים אלה את אלה.

ענבר בזק: בעבורי הגליל, הוא פסיפס של קהילות ותרבויות מרתקות, שמכל אחת ואחת מהן יש לי הרבה מה ללמוד.

ענבר בזק: אחד השירים היותר מוכרים על הגליל הוא שירה של נירית ירון, ששודר בתוכנית המיתולוגית זהו זה.

ענבר בזק: הוא נפתח במילים: "הגליל, הגליל \

ענבר בזק: משהו בלתי רגיל.

ענבר בזק: \

ענבר בזק: הוא נמצא לא רחוק \

ענבר בזק: הוא מתאים לכל גיל.

ענבר בזק: \

ענבר בזק: שמחת המדינה \

ענבר בזק: בין עצי תאנה \

ענבר בזק: עם פירות העונה \

ענבר בזק: החיים קייטנה".

ענבר בזק: אבל רק מי שלעולם לא חי בפריפריה יכול לכתוב את המשפט "החיים קייטנה" בהקשר של החיים בגליל.

ענבר בזק: כי הגליל, למרות כל יתרונותיו, לא הכל בו ורוד, וגם לא הכל ירוק בניגוד למה שחושבים.

ענבר בזק: אנחנו, תושבי הגליל, מתמודדים עם לא מעט אתגרים.

ענבר בזק: המציאות שלנו, בפריפריה הצפונית של מדינת ישראל, רחוקה מאוד מהדימוי של "החיים קייטנה" או החיים בצימר – כמו שאני לפעמים שומעת.

ענבר בזק: היא באה לידי ביטוי בכמעט כל תחומי החיים.

ענבר בזק: בבריאות קיים פער בלתי נתפס בשירותי הבריאות של תושבי הגליל לעומת מרכז הארץ, עם חצי מכמות הרופאים לנפש, מחצית מכמות מיטות האשפוז לנפש, פחות אחיות וכוח עזר רפואי, פחות פסיכולוגים ופסיכיאטרים, פחות שינניות, פחות מטפלים סיעודיים ועוד ועוד – אני יכולה להמשיך ככה חצי שעה, בכל התחומים הרפואיים, והפארה-רפואיים, אנחנו סובלים ממחסור ביחס לכלל הארץ, ובעיקר ביחס למרכז הארץ.

ענבר בזק: אגב, הבעיה היא לא רק במספרים, היא גם בנגישות של שירותי הבריאות.

ענבר בזק: בגליל, שירותי רפואת החירום לוקים בחסר.

ענבר בזק: היה לנו דיון על זה היום בוועדת הבריאות, דיברנו על זה באריכות – על הבעיה של שירותי חירום, ועל המרחק הגדול שנדרשים מטופלים במצבי חירום לעבור מביתם לבית החולים, בעיקר תושבי הגליל המזרחי והגולן.

ענבר בזק: לפני כמה שנים בוטל חדר המיון הקדמי, ונדרשת לעיתים מעל שעה כדי להתפנות לחדר המיון הקרוב, בבית החולים זיו בצפת.

ענבר בזק: התוצאה היא שתוחלת החיים בגליל נמוכה בכשנתיים מזו של תושבי מרכז הארץ.

ענבר בזק: אני מכירה את התוצאה הזאת מקרוב, כי אבי ז"ל נפטר בגיל 66 בלבד, באמבולנס, בדרך מקיבוץ דן שבגליל העליון לבית החולים צפת.

ענבר בזק: עד היום, 14 שנה מאז שהוא נפטר, אני לא יכולה להשתחרר מהמחשבה הזאת, שאולי אם היינו גרים בתל אביב, היה לי אבא היום.

ענבר בזק: גם בתעסוקה הגליל נשאר הרחק מאחור.

ענבר בזק: מדוח שערך מרכז המחקר והמידע של הכנסת ב-2020 עולה כי השכר הממוצע של שכירים בצפון הארץ נמוך בכ-20% מהשכר הממוצע במשק, ובכ-30% מהשכר הממוצע במרכז הארץ.

ענבר בזק: הקבוצה המשתכרת את השכר הנמוך ביותר בשוק העבודה בישראל הן נשים ערביות תושבות הגליל.

ענבר בזק: שיעורי האבטלה בצפון גבוהים יותר מאשר במרכז, וכתוצאה מזה, שיעורי העוני בגליל גבוהים יחסית לכלל הארץ.

ענבר בזק: ראשי הרשויות – כמו שאמרה חברתי, חברת הכנסת יעל רון, חברתי לשדולת הגליל – רבים מראשי הרשויות שהגיעו היום, נאלצים לשלם סכומים גבוהים, כדי לתמוך באותן אוכלוסיות מוחלשות.

ענבר בזק: תשתיות.

ענבר בזק: הגליל נמצא כבר שנים בפיגור בתשתיות – תקשורת, כבישים, תחבורה ציבורית, ועוד.

ענבר בזק: לאחרונה הוחלט להקפיא את המשך סלילתו של כביש 6 במקטע הצפוני שלו, בין צומת סומך לצומת כברי.

ענבר בזק: גם בתחום התחבורה הציבורית הגליל נשאר הרחק מאחור.

ענבר בזק: הרכבת מגיעה היום רק עד לכרמיאל, היא עדיין לא מגיעה לקריית שמונה.

ענבר בזק: אגב, משום מה תקופת הרכבות הופסקה בתקופת הקורונה בימי שישי מחיפה צפונה, ולא חודשה עד היום.

ענבר בזק: ביישובים רבים בגליל נכנסת תחבורה ציבורית פעמיים עד שלוש ביום, מה שלא מאפשר לתושבים להסתמך עליה, ומחייב את רוב המשפחות להחזיק בשני רכבים לפחות.

ענבר בזק: הגליל נמצא מאחור גם בחינוך, ובשלל תחומים, שקצרה היריעה מלהתייחס לכולם.

ענבר בזק: אז איך הגענו למצב הזה?

ענבר בזק: אם אתם שואלים אותי, הסיבה לכך היא שרחוק מהעין – רחוק מהכיס.

ענבר בזק: במשך שנים רבות הרשויות המקומיות ובתי חולים בגליל סובלים מתת-תקצוב ביחס לחבלי הארץ האחרים.

ענבר בזק: לא הייתה לנו נציגות חזקה בכנסת ובממשלה, ולא היה מי שיילחם בעבורנו.

ענבר בזק: פה אני רוצה לסיים במשפט אופטימי: היום אנחנו במצב אחר.

ענבר בזק: בכנסת העשרים-וארבה יש 19 חברי וחברות כנסת ושרים תושבי הגליל.

ענבר בזק: זה יותר מאי פעם.

ענבר בזק: כמעט בכל סיעה יש נציג אחד לפחות מהצפון.

ענבר בזק: זו עבורנו הזדמנות פז לשלב ידיים, לפעול יחד למען תיקון העיוות ארוך השנים הזה של ממשלות ישראל ולפעול למען צמצום הפערים ולמען פיתוח הגליל.

ענבר בזק: השבוע התבשרנו על החלטת ממשלה מבורכת הנוגעת לנגב.

ענבר בזק: זה צעד ראשון וחשוב בכיוון הנכון.

ענבר בזק: אני סמוכה ובטוחה שהגליל הוא הבא בתור.

ענבר בזק: תודה רבה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, אני לא יודע, שומעים אותך - - -

דוד ביטן: תודה, תודה רבה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד חברי הכנסת, אני רוצה לברך, קודם כול, על הקמת השדולה לקידום הגליל, בראשות חברת הכנסת בן משה, חבר הכנסת אופיר, חברת הכנסת ענבר וכל השותפים לשדולה הזאת.

ישראל אייכלר: במידה מסוימת, למרות שאני איש ירושלים יותר מ-150 שנה, אבל בכל זאת במידה מסוימת אני מרגיש בן הגליל.

ישראל אייכלר: קודם כול, בגלל שכשהייתי בן שלוש עשו לי פאות במירון, בל"ג בעומר – אבל עברו כמה שנים מאז.

ישראל אייכלר: דבר שני, אבי ז"ל היה כל השנים, כל חייו, נוסע למירון לא רק בל"ג בעומר אלא גם בקיץ.

ישראל אייכלר: הוא היה אחד מהאנשים שחשפו את קברי התנאים והאמוראים בכל הגליל.

ישראל אייכלר: וכל התיירות בגליל שיש ביובל האחרון – הוא ליווה את כל המהלך הזה.

ישראל אייכלר: חוץ מאשר הוא מילא את התפקיד במשרד הדתות כמנהל אתר ר' שמעון בר יוחאי במירון והמקומות הקדושים בגליל.

ישראל אייכלר: אז נסענו הרבה לגליל, גם כילדים וגם בכל השנים.

ישראל אייכלר: דבר שני שאני מחובר לגליל זה העניין הזה של הקשר עם הצדיקים הקדושים, תלמידי חסידי הבעל שם טוב, שקבורים בטבריה ובצפת.

ישראל אייכלר: ולכן אני תמיד חשבתי מה הסיבה שהגליל חרב?

ישראל אייכלר: אומנם כתוב במשנה שלפני ביאת המשיח, אחד הסימנים של עקבתא דמשיחא הוא שהגליל ייחרב.

ישראל אייכלר: אבל זה כבר מספיק שנים חרב.

ישראל אייכלר: כולם בוכים על זה שהגליל הולך ומתרוקן – לפחות מתושביו היהודים – אבל גם כל הגליל עצמו מוזנח.

ישראל אייכלר: גם כשהייתי בוועדה לפניות הציבור שמחתי בשעתו – בבית החולים בנהריה, כשפיטרו פנסיונרים, עולים חדשים מרוסיה, ואף אחד לא שמע לזעקתם, זכינו לעזור להם ובית החולים קיבל אותם, קלט אותם שוב.

ישראל אייכלר: אבל יש בעיה בגליל – אפשר לדבר על משהו לא פופולרי?

ישראל אייכלר: אחת הסיבות שהגליל לא מתפתח זה בגלל שאנשי הגליל לא כל כך מעוניינים להכניס ליישובים אנשים שהם לא ממשיכים ולא בני המושב.

ישראל אייכלר: אתם מודעים לזה?

ישראל אייכלר: יש נחלות.

ישראל אייכלר: הם לא רוצים "זרים".

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להכליל את כל היישובים, אבל במקום שיישובים ירצו לקלוט כמה שיותר אנשים נוספים, אז יש איזו מין התבצרות בנחלות.

ישראל אייכלר: בנחלות הפרטיות המשפחתיות.

ישראל אייכלר: אתה מכיר את הנושא הזה?

דוד ביטן: מכיר.

ישראל אייכלר: דרך אגב, זה בכל המושבים, אני חושב, לא רק בגליל.

ישראל אייכלר: אבל זה מה שמונע מהגליל להתפתח, סיבה אחת.

ישראל אייכלר: סיבה שנייה, קבר רבי שמעון בר יוחאי הוא האתר השני במספר העולים לשנה – תיירים שמגיעים מכל העולם – אחרי הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: מדינה שרוצה בפיתוח מקום הייתה מפתחת את הנושא הזה של תיירות חו"ל, ליהודים שבאים לגליל, ובתי מלון, הסעות ותחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: ושום דבר.

ישראל אייכלר: אם נגעתי בתחבורה ציבורית אני רוצה לציין את מיודענו, ראש מיודענו, ראש עיריית נוף הגליל, שהיה מנכ"ל הכנסת, רונן פלוט.

ישראל אייכלר: הוא, אגב, ראש העירייה היחיד כמעט בארץ – אולי יש עוד אחד, מעכו – שמוכנים בשמחה לקבל תושבים חרדים.

ישראל אייכלר: אבל כשהקימו את נוף הגליל, את שכונת "הר יונה" בנוף הגליל – אין תחבורה ציבורית לשם.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שההצלחה של כל יישוב תלויה בכמה ת"ווים – תחבורה, תעסוקה, תרבות; חינוך.

ישראל אייכלר: אלה הדברים שבלעדיהם אי-אפשר להצליח.

ישראל אייכלר: ובנוף הגליל לא רק שלא נותנים לפתח את התחבורה הציבורית, אלא כשאנחנו ביקשנו ממשרד התחבורה לעשות קווים – בוועדה לפניות הציבור, בראשות חברת הכנסת יעל רון בן משה – לפתח את התחבורה הציבורית מנוף הגליל לבני ברק, לאשדוד ולירושלים, למקומות שבהם גרים התושבים האלה, מייד מישהו דאג להכניס לעיתונים הכלכליים, שאנחנו רוצים לגזול את קווי התחבורה של הערבים מוואדי עארה.

ישראל אייכלר: זה סתם שקר וכזב, כי אנחנו לא רוצים לקחת אף קו מאף אחד.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים קווים ישירים מהר יונה, מנוף הגליל, לכביש 6, כדי להגיע לירושלים ולבני ברק, לא בחמש שעות אלא בשעה-שעתיים.

ישראל אייכלר: כך קבעו את זה.

ישראל אייכלר: מייד זה נראה פוליטיקלי קורקט: מה, אתה רוצה לקחת מהערבים?

ישראל אייכלר: ואני מצהיר פה: אני לא רוצה לקחת משום יישוב ערבי שום קו אוטובוס.

ישראל אייכלר: לא משנה לי אם הם כן משתמשים בקווים האלה לירושלים או לא משתמשים.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לקחת מאף אחד שום דבר.

ישראל אייכלר: אבל למען פיתוח הגליל אנחנו צריכים לאפשר תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: אני הבאתי כדוגמה את נוף הגליל, אבל אני מניח שיש עוד הרבה יישובים שהתחבורה הציבורית, כפי ששמענו, מאוד מאוד חלשה, ודווקא בגליל.

ישראל אייכלר: ועל מירון כבר דיברנו היום, אני לא רוצה לחזור על הדבר הזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה רק לאחל, בעזרת השם, שהגליל, שהיה מקור למקורות של תלמידי רבי עקיבא שהחזירו את התורה, רבי שמעון בר יוחאי, רבי מאיר וכל הצדיקים, התנאים והאמוראים וגדולי החסידים, וכל העולים מכל הדורות, ישוב ויתפוס מקום של כבוד בארץ ישראל, עד ביאת משיח צדקנו במהרה בימינו, אמן.

ישראל אייכלר: תודה.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: חבר הכנסת משה אבוטבול.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, את ציון יום הגליל, היום המיוחד הנקרא יום הגליל, אני בוחר דווקא לפתוח בהקראת השיר החשוב "אל גליל", שאת מילותיו חיבר הרב יצחק סונה, ה' יחייהו וישמרהו, ומבצע אותו בחן ובהצלחה אחיו הרב ציון יחזקאל, השם יחייהו וישמרהו, מארצות הברית – אחים יקרים, שרוממו בשירים הנפלאים שלהם את השירה הספרדית הירושלמית של בני עדות המזרח, ובמאות שירים ולחנים נתנו כוח, חוזק ושמחה לבתים רבים בעם ישראל.

משה אבוטבול: ואכן, הגליל הוא גם, ובעיקר, חבל יפהפה, עמוס נופים מדהימים, אוויר, אור ואווירה, אבל בעיקר קבורים בקרבו אלפי צדיקים שוכני עפר – תנאים, אמוראים, גדולי ישראל, ראשונים, אחרונים, אדמו"רים, תלמידי הבעל שם טוב – וכולם שם בעצם משרים את אווירת הקדושה על המקום.

משה אבוטבול: אכן, כדברי השיר, טמונים בגליל ובצפת, בירת הגליל, גם רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך; רבי הלוי שלמה אלקבץ, מחבר הפיוט "לכה דודי לקראת כלה", שכל ערב שבת המוני העם היהודי אומרים את הפיוט הזה; רבי יצחק לוריא אשכנזי, האר"י הקדוש; רבי משה אלשיך הדרשן, ועוד ועוד ועוד אלפי ישני עפר, ובראשם בסמוך התנא רבי שמעון בר יוחאי במירון, שבשבוע הבא רבבות רבבות של יהודים יפקדו את ציונו לרגל ההילולה בל"ג בעומר – וכאן המקום לברך אותם בברכת ברוכים הבאים להילולה.

משה אבוטבול: גם כן רבי עקיבא ורבי מאיר בעל הנס בעיר טבריה.

משה אבוטבול: ולסיום, גם כן בעיקר גם לחזק את הרשויות תקציבית בכל התחומים – כל הרשויות וראשי הרשויות והיישובים סביב הגליל, כמו טבריה ונוף הגליל, שגם באמת כאן המקום להודות לראש העיר – אני קורא לו אמיץ – שקורא לאוכלוסייה החרדית לבוא לגור אצלו בעיר, בניגוד לראשי ערים אחרים שקצת נבהלים, שלא בצדק, מזה שיבואו לגור אצלם אוכלוסיות חרדיות.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: חברת הכנסת לימור מגן תלם – אינה נוכחת.

דוד ביטן: אוקיי, בואי, בואי.

דוד ביטן: ישבת שם, לא ראו אותך.

לימור מגן תלם: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצפון קרוב לליבי.

לימור מגן תלם: במשך 20 שנה כיהנתי כיועצת משפטית של עיריית מגדל העמק, וכמי שמגיעה מהצפון אני יכולה לומר שעדיין יש המון פערים לצמצם.

לימור מגן תלם: יש פערים בהזדמנויות לתעסוקה, תשתיות ופערים חברתיים אדירים.

לימור מגן תלם: ראיתי את האיטיות של מוסדות התכנון, את הפער בתשתיות ואת הצעירים שבורחים למרכז ישר אחרי הצבא.

לימור מגן תלם: והינה קצת מספרים מההשקעות העצומות של האוצר מתחילת כהונתה של הממשלה הנוכחית: 1.5 מיליארד ש"ח לפיתוח כללי של היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים; 820 מיליון ש"ח לפיתוח יישובי המועצה האזורית גולן וקצרין; 22 מיליון ש"ח לקליטת עלייה בגליל ובנגב; 39 מיליון ש"ח לצמצום פערים בתחום הבריאות והרפואה בנגב ובגליל; 30 מיליון ש"ח לערים מעורבות בגליל; 5 מיליון ש"ח לאירועי תרבות בגליל; 26 מיליון ש"ח לתוכנית מנהיגות מקומית לצעירים, וזוהי רק ההתחלה.

לימור מגן תלם: לאחר שהצלחתי להשיג תקציבים ייעודיים לטיפול בהפרעות אכילה, בזכות הירתמותו של שר האוצר ליברמן, הייתה לי הזכות לנתב את התקציבים ולסייע בהכרעה לאן יוקצו.

לימור מגן תלם: במסגרת זו עמדתי על כך שהתקציבים לא יפסחו על הצפון, והגליל בפרט, ושתתווספנה מיטות אשפוז בבית החולים זיו בצפת.

לימור מגן תלם: זאת מתוך ההבנה שהמענה הטיפולי בצפון לוקה בחסר, וכי אין שום סיבה שמטופלים ומטופלות ייסעו שעות בדרכים כדי לקבל מענה רפואי ראוי.

לימור מגן תלם: אי-אפשר להשלים עם המצב שאזרחים משלמים מחירים כלכליים, גופניים ונפשיים כדי לזכות במה שכל תושב במרכז הארץ מקבל בזמינות ליד ביתו.

דוד ביטן: תודה לך.

דוד ביטן: חבר הכנסת אופיר סופר – אינו נוכח.

דוד ביטן: חבר הכנסת עלי סלאלחה.

עלי סלאלחה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כתושב בית ג'ן, מועצה מקומית שנמצאת בהרי הגליל העליון, אני שמח על ציון יום הגליל בכנסת.

עלי סלאלחה: אחד היעדים החשובים ביותר שהצבתי עבורי בהשבעתי לכנסת הוא צמצום הפערים הגדולים בין המרכז לפריפריה.

עלי סלאלחה: אנו סובלים מהגירה שלילית מהגליל למרכז: יותר מ-2,000 תושבים עוזבים את הגליל מדי שנה לטובת המרכז, והפערים בשכר בין הפריפריה והמרכז עומדים בין 25% ל-30%.

עלי סלאלחה: למה?

עלי סלאלחה: סימן שאלה.

עלי סלאלחה: ו-50% מתושבי הגליל משתכרים עד שכר המינימום.

עלי סלאלחה: זה אחוז מאוד מאוד גבוה.

עלי סלאלחה: כפר מע'אר – אנחנו קוראים לו עדיין כפר, היות שהוא לא עיר; שום דבר לא השתנה מאז שהכריזו עליו עד היום: הכבישים רעועים, אין תשתית ביוב, וכמובן שאין כלום, כלום, כלום, למרות ששמעתי את קודמיי מדברים על כספים שהועברו לכפרים הדרוזיים.

עלי סלאלחה: האומנם יש תוכנית, חברים?

עלי סלאלחה: הכפרים הדרוזיים כולם נמצאים בצפון, חוץ מדאליה ועוספיא; 3 מיליארד שקל תוכנית חומש תלת-שנתית – מכל הכסף הזה עבר מתקציב 2021-2020 163 מיליון בלבד.

עלי סלאלחה: ואם אנחנו מחלקים את ה-3 מיליארד לשלוש שנים, זה מיליארד.

עלי סלאלחה: איפה ה-840 מיליון?

עלי סלאלחה: איך יתקדמו בגליל אם התוכנית לא תבוצע ולא תגיע לכפרים, למועצות המקומיות, שישתמשו בזה לקדם את הגליל?

עלי סלאלחה: בניית מוסדות אקדמיים, דאגה לשירותי בריאות, שירותים לאזרח, פיתוח אזורי, תעסוקה, תשתיות, ואפילו הקמת מוסדות ממשלתיים יקדמו את מע'אר, וכמובן שיקדמו את כלל הגליל.

עלי סלאלחה: פיתוח הגליל יכול לתת מענה למשפחות שמחפשות דיור במחירים סבירים, ולא מה שיש במרכז, אוויר נקי ונופים מרהיבים.

עלי סלאלחה: חבריי חברי הכנסת, ראשי השדולה למען הגליל, למה התעלמתם מחמישית חברי הכנסת שגרים בגליל בני העדה הדרוזית?

עלי סלאלחה: למה?

עלי סלאלחה: עלי סלאלחה, פטין מולא, מופיד מרעי, וגם חמד עמאר הוא צפוני.

עלי סלאלחה: אנחנו ארבעה.

עלי סלאלחה: למה?

עלי סלאלחה: ריבונו של עולם.

עלי סלאלחה: היחיד שהזכיר את הדרוזים היה השר גנץ.

יעל רון בן משה: היה דיון שלם בוועדה - - -

עלי סלאלחה: אני מדבר על השדולה, גברתי.

יעל רון בן משה: בחרת לא להיות שותף, זה בסדר.

עלי סלאלחה: על השדולה אני מדבר.

יעל רון בן משה: חבל שלא - - -

עלי סלאלחה: היה צריך שיהיה מישהו מהחבר'ה הדרוזים, חברי הכנסת הדרוזים.

יעל רון בן משה: ראש המועצה שלך השתתף בדיון.

עודד פורר: השר חמד עמאר היה באותה השעה בקבינט הגליל - -

עלי סלאלחה: מי זה?

עודד פורר: - - שקיבל החלטה בקבינט, בוועדת שרים לענייני נגב גליל.

עודד פורר: בשעה 14:30 התקבלה החלטה מאוד משמעותית לגבי הגליל.

עודד פורר: גם היה שם דיון על התוכנית - - -

דוד ביטן: למה להתווכח?

יעל רון בן משה: זו אחת הבעיות של הגליל.

יעל רון בן משה: סוף-סוף אנחנו עובדים יחד, ראש המועצה שלך נמצא בדיון, ואתה אומר שהוא לא היה בדיון.

דוד ביטן: דרוזים גרים רק בגליל.

עלי סלאלחה: טוב, חברים, בשנה הבאה נעשה עוד יום ותכניסו את הדרוזים.

יעל רון בן משה: בהצלחה רבה.

יעל רון בן משה: קדימה, תוביל.

דוד ביטן: פעם הבאה יתקנו את זה.

דוד ביטן: יתקנו את זה.

עלי סלאלחה: כן, בסדר.

יעל רון בן משה: למה אתה לא מוביל יום כזה?

דוד ביטן: תודה, עלי.

דוד ביטן: עוד?

עלי סלאלחה: כן, כן.

דוד ביטן: נו, אתה כבר חורג בהרבה.

עלי סלאלחה: לא, אני תכף מסיים.

עלי סלאלחה: חברים, התייחסות לדרוזים לא הייתה.

עלי סלאלחה: החברה הדרוזית עשתה הכול לגליל ולמדינה; הכפרים שלנו, שכולם בגליל, סובלים מהיעדר תשתיות, אזורי תעשייה, אזורי תעסוקה, תחבורה ומה לא.

עלי סלאלחה: 74 שנים שמענו ביטויים יפים, מושגים נהדרים: "אחינו הדרוזים", "ברית דמים", "ברית חיים", אבל המושגים האלה – לצערי הרב, אני אומר לכם – לא תורגמו לשפת המעשה.

עלי סלאלחה: יש גבול לכוח הסבל של בני החברה הדרוזית.

דוד ביטן: אבל הממשלה נתנה לכם פעמיים תוכנית חומש.

עלי סלאלחה: תשמע, אני יודע שברית המועצות נפלה בגלל תוכניות החומש, בגלל חסמים - - -

דוד ביטן: אבל קיבלתם תקציב גדול מאוד לתוכנית חומש.

דוד ביטן: ואחרי שסיימו את זה באו כל ראשי הרשויות ושוב הפגינו וקיבלו.

דוד ביטן: למרות שאין את זה - - -

עלי סלאלחה: לא, לא, לא.

דוד ביטן: עזוב, לא ניכנס לזה.

עלי סלאלחה: חברים, תוכניות חומש על הנייר – יש.

דוד ביטן: למה?

עלי סלאלחה: חסמים – יש; ביצוע – כמעט אין.

דוד ביטן: כל התקציב מומש.

עלי סלאלחה: אז אני אומר לך, בית ג'ן, לדוגמה - - -

דוד ביטן: לא קשור בית ג'ן.

דוד ביטן: התוכנית עצמה מומשה.

עלי סלאלחה: לא, לא, אני אומר לך: בית ג'ן וחורפיש כיום – אין מגרש כדורגל.

דוד ביטן: אבל ניתן לשר לענות.

דוד ביטן: ניתן לשר לענות.

דוד ביטן: טוב, תודה, עלי.

עלי סלאלחה: יפה, בסדר, אין לי בעיה.

עלי סלאלחה: תודה רבה, חברים.

עלי סלאלחה: שהגליל יפרח.

דוד ביטן: חבר הכנסת אופיר כץ – איננו; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

נעמה לזימי: - - -

דוד ביטן: רגע, שכחתי אותך.

דוד ביטן: נעמה לזימי, שכחנו אותך, כי פעם שעברה דיברת הרבה, אז שכחתי אותך.

משה אבוטבול: איימן עודה בשביתה איטלקית.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: הוא הרשימה המשותפת.

דוד ביטן: עוד מעט הוא יהיה שר.

דוד ביטן: מה אתה רוצה?

משה אבוטבול: אומרים שגם הוא - - -

דוד ביטן: איימן עודה יהיה שר.

משה אבוטבול: למה הוא לא בא?

דוד ביטן: בבקשה, נעמה.

נעמה לזימי: חשוב.

נעמה לזימי: היום של יעל.

דוד ביטן: נכון, נכון.

נעמה לזימי: יו"ר הכנסת, כנסת נכבדה, יעל, כל הכבוד לך, הראינו שהצפוניות עושות עבודה בכנסת.

נעמה לזימי: עשינו היום שני ימים מיוחדים מאוד מאוד טובים, ואת אלופה.

נעמה לזימי: אני שמחה לשאת את הנאום על היום המיוחד שלך.

נעמה לזימי: אני לא מהגליל, אבל את מרבית חיי ביליתי בצפון ישראל: נולדתי, גדלתי והתחנכתי במגדל העמק, ועכשיו אני מתגוררת בבירת הצפון, חיפה אהובתי.

נעמה לזימי: שם אני מגדלת את ילדיי.

נעמה לזימי: יש פה יום ציון מיוחד לגליל.

נעמה לזימי: אני חייבת להגיד – ובטח תתחברי, וגם עלי – שמבחינתי כל יום שאני מגיעה לכנסת הוא יום ציון מיוחד לגליל: כל פעם שאני יוצאת ב-06:00 או 05:00 כדי להספיק להגיע לכנסת; כל פעם שאני נשארת לישון בירושלים ולא רואה את הילדים; כל פעם שאני עומדת בפקקים או נאלצת לנסוע ולהחליף ארבעה אוטובוסים – כן, אני בתחבורה ציבורית בדרך כלל, כי אין רכבת בערב.

נעמה לזימי: את המחסור בבתי החולים חבריי לצפון ולגליל מרגישים בכל פציעה ובכל בעיה בריאותית של ההורים, לא עלינו.

נעמה לזימי: אבל אני לא רוצה לדבר על עצמי, אני רוצה לדבר על עובדות: השכר הממוצע של יחיד לחודש במחוז הצפון קטן ב-3,000 שקל מהשכר הממוצע במרכז הארץ; תוחלת החיים בצפון נמוכה כמעט מכל שאר הארץ אחרי הדרום; אחוז הרופאים המועסקים בצפון ביחס לאוכלוסייה הוא הנמוך בישראל; מחוז הצפון מוביל בשיעור הפגיעות בתאונות דרכים לעומת כל אזור אחר; עליית כמות הנוסעים ברכב פרטי בצפון גדולה מבכל שאר הארץ; שיעור הזכאים לבגרות בצפון גם הוא הנמוך בישראל; אוניברסיטה בצפון עדיין אין, ואני מקווה שתהיה; בתי חולים בצפון במחסור תמידי, וגם פה, לא יכול להיות שמיקום גיאוגרפי יהיה שווה חיים.

נעמה לזימי: פשוט לא יכול להיות.

נעמה לזימי: אז מה יש לנו פה?

נעמה לזימי: אזור הצפון, הגליל העליון, התחתון והמערבי, העמקים, רמת הגולן – האזורים היפים בישראל, עם המון חקלאות, מטיילים ומטיילות – תושבים שאוהבים את ישראל, ולצד זאת לא מספיק תשתיות, לא מספיק פיתוח כלכלי, לא מספיק פרויקטי ענק, לא מספיק השקעה של הממשלה, לא מספיק תיעדוף, לא מספיק צמצום פערים – בקיצור, פשוט לא מספיק.

נעמה לזימי: אחרי שבראש סדר העדיפויות של ישראל הייתה השקעה ביהודה ושומרון, בסגירת הגירעון, קמצנות תקציבית וסדר עדיפויות עקום, הגיע הזמן לשים את התושבים בראש סדר העדיפויות; לשים את הנגב והגליל – והיום במיוחד את הגליל – על המפה.

נעמה לזימי: אני רוצה, כרגיל – ואיך לא – לסיים בשיר על הצפון הפריפריאלי.

נעמה לזימי: את השיר הזה - - -

דוד ביטן: חיכיתי לשיר מהנאום הקודם.

נעמה לזימי: הבנת את הקטע.

דוד ביטן: הבנתי את המסר.

נעמה לזימי: שלא תדע, בנאום בכורה היו - -

דוד ביטן: היה הרבה?

נעמה לזימי: - - איזה כמה שירים, אבל זה זרם.

נעמה לזימי: זרם.

נעמה לזימי: בית פה, שורה פה.

נעמה לזימי: שירה של ליאורה יצחק חייט.

נעמה לזימי: כתבו ארז ברזוליק ומיכאל וקנין, שהוא גם חבר יקר.

נעמה לזימי: לשיר קוראים "פריפריה".

נעמה לזימי: בין טבריה לעפולה ובין אילת לצפת / יש כביש שמתפתל ויש שפה אחת.

נעמה לזימי: / משלומי עד לעכו ועד קריית שמונה / כאן לב המדינה.

נעמה לזימי: // אומרים לי: פריפריה, תראי, חיים קשים, / אני רואה הכול, את לב האנשים.

נעמה לזימי: // ואיך הילדים כאן, נותנים לנו תקווה – / מקום של אהבה.

נעמה לזימי: // גם אם קשה לא משתנה / ולנצח תבער בי אמונה / שהדרך שלי היא נכונה, / לא יוציאו ממני את השכונה.

נעמה לזימי: // פריפריה – אנשים יפים, / אין מנעול בדלת והלב חופשי.

נעמה לזימי: // ים של שקט, מחבקת, / צועקת – זאת העיר שלי.

נעמה לזימי: // חיים על חלומות ועובדים במשמרות, / בואו לבקר, ולא רק בבחירות.

נעמה לזימי: // כי כאן אני גדלתי בין כל השיכונים / וגם אחרי שנים זה עוד בוער מבפנים.

נעמה לזימי: // גם אם קשה, לא משתנה / ולנצח תבער בי אמונה / שהדרך שלי היא נכונה / לא יוציאו ממני את השכונה.

נעמה לזימי: // כמה, כמה אנשים יפים, / כל אחד מאיר ב-1,000 חיוכים.

נעמה לזימי: / ים של שקט, מחבקת, // צועקת – זאת העיר שלי.

נעמה לזימי: / פריפריה – אנשים יפים, // אין מנעול בדלת והלב חופשי.

נעמה לזימי: / ים של שקט, מחבקת, // צועקת – זאת העיר שלי.

נעמה לזימי: זאת העיר שלנו, של הצפון שלנו, זה הגליל המהמם שלנו.

נעמה לזימי: בואו נחזיר אותו לראש סדר העדיפויות כולנו יחד.

נעמה לזימי: תודה רבה.

דוד ביטן: כל הכבוד, נעמה.

דוד ביטן: את מזכירה לי את המורה לספרות שלי.

נעמה לזימי: הופה.

דוד ביטן: נו, את רואה?

דוד ביטן: חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חבר הכנסת צבי האוזר – אינו נוכח.

דוד ביטן: כבוד השר – משיב השר לפיתוח הנגב והגליל עודד פורר.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, ביקשתי במיוחד שישימו את זה בסדר-היום בשעה שאתה מנהל את הדיון - -

דוד ביטן: אני ביקשתי להיות ביום הגליל - - -

עודד פורר: - - כדי שאני - - -

יעל רון בן משה: רק מי שגר בגליל גם היום לא ייסע הביתה.

דוד ביטן: את גרה בגליל, נכון?

יעל רון בן משה: בטח.

יעל רון בן משה: ליד מעלות-תרשיחא.

עודד פורר: אני חייב ראשית להודות לחברת הכנסת בן משה וגם לחבר הכנסת אופיר סופר שיזמו את היום הזה.

עודד פורר: אני חושב שהנושא והעלאת הנושא לדיון בכל הוועדות, כולל הדיון כאן במליאה, חשובים מאין כמוהם.

עודד פורר: בעיקר כשאני מסתכל גם מה נעשה בעבר ומה הכיוונים שאליהם אנחנו הולכים, לפחות בדבר אחד אני יכול להיות בטוח: אנחנו באמת נמצאים היום בכיוון הנכון.

עודד פורר: אם אני קורא את דוח מבקר המדינה שפורסם לפני כשנה על החלטת הממשלה שהתקבלה בשנת 2017 לגבי תוכנית הצפון, והוא כותב איך התוכנית הזאת התקבלה ללא עבודת מטה, ללא שום שיח עם הרשויות.

עודד פורר: בעצם בכל התוכנית לקחו ועבדו – פשוט לקחו את התקציבים שכבר נמצאים בספר התקציב, ואז הגישו אותם ואמרו: הינה התוכנית.

דוד ביטן: עוד פעם אתה תוקף את הליכוד?

דוד ביטן: נו, מה יהיה?

עודד פורר: אני לא יודע.

עודד פורר: אני בסך הכול מתאר מצב.

עודד פורר: לא אני – מבקר המדינה כותב את זה, לא כותב את זה עודד פורר.

עודד פורר: בלי שום צעדים אופרטיביים, אנחנו יודעים איפה היינו.

עודד פורר: אז אני יכול לפחות לומר שבכמה דברים משמעותיים שאנחנו כבר נמצאים במקום אחר.

עודד פורר: בעיניי, גולת הכותרת שנוגעת בדבר הכי בסיסי, שהוא ביטחון, זו תוכנית מגן הצפון.

עודד פורר: תוכנית מגן הצפון הוכנה על ידי השר ליברמן כשהיה שר הביטחון.

עודד פורר: היא עברה בהחלטת ממשלה ב-2018.

עודד פורר: רק שמישהו חשב שהתוכנית הזאת קשורה איכשהו לישראל ביתנו, ולכן כשעזבנו את הממשלה ביטלו את התוכנית והקפיאו אותה.

עודד פורר: אז לפחות נעשה צדק היסטורי עם כינונה של הממשלה הזו.

עודד פורר: שר הביטחון הנוכחי גנץ, יחד עם שר האוצר ליברמן, השיקו מחדש את התוכנית הזו, תקצבו אותה, התקציב הזה אושר בספר התקציב שאושר סוף-סוף.

עודד פורר: אם מישהו חשב למה חשוב כל כך לאשר תקציב מדינה, אז הינה דוגמה עד כמה חשוב לאשר תקציב מדינה – בדיוק כדי להכניס את הדברים האלה.

עודד פורר: אבל עוד לפני שאושר התקציב חשוב שחברי הכנסת יכירו – מי שלא מכיר וגם אותם אלה שצופים בנו – אנחנו כבר אישרנו והעברנו תקציבים לגליל, גם נוכח דברים שקרו פה קודם.

עודד פורר: בתקופה הזו, בדיוק בעת הזו לפני שנה, חוותה מדינת ישראל את שומר חומות, אירועים באמת חסרי תקדים של אלימות ושל התפרצויות אלימות ופגיעה בביטחון האישי, בעיקר בערים המעורבות.

עודד פורר: שלוש ערים מעורבות נמצאות בגליל.

עודד פורר: עם כניסתי לתפקיד השר לפיתוח הנגב והגליל סיכמתי עם שר האוצר על תקציב מיוחד שיועבר לערים המעורבות.

עודד פורר: יש עוד שתיים במרכז, גם הן קיבלו, רמלה ולוד, אבל כשאני מסתכל על נוף הגליל, עכו, מעלות-תרשיחא – שלושתן קיבלו תקציב מיוחד של 10 מיליון שקלים להצטיידות וגם לשיקום יחסים בתוך העיר וגם ליצירת הביטחון האישי.

עודד פורר: זה קרה עוד לפני שאישרנו את תקציב המדינה.

עודד פורר: בהמשך, כמובן – ולא אחזור עוד פעם על רשימת התקציבים שהועברה, אבל הועברו תקציבים מאוד מאוד משמעותיים, גם מבחינת כלל משרדי הממשלה, ובעבודה המשותפת נתנו על זה דגש.

עודד פורר: אני אגע אולי בשני הנושאים היותר-משמעותיים.

עודד פורר: אחד זה בתי חולים.

עודד פורר: כמה דיברו על בית חולים נוסף בצפון, בית חולים נוסף בדרום, אפילו החליטו על זה, החלטת הממשלה התקבלה על זה עוד קודם, בממשלה הקודמת, אבל מה לעשות, בממשלה הזאת אנחנו לא רק מעלים את הגליל על ראש שמחתנו ומספרים שהוא חשוב לנו אלא גם אנחנו מעלים אותו על ראש תקציבנו ומתקצבים אותו דה פקטו.

עודד פורר: שני בתי החולים, אחד לגליל ואחד לנגב, תוקצבו כבר בתקציב הזה.

עודד פורר: רמת הגולן, שמבחינתנו היא חלק - - -

דוד ביטן: מה תוקצב, הכול?

עודד פורר: כן, כן.

עודד פורר: בתי החולים - - -

דוד ביטן: - - -

עודד פורר: את השיטות האלה שנהגו קודם אנחנו לא נוהגים.

עודד פורר: אנחנו מתקציבים.

עודד פורר: תוקצב כבר, נכנס לתוך ספר התקציב, גם בנגב וגם בגליל.

עודד פורר: יותר מזה, כמובן, אני חושב – התוכנית הממשלתית לרמת הגולן, תוכנית משמעותית, שעברה בהחלטת ממשלה, והמשמעות שלה באמת היא סוף-סוף פיתוח ההתיישבות ברמת הגולן אחרי הרבה מאוד שנים של הזנחה, עם תוכנית לעידוד צמיחה דמוגרפית.

עודד פורר: בנוסף, כמובן שאנחנו העברנו החלטות שמגובות בתקציב, והתקציב הזה גם הוא עבר, למניעת הגירה שלילית מיישובים, על כל המשמעויות של זה.

עודד פורר: אבל מעל הכול אני רוצה לגעת בתחום אחד, כי אי-אפשר להרחיב פה על הכול, וזה תחום הבריאות, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: העובדה שתושב צפת, נוף הגליל, מעלות-תרשיחא או גם נהריה, שיש שם בית חולים, השירותים הרפואיים שהוא מקבל לעומת מה שיקבל תושב תל אביב הם בפער עצום, פשוט לא מתקבלת על הדעת, והיא לא משהו שאנחנו היינו מוכנים להשלים איתו.

עודד פורר: אני, בחודשים הראשונים לכהונתי כשר לפיתוח נגב גליל, בסיור הראשון שערכתי בגליל ביקשתי להיפגש עם כל מנהלי בתי החולים בגליל.

עודד פורר: אגב, זו הייתה הפעם הראשונה שמנהלי בתי החולים בגליל פגשו את השר לפיתוח הנגב והגליל, לא אותי כשר אלא לפני כן בכלל במשרד.

עודד פורר: אף אחד לא דיבר איתם, לא שאלו מה הצרכים שלהם, הצרכים הנדרשים.

עודד פורר: אני תקצבתי מייד בתקציב ראשוני, עוד לפני אישור תקציב המדינה, תקציב רכש מיוחד לבתי החולים האלה לדברים שלא נמצאים אצלם בתוך הסל של משרד הבריאות, וקיבל כל בית חולים ממשלתי תוספת של 2 מיליון שקלים לרכש.

עודד פורר: צריך להבין על מה דובר שם: על מכשיר CT חדש לבית חולים גליל.

עודד פורר: בתי החולים האלה גם יודעים לעבוד ולנצל את התקציב הזה כך שעל התקציב הזה שאני הבאתי למכשיר CT אחד נוסף נרכשו בסופו של דבר שני מכשירים חדשים.

עודד פורר: המשמעות היא לא רק שמי שמגיע לעשות את הבדיקות האלה בבית החולים סופג פחות קרינה, אלא גם קוצרו התורים, כי אפשר לעשות יותר בדיקות על כל מכשיר.

עודד פורר: כמובן, אותו הדין בבית החולים ברזילי באשקלון וסורוקה בבאר שבע, ואחר כך הכנסנו גם את בתי החולים של קופת חולים כללית כדי לסגור את הפער הזה.

עודד פורר: ואחר כך, לפני כחודש, קבינט נגב-גליל מתכנס כדי לקבל החלטה מיוחדת על תקצוב מערכת הבריאות בנגב והגליל בעוד 40 מיליון שקל, שזה כולל גם את תקציבי הרכש והאפשרות הזאת בכל שנה לדברים שהם מחוץ למה שהיה להם עד עכשיו בסלי הבריאות; גם תקציב למחקר, וצריך להבין שתקציב למחקר בבית חולים מאפשר להשאיר רופא בבית חולים.

עודד פורר: הדרך שלך למשוך את כוח האדם הזה היא לא רק בשכר – היא גם בשכר אבל לא רק; אתה גם צריך לאפשר לו את המחקר שלו, את היכולת שלו להתפתח גם ברמה המקצועית.

עודד פורר: וכמובן, תוכנית שבעיניי היא תוכנית סופר-משמעותית, והתחילה בנגב, "אילנות לרפואה" – אנחנו הוספנו אותה והכנסנו אותה גם לגליל בהחלטת קבינט הזו, כי גילינו שזה לא משנה כמה אתה מתאמץ להביא רופא מהמרכז לגליל, גם אם הוא למד רפואה בצפת, בדרך כלל כנראה שהוא יחזור חזרה למרכז, אבל מישהו שגדל כבר בגליל ונכנס ללימודי רפואה – הוא יישאר גם רופא בגליל, וזה אחד הדברים המשמעותיים.

עודד פורר: ומעל הכול, אני חושב שגם הנושא של עלייה וקליטה והעובדה שאנחנו הקצבנו באופן מהיר 22 מיליון שקל לטובת עידוד עלייה לנגב ולגליל – אפרופו, כשאנחנו רואים את מה שקורה כרגע עם העלייה הולכת וגדלה למדינת ישראל, אני חושב שגם כאן טמונה הזדמנות לא פשוטה.

עודד פורר: אני יכול להוסיף פה עוד על תרבות ועל תעסוקה, אבל מה שצריך לעשות הוא פשוט לחשוב אחרת, מחוץ לקופסה, כמו שכבר נאמר.

עודד פורר: המטרה היא לא רק לחבר את הגליל למרכז או את הנגב למרכז.

עודד פורר: זה חשוב, כי צריך לחבר, כי כל מדינת ישראל צריכה להיות מחוברת, אבל אני רוצה שרופא שעובד בצפת יישאר בצפת גם אחר הצוהריים, גם כדי לעשות את הפרקטיקה הפרטית שלו, ולא נמצא מצב שבו מבוטח בביטוח פרטי שחי בראש פינה נוסע לקבל טיפול בבית החולים בהרצליה מרופא שיצא אחר הצוהריים, אחרי שהוא סיים את העבודה בבית החולים זיו, כדי לעבוד בהרצליה.

דוד ביטן: המשרד שלך מסייע?

דוד ביטן: הוא מתאם?

דוד ביטן: כי אתה הרי - - -

עודד פורר: כן.

עודד פורר: המשרד שלי בעצם - - -

דוד ביטן: משרד הבריאות צריך לטפל בבתי חולים.

דוד ביטן: אז אתה - - -

עודד פורר: זו בדיוק השאלה שעלתה כשאני הבאתי את ההחלטה של קבינט נגב-גליל.

עודד פורר: נכון, משרד הבריאות צריך לעשות את כל הדברים האלה, אבל משרד הבריאות, מטבע הדברים, 77 שנים פעל בדרך שלא ראתה גם את חיזוק הנגב והגליל כיעד.

עודד פורר: לכן באתי כשר לפיתוח הנגב והגליל, ומתוך תקציב משרד לפיתוח הנגב והגליל אמרתי: אני אשים תקציב על בריאות ובלבד שמשרד הבריאות יוסיף גם הוא את התקציב.

עודד פורר: כמובן שהצלחנו לייצר מכל שקל – להפוך אותו לשניים או יותר, גם ממשרדים אחרים – אגב, גם משהו שקורה בממשלה הזאת ולא קרה בממשלה הקודמת.

עודד פורר: המשרד הזה לא שיתף פעולה עם אף אחד מהמשרדים האחרים, כל משרד עבד לעצמו.

עודד פורר: יצרנו פה מהלך שהכניס את משרד הבריאות לתוך האירוע, וכן, זה היה זה בדיוק התפקיד של המשרד לפיתוח הנגב והגליל: לגרור את המשרדים האחרים פנימה לתוך פיתוח הנגב והגליל; להיות הגורם המתכלל בתוך הממשלה כדי שבכל החלטת ממשלה שמתקבלת ידעו לתת עדיפויות כדי לסגור את הפערים האלה.

עודד פורר: אנחנו עוד נמשיך ונעסוק בזה גם בשלוש השנים הקרובות, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: תודה.

דוד ביטן: תעסוק, אבל כחבר כנסת, לא כשר.

משה אבוטבול: עודד, אתה כבר כזה בטוח, שאנן.

דוד ביטן: הוא בטוח, אבל אני לא מאחל לו בהצלחה בנושא הזה.

משה אבוטבול: אני לא הייתי מסתכן.

משה אבוטבול: אחרי כזה נאום רציני לא הייתי מוסיף את הבדיחה הזו.

דוד ביטן: הוסיף, הוסיף.

דוד ביטן: תודה לשר.

דוד ביטן: אנחנו עוברים לשאילתות רגילות.

משה אבוטבול: אפילו שר המשפטים חייך מהבדיחה שלך.

דוד ביטן: שר המשפטים גדעון – תשובות על שאילתות.

דוד ביטן: חיכית בסבלנות.

משה אבוטבול: גדעון, כמה אתה נותן?

משה אבוטבול: הוא נותן שלוש שנים.

משה אבוטבול: אתה שלוש שנים או שלושה ימים?

דוד ביטן: שאילתה ראשונה, של חבר הכנסת אחמד טיבי, בנושא סגירת תיק הריגת ח'יר חמדאן מכפר כנא.

גדעון סער: מאז חורבן הבית, למי ניתנה הנבואה, חבר הכנסת אבוטבול?

משה אבוטבול: חכם עדיף מנביא.

דוד ביטן: אנחנו התייחסנו למה שהוא אמר, שהוא יעסוק בזה עוד שלוש שנים, אז אמרתי לו: אתה כחבר כנסת תעסוק, לא כשר.

משה אבוטבול: גדעון, חכם עדיף מנביא.

דוד ביטן: חבר הכנסת אבוטבול, מה התעוררת לחיים פתאום?

דוד ביטן: רוצים לסיים, בחייך.

דוד ביטן: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, לפני שמונה שנים ירה והרג השוטר נאור יצחק את ח'יר חמדאן.

אחמד טיבי: השהיד חי'ר חמדאן מן כפר כנא; כך עלה מהסרטונים והעדויות הרבות.

אחמד טיבי: לאחרונה, אחרי הליך משטרתי ארוך ומייסר, החליט היועץ המשפטי לסגור את התיק ''מחוסר אשמה'' – היועץ המשפטי הקודם – וזאת אחרי שבית המשפט העליון אילץ אותו להגיש כתב אישום נגד השוטר שירה בח'יר חמדאן, ואפילו אז לא נחקר באזהרה.

אחמד טיבי: ברצוני לשאול: האם המקרה ידוע למשרדך?

אחמד טיבי: מה עמדת משרדך בנוגע לגיבוי המשפטי שניתן לשוטר שירה בדם קר בצעיר ח'יר חמדאן והרגו?

אחמד טיבי: המשפחה מבקשת להעמיד לדין את השוטר היורה שהרג את בנם.

גדעון סער: קודם כול, כמה תיקונים: לא נכון שהשוטר לא נחקר באזהרה.

גדעון סער: אני אפרט אחרי זה מתי הוא נחקר באזהרה.

גדעון סער: לא נכון לומר, לפי מיטב הבנתי, שהשוטר הרג בדם קר.

גדעון סער: אני אסביר גם מדוע.

גדעון סער: וגם המינוח "גיבוי משפטי" הוא לא מינוח נכון בהקשר הזה.

גדעון סער: בדקו את הנושא הזה, היועץ המשפטי לממשלה התייעץ עם כל הגורמים בפרקליטות המדינה, הגיע על בסיס הראיות למסקנה מסוימת, וזה לא עניין של גיבוי או אי-גיבוי.

גדעון סער: מה הנסיבות?

גדעון סער: ב-7 בנובמבר 2014 תקף המנוח ח'יר חמדאן בסכין כוח משטרתי בזמן שהיה פעילות מבצעית.

גדעון סער: שניות ספורות לאחר מכן הוא נפגע מירייה בודדת שירה לעברו השוטר.

גדעון סער: כתוצאה מהירי הוא נהרג.

גדעון סער: התקיימה חקירה פלילית מקיפה על ידי מח"ש.

גדעון סער: מנהל מח"ש דאז, ע"ד אורי כרמל, על דעת פרקליט המדינה דאז, החליט שלא לחקור באזהרה ולא להעמיד לדין פלילי את השוטר.

גדעון סער: על זה הוגש ערר.

גדעון סער: הערר נדחה על ידי היועץ המשפטי לממשלה הקודם.

גדעון סער: ב-4 באוקטובר 2018 התקיים בבית המשפט העליון דיון בעתירה שהגישה המשפחה של המנוח, ובסופו של דבר הוצא שם צו על תנאי שמורה לנמק את ההחלטה.

גדעון סער: היועץ המשפטי לממשלה קיים ישיבות, בחן עוד פעם את עמדת המדינה והחליט שלא לשנות מההחלטה לדחות את הערר.

גדעון סער: אני מדלג על קטע שהוא לא הכרחי.

גדעון סער: בסופו של דבר, בעתירה הזאת ב-18 באוקטובר 2018 ניתן פסק דין בבג"ץ, ודעת הרוב – הייתה גם דעת מיעוט – הייתה שצריך להפוך את הצו על תנאי לצו מוחלט ולהעמיד לדין את השוטר.

גדעון סער: המדינה הגישה בקשה לדיון נוסף בנובמבר 2019.

גדעון סער: באמת, אדם שלא נחקר באזהרה – להורות בפסק דין על צו מוחלט להעמיד אותו לדין כשהוא עוד לא נחקר באזהרה, זה בעיניי דבר שלא ניתן לעשות אותו.

גדעון סער: נטען שם בבקשה לדיון נוסף שלא ניתן להעמיד אדם לידין בלי שהוא נחקר באזהרה.

גדעון סער: טענת המדינה התקבלה, ונקבע שאכן צריך לחקור אותו באזהרה.

גדעון סער: בית המשפט הורה להחזיר את התיק להשלמת חקירה.

גדעון סער: זימנו את השוטר לחקירה תחת אזהרה, ואחריה היועץ המשפטי לממשלה היה צריך לקבל את ההחלטה.

גדעון סער: לאחר בדיקה מדוקדקת נוספת של תיק החקירה והראיות הרבות שנאספו בו, לרבות לאחר חקירת השוטר באזהרה ולאחר שנתן את דעתו להערות וגם לדגשים של בית המשפט העליון במסגרת ההליכים השונים, החליט היועץ המשפטי לממשלה דאז, בהתאם להמלצת פרקליט המדינה, המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים וכל גורמי המקצוע שבחנו את התיק, שהתשתית הראייתית המקיפה שקיימת בתיק לא מאפשרת לייחס לשוטר אחריות בפלילים בגין מותו של חמדאן.

גדעון סער: מדוע?

גדעון סער: אני גם אהיה מוכן להעביר לעיונך את ההחלטה המנומקת של היועץ המשפטי לממשלה.

גדעון סער: שם מדובר על הנסיבות המבצעיות שבגינן אירע מה שאירע.

גדעון סער: המנוח תקף את שוטרים שהיו בניידת משטרה בעיצומה של פעילות מבצעית.

גדעון סער: מצופה מהם להגיב על אירוע מסכן החיים, וזאת מתוקף תפקידם ובהתאם לדין.

גדעון סער: המנוח, לפני הירי, רץ לכיוון ניידת המשטרה הנוסעת כשהוא יחף, אחז בסכין מטבח ארוכה וקרא קריאות "אללהו אכבר", דקר כמה פעמים את חלון הנוסע הקדמי הימני של הניידת, ניסה לפתוח את דלת הניידת.

גדעון סער: משנפתחה הדלת הימנית האחורית, פנה לכיוון דלת זו ודקר אף אותה.

גדעון סער: דקירות הסכין היו – כך עולה מחומר החקירה – היו בעוצמה שהותירו סימני פגיעה בחלון הרכב.

גדעון סער: שתי היריות שירה שוטר באוויר לא גרמו למנוח לחדול מתקיפתו ובשום שלב לא הפסיק לאחוז בסכין.

גדעון סער: נוכח האמור לעיל – אני מקריא מתוך ההחלטה – ולאחר שצפיתי בתיעוד האירוע מצאתי שבשלב האמור נשקפה מהמנוח סכנת חיים מוחשית ומיידית.

גדעון סער: התנהלותו של השוטר ושיקול הדעת המבצעי שהפעיל עת ירה לעבר המנוח צריכים להיבחן גם בראי אופיו המבצעי של האירוע.

גדעון סער: לאירוע אופי מבצעי מובהק – אני קורא רק חלקים מובחרים.

גדעון סער: השוטר הגיב להתפתחות בשטח, נדרש לתפקד בסיטואציה מבצעית מורכבת תוך קבלת החלטה מהירה ובתנאי לחץ.

גדעון סער: האירוע כולו מרגע תחילת תקיפת המנוח את הניידת בסכין ועד לנפילתו לאחר הירי ארך כ-13 שניות בלבד, ומרגע יציאת השוטר מהרכב ועד לירי חלפו שניות בודדות בלבד אשר בחלקן הוא לא ראה את המנוח.

גדעון סער: בסיכומו של דבר, היועץ המשפטי לממשלה הקודם החליט לקבל את עמדת פרקליט המדינה שלפיה לא ניתן לשלול את חלותו של הסייג בדבר הגנה עצמית, ולפי התשתית הראייתית הזאת לקבוע שאין בסיס לייחס אחריות פלילית לשוטר.

דוד ביטן: אחמד טיבי, יש לך שאלה נוספת?

אחמד טיבי: תודה, כבוד השר.

אחמד טיבי: חשוב לרענן את הזיכרון של אנשים.

אחמד טיבי: הירי, לפי מי שרואה את הסרטון, התבצע מאחור, במנוסה, כך שח'יר, עליו השלום, לא היווה סכנה.

אחמד טיבי: הירייה הבודדת שכבוד השר הזכיר שנורתה לעבר גופו של ח'יר חמדאן לא פגעה ברגל אלא פגעה בו וקטלה אותו, הרגה אותו.

אחמד טיבי: הייתה ירייה מאחור כדי להרוג.

אחמד טיבי: אם זה לא פלילי, אני לא יודע מה זה פלילי.

אחמד טיבי: ההחלטה כאן נשמעת כמו טיוח.

אחמד טיבי: זה מזכיר לי את התנהגות הגורמים האלה בעניין יעקוב אבו אלקיעאן, זיכרונו לברכה.

אחמד טיבי: גם שם היה הטיוח שהתגלה לאחר מכן, ואני בטוח שהצדק לא נעשה.

אחמד טיבי: ההפך כאן נעשה.

אחמד טיבי: זה פוגע קשות גם במשפחה, גם בנו כמי שמלווים את התיק הזה יחד עם אביו של המנוח ח'יר חמדאן ומשפחתו.

אחמד טיבי: המשפחה ממשיכה לדרוש להעניש את השוטר שירה מאחור בבן שלהם והרג אותו.

אחמד טיבי: כל ההסבר שהקריא שר המשפטים - -

דוד ביטן: זו לא שאלה, זה נאום.

אחמד טיבי: - - מההחלטה המנומקת לא משכנעת אלא מחזקת את הטענה שהיה כאן טיוח.

גדעון סער: שכחת אתה להוסיף בסוף: האומנם?

גדעון סער: האומנם?

אחמד טיבי: הכיצד?

גדעון סער: הכיצד.

גדעון סער: אני רק רוצה להגיד דבר אחד במענה על הדברים הנוספים.

גדעון סער: כשאנחנו מדברים על אירוע שאירע תוך 13 שניות כולו, כולל הירי באוויר, אירוע כזה עם סכין וכדומה – להגיד על זה "בדם קר" זה לא להבין שאותם אנשי משטרה נמצאים במשימה מבצעית, צריכים להגיב והם מגיבים.

גדעון סער: אנחנו צריכים בדרך כלל לתת להם את הגיבוי על ההחלטות המבצעיות שהם מקבלים.

גדעון סער: אבל זה בוודאי לא איזה דבר בדם קר.

גדעון סער: בדם קר זה דבר שאתה הולך ומתכנן וכדומה.

גדעון סער: לפי דעתי זה לא מתאים לאירוע הזה.

גדעון סער: את זה אני אומר לך עם חילוקי הדעות שכנראה קיימים בינינו גם בנושא הזה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: שאילתה שנייה – יריב לוין: חיבור יישובי ההתיישבות הצעירה לחשמל.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, להלן השאילתה כפי שנכתבה לפחות לפני כמעט שלושה חודשים: חיבור יישובי ההתיישבות הצעירה לחשמל מעוכב שוב, לרבות בשל עמדת משרד המשפטים.

יריב לוין: רצוני לשאול: 1.

יריב לוין: מה נעשה על ידך על מנת לחבר את ההתיישבות הצעירה לחשמל?

יריב לוין: 2.

יריב לוין: מתי יחוברו כל היישובים לחשמל?

גדעון סער: תודה לחבר הכנסת לוין על השאלה.

גדעון סער: כידוע, בחוק התכנון והבנייה נערך תיקון לפני כמה חודשים שמוכר בכינוי "חוק החשמל", הסדר שכלל עדכון לאותו מנגנון שמאפשר חיבור של בנייה לא מוסדרת לתשתיות, תוך קביעת המקרים שבהם אפשר לחבר מבנה מגורים לתשתיות שונות, והמפתח לזה הוא עקרון האופק ההסדרתי או האופק התכנוני.

גדעון סער: אי-אפשר לעשות את זה בכל מקרה אלא צריך לראות את אותה היתכנות להסדרה.

גדעון סער: כבר בסמוך, לאחר אישור החקיקה, התחלנו במשרד המשפטים, גם מול גורמי משרד הביטחון, בהליך לבחינת תיקון בדינים שחלים ביהודה ושומרון – שזה דרך צו אלוף נעשה שם, כמו שאתה יודע – שיקנה את הכלים שיאפשרו חיבורי תשתיות גם שם, מקום שקיימת היתכנות להסדרה.

גדעון סער: התקיימו שורה של דיונים בכל החודשים האחרונים, והנושא הובא לפתחה של המשנה ליועצת המשפטית לממשלה, עו"ד כרמית יוליס.

גדעון סער: בסופו של דבר, ב-7 באפריל היא אישרה מתווה.

גדעון סער: היא קבעה שאין מניעה חוקית לעשות את זה ונקבע מתווה להמשך הקידום של הנושא שתלוי בהשלמת עבודה מקצועית על ידי הגורמים שמלווים את הנושא במשרד הביטחון ובצה"ל, ושיאפשר חיבור מבני המגורים – כאמור, בעלי האופק ההסדרתי.

גדעון סער: אני חושב שבסך הכול, בתקופה קצרה ובלוח זמנים אינטנסיבי נפתח אותו פתח שלא היה קיים כל השנים לחבר את היישובים הללו לחשמל, וכעת האחריות לקידום הנושא והחקיקה היא על משרד הביטחון.

גדעון סער: כמובן שאנחנו נעקוב ונדחוף את הנושא הזה.

גדעון סער: תוכן הטיוטה של החקיקה או הטיוטה של אלוף הפיקוד יובא בסופו של דבר גם הוא לאישור סופי של המשנה ליועצת המשפטית לממשלה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: שאלה נוספת.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: קודם כול, נדמה לי שדי בשורה האחרונה של התשובה, אדוני השר, כדי לומר לאנשי ההתיישבות הצעירה: גם הקיץ הזה יעבור וגם החורף יעבור וכלום לצערי לא יקרה.

יריב לוין: אני רוצה להזכיר שראש הממשלה התחייב שבישיבת הממשלה הראשונה תוסדר ההתיישבות הצעירה.

יריב לוין: כמה ישיבות ממשלה כבר היו?

יריב לוין: מי סופר.

יריב לוין: חודשים עוברים, תכף עוברת שנה, חורף עבר והילדים שם ממשיכים לסבול.

יריב לוין: אבל אני רוצה לבקש את התייחסותך לעוד נקודה שהיא בעיניי מקוממת במיוחד.

יריב לוין: יש איזה ניסיון שמוביל שר הביטחון לייצר גזרה שווה בין ההתיישבות הצעירה לבין הבנייה הפלסטינית הבלתי-חוקית בשטחי C.

יריב לוין: הבנייה הבלתי-חוקית הזאת היא הרי מעשה מכוון שנועד למנוע אחיזה יהודית בשטח הזה ולהביא בסופו של דבר דה פקטו לסיפוח שלו לשטחי A, בסופו של התהליך.

יריב לוין: האמירות האלה, לצד חיבור ההתיישבות הצעירה לחשמל – שגם כן לא קורה – אם כבר היא תהיה, יחברו לחשמל גם את אותם מבנים בלתי חוקיים שנועדו בדיוק למטרה ההפוכה לאינטרס הישראלי, קרי, כדי לקבוע עובדות בשטח בשטח C ולדחוק אותנו משם.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה הוא מקומם, הוא בלתי קביל, וכמובן אסור להסכים לו.

יריב לוין: הייתי מבקש לדעת: האם כאן זאת עמדת הממשלה, ובוודאי מה אתה באופן אישי מתכוון לעשות בעניין הזה?

גדעון סער: אני רוצה להבהיר את הדברים.

גדעון סער: קודם כול, ניסיתי להשיב על השאלה בלי לנקוט נימה של פולמוס פוליטי, אבל אתה, בשאלה הנוספת, לקחת את הדברים למקום הזה.

גדעון סער: אני חושב שהממשלה בעניין הזה פועלת בצורה הרבה יותר רצינית.

גדעון סער: אנחנו מדברים על יישובים שעלו בחלקם הניכר לשטח באזור הסכמי וואי, לפני כמעט שנות דור.

גדעון סער: היה ראש ממשלה 15 שנה, ובית אחד לא חובר לחשמל בכל הבתים האלה, אז עכשיו להגיד: רגע, זה עדיין לא התקדם מספיק?

גדעון סער: אני חושב שצריך לגלות בעניין הזה מידה של הוגנות.

גדעון סער: הנושא הזה נעשה, אני אומר לך כמי שמלווה את הנושא הזה.

גדעון סער: אולי יש כאלה שיותר רצים לקבל קרדיט עליו; אני לא עושה את זה אבל אני מלווה את הנושא הזה מקרוב ואני אומר לך שנעשה מאמץ רציני בנושא הזה.

גדעון סער: עכשיו לגבי השאלה השנייה.

גדעון סער: לא מדובר בגזרה שווה ולא מדובר באותם מהלכים שאתה התייחסת אליהם, להבנתי, של השתלטות מכוונת של הרשות הפלסטינית בתוכנית סדורה, שאנחנו יודעים שקיימת מזה עשור, על שטחי C.

גדעון סער: יש מקומות שהם – כמו שאתה יודע, קודם כול יש לנו אחריות על שטחי C, גם על אותם יישובים ערביים בשטחי C.

גדעון סער: יש לנו, בניגוד לשטחי B, גם אחריות אזרחית על המקום הזה.

גדעון סער: אז אם יש מקומות שיש הצדקה מבחינת המקום, האופק ההסדרתי, נגיד מקום שקיים בעיבוריו של יישוב קיים, והוא לא חלק מאותה תוכנית שאתה תיארת, אני חושב שהדבר הזה שווה שיקול דעת, ואנחנו בוודאי כפופים כולנו לכללים של המשפט ושל המשפט הבין-לאומי ורוצים לעשות את הדברים בצורה נכונה ולא בצורה שגויה.

גדעון סער: אבל בשום אופן לא – וזו גם לא הכוונה, וגם וידאתי את הדבר הזה גם מול שר הביטחון – על דרך של הלבנת המפעל של הרשות הפלסטינית להשתלטות הבלתי-חוקית על שטחי C.

גדעון סער: זה דבר של תבונה ושיקול דעת מדיני.

גדעון סער: בעזרת השם, אני מקווה שהדבר הזה יתקדם במהירות, אני מקווה שיתקדם כמה שיותר מהר.

גדעון סער: אנחנו – אני מתכוון למשרד המשפטים – המשרד מגיב למשרד הביטחון בהקשר הזה, אבל זה נושא חשוב, ואני מקיים עליו דיאלוג מול שר הביטחון כדי לקדם אותו בהמשך.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: יש עוד שתי שאילתות, של איימן עודה – הוא אינו נוכח.

דוד ביטן: לפיכך, תם סדר-היום.

דוד ביטן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י' באייר תשפ"ב, 11 במאי 2022, בשעה 11:00.

דוד ביטן: ישיבה זו נעולה.