ישיבת מליאה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 123, 2022-03-09 00:00

מיקי לוי: היום יום רביעי, ו' באדר ב' התשפ"ב, 9 במרץ 2022.

מיקי לוי: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: הודעה למזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת דוח שנתי של מבקר המדינה, מרץ 2022, וספר תקצירים לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להמשך סדר-היום.

מיקי לוי: הסעיף השני – שאילתות דחופות.

מיקי לוי: השאילתה הראשונה – סגן שר הביטחון אלון שוסטר ישיב על שאילתה דחופה מס' 128, מאת חבר הכנסת יום טוב כלפון, בנושא: ביטחון תושבי ירושלים, יהודה ושומרון.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת כלפון.

יום טוב חי כלפון: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, בתקופה האחרונה, ובצל הרמדאן המתקרב, התגברו הפיגועים בירושלים וביהודה ושומרון: נהגת ישראלית נפצעה מיידוי אבנים ליד עלי; מחבל דקר שני ישראלים באזור חיזמה; מחבל נוסף דקר שני שוטרים בעיר העתיקה בירושלים; מאז נוסחה השאילתה היה פיגוע נוסף בירושלים.

יום טוב חי כלפון: רצוני לשאול: מה עושה משרדך על מנת להגן על תושבי ירושלים ויהודה ושומרון?

אלון שוסטר: תודה, חבר הכנסת יום טוב חי כלפון.

אלון שוסטר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לברך אותך, מזכירת הכנסת ירדנה.

אלון שוסטר: יום חשוב לך, יום חשוב לנו.

אלון שוסטר: אני רוצה להודות לך על מאור הפנים, על המקצועיות, על ההמשכיות הרבה.

אלון שוסטר: המוסד הזה הוא מוסד שחשוב לעם ישראל, למדינת ישראל, למשטר הדמוקרטי.

אלון שוסטר: אני מתייחס אליו בכבוד גדול, גם כשבאים יומיים וצריך לענות על שאילתה, משקיעים בזה, משום כבוד הכנסת, ובעצם משום כבוד המשטר הדמוקרטי במדינה שלנו.

אלון שוסטר: תודה על חלקך במעשה הגדול.

אלון שוסטר: אני רוצה לציין, חבר הכנסת כלפון, שהנושא הוא כמובן חיוני, חשוב.

אלון שוסטר: בצדק הוחלט להציב אותו בקדמת סדר-היום.

אלון שוסטר: יש משרד רלוונטי נוסף, כמובן, והוא המשרד לביטחון פנים, שהוא שותף שלנו וכמובן של משרדים אחרים לשמירת ביטחונם של האזרחים בשטחים שבאחריותנו, כמובן בשטחי מדינת ישראל.

אלון שוסטר: אני מייצג כאן את חלקו של משרד הביטחון ושל צה"ל, אלה שאחראים בעיקר על גזרת יהודה ושומרון, אבל אני אשלב גם את ההתייחסויות של המשרד לבט"פ שהועברו אליי, הן רלוונטיות יותר לאזור ירושלים.

אלון שוסטר: אכן פיקוד מרכז של צה"ל נערך בעת הנוכחית לתקופת חגי ניסן והרמדאן – זה הולך ביחד השנה – על מנת להקנות ביטחון וחופש פולחן לכל תושבי אזור יהודה ושומרון, וכמובן לתושבים ולבאים בשעריה של עיר הבירה שלנו, תוך מתן הגנה לכל גזרת איו"ש, מניעת טרור וסיכול התממשותו.

אלון שוסטר: אני יודע שצה"ל מבצע פעילות שוטפת בגזרת יו"ש, גם הגנתית וגם פרואקטיבית – התקפית אם תרצה – תוך הערכת מצב מתמשכת ובשיתוף פעולה עם הגורמים הרלוונטיים הנוספים במרחב הזה.

אלון שוסטר: יש סוכנויות ביטחון נוספות – שירות הביטחון, הפרקליטות מטבע הדברים קשורה לכך – כדי לעצור תופעות של יידוי אבנים ואיומים חמים יותר.

אלון שוסטר: צה"ל מבצע פעולות גלויות וסמויות של איסוף מודיעין, הצבת מארבים, תצפיות, פעולות הגנה בעומק השטח באזורי המגורים הרלוונטיים, בשטחי ההתארגנות והיציאה של מפגעים.

אלון שוסטר: בהקשר זה, אני רוצה לציין ביקור של שר הביטחון לפני זמן קצר בגזרת איו"ש.

אלון שוסטר: הוא אישר את התוכניות האופרטיביות.

אלון שוסטר: במקביל, לפני כשבוע, ערך השר לביטחון פנים דיון בנושא היערכות לחודש הרמדאן – שכאמור, סמוך לחגי ניסן – במטרה להבטיח היערכות נאותה של המשטרה להתמודדות עם האתגרים הצפויים בתקופה הזו.

אלון שוסטר: המשטרה פועלת בימים הללו לעיבוי כוחותיה, לרבות במחוז ירושלים, להכוונת איסוף ופעילות מודיעינית, לחיזוק הקשר עם גורמי חוץ, ביניהם מבחינת המשטרה, צה"ל ושב"כ, וכן נערכת להקצאת אמצעים מגוונים.

אלון שוסטר: אשר למקרים המוזכרים בשאילתה, אלה תופעות שאינן ייחודיות, לצערנו, לתקופת הרמדאן כמובן.

אלון שוסטר: כוחות הביטחון מתמודדים איתן באופן שוטף, וכלל כוחות הביטחון ימשיכו לעשות כל מאמץ וישקיעו את המשאבים הנדרשים על מנת לשמור על שלום הציבור וביטחונו.

אלון שוסטר: אני רוצה לחדד את החשיבות של המהלכים הללו של התמודדות עם הטרור, קודם כול משום שטרור מטרתו לבעת אזרחים, ואנחנו נגד פגיעה ונגד ביעותים.

אלון שוסטר: אנחנו בעד יחסי דו-קיום, אנחנו חושבים שכך ראוי להיות בין בני אדם, אלה כמובן מעשים בלתי חוקיים.

אלון שוסטר: יתרה מכך, המעשים הבודדים הללו, ולעיתים הצטברותם, יכולים להביא כמובן להסלמה גדולה, כוללת, שאף אחד לא יוצא ממנה נשכר.

אלון שוסטר: לכן בשילוב של צעדים – הייתי אומר כלכליים, ביטחוניים, תקשורתיים לעיתים – אנחנו נשמור על ביטחון הישראלים והפלסטינים ממערב לירדן.

אלון שוסטר: תודה.

מיקי לוי: שאלת המשך, בבקשה.

יום טוב חי כלפון: תודה על תשובתך, אדוני סגן השר.

יום טוב חי כלפון: אני אחדד: המתיישבים ביהודה ושומרון מעידים על כך שהם כרגע בתקופה ביטחונית לא טובה.

יום טוב חי כלפון: זאת אומרת, הם מתארים מציאות של הסלמה שחלק אומרים שהם לא ראו שנים.

יום טוב חי כלפון: השאלה: האם משרדך שותף להערכות האלה?

יום טוב חי כלפון: האם זה מה שעולה מהנתונים המקצועיים שבידיכם – שאנחנו באמת בתקופה של הסלמה ביטחונית שלא ידענו שנים?

יום טוב חי כלפון: שאלת המשך: יש לי הערכה גדולה מאוד אליך, אדוני סגן השר, אבל ככל שזה המצב האם נזכה לראות גם את השר בא לכאן בעצמו לדבר על הנושאים האלה?

אלון שוסטר: באשר לשר אני אשמח לראות אותו כאן יותר.

אלון שוסטר: הוא עסוק, כמו שאתה יודע, בשלל סוגיות ביטחוניות – הקרובות אלינו והרחוקות.

אלון שוסטר: מן הראוי לאפשר לו את חופש הפעולה והבחירה של מועד ההגעה לכאן.

אלון שוסטר: אכן כן, גם המשרד וגם זרועות לובשי המדים שתחת אחריותנו מודעים היטב לאפשרות של התלקחות בשבועות הקרובים.

אלון שוסטר: אנחנו לא רוצים בכך.

אלון שוסטר: אנחנו נערכים גם בעוצמה וגם בחוכמה כדי לייצר מציאות של שלום ודו-קיום באביב שמתקרב.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ממשיכים לשאילתה הבאה.

מיקי לוי: שאילתה דחופה מס' 129 מאת חבר הכנסת משה אבוטבול בנושא נוהלי כניסה ליריחו, בבקשה.

מיקי לוי: שאלה נוספת – חברת הכנסת סטרוק.

משה אבוטבול: כבוד סגן השר, שלום וברכה, אנחנו רוצים, ברשותך, לשאול: הנוהל החדש לכניסת ישראלים ליריחו מפלה בין מבקרים בבתי כנסת בעיר לבין אנשים שבאים לבלות שם.

משה אבוטבול: רציתי לשאול: 1.

משה אבוטבול: מדוע מבקרים בבתי כנסת לא רשאים לחתום ויתור על אבטחה כמו שאר הישראלים שבאים לשם?

משה אבוטבול: 2.

משה אבוטבול: מדוע הופחתו הכניסות המאובטחות מפעם בשבוע לפעם בחודש?

משה אבוטבול: 3.

משה אבוטבול: באיזה דרג גובש הנוהל החדש?

משה אבוטבול: וכיצד ניתן לשנות את זה, לפחות לטובת המתפללים שרוצים להתפלל שם?

אלון שוסטר: תודה, חבר הכנסת אבוטבול.

אלון שוסטר: בבחינה שנערכה לגבי נוהל הכניסה ליריחו הוחלט להגביר את הפיקוח של פיקוד מרכז ולצמצם סיכונים תוך מתן אבטחה ותיאום טוב יותר.

אלון שוסטר: הכניסה ליריחו מתאפשרת בשלושה סופי שבוע בכל חודש, ופעם בחודש מתאפשרת, כפי שאמרת, כניסה לבתי כנסת בהתאם לביקושים ולהסדרי הביטחון.

אלון שוסטר: מטבע הדברים אני לא אוכל לפרט על הנסיבות הביטחוניות ותמונת המודיעין, אבל אני רוצה לציין שאנחנו נמצאים בתקופת ניסיון, בפיילוט שייתכן שיורחב או ישתנה בהמשך בהתאם ליכולות, למצב הביטחוני ולצרכים.

אלון שוסטר: הנושא אושר על ידי אלוף פיקוד מרכז.

אלון שוסטר: תודה.

מיקי לוי: בבקשה, שאלת המשך.

משה אבוטבול: קודם כול, אני רוצה להדגיש בפניך סתם כאמירת אגב – גם לנו נושא התפילה זה סוג של בילוי רוחני לטובה.

משה אבוטבול: אז קחו את זה גם בחשבון כשאתם מתירים את כל הבילויים.

משה אבוטבול: אז זה סתם אמירת אגב, שתבינו שלנו חשוב מאוד מה שאדוני ענה, וזה מאוד מציק לנו שאנחנו לא יכולים להגיע כמו כולם.

משה אבוטבול: שאלת המשך, אדוני סגן השר: מדי שנה מתקיימת כניסה גדולה ליריחו בי' בניסן לציון כניסת בני ישראל לארץ.

משה אבוטבול: זאת כניסה בסדר גודל של כ-1,000 איש – בשנים הקודמות.

משה אבוטבול: השנה הצבא לא מאשר את האירוע כי הוא נופל על חודש הרמדאן.

משה אבוטבול: באיזה דרג התקבלה ההחלטה הזאת ובאיזה נימוק?

משה אבוטבול: איך משרד הביטחון פועל לחייב את הרשות הפלסטינית למלא את חובתה לשמור על האתר הארכיאולוגי תל יריחו הנמצא בשטח A?

משה אבוטבול: איך המנהל האזרחי פועל לשמור על אתר ארמונות החשמונאים, שנפגעו קשות לאחרונה, ואיך הוא מתכנן להנגיש אותם לקהל הרחב?

משה אבוטבול: אני אשמח אם תוכל לפרט ולהסביר לנו.

משה אבוטבול: תודה.

מיקי לוי: עוד שנייה, סגן שר הביטחון.

מיקי לוי: החיילים שביציע, לתשומת ליבכם, בדיוק סגן שר הביטחון עומד על הדוכן ומשיב על שאלות.

מיקי לוי: אבל כיושב-ראש הכנסת אני מברך אתכם על הביקור בכנסת ישראל.

מיקי לוי: בהצלחה.

משה אבוטבול: תנו הקשב, תנו הקשב.

אלון שוסטר: אני אכוון את מהות התשובה לגבי י' בניסן, שלא תהיה קונקרטית כי לא התכוננתי אליה, לדברים שאמרתי קודם.

אלון שוסטר: התקופה אינה תקופה רגילה, ואני מניח שהסיבה לכך שזאת בינתיים התשובה נובעת מהמציאות הלא-פשוטה.

אלון שוסטר: אני מניח שאתה מבין, אדוני, שאנחנו רוצים גם לאפשר, כמובן, את חופש התרבות והפולחן לכולנו, ויחד עם זה לשמור על ביטחון כל המשתתפים.

משה אבוטבול: - - - ממה נפשך?

משה אבוטבול: אם יש מצב ביטחוני מסוכן אז אני רוצה לשמור גם על אותם בליינים שלא יקרה להם משהו.

משה אבוטבול: הם לא שונים מהמתפללים.

משה אבוטבול: צריך לדאוג גם להם.

משה אבוטבול: ואם אין מצב ביטחוני מסוכן אז תאפשר גם למתפללים.

משה אבוטבול: ממה נפשך?

משה אבוטבול: שם רוצים לפגוע רק במי שמתפלל?

אלון שוסטר: אני מדבר עכשיו על 1,000 – אני מדבר על אותו אירוע גדול - -

משה אבוטבול: - - -

אלון שוסטר: הבנתי.

אלון שוסטר: אתה מבין שאירוע של 1,000 איש, ידוע, מכוון, מתוחם בזמן ובמקום רב-משתתפים – הוא אירוע יותר בעייתי.

משה אבוטבול: - - - שזה לא 1,000 איש.

משה אבוטבול: אדוני אמר - - - אני מנסה להבין.

אלון שוסטר: נוכל לדבר בעל פה.

אלון שוסטר: אני מעדיף להמשיך את הנושאים האלה בעל פה, ברשותך.

אלון שוסטר: לא כאן.

משה אבוטבול: בעבר לא עוגן בהסכמים שהם מחויבים, לפחות, לשמור על התרבות - - -

אלון שוסטר: אני מוכן להסכים איתך שכל בר דעת, כל בן אדם צריך לדעת להיות מסוגל – בכלל המשאבים שעומדים לרשותו והזמן שעומד לרשותו – להשקיע גם בזה.

אלון שוסטר: משום שהאתרים האלה יישארו – אני לא יודע אם לנצח נצחים, אבל לשנים ארוכות אחרינו, ותפקידנו לשמור אותם ולשמר אותם.

אלון שוסטר: אני מקווה שנצליח לשכנע את מי שאמונים על השטחים האלה.

משה אבוטבול: בפרט שאנחנו נשענים על זה – לעם היהודי, שהיינו שם, היו כמה דברים - - -

אלון שוסטר: אני יודע שהיינו ואני לא צריך את האבן אבל אני חושב שחובתו של מי ששולט על קרקע לשמור על אותה שכיית חמדה.

אלון שוסטר: בהחלט.

אלון שוסטר: תודה.

משה אבוטבול: יש עוד שאלה.

דוד ביטן: חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: אדוני סגן השר, אני רוצה לחדד את השאלה לגבי שני הנושאים שהעלה חבר הכנסת אבוטבול.

אורית סטרוק: לגבי סוגיית הכניסה ליריחו, מאובטחת או לא מאובטחת, בוא נשים את הדברים על השולחן: כשאתם אפשרתם כניסות יותר תכופות ליריחו ללא ליווי צבאי, הכניסות האלה מאושרות לישראלים שהם על פי רוב ערבים.

אורית סטרוק: הם באים לבלות ביריחו כבילוי.

אורית סטרוק: את זה עשיתם לערבים.

אורית סטרוק: בעת ובעונה אחת, ממש בעת ובעונה אחת, צמצמתם את היכולת להיכנס ליריחו ליהודים, ולא סתם ליהודים – ליהודים שבאופן קבוע במשך שנים לומדים תורה ומתפללים בבית הכנסת העתיק ביריחו כחלק מהסכמי אוסלו, כשבכלל בית הכנסת הזה היה אמור להיות 100% בשליטה שלנו, ורף המינימום שירדנו אליו זה שיש אליו כניסות לעיתים קרובות לצורך תפילה ולימוד – ואת הדבר הזה אתם צמצמתם עוד יותר.

אורית סטרוק: עכשיו, כשהממשלה הזו קמה אתם הכרזתם – לא אתה אישית, כי אתה לא עומד בראש הממשלה, אבל ראשיה הכריזו שהממשלה הזו תהיה ממשלת סטטוס קוו: היא לא תחיל ריבונות, היא לא תבצע נסיגות.

אורית סטרוק: אדוני סגן השר, לצמצם את הכניסה של יהודים לבית הכנסת העתיק ביריחו, שקורית באופן קבוע במשך עשרות שנים, זה סוג של נסיגה.

אורית סטרוק: ואני שואלת מאיפה לקחתם את החוצפה, סליחה, ואת עזות המצח לעשות את זה.

אורית סטרוק: זה דבר ראשון.

אורית סטרוק: עכשיו לגבי ארמונות החשמונאים.

אורית סטרוק: ממשלת ישראל, בזמן שהשר אלקין היה שר לענייני מורשת, השקיעה הרבה מאוד כסף בפיתוחו של האתר הזה, של ארמונות החשמונאים ביריחו, שהוא אחד האתרים הארכיאולוגיים הכי מדהימים שקיימים בארץ בכלל.

אורית סטרוק: מה שקורה שם בחודשים האחרונים זה שהרשות הפלסטינית – לא בטעות, לא כי היא לא מפקחת על זה, אלא בכוונת מכוון ובהוראה מגבוה שלה – בונה שם בנייה בלתי חוקית והורסת את האתר הזה, שהממשלה כבר השקיע בו מיליונים.

אורית סטרוק: עכשיו, לפי הכללים שנקבעו - - -

דוד ביטן: אורית, אורית.

אורית סטרוק: אני מסיימת, עכשיו אני מסיימת.

אורית סטרוק: לפי הכללים שנקבעו בהסכמי אוסלו, אתם רשאים - -

דוד ביטן: רגע, אין לך שאלה בסוף?

אורית סטרוק: שנייה אני מסיימת.

אורית סטרוק: - - אתם רשאים לאכוף שם על שוד ועל הרס עתיקות, כפי שאתם רשאים לאכוף במקומות שהם לא שטחי C למשל על איכות סביבה.

אורית סטרוק: למה אתם לא משתמשים ברשות הזאת שלכם על אתר כל כך יקר ערך?

אורית סטרוק: תודה.

דוד ביטן: נראה לי שאתה לא צריך להשיב.

דוד ביטן: היא ענתה, השיבה, הכול, בשאלה.

אלון שוסטר: חברת הכנסת סטרוק, קודם כול אני רוצה לחזור ולכבד לא רק את השאלה אלא לכבד את זכותנו וחובתנו, ממשלת ישראל, לעמוד על קיומם ועל שלמותם של אותם אתרים ארכיאולוגיים.

אלון שוסטר: אני לא יכול כרגע לתת לך את המענים, כי אני אפילו לא יודע לומר מהם האמצעים החוקיים שעומדים בפנינו, אבל אני רשמתי לעצמי תוך כדי הדברים.

אלון שוסטר: זה מעניין אותי, זה מסקרן אותי, ואני חושב שחזקה עלינו שנעשה את זה – או לפחות עליי, שאני אבחן את העניין.

אורית סטרוק: אני רק אעיר, אדוני סגן השר, שמקובל שאם אין בידך לענות לי כרגע אתה תשיב לי תשובה בהמשך.

אלון שוסטר: השאילתה הייתה בתחום מסוים, ואני ודאי אענה לך, אם תרצי, בהמשך, בלי שום קשר.

משה אבוטבול: אם אפשר להגדיל את זה ל"נענה לכם", כי אני יחד איתה.

אלון שוסטר: בסדר.

אלון שוסטר: ובאשר לשאלת שינוי הסטטוס קוו, אני חושב שאנחנו כמובן לא יכולים להבטיח ולא יהיה נכון כאשר מנהלים חיים של מיליוני אנשים בנסיבות משתנות שלא יהיו שום שינויים.

אלון שוסטר: ודאי שצריך להתאים את המענים להתפתחויות.

אלון שוסטר: סוגיות ביטחון בלבד – אין מעבר לכך שום דבר – מחייבות אותנו לבחון – אמרתי, זה פיילוט, ואנחנו פתוחים לבחינה בתקופת הפיילוט הזה, בהתאם למשאבים ולצרכים.

אלון שוסטר: To be continued, אנחנו כאן.

אלון שוסטר: תודה.

אורית סטרוק: אבל הפיילוט הזה הוא פיילוט אנטישמי, הוא נגד היהודים.

דוד ביטן: טוב, תודה רבה.

דוד ביטן: השאילתה הבאה, של חבר הכנסת מוסי רז לשרת התחבורה והבטיחות בדרכים מרב מיכאלי, בנושא: פינוי התחנה המרכזית בתל אביב.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת ביטן, תענוג לראות אותך בכיסא היו"ר.

דוד ביטן: תודה, תודה רבה.

מוסי רז: גברתי השרה, בחודש ינואר הוחלט על דחיית התוכנית לפינוי התחנה המרכזית בתל אביב ולא פורסמו לוחות זמנים.

מוסי רז: ברצוני לשאול: 1.

מוסי רז: מה המועד המתוכנן לפינוי?

מוסי רז: כמה אוטובוסים יפונו ולאילו מתחמים?

מוסי רז: 2.

מוסי רז: על מי מוטלת האחריות על המבנה של התחנה בתקופת הביניים?

מוסי רז: 3.

מוסי רז: האם נשקלת הפקעת בעלות על המבנה כדי למנוע הזנחה מכוונת?

מרב מיכאלי: קודם כול, חבר הכנסת מוסי רז, תודה רבה לך על השאילתה.

מרב מיכאלי: אני מאוד שמחה על ההזדמנות לדבר על הנושא הסופר-סופר-חשוב הזה.

מרב מיכאלי: ברשותך, אני כופרת בתיאור שנמצא בתחילת השאילתה שלך, שבחודש ינואר הוחלט על דחיית התוכנית, משום שבעצם אני גאה להיות שרת התחבורה שבכלל ניגשת לפינוי התחנה המרכזית.

מרב מיכאלי: זה לא שהייתה איזו תוכנית קודם ונעשה משהו בעניין והוחלט לדחות את זה.

מרב מיכאלי: ממש ממש לא.

מרב מיכאלי: אני כשנכנסתי למשרד ביקשתי מהצוות המקצועי לעשות כל דבר כדי שנביא לפינוי התחנה המרכזית, והם באמת עבדו עבודה רבה מאוד וקשה מאוד, ואז הודעתי על הפינוי ואז באמת התגלעו כל מיני קשיים.

מרב מיכאלי: לכן מה שהודענו זה שזה יהיה בשתי פעימות בעצם, ונאמרו הזמנים, ואני חוזרת עליהם כאן בשמחה: תוך שנתיים יהיה פינוי של חצי מהפעילות.

מרב מיכאלי: אם יש היום בתחנה המרכזית 5,000 נסיעות ביום, אנחנו תוך שנתיים נוריד אותן לחצי לפחות – אני תכף אגיד לך לאן זה הולך – ותוך ארבע שנים, כשייבנו מתחמים נוספים, היא תפונה לחלוטין.

מרב מיכאלי: לפני שאני מפרטת לך את המתחמים ואת האופן שהם מתחלקים לפי הזמנים, חשוב לי להגיד שההישג הגדול היה שהצלחנו להגיע להסכם עם עיריית תל אביב על הביצוע של הפרויקט הסופר-סופר-מורכב הזה.

מרב מיכאלי: חלק מההסכם אומר שבכל מקרה, גם עד הפינוי, גם משרד התחבורה וגם עיריית תל אביב – כל אחד ואחת על מה שבתחום אחריותו – עושות אכיפה מוגברת ומשמעותית על ההפרות של חברת נצבא ושיקום ושיפוץ של כל מה שאפשר בזמן שהתחנה עדיין עובדת.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לך שכבר הושתו על החברה קנסות במאות אלפי שקלים, וכבר נעשים צעדים בשביל לשפר מאוד מאוד את כל מה שקורה שם בינתיים, ואתה תראה את זה גם בזמן שעוד נשאר לפינוי.

מרב מיכאלי: עכשיו, בהתאם לתוכנית שסוכמה עם עיריית תל אביב ועם כל שאר הגופים הרלוונטיים, בשנתיים הראשונות אנחנו מתקינות גם את מסוף החרש, שהוא יהיה גם מסוף נוסעות ונוסעים, וכסף לביצוע שלו כבר יצא לפועל, כבר יצא – לא הוקצה אלא יצא.

מרב מיכאלי: וגם אנחנו בודקות ובודקים אפשרות להגדיל את מסוף סבידור כדי שחלק מהנוסעות והנוסעים ילכו לשם.

מרב מיכאלי: חוץ מזה אנחנו עובדות על חניון בשם הלוחמים, שהוא יהיה המקום המינהלתי שבו תהיה חניית לילה.

מרב מיכאלי: צריך להגיד, כל המתחמים האלה, אחד הדברים המשמעותיים שקורה בהם זה שהם כבר יהיו מחושמלים, כלומר הם יוכלו לקלוט אוטובוסים חשמליים.

מרב מיכאלי: ומשום שחתמנו לפני שבוע וחצי את הסכם התחרות בגוש דן, כלומר הסכם עם חברת דן לעשר השנים הקרובות שבמסגרתו גם תהיה תוספת שירות אדירה אבל גם יהיה מעבר מאוד מאוד משמעותי לאוטובוסים חשמליים – עד 2026 יהיו רק אוטובוסים חשמליים, כבר נכנסים 400 וכו' וכו' – אז המתחמים האלה הם בין השאר מה שאנחנו בונות בשביל לאפשר את הפעולה שלהם.

מרב מיכאלי: זה בחלק הראשון, כאמור.

מרב מיכאלי: בשנתיים הראשונות.

מרב מיכאלי: בשנתיים האלה מתחילה גם עבודה על מתחם פנורמה, שכרגע אפשר לבנות רק על חלקו.

מרב מיכאלי: בחלק הזה התכנון כבר יצא לפועל, ואנחנו נעבוד יחד עם עיריית תל אביב בוועדה לתשתיות לאומיות, המכונה הוות"ל, כדי לשנות את הייעוד של שאר הקרקע, ככה שבמשך השנתיים הבאות – אתה יודע איך זה, תהליכי תכנון לוקחים זמן – נוכל לבנות על כל השטח ולהוציא את כל שאר הפעילות מהתחנה המרכזית, גם למסופים שייבנו במהלך השנתיים הקרובות וגם למתחם פנורמה, שאמור להיות בנוי במלואו בשנתיים הנוספות.

מרב מיכאלי: דומני שאלה הדברים.

מרב מיכאלי: בנוגע להפקעה, אני רק אגיד שאנחנו פועלות ופועלים ובוחנות ובוחנים את כל האופציות.

מרב מיכאלי: זאת התשובה שלי כרגע לעניין הזה.

מוסי רז: שאלת המשך.

מרב מיכאלי: שאלת המשך, אם מרשה היושב-ראש, תהיה לי לכבוד ולעונג.

דוד ביטן: כן.

דוד ביטן: כן.

מוסי רז: ירשה.

מוסי רז: טוב.

מוסי רז: ראשית, גברתי השרה, תודה על תיקון המשפט הראשון.

מוסי רז: באמת אני חושב שנכון עשית כשאת רוצה להוציא את התחנה המרכזית מתל אביב, מהמקום שבו היא נמצאת.

מוסי רז: היא פוגעת בתושבים.

מוסי רז: וגם אני רוצה להגיד שצריך להקפיד שהתכנון האלטרנטיבי לא יפגע פשוט בתושבים אחרים.

מוסי רז: זה מאוד חשוב.

מוסי רז: ומכאן גם באה שאלת ההמשך שלי.

מוסי רז: אמרת שבעצם האוטובוסים יועברו למתחם סבידור ולפנורמה.

מוסי רז: השאלה שלי - - -

מרב מיכאלי: ולחרש, כן.

מוסי רז: ולחרש.

מוסי רז: השאלה היא אם יש התחלקות כמה אוטובוסים לכל מקום, על מנת שלא ניצור עוד פעמים מין מפלצת כזו, אלא נפזר את האוטובוסים על פני חלקי העיר.

מוסי רז: מה שגם יותר נכון תחבורתית, שאוטובוסים ייסעו כמה שיותר ברחובות, אנשים יעלו בתחנה ברחוב ולא באיזו מפלצת מהסוג הזה.

מרב מיכאלי: אדוני, כמובן, צודק.

מרב מיכאלי: אבל, א', אין לי כאן פיצול של מספרי האוטובוסים.

מרב מיכאלי: אני אבקש שיכינו ויעבירו לך, ברשותך.

מרב מיכאלי: קודם כול, אני מסכימה לחלוטין עם האמירה.

מרב מיכאלי: זה לא שאנחנו רוצות להעביר מפגע ממקום אחד למקום אחר.

מרב מיכאלי: אנחנו רוצות להביא למצב שתחנות אוטובוסים וגם מסופים הם לא מפגע פשוט.

מרב מיכאלי: ולכן, קודם כול, העניין של החשמול הוא סופר סופר משמעותי, משום שזה לעבור מכלי רכב מזהמים לכלי רכב נקיים וגם שקטים.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם יצא לך לשמוע את האוטובוסים החשמליים.

מרב מיכאלי: פשוט אי-אפשר לדעת אם האוטובוס פועל או לא פועל.

מרב מיכאלי: הדבר היחידי שעושה בו רעש זה המזגן.

מרב מיכאלי: זה דבר באמת מדהים לחוות.

מרב מיכאלי: אני ממליצה לך בחום לעלות על אלה שכבר נוסעים ברחובות.

מוסי רז: את אומרת שכשבא האוטובוס אני אשאל אותו אם הוא חשמלי או לא.

מוסי רז: ואם הוא לא חשמלי, אני אחכה לאוטובוס אחר.

מרב מיכאלי: אתה באמת, אם הוא חשמלי, לא תשמע, לא בטוח כמה תשמע אותו מגיע.

מרב מיכאלי: זה באמת דבר מדהים.

מרב מיכאלי: לכן אנחנו משקיעות ומשקיעים כל כך הרבה בחשמול המסופים והאוטובוסים.

מרב מיכאלי: אי-אפשר יהיה להימלט בכלל ממסופים, אבל באמת המעבר להוספת שירות משמעותית בתחבורה ציבורית מחייב מקומות שבהם האוטובוסים יוכלו לחנות, שהנהגות והנהגים יוכלו לנוח.

מרב מיכאלי: זה דבר מאוד משמעותי באמת לתנאים, תנאי העבודה הבסיסיים, וגם לבטיחות של כולנו, שלנהגות ולנהגים יהיה איפה לעצור ולנוח רגע.

מרב מיכאלי: אתה גם צריך תחנות שבאמת יש בהן יותר מאוטובוס אחד, שבאמת אנשים יכולים לעבור מקו אחד לקו אחר.

מרב מיכאלי: ולכן זה לא שאפשר להימנע לחלוטין ממסופים.

מרב מיכאלי: אבל הרעיון הוא שהמסופים יהיו בינוניים ולא אימתניים בכזה מצבור עצום של קווים ושל שירות.

מרב מיכאלי: ובאמת שיהיו כמה שיותר נקיים וכמה שיותר מפוזרים ברחבי העיר והארץ.

מרב מיכאלי: לכן יש לנו תוכנית מסופים לאומית שמתכננת כמעט 50 מסופים, עשרה מהם כבר יצאו לעבודה בשנה הזאת, אני שמחה לדווח.

מרב מיכאלי: והמטרה היא באמת להפוך את זה למשהו שהוא באמת הרבה יותר שירותי, הרבה יותר נעים, הרבה יותר יעיל, וודאי הרבה הרבה הרבה – ועד כדי בכלל לא מפגע לציבור.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש?

דוד ביטן: שאלה נוספת לחבר הכנסת עופר כסיף.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: גברתי השרה, אדוני היושב-ראש, שומעים?

עופר כסיף: כי אני לא יודע, יש פה זמזומים – לא שומעים טוב.

דוד ביטן: שומעים אותך.

מרב מיכאלי: אני שומעת מצוין.

עופר כסיף: השאלה שלי נוגעת להחלטה שהתקבלה ברגע האחרון לדחיית הפינוי של התחנה ממש ערב, ואולי אפילו דקה, לפני כניסתך לישיבה עם ראש עיריית תל אביב.

עופר כסיף: וגם יומיים לפני ההחלטה את ואני דיברנו.

עופר כסיף: והאמירה הייתה שהתחנה תפונה תוך שנתיים.

עופר כסיף: גם אנשי המקצוע במשרד שלך ובשאר משרדי הממשלה, לא רק אנשי מגמה ירוקה ואנשי סביבה, אלא גם אנשי המקצוע, כולם תמכו בפינוי תוך שנתיים.

עופר כסיף: לאחר מכן, באופן מאוד מפתיע, אני חייב לומר, פתאום יצאת מהישיבה עם חולדאי ודיברת על ארבע שנים, כאשר גם אנשי המקצוע אמרו שזאת החלופה הגרועה ביותר.

עופר כסיף: אני תוהה מה קרה באותה ישיבה ששינה באופן כל כך – כמעט, הייתי אומר, ב-180 מעלות את ההחלטה מקודם.

עופר כסיף: תודה.

מרב מיכאלי: בשמחה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, חבר הכנסת כסיף.

מרב מיכאלי: אני אשמח לחזור על ההסבר שנתתי כבר פעמים רבות, אבל אולי עדיין לא מעל הדוכן הזה, ואני שמחה לתת אותו כאן שוב.

מרב מיכאלי: אכן אדוני צודק, והכוונה והרצון היו לפנות את כל התחנה המרכזית בתוך שנתיים.

מרב מיכאלי: אבל, כפי שגם אתה, חבר הכנסת כסיף היקר, הרי מבין ויודע, אנחנו זקוקות לאוטובוסים האלה.

מרב מיכאלי: יש עשרות ומאות אלפים שמשתמשות ומשתמשים בהם מדי יום ותלויות ותלויים בהם כדי להגיע ממקום למקום ובאמת לזוז ולנוע בחיים.

מרב מיכאלי: כך שצריך את הנסיעות שנכנסות ויוצאות מהתחנה המרכזית להעביר למקומות אחרים.

מרב מיכאלי: ההבנה הייתה, של כל גורמי המקצוע, שיש שני מתחמים שאליהם אפשר להעביר בתוך שנתיים את כל הפעילות.

מרב מיכאלי: במהלך העבודה המאוד-מאוד מאומצת שעשו גורמי המקצוע במשרד וגם בעירייה, התברר לנו שמתחם פנורמה, שאליו באמת יעבור, בסופו של דבר, חלק ניכר מהפעילות, חלק ממנו נקרא בתב"ע אתר טבע עירוני.

מרב מיכאלי: ועל אתר טבע עירוני אי-אפשר לבוא ולבנות עכשיו מסוף.

מרב מיכאלי: הייתה מחשבה שאפשר יהיה לשנות את ייעוד הקרקע הזה בקלות, ולהתגבר על המכשול הזה, ועדיין לעשות את זה בתוך שנתיים.

מרב מיכאלי: בזמן שעבר מרגע שאני הכרזתי על שנתיים ועד אותה ישיבה מפורסמת שאתה מציין, התברר לנו שלא כן הוא – לא פשוט לשנות את ייעוד הקרקע.

מרב מיכאלי: וזה דבר שיצטרך לעבור בוועדה לתשתיות לאומיות, לא בוועדה המקומית.

מרב מיכאלי: דבר שייקח יותר זמן ממה שחשבנו.

מרב מיכאלי: ולכן גורמי המקצוע במשרד – ואני שוב אומרת, באמת יש לי רק מילים טובות ושבחים להגיד על רשות התחבורה הציבורית ועל אגף התשתיות במשרד התחבורה, שהשקיעו באמת באמת לילות כימים ומצאו פתרונות ככה שלא נצטרך לחכות את כל ארבע השנים, אלא נוציא חצי מהפעילות בתוך שנתיים למתחמים – אחד שהיה מתוכנן ושניים נוספים – ובזמן הזה נמשיך לעבוד על מתחם פנורמה כדי שתוך ארבע שנים נוכל לסיים ולהוציא את כל הפעילות מתחבורה ציבורית.

מרב מיכאלי: אני מבינה – ואני כל פעם מחדש עומדת כאן ונדהמת מחוסר האמון שיש מצד גורמים מסוימים כלפי הממשלה כגוף מבצע וכל הזמן מחפשים כל מיני קונספירציות או כל מיני דברים לא ראויים או לא תקינים שקורים.

מרב מיכאלי: אבל, אתה יודע – אני אמרתי באיזה ריאיון עיתונאי – אני מבינה שכפוליטיקאית אסור להגיד את האמת.

מרב מיכאלי: מה לעשות?

מרב מיכאלי: כולם חשבו, כל גורמי המקצוע חשבו שאפשר יהיה לעשות את זה בשנתיים וגילו שלמרות רצונם הטוב ולמרות הנחישות של כל הנוגעים בדבר, זה לא יהיה אפשרי.

מרב מיכאלי: עשינו מתווה חדש.

מרב מיכאלי: תוך שנתיים יפונה חצי מהתחנה המרכזית ותוך עוד שנתיים היא תפונה כולה.

מרב מיכאלי: אז אתה יודע, לפעמים האמת היא אופציה.

דוד ביטן: שאלה נוספת, אבוטבול.

דוד ביטן: קצר, אבוטבול.

משה אבוטבול: כן.

משה אבוטבול: מאוד קצר, כן.

משה אבוטבול: גברתי השרה, ביום ראשון – רגע, היושב-ראש.

מרב מיכאלי: אתה יכול לבקש שיגבירו לי את המיקרופון?

מרב מיכאלי: אני צרודה בטירוף.

דוד ביטן: רבותיי, אפשר להגביר את המיקרופון לשרה?

דוד ביטן: מטפלים בזה.

דוד ביטן: בינתיים, עד שהוא יסיים לשאול, הם כבר יגבירו את זה.

משה אבוטבול: אתה מאפשר לי, אדוני היושב-ראש?

משה אבוטבול: אני לא אעשה את זה בלי רשותך.

דוד ביטן: קדימה, נו.

דוד ביטן: מה מאשר לך?

משה אבוטבול: אני יכול לשאול?

משה אבוטבול: כי אתה - - -

דוד ביטן: אבל כן.

דוד ביטן: ברור.

משה אבוטבול: כן?

משה אבוטבול: זה בסדר?

משה אבוטבול: אוקיי.

משה אבוטבול: תודה רבה.

דוד ביטן: היינו צריכים להגביר את המיקרופון.

דוד ביטן: פתאום נהיית מנומס.

משה אבוטבול: אני אדם מאוד מנומס.

דוד ביטן: עכשיו אתה מפתיע אותי לטובה.

משה אבוטבול: כפי שאתה מכיר אותי, אדיב, מנומס.

דוד ביטן: חוץ מאשר כשאתה צועק.

משה אבוטבול: זה סתם, בגלל הגנים.

משה אבוטבול: גברתי השרה, ביום ראשון היה אמור משרדך להעביר לוועדת הכלכלה מידע המתייחס למעמדה של הרכבלית בחקיקה, להיקף המשתמשים שהיא עתידה לשרת בחול ובשבת, ולעלויות בימי חול ושבת, בעקבות הדיון המהיר שיזמתי בוועדה.

משה אבוטבול: כרגיל, לצערי, הממשלה שמה פס על הכנסת ואין תשובה.

משה אבוטבול: האם את מונעת את העברת המידע המבוקש לאחר שהתברר לך שהצפי לביקוש בשבת הוא אפסי, שהעלויות יגדלו משמעותית ושהדבר אסור חוקית?

משה אבוטבול: ושאלה נוספת, מדוע מתקיימות נסיעות הרצה עם נוסעים בלי לקבל קודם טופס 4, תוך סיכון המשתמשים?

משה אבוטבול: תודה רבה.

מרב מיכאלי: למיטב ידיעתי, חבר הכנסת אבוטבול, משרדי העביר את המידע המבוקש.

משה אבוטבול: עד אתמול לא קיבלנו.

אורית סטרוק: גברתי השרה, עד אתמול - - -

מרב מיכאלי: לא נתבקשנו להעביר מידע על הרכבלית, כך כותבים לי.

מרב מיכאלי: הבקשה הגיעה ביום ראשון עצמו והיא נמצאת בטיפול.

קריאה: - - -

מרב מיכאלי: אני מדייקת.

מרב מיכאלי: לקראת הדיון לא התבקשנו להעביר מידע.

מרב מיכאלי: במהלך הדיון אתם ביקשתם את זה, ואז הגיעה ביום ראשון בקשה למשרד והיא נמצאת בטיפול.

מרב מיכאלי: נסיעות ההרצה פשוט בוחנות את הרכבלית.

מרב מיכאלי: זה דבר מקובל שתמיד נעשה, אגב.

משה אבוטבול: ללא טופס 4?

מרב מיכאלי: כן, בוודאי.

מרב מיכאלי: איך אפשר לחכות?

משה אבוטבול: יש לך נתונים?

משה אבוטבול: יש מי שיכול לתת לי?

מרב מיכאלי: אין שום בעיות בטיחות חלילה.

מרב מיכאלי: תמיד יש נסיעות הרצה, ואנחנו אכן מחכות ומקוות – משרד התחבורה ענה לכל דרישות עיריית חיפה.

מרב מיכאלי: עמדנו אחת לאחת בכל הדרישות של עיריית חיפה.

מרב מיכאלי: אחרי שעמדנו בכל הדרישות נמצאו דרישות חדשות לעיריית חיפה.

מרב מיכאלי: גם בהן אנחנו נעמוד.

מרב מיכאלי: זה נמצא בטיפול, ואני מקווה שההמצאה של טופס 4 לא תתעכב יותר מדי ונוכל להתחיל להפעיל את הרכבלית החדשה והנוצצת.

מרב מיכאלי: ביום שני, בכל מקרה, אני אמורה לפגוש את ראש העיר חיפה, פגישה שאני מצפה לה בקוצר רוח כבר הרבה מאוד זמן.

מרב מיכאלי: למשרד התחבורה בראשותי יש הרבה מאוד תוכניות לחיפה בתור המטרופולין של הצפון והפיתוח שנדרש לה - -

אורית סטרוק: עזבי.

אורית סטרוק: השאלה לא אכיפה, את מפעילה אותה בשבת, מרב?

אורית סטרוק: זאת השאלה.

מרב מיכאלי: - - ואנחנו נשקיע בה הרבה מאוד.

מרב מיכאלי: היא בהחלט אמורה לפעול גם בשבת.

אורית סטרוק: - - - לא עשית כלום.

אורית סטרוק: זה מה שרצינו לדעת.

מרב מיכאלי: כלי תחבורה שעלה 350 מיליון שקלים - -

משה אבוטבול: על פי חוק את רשאית?

מרב מיכאלי: - - ואין היגיון שיהיה מושבת.

מרב מיכאלי: בוודאי בעיר שהסטטוס קוו בה הוא שיש תחבורה ציבורית בשבת.

אורית סטרוק: את מפעילה את הרכבלית בשבת - - - לא עשית כלום.

אורית סטרוק: בסדר.

אורית סטרוק: הבנו.

משה אבוטבול: - - - שבת, גברתי השרה.

מרב מיכאלי: בכל מקרה, חבר הכנסת אבוטבול, המידע שהתבקש לוועדת הכלכלה עבור יועבר.

משה אבוטבול: אני רק מבקש שתשקלי לגבי טופס 4.

משה אבוטבול: ראינו מה קרה במקומות אחרים.

אורית סטרוק: היא מפעילה בשבת - - -

דוד ביטן: חבר הכנסת איימן עודה, שאלה נוספת.

אורית סטרוק: - - - יוצא שיש להם זכות וטו, והם לא עושים כלום.

אורית סטרוק: זה הכול.

איימן עודה: לכבוד שרת התחבורה מרב מיכאלי, ברצוני לשאול על מעבר נהר הירדן, שנסגר בימים שישי ושבת וגם בכל יום אחרי השעה 15:30.

איימן עודה: את יודעת שהרבה סטודנטים, לרבות סטודנטים לדוקטורט, שלומדים בירדן, חלקם ממשרד החינוך, חלקם מורים, חלקם עובדים במשרות שהם לא יכולים להתפנות באמצע השבוע, לכן הם יכולים רק בסוף השבוע – אבל זה נסגר בפניהם, נאטם בפניהם.

איימן עודה: דיברתי איתך כמה פעמים.

איימן עודה: יש לך כוונות טובות, אבל הגיע הזמן לסיים את הסאגה הזאת.

איימן עודה: תודה.

אחמד טיבי: פנינו אלייך גם בכתב, גברתי השרה.

מרב מיכאלי: אין לי ויכוח איתך.

מרב מיכאלי: זאת סוגיה שצריכה להיות מטופלת בצורה הרבה יותר אפקטיבית.

מרב מיכאלי: לצערי לא הצלחנו.

מרב מיכאלי: ברשות שדות התעופה עוד לא הצליחו להתגבר על בעיית כוח האדם שנפתחה להם מאז הקורונה, ואני רק יכולה להבטיח לך שאני לא מניחה לעניין הזה.

מרב מיכאלי: לא רק שלא שכחתי ממנו, אני לא מזניחה את הטיפול בו.

מרב מיכאלי: רשות שדות התעופה גם נמצאת כרגע בתקופת מעבר, וצריך להיבחר לה מנכ"ל חדש, זה ודאי לא מקל על העניין.

מרב מיכאלי: אני רק יכולה להבטיח לכם שאנחנו עובדות ועובדים על זה בכל הכוח.

מרב מיכאלי: אני מודעת לזה, אתה צודק, זה דבר שצריך להיפתר, והוא ייפתר.

איימן עודה: אפשר להתחיל בצורה הדרגתית.

איימן עודה: כלומר, לפתוח כמה שעות בצורה מצומצמת ביום שבת, אבל כבר להתחיל בצורה הדרגתית, ואני חושב שאתם יכולים.

מרב מיכאלי: אני אבחן שוב את האפשרות שאתה מעלה עכשיו, אבל כאמור אני מודעת לזה.

מרב מיכאלי: אני לא מתווכחת.

אחמד טיבי: יש גם נושא שבת.

אחמד טיבי: אפשר להעסיק עובדים ערבים ברשות שדות התעופה - - -

מרב מיכאלי: אני ביקשתי שינסו לגייס באופן ייעודי כוח אדם בחברה הערבית בשביל הדבר הזה.

מרב מיכאלי: זה כנראה לא מצליח מי יודע מה.

מרב מיכאלי: צריך להביא בחשבון גם את הדבר הזה, כי אני ביקשתי בדיוק את ההצעה שלך.

איימן עודה: אנחנו אופוזיציה - - -

מרב מיכאלי: אין לנו ויכוח.

מרב מיכאלי: אני אשמח להפגיש אתכם, לעשות פגישה עם אנשי רשות שדות התעופה, ואולי בפגישה הזאת אפשר יהיה לחשוב על דברים אפקטיביים להוציא לפועל מייד.

איימן עודה: בשמחה.

איימן עודה: שנתקדם כמה שיותר מהר.

מרב מיכאלי: אז ככה נעשה.

איימן עודה: תודה רבה.

מרב מיכאלי: תודה.

דוד ביטן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: חבר הכנסת אורבך, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: אני מודה לכם.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה לכם.

מיקי לוי: המשך סדר-היום, סעיף 3, פרדה ממזכירת הכנסת הגב' ירדנה מלר הורוביץ.

מיקי לוי: איך אמרה הבת שלך?

מיקי לוי: לא מזכירה בכנסת, מזכירת הכנסת.

מיקי לוי: זה הבדל משמעותי.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, משפחת מלר הורוביץ, משה, נועה, ברוכים הבאים לכנסת ישראל.

מיקי לוי: מכיוון שזאת ישיבת המליאה האחרונה שלך – קשה לי אפילו להגיד את המשפט הזה.

מיקי לוי: זה משהו בלתי נתפס, לא קיים כנראה בלקסיקון – אני רוצה לקחת את ההזדמנות ולהודות לך בשמי, בשם הכנסת ובשם מדינת ישראל כולה על שנתת את מיטב שנותייך למען הבית הזה, למען הדמוקרטיה הישראלית.

מיקי לוי: אין הרבה אנשים שניתן לומר זאת עליהם, אין הרבה אנשים שתרמו כל כך הרבה לעוצמת הדמוקרטיה הישראלית.

מיקי לוי: עשית את עבודתך במקצועיות ובחן.

מיקי לוי: ראית כיצד הכנסת מתבגרת ומתפתחת והיית שם בהחלטות החשובות שעיצבו את עתיד המדינה.

מיקי לוי: ירדנה, הפכת לחלק מהפנים של הבית הזה.

מיקי לוי: כשרואים אותך, רואים את מליאת הכנסת.

מיקי לוי: ולמרות שאמרתי את המשפט הבא, נראה לי שהוא מספיק עוצמתי כדי להגיד עוד פעם ופעם נוספת.

מיקי לוי: ואם יורשה לי – את הפנים היפות של מליאת הכנסת.

מיקי לוי: את הנימוס, את האיזון ואת ההוגנות, את הרצינות, את היושר ואת המקצועיות.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולאחל לך בריאות איתנה, הצלחה והנאה גם בפרק הבא, פרק שאני מקווה שיהיה רגוע יותר אבל מעניין ומספק לא פחות.

מיקי לוי: בשם הכנסת, בשם מוסד היושב-ראש, ובשם אזרחי ישראל, תודה רבה לך מקרב לב.

מיקי לוי: בהזדמנות זו אני רוצה לאחל הצלחה גם למזכיר הכנסת הנכנס, עו"ד דן מרזוק.

מיקי לוי: אתה נכנס לנעליים גדולות מאוד, נעליים היסטוריות שדרכו בכל צומת מרכזי בכנסת הזאת ובכל אירוע היסטורי.

מיקי לוי: אין לי ספק שתעשה עבודה מצוינת, הוגנת ומקצועית.

מיקי לוי: ירדנה, תודה רבה לך מקרב לב.

מיקי לוי: אנחנו מודים לך ומאחלים לך הצלחה והרבה בריאות בהמשך הדרך.

מיקי לוי: מותר למחוא כפיים.

מיקי לוי: (מחיאות כפיים) תודה רבה.

מיקי לוי: ראשון הדוברים – השר גדעון סער, בבקשה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, גברתי מזכירת הכנסת, כנסת נכבדה, אני מודה שגם אני קצת מתרגש.

גדעון סער: לאמריקאים יש משפט יפה: thank you for your service, וזה מגלם בתמצית את מה שאני רוצה לומר וביטאו כל חברי וחברות הכנסת במחיאות הכפיים לפני דקה.

גדעון סער: אני זוכר שהתחלת את תפקידך כסגנית המזכיר.

גדעון סער: זה היה בתקופה שהייתי בכנסת הראשונה שלי, בכנסת השש-עשרה, ועד היום ביצעת את תפקיד מזכירת הכנסת זה למעלה מעשור.

גדעון סער: זו תקופה מספיק ארוכה כדי שתהיה צריבה בתודעה של התפקיד עם האדם, ובמידה רבה, כשרואים אותך, רואים את הכנסת – לא במובנים הפחות-טובים, שאליהם אני אגיע בהמשך.

גדעון סער: היית האישה הראשונה בתפקיד, ואתמול יושב-ראש הכנסת והנשיא לשעבר הדגיש שנבחרת לא מהטעם שאת אישה אלא מפאת כישורייך, וכמובן שזה נכון.

גדעון סער: אלא שז'בוטינסקי אמר, כתב, יותר נכון, בביוגרפיה שלו – אני מצטט מהזיכרון, אבל זה יהיה ליד – שבכל תפקיד מהתפקידים, בבית או בחיים הציבוריים, חוץ מתפקיד של הפעלה גסה של כוח השרירים, הוא מעדיף את האישה על הגבר.

גדעון סער: ואת הוכחת שזה נכון.

גדעון סער: ואיך הוכחת שזה נכון?

גדעון סער: אחזת באמת בגישה ממלכתית מובהקת, חסרת פניות, שרואה את הסמל של המדינה ואת הסמל הממלכתי של הכנסת במקום שזה מה שהוא מייצג.

גדעון סער: כל אחד מהאנשים שיושבים באולם הזה מייצג מגזר מסוים, תפיסות מסוימות, צבע אידיאולוגי מסוים, ובמובן הזה זה חשוב מאוד שיש מי שאוחז בדבר הכללי, ואת אחזת בו.

גדעון סער: הדבר השני – הידע, הידע והרצינות שלצידו, זאת אומרת – אני אסביר:

גדעון סער: קודם כול ידע שנצבר אצל מי שהיה בהרבה מאוד סיטואציות פרלמנטריות, ואז הוא מכיר מתוקף הניסיון מה הסעיף בתקנון או מה התקדימים וכדומה.

גדעון סער: אבל לצד זאת, הרצינות היא שמביאה אותך, למרות שאתה זוכר, תמיד לבדוק את זה עוד פעם, תמיד לבדוק את עצמך מחדש – ואת עשית את זה, ולכן כשהיית באה עם תשובה, תמיד היה ברור לי שזאת התשובה הנכונה ואין מה לבדוק אחר כך.

גדעון סער: הדבר השלישי זה הכבוד לכולם, הכבוד לכל אחד ממי שיושבים כאן וגם הכבוד של הבית הזה, שהיה חשוב לך הרבה מאוד פעמים יותר ממה שהוא היה חשוב למי שיושב באולם מתחת.

גדעון סער: הכבוד גם לנהלים ולפרוצדורות של הבית הזה.

גדעון סער: אנשים נוטים להקל בזה ראש – פרוצדורות זה דבר של משפטנים – אבל זה מאוד מאוד חשוב, כי אלה כללי המשחק, והדבר הכי חשוב בדמוקרטיה, בטח בדמוקרטיה מאוד הטרוגנית כמו הדמוקרטיה ישראלית, הוא שמירה על כללי המשחק.

גדעון סער: גם התכונות האישיותיות שלך – זה שתמיד את עם מאור פנים, וזה שאף פעם לא ראיתי, ולפי דעתי אף אחד לא ראה, שום עניין של אגו, זה בכלל דבר גדול מאוד.

גדעון סער: רואים שאת בית"רית, אם מותר לי להוסיף, את זה אני יודע, אבל כל מי שיודע – אני מתייחס בהדרת כבוד לבית"רית כפי שהייתה פעם כמחמאה.

גדעון סער: את שמרת על ההדר הבית"רי בכל מצב, והיו פה מצבים מאוד לא קלים, שהיה מאוד קל בהם לא לשמור על ההדר.

גדעון סער: לצערי, אנחנו, החברה הישראלית בכלל והבית הזה בפרט, הולכים ומתרחקים מהאידיאל הזה שקבע ז'בוטינסקי, ואני בטוח שלא פעם נחמץ ליבך מהמקום שבו את יושבת, כשראית איך אנחנו מתרחקים מזה.

גדעון סער: אני חושב שחלק מהביטוי של מחיאות הכפיים הוא בגלל שאת ידעת לשמור על זה.

גדעון סער: ולכן אני רציתי לסיים את דבריי בציטוט איך שזאב ז'בוטינסקי הגדיר את ההדר הבית"רי והתייחס אליו, שזה הרבה יותר חשוב מאשר אם אני אגיד כמה מילים.

גדעון סער: "'הדר' – מילה עברית שאינה ניתנת כמעט להיתרגם לשפות אחרות.

גדעון סער: היא כוללת בתוכה כתריסר מושגים שונים: יופי חיצוני, גאווה, דרך ארץ, נאמנות.

גדעון סער: .. אולם 'תרגומו' המלא בשפת חיי יום-יום מוכרח להיות הבית"רי עצמו – בצאתו ובבואו, בפעלו, בדיבורו ובהגותו את מחשבותיו.

גדעון סער: מובן מאליו, כי רחוקים אנחנו עוד מרחק רב מהמצב הלזה, ולא בדור אחד יכול עם להגיע עדיהו.

גדעון סער: אולם על 'ההדר הבית"רי' להיות שאיפת יום-יום של כל אחד ואחד מאיתנו.

גדעון סער: כל צעד מצעדינו, כל תנועת יד, כל הגה קל, כל פעולה ואפילו כל רעיון עלינו לבצע בתמידות ובעקשנות מבחינת ה'הדר'.

גדעון סער: " "הרי אנו היהודים היננו העם האריסטוקרטי ביותר בכל העולם כולו" – והוא מסביר מה זה, למי שהמילה הזאת קצת לא נוחה לו – כי "מאחורי כל אחד מאיתנו עומדים כשבעים דורות, אשר ידעו קרוא וכתוב, שלמדו ודיברו על אלוהים ועל היסטוריה, על עמים ומלוכות, על אידיאות של צדק ויושר ועל - - - האנושיות והעתיד.

גדעון סער: כל יהודי הוא במובן זה 'בן מלך'.

גדעון סער: " "על כן המשמעת הבית"רית היא אחד האמצעים הטובים לחינוך של 'הדר', אולם דבר זה אינו מספיק כלל.

גדעון סער: כאן כל אחד מחויב 'לעבד' את עצמו, לסנן ולזקק את כל הליכותיו.

גדעון סער: 'ההדר' מורכב מאלף 'הבלים', המהווים כולם יחד את חיינו היומיים.

גדעון סער: אכול בשקט ובמתינות, אל תבליט את מרפקיך בעת אוכלך, אל תגמע את המרק בקול הנשמע למרחקים, בלכתך ברחוב עם חבריך אל תכבוש את כל המדרכה, בעלותך בלילה על מדרגות של בית אל תשמיע את קולך, ולא תעיר את השכנים; פנה דרך ברחוב לאישה, לבא בימים, לילד קטן, לכל אדם בכלל – יהא הוא גס, אל תהיה.

גדעון סער: כל זה ועוד שורה אין-סופית של 'הבלותות' אחרות יוצרים את ההדר הבית"רי.

גדעון סער: " "אולם חשוב פי כמה הוא ה'הדר' המוסרי.

גדעון סער: עליך להיות רחב לב, כל עוד אין הדבר נוגע לעניינים" עקרוניים.

גדעון סער: "אל תעמוד על המקח לגבי זכויות פעוטות.

גדעון סער: מוטב שתקריב אתה קורבן ולא תדרוש קורבן מאחר.

גדעון סער: כל מילה שלך מחויבת להיות 'מילת כבוד', ומילת כבודך צריכה להיות קשה מצור.

גדעון סער: מוכרח לבוא היום, בו כל יהודי שירצה את ההוקרה העליונה של יושר אנושי, של נימוס וכבוד, לא יגיד כמו עתה: 'זהו ג'נטלמן אמיתי!', אלא יאמר: 'זהו בית"רי אמיתי!'.

גדעון סער: " אז תודה לך, ירדנה, שקיימת את הדבר הזה מתוך הנדר.

גדעון סער: אני מאחל לך קודם כול חיים טובים עם בריאות איתנה, קודם כול הרבה נחת ושמחה, ושתדעי למצוא משמעות בדברים שתעשי בהמשך.

מיקי לוי: תודה רבה לשר המשפטים.

מיקי לוי: השרה מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: ירדנה יקרה, לחבר הכנסת דוד ביטן ולי יש הצעת חוק, הגשנו הצעת חוק לביטול פרישת חובה, ואם יש מקרה שבו היינו צריכות את החוק הזה זה המקרה שלך.

מרב מיכאלי: כל כך הרבה פעמים – לא עד כדי כך כמוך, כן, אבל אדם מגיעה לגיל שהוא כאילו פרישת חובה בשיא יכולתה, בחריפות שכל אדירה, עם ניסיון וידע מצטבר שאין לו תחליף, עם פניות רגשית, עם אהבה לעבודה ולמקום העבודה, עם מחויבות אין-סופית ועם טעם אדיר לעשייה.

מרב מיכאלי: באמת באמת אני לא יודעת איך קרה שעוד לא העברנו את ביטול חובת הפרישה.

מרב מיכאלי: אם הייתי מביאה בחשבון שזה יהיה נוגע אלייך אז כנראה הייתי מזדרזת יותר.

מרב מיכאלי: אני לא מכירה את הכנסת בלי ירדנה מלר כמזכירה.

מרב מיכאלי: אני הגעתי כשאת כבר ראית מזכירת הכנסת וידעתי שאת האישה הראשונה בתפקיד מזכירת הכנסת, מה שישר כאילו גרם לי גם ן קצת להזדקף.

מרב מיכאלי: ואני לא רוצה להכיר את הכנסת בלעדייך, אני ממש לא מעוניינת בזה, והאמת ניתנת להיאמר שאני גם קצת חרדה ממה יקרה לכנסת בלעדייך.

מרב מיכאלי: אני מאחלת בהצלחה רבה למזכיר החדש ואני סומכת על לשכתך הנפלאה, שאת השקעת בהן, והן באמת באמת – ברור לי שבפינתנו, מה ששלך, שלהן הוא, אבל עדיין, אני מודה ומתוודה שאני חרדה לכנסת, ואני מפצירה בחברותיי וחבריי חברי הכנסת להביא בחשבון שאנחנו נכנסות ונכנסים עכשיו לעידן חדש ואנחנו לא נוכל להרשות לעצמנו את ההתנהלות משולחת הרסן וחסרת האחריות שנראית כאן לפעמים, משום שלא תהיה לנו ירדנה עם האצבע בסכר.

מרב מיכאלי: מאוד התלבטתי אם להגיד, אבל אני לא יכולה להתאפק: חלק מההדר הז'בוטינסקאי והאחר שלך בא לידי ביטוי לא רק באופן שבו את מדברת ובדברים שאת אומרת, במאור הפנים ובחוסר הפניות המוחלט, אלא גם בהופעה המהממת שלך, שהיא לעולם מתוקתקת, באמת עד אחרונת הציפורניים.

מרב מיכאלי: אני תמיד מסתכלת על זה בהשתאות ובקנאה ובהערצה רבה.

מרב מיכאלי: ובהקשר הזה, הביטו בקנקן, כי מה שיש בה הוא עוד הרבה יותר מזה.

מרב מיכאלי: אתמול ראינו את הבת שלך באירוע הפרידה המרגש שהיה ממך בשאגאל, וראית איך הסטייל הזה עשה את הקפיצה הדורית בצורה המושלמת ביותר.

מרב מיכאלי: את, חזרו ואמרו, את גדלת בחרות, את בית"רית.

מרב מיכאלי: אני גדלתי בצד השני המוחלט מבחינה פוליטית, במפ"ם ובמפא"י, אבל היום בפוליטיקה שלנו את ואני לגמרי לגמרי באותו צד, לגמרי באותו צד; גם מבחינת המחויבות האידיאולוגית לחמשת המ"מים, אם תרצו, הז'בוטינסקאים, אבל לא פחות מזה, משום שהיום אני חושבת שהדבר מס' אחת שמאחד אותנו הוא התפיסה הבן-גוריוניסטית של ממלכתיות.

מרב מיכאלי: בן-גוריון הוא שהביא את הקונספט הזה של ממלכתיות, המדינה, חובתה לאזרחיות ולאזרחים שלה, הממלכתיות מעל המפלגתיות, מעל הפלגנות.

מרב מיכאלי: ואני מאושרת שאני יכולה למצוא את הקו המחבר הזה בינך לביני, בסופו של דבר, בתור הקרקע הכי יציבה שאנחנו חייבות וחייבים לשמר בשביל לבנות את עתידה של מדינת ישראל ביחד.

מרב מיכאלי: אז אני מאחלת לך שלא תתרחקי מדי.

מרב מיכאלי: אני מאחלת לנו שלא תתרחקי מדי.

מרב מיכאלי: אשלח אותך – לא אשלח אותך; אני אשלח אותנו לעידן החדש הזה שבו את מבלה ואנחנו פה עם האמירה של גולדה, עוד אישה שאני נושאת אליה עיניים, שפסימיות היא מותרות שיהודייה או יהודי אינו ואינה יכולה להרשות לעצמה.

מרב מיכאלי: אז באמת אהבה רבה לך ותודה רבה רבה רבה על הכול.

מרב מיכאלי: אנחנו נמשיך להסתכל על הכיסא הזה ולראות אותך.

מיקי לוי: תודה רבה לשרה מרב מיכאלי.

מיקי לוי: הדובר הבא – חבר הכנסת אקוניס, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת מרגי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מזכירת הכנסת, משפחת מלר היקרה, אדוני היושב-ראש, אנחנו נפרדים היום מחברת הכנסת ה-121.

מיקי לוי: יפה מאוד, באמת יפה.

אופיר אקוניס: מזכירת הכנסת הגב' ירדנה מלר היא חברת הכנסת ה-121.

אופיר אקוניס: במרוצת 45 שנים שבהן היא שירתה את הכנסת במגוון תפקידים כאן, ומתוכם היכרותנו - - -

אוסאמה סעדי: זה לא בסדר שבאירוע פרידה אנחנו חייבים ללכת להצביע ולעזוב את האולם.

אחמד טיבי: ביקשנו - - - זה לא בסדר.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה להמשיך.

אחמד טיבי: כמה פעמים ביקשנו מכם?

מיקי לוי: אבל יושב-ראש ועדת הכנסת כאן.

מיקי לוי: רגע, חבר הכנסת טיבי.

אופיר אקוניס: אני מסכים עם המציעים – להמתין עם ההצבעה בעוד 20 דקות.

קריאה: - - -

מיקי לוי: רגע, רגע, שנייה אחת.

מיקי לוי: רק שנייה, בבקשה.

מיקי לוי: גב' סטרוק, אני לא צריך כל פעם את העזרה שלך, אני מסתדר לבד, בסדר, הבנתי.

מיקי לוי: אם נצטרך, נעשה בסוף הדברים לכבודה של מזכירת הכנסת עשר דקות הפסקה כדי לאפשר לכולם.

מיקי לוי: בבקשה, לבקש מחבר הכנסת יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון לבטל כרגע את ההתכנסות.

מיקי לוי: אם הוא יצטרך, ניתן לו עשר דקות לאחר מכן.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: לא צריך על כל דבר לצעוק.

אופיר אקוניס: ובכן, ירדנה לא יכלה לבקש אירוע שכל כך מאפיין את הכנסת כמו מה שהיה כאן בשלוש הדקות האחרונות – דוגמה מובהקת לישראליות במיטבה שמשתקפת במשכן הכנסת, ובמליאת הכנסת ביתר שאת.

שמחה רוטמן: היא הצליחה להביא להסכמות.

אופיר אקוניס: הביאה להסכמות, ברוך השם.

אופיר אקוניס: אמרתי שירדנה כאן ב-45 השנים האחרונות – מתוכן היכרותנו בת 26 שנים – הפכה לאחד מסמליו של המשכן, אבל מהסמלים החיוביים, אדוני היושב-ראש: רהוטה, יסודית, ידענית, מקצועית ומקצוענית לעילא ולעילא.

אופיר אקוניס: גם יושבי-ראש – ויושבים כאן אתה, אדוני היושב-ראש, היושב-ראש הקודם יריב לוין ואחרים ששימשו בתפקיד – וגם הסגנים, כמובן, למדו ממנה רבות על עבודת הכנסת, על המליאה ביתר שאת, וגם על הוועדות.

אופיר אקוניס: יודעת את התקנון – הוא לא פשוט, בעיקר תתי-הסעיפים הם לא פשוטים, יותר מהסעיף העיקרי – יודעת אותו על בוריו, דבר באמת מאוד לא פשוט.

אופיר אקוניס: ואני מנצל את ההזדמנות להודות לך על הסיוע, כח"כ צעיר שנכנס לכאן בכנסת השמונה-עשרה, ומייד למילוי מקום כסגן יושב-ראש, עד שהתמניתי ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

אופיר אקוניס: זו הזדמנות טובה להודות לך.

אופיר אקוניס: וכמובן, כפי שצוין כאן – האישה הראשונה בתפקיד אחרי 63 שנים לייסוד הכנסת.

אופיר אקוניס: אבל ברשותכם, וזה הוזכר כאן גם על ידי שר המשפטים וגם על ידי שרת התחבורה, ואולי גם על ידי הדוברים הבאים, ברשותכם, התכונה היסודית ביותר, הבית"רית ביותר, שאין איש שיכול להגדיר את עצמו איש בית"ר בלעדיו – חוץ מהדבקות ברעיון ארץ ישראל השלמה, כמובן – זה רעיון ההדר.

אופיר אקוניס: אי-אפשר להיות בית"רי אמיתי ללא התכונה הזאת.

אופיר אקוניס: ולא בכדי ירדנה היא נצר ללוחם הארגון הצבאי הלאומי מנתניה – אם אפשר לומר, אדוני היושב-ראש, חלה התיישנות – יוסי מלר, שהיה לו חלק נכבד בפעולה, אחת מן הפעולות, בעצם העיקריות, שהביאו לסיום המנדט הבריטי: חטיפתם ותלייתם של שני הסמלים הבריטים בעיר נתניה, שהייתה משופעת בלוחמי הארגון הצבאי הלאומי.

אופיר אקוניס: ובכן, ההגעה שלה לכאן אחרי מהפך 1977, לסיעת הליכוד, הייתה טבעית והיסטורית.

אופיר אקוניס: עכשיו יש משהו שעליו אני מאוד מתקנא בירדנה – יש הרבה דברים שאני מתקנא, אבל יש דבר אחד עיקרי: הזכות הגדולה ההיסטורית, שלא תחזור לעולם, לעבוד עם שניים מגדולי האומה, שני יהודים ענקים, ענקים, מנחם בגין ויצחק שמיר, זכרם לברכה.

אופיר אקוניס: ולא בכדי, כך נודע לי, כתב בדברי פרידתו ממך, במעבר מהתפקיד בסיעת הליכוד למזכירות הכנסת, יצחק שמיר: הקמע של הליכוד.

אופיר אקוניס: ואני רוצה לומר לך, יצא כך, לא בכדי, אולי, מקרי, לא יודע, שדברי הפרידה כאן במליאה וסיום התפקיד הם בחודש אדר, בתווך שבין יום השנה לפטירת מנחם בגין, זכרו לברכה, לבין אירועי י"א באדר, שהביאו – אגב, השרה מיכאלי, י"א באדר, חלק מן הנרטיב ההיסטורי הציוני, האירוע שהפך לסמל הכמעט-יחיד, אדוני היושב-ראש, גם של הימין וגם של השמאל.

אופיר אקוניס: זה דבר מדהים.

אופיר אקוניס: אין דברים כאלה כמעט בתולדות הציונות, שאירוע בתולדותינו, בי"א באדר תר"ף – יושבת כאן אשת קריית שמונה הקרויה על שם אירועי י"א באדר, שרת החינוך.

אופיר אקוניס: בעיניי זה דבר שהוא לא מקרי, הוא לא מקרי.

אופיר אקוניס: אני רוצה לומר לך, ירדנה, לחברות וחברי הכנסת ולמשפחה: את דוגמה ומופת לאנושיות, למקצועיות, להבנת הדמוקרטיה, להגינות.

אופיר אקוניס: תחסרי לנו כאן מאוד, מימין ומשמאל, קואליציה ואופוזיציה.

אופיר אקוניס: תודה רבה לך.

אופיר אקוניס: ואני מאמין שבשם כולנו אני אומר את הדברים: תודה רבה ותל חי.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת אקוניס.

מיקי לוי: הדובר הבא, יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: כל כך כיף לא להפעיל שעון ולהגיד: משפט אחרון לסיום.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: חבריי חברי הכנסת, מכובדיי השרים, ירדנה היקרה, משפחתה החשובה, עובדי הכנסת שבאו לכבודך, אורחים יקרים, אני לא אוהב לומר "אנחנו נפרדים".

יעקב מרגי: אנחנו באירוע לכבודה של ירדנה, מזכירת הכנסת המיתולוגית, אפשר לומר.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם יש בעל תפקיד, בטח לא בבית הזה, או אם חי בתוכנו אחד שנגע בהיסטוריה ב-45 שנות שירות.

יעקב מרגי: אני לא אומר עבודה – שירות.

יעקב מרגי: ירדנה משרתת בכנסת 45 שנים בשלל תפקידים.

יעקב מרגי: משנת 2004 שימשה כסגנית מזכיר הכנסת, וב-12 השנים האחרונות שימשה כמזכירת הכנסת.

יעקב מרגי: אפשר לקבוע קטגורית: אין שני לניסיון העשיר ולידע העצום של ירדנה, אשר הקפידה באופן עקבי לשמור על הגינות, יושר ושוויון בכל תפקידיה השונים, בתפקידה תחת יושבי-ראש שונים מכל קצווי הקשת הפוליטית, מתוך דאגה לשמור על ממלכתיות וכבוד הכנסת, ולנגד עיניה ראתה את טובת חזותו הציבורית של משכן מכובד זה, המהווה וצריך להוות אי של שפיות ואחדות בתוך תרבות השיח הישראלי, אשר לעיתים הקיטוב גואה בו.

יעקב מרגי: ירדנה, כפי שהוזכר, נולדה בנתניה להוריה יוסי ואליה מלר, אשר פעלו בשליחות ציבורית והיו ממקימי העיר נתניה בשנותיה הראשונות.

יעקב מרגי: אפשר לומר שזה מגמד, "בין מקימי העיר נתניה"; בין מקימיה של המדינה הזו.

יעקב מרגי: מתוך רצון לתת ולהעניק לאחר בראיית טובת הכלל, רגליה של ירדנה נטועות עמוק עמוק בשליחות הציונית, בשליחות שלא נגמרת של עם ישראל במדינת ישראל.

יעקב מרגי: על ערכים אלו ודומיהם התחנכה מזכירת הכנסת ירדנה מלר, ועם סיום לימודיה, בגיל 22, אם אני לא טועה – מהאוניברסיטה לכאן:

יעקב מרגי: התחילה את עבודתה בכנסת, ואט-אט טיפסה במעלה ההר בשלל תפקידים במינהל הכנסת עד לתפקיד הנכבד שבו שירתה את העם בישראל.

יעקב מרגי: ירדנה, את יודעת, כשנבחרתי לכנסת, שיבחו אותי.

יעקב מרגי: אמרתי: ביג דיל, מה קרה?

יעקב מרגי: עשיתי MRI, לא השתנה לי שום איבר בגוף.

יעקב מרגי: אז הם אמרו לי: לא, אל תזלזל בזה, אתה אחד מתוך 120.

יעקב מרגי: ולך אני אומר משהו יותר חזק משלי: את אחת, אחת, שזוכה מכל העם להיות מזכירת הכנסת.

יעקב מרגי: זה מעמד עוד יותר חזק, עוד יותר מכבד, התפקיד המשמעותי והייצוגי והמכבד של הפרלמנט הישראלי כמזכירת הכנסת, ועשית זאת, אם אפשר לומר, ביד רמה.

יעקב מרגי: ירדנה, מי שעובד איתה – זכיתי קצת בתקופה שהייתי בנשיאות הכנסת, גם בכנסת הקודמת, גם בנוכחית – במבט עיניים, בתנועות העיניים, בתנועות הגוף, אפשר להבין מה היא רוצה, מתי יש לה נחת רוח, מתי יש לה קורת רוח ומתי יש לה מורת רוח.

יעקב מרגי: מדינת ישראל צעירה ותוססת.

יעקב מרגי: סדר-היום הציבורי מתעדכן בקצב מהיר, ואירועים שוברי שגרה נהיו חלק מן השיח השוטף בסדר-היום הציבורי.

יעקב מרגי: את כל זאת נדרשת להכיל מליאת הכנסת, המביאה את הקולות באמצעות נבחריה, חברי הכנסת, לעיתים בקול דממה דקה, לעיתים להפך.

יעקב מרגי: אולם גם בתוך חלל המורכבות הזה, בתוך האקווריום המנותק הזה, ניצבת מזכירת כנסת אחת, שגם היא אטומה, מנותקת מכל רעשי הרקע.

יעקב מרגי: וכך היא נהגה, ירדנה, בריכוז מופלא ומעורר השתאות של קיום שגרת המליאה, מתוך חובה לשמור על ערכי חקיקה ותקנון הכנסת, לשמור על המשך עבודת הכנסת ועבודת המליאה.

יעקב מרגי: ירדנה, זו הייתה חוויה להכיר אותך.

יעקב מרגי: אני צעיר מבין חברי הכנסת.

יעקב מרגי: השנה אני מכהן את שנת ה-20 שלי בכנסת, אז באולם הזה אנחנו כמעט ביחד.

יעקב מרגי: מ-2003 אני מכיר אותך כסגנית וכיושב-ראש, חלק מזה בתפקיד בנשיאות.

יעקב מרגי: כבוד, כבוד גדול.

יעקב מרגי: דיברו על הדר – אני לא מכיר את ההדר הז'בוטינסקאי, אבל יש בך הדר.

יעקב מרגי: תודה רבה על מה שאת, תודה רבה על הכול, ואני סמוך ובטוח שתמשיכי לתרום לעם ישראל ולמדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת גינזבורג.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, מזכירת הכנסת ירדנה, שרים וחברי כנסת, באה אליי מנהלת הסיעה אצלנו ואמרה שעושים אירוע במליאת הכנסת, פרידה מירדנה מלר, וצריך שמישהו מהסיעה ידבר, וזה אחד המקרים הבודדים שאפילו לא חשבתי פעמיים ואמרתי: אני רוצה לדבר.

משה גפני: בניגוד לחלק גדול מחברי הכנסת שנמצאים כאן, אני זוכר אותה לא כמזכירת הכנסת.

משה גפני: אני זוכר אותה כבחורה צעירה שהייתה סגנית מזכיר הכנסת, הייתה מנהלת ועדה – הוועדה לביקורת המדינה – הייתה מנהלת סיעה.

משה גפני: ואני כל כמה זמן התפלאתי על הסייעתא דשמיא הגדולה שיש לה, באמת.

משה גפני: אני לא חושב שיש מישהו מבין חברי הכנסת שלא מכיר אותה כמי שפועלת בממלכתיות, באובייקטיביות, במקצועיות.

משה גפני: אין דבר כזה.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: לי יחסר, כמובן – היום זה כבר פחות, אבל תמיד ביום שני הייתי נכנס למזכירות, הייתי יושב עם ירדנה, והיא הייתה נותנת לי סקירה על מה שקורה ומה שיקרה.

משה גפני: יחסר לי, אבל תחסר לכנסת האובייקטיביות הזאת, המקצועיות הזאת.

משה גפני: אני לא יודע מי ז'בוטינסקאי.

משה גפני: לא יודע.

משה גפני: לא מכיר.

משה גפני: שמעתי את אופיר אקוניס ואת האחרים.

משה גפני: אני יודע למה הייתה לך סייעתא דשמיא גדולה: את היית בבית של מרן הרב שך וקיבלת ממנו ברכה.

משה גפני: זה לא דבר – אצלי – ודיברנו על הנושא הזה, שהמפתח בידו.

משה גפני: כדי שבאגודת ישראל לא יקנאו, יש לך גם את הקשר עם האדמו"ר מסדיגורה, שהוא אמר לסבא שלך לעלות לארץ.

משה גפני: הסתדרת עם כל יהדות התורה, כמו שאת מסתדרת עם כולם.

משה גפני: לי באופן אישי, באמת, ירדנה תחסר מאוד.

משה גפני: היא תחסר מאוד לכנסת.

משה גפני: אני יודע שהכנסת לא נהייתה בקדנציה הזאת יותר טובה מבקדנציות קודמות.

משה גפני: אני יודע.

משה גפני: אני יודע כמה נחמץ ליבך בעניין הזה כאשר את רואה.

משה גפני: הכנסת זה חלק ממך.

משה גפני: יש לך את הבת שלך, שתהיה בריאה, ואת תמיד הקדשת את הזמן לכנסת.

משה גפני: זה לא יום, ולא לילה, ולא זמנים.

משה גפני: כשהיה צריך אותך – היית.

משה גפני: אם לא היית כאן, היית בטלפון.

משה גפני: ידעת לנווט ולנהל את הדברים כמות שהם.

משה גפני: עברת ראשי כנסת, עברת מנכ"לי כנסת, עשית הכול, והייתה לך סייעתא דשמיא.

משה גפני: אני מברך אותך שתהיה לך הלאה סייעתא דשמיא; שמה שתעשי – את אישה צעירה במלוא כוחך – את תוכלי להמשיך.

משה גפני: מישהו אמר, אני כבר לא זוכר מי מבין הדוברים – תהיי קרובה לכנסת, אולי נצטרך אותך.

משה גפני: שתהיה לך הרבה בריאות, לך ולמשפחתך, שנמצאת כאן.

משה גפני: שיהיו לך הרבה בריאות, אושר, נחת, הצלחה וסייעתא דשמיא.

משה גפני: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: חבר הכנסת גינזבורג, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אורבך.

איתן גינזבורג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, ברשות מזכירת הכנסת, ירדנה היקרה, את מסיימת היום את העבודה שלך בכנסת, בתפקיד הבכיר ביותר שקיים בקרב עובדי הכנסת: מזכירת הכנסת, אחרי שנים רבות בתפקידים שונים בבית הזה.

איתן גינזבורג: למעשה, התחלת לעבוד במשכן בשנה שבה נולדתי.

איתן גינזבורג: כך, למעשה לאורך כל חיי שירת בכנסת.

איתן גינזבורג: מזכירת הכנסת הוא תפקיד קשה ומאתגר כשלצידו אחריות גדולה.

איתן גינזבורג: מילאת את התפקיד שלך במקצועיות, בתבונה, בהגינות, בממלכתיות, בהוד והדר.

איתן גינזבורג: יש בך איזון פנימי מרשים, שאין אותו לרבים, שבא לידי ביטוי באופן ניכר גם כלפי חוץ.

איתן גינזבורג: ידעת תמיד לאזן ולשמור על ניטרליות בעבודה, תוך השארת מקום לשיקול דעת.

איתן גינזבורג: עמדת על האמת המקצועית שלך, על משמר המערכת ועל משמר הנהלים והנוהגים והערכים של הכנסת.

איתן גינזבורג: היה מאוד מאוד ניכר לראות תמיד את הנאמנות והמסירות שלך כשמילאת את כל מה שהיה מוטל עלייך, כשמעל הכול תמיד עמדו מעמדה של הכנסת וכבודה של הכנסת.

איתן גינזבורג: אומנם אינך נבחרת ציבור, אבל בתפקידך הייתה מוטלת עלייך אחריות מתוך מחויבות עמוקה לציבור.

איתן גינזבורג: סייעת לכנסת לתפקד, ובכך גם למדינת ישראל, ואת שירותך מילאת תמיד, כדברייך, לאור ערכי הגאווה, האהבה והשלום.

איתן גינזבורג: עברת 15 כנסות בתפקידים שונים – ממזכירת סיעה, מנהלת ועדה, מנהלת לשכת יושב-ראש הכנסת, סגנית מזכיר הכנסת, ועד תפקידך כמזכירת הכנסת ב-11 השנים האחרונות.

איתן גינזבורג: ראית את הכנסת ברגעים הכי טובים שלה – שבהם עברו כאן

איתן גינזבורג: החלטות היסטוריות ששינו את פני עתיד המדינה – וגם ראית אותה ברגעי שפל, כאשר לעיתים חבריה אפילו אכזבו את אזרחי המדינה.

איתן גינזבורג: את מופיעה על יותר תמונות מחזור בקומת הסיעות מרוב חברי הכנסת הנוכחית והשרים.

איתן גינזבורג: אבל מעל הכול, הייתה לך הזכות הגדולה להיות שותפה בכתיבה ובעיצוב חלק מדברי הימים של הכנסת.

איתן גינזבורג: חלק נכבד – וזה לא יימחה לעולם.

איתן גינזבורג: מה שמדהים אותי, ירדנה, זה שעברת את אותו תהליך של כינון הכנסת, ליווי כהונת הכנסת, וכמובן גם את פיזורה, כל כך הרבה פעמים, ולמרות זאת, בכל כנסת שנפתחה סיפרת שתמיד מילאו אותך תחושות של התרגשות וגאווה – שאני מוכרח לומר שהקרינו גם עלינו, על חברי הכנסת ועל כל מי שנמצא במשכן.

איתן גינזבורג: ירדנה, היית לא רק מזכירת הכנסת; מילאת את התפקיד בנאמנות שיא ובאמונה עמוקה, כמי שמחוברת בכל נימי נפשה למוסד הזה.

איתן גינזבורג: הבנתי את זה בעיקר כשראיתי את פנייך בעת ההכרזה על התפזרות הכנסת העשרים-ואחת.

איתן גינזבורג: נראית כאילו חרב עלייך עולמך, ולמען האמת, זו הייתה גם תחושת רבים מאיתנו, כי זה באמת קצת עולמך.

איתן גינזבורג: לכנסת היה מקום מאוד מאוד עמוק בלב שלך.

איתן גינזבורג: אחרי זמן מה שאני כיהנתי בכנסת, הבנתי ממך שלא הכול נמצא או בא לידי ביטוי בתקנון.

איתן גינזבורג: תמיד הבהרת שבנוסף לתקנון יש נוהג ויש נוהל, ושהם הולכים בכפיפה אחת ומהווים חלק מהמסורת ומהתפקיד המשמעותי ומהתפקוד עצמו של הבית הזה.

איתן גינזבורג: יש צמתים והחלטות שבהם רק השכל הישר והבריא יכריע.

איתן גינזבורג: בדיוק את זה ידעת והשכלת לעשות, ותמיד באנושיות, בחביבות, בחיוך, בסבר פנים יפות.

איתן גינזבורג: את יודעת לעמוד על שלך, ונראה מי יעז להתווכח איתך – הוא תמיד יפסיד.

איתן גינזבורג: אז ראית את הדיונים ואת הנאומים והחלפת הדעות והחקיקה, אבל ידעת תמיד להסתכל על המשמעות הרחבה יותר של העבודה כאן בכנסת.

איתן גינזבורג: ראית תהליכים ואירועים ומדינה, אבל ראית גם אנשים ובני אדם.

איתן גינזבורג: בנימה אישית, ירדנה, קיבלת אותי כחבר כנסת חדש לפני ארבע כנסות.

איתן גינזבורג: לימדת אותי המון, מניסיונך הרב, עבודה פרלמנטרית מהי.

איתן גינזבורג: ולא רק אז, כי בכל יום לצידך לומדים משהו חדש.

איתן גינזבורג: את תמיד עם אוזן קשבת ודלת פתוחה להתייעצות, להתלבטות והכוונות, ולכן, ברשותך, ירדנה, אני ארשה לעצמי להמשיך תמיד לעמוד איתך בקשר, גם לאחר עזיבתך, כדי ללמוד עוד ועוד דברים חדשים.

איתן גינזבורג: את עבורי באמת השראה ודמות מופת.

איתן גינזבורג: אני מאוד מאוד מעריך אותך.

איתן גינזבורג: כסגן יושב-ראש הכנסת וחבר בנשיאות הכנסת, כיושב-ראש ועדת הכנסת לשעבר וכחבר הכנסת, מאוד מאוד נהניתי לעבוד איתך ולצידך, ירדנה, ואני ממש מצטער על העזיבה שלך.

איתן גינזבורג: אני מודה לך על שירות של עשרות שנים למען מדינת ישראל מהבניין הזה, שהוא לב הדמוקרטיה הישראלית.

איתן גינזבורג: אני מאחל לך שתמשיכי להגשים את שאיפותייך ואת חלומותייך, שתדעי הרבה מאוד נחת ושמחה בכל אשר תפני.

איתן גינזבורג: ברור לי שגם את הפרק הבא בחייך תדעי לעצב בדרך המיוחדת שלך; כי, ירדנה, אם יורשה לי לרגע לתמצת בצורה קצת יותר משוחררת: עלייך בהחלט אפשר לומר שאת קלאס באפס מאמץ.

איתן גינזבורג: המון תודה לך, ובהצלחה רבה מכל הלב.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גינזבורג, תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אורבך, בבקשה.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מזכירת הכנסת ירדנה, "ומבטך עוד לא פגש במבטם / עוד לא אמרת להם מילה טובה".

ניר אורבך: את השיר "אנשי הגשם", השיר הנפלא הזה עם הלחן המוכר של נחום היימן, בדרך כלל אנחנו מייחסים לאנשי המוסד, אנשי הצללים.

ניר אורבך: כאשר חיפשתי בעבר הסבר על השיר ראיתי שרחל שפירא, שחיברה אותו, בכוונה בוחרת שלא להתייחס ולהגיד בפירוש למי התכוונה.

ניר אורבך: אני אוהב את הרעיון הזה, כי הוא נותן לנו יכולת לפרש.

ניר אורבך: אין ספק שמילות השיר מתחברות במדויק לאותם אנשי צללים, אבל הן מתחברות גם לאותם אנשים צנועים, שפועלים יומם ולילה למען המדינה, למען הגשמת החזון בן אלפיים השנה.

ניר אורבך: היום זה הזמן של מדינת ישראל, של אזרחי ישראל ושלנו להגיד תודה.

ניר אורבך: אני חושב שהשיר הזה מסמל מאוד את ירדנה.

ניר אורבך: דיברו קצת על ההיסטוריה של ירדנה, וראינו שברוב חייה המקצועיים היא בחרה לשרת את עם ישראל.

ניר אורבך: היא עלתה לאט-לאט בדרגות עד שהגיעה לכאן, להיות מזכירת הכנסת, יד ימינו של יושב-ראש הכנסת.

ניר אורבך: אני חושב שכולנו נסכים שירדנה היא קודם כול בן אדם.

ניר אורבך: הכול נעשה בחיוך, בצניעות, בהגינות רבה ובמקצועיות.

ניר אורבך: עכשיו באמת הגיע הזמן שלנו להגיד לה תודה מול כולם.

ניר אורבך: מליאת הכנסת – אני חושב שגם הדוברים פה, אפשר להגיד שזה לאורך כל הדורות, ואני חושב שאני אולי חבר הכנסת הכי חדש פה – כולנו למדנו על בשרנו שמליאת הכנסת היא מקום יצרי, מקום סוער.

ניר אורבך: על דוד המלך נאמר עדינו העצני: כשהיה צריך הייתה בו עדינות, וכשהיה צריך הייתה בו עוצמה.

ניר אורבך: לך, ירדנה, יש את העוצמה ואת העדינות – ואני יכול להרשות לעצמי, כן – של דוד המלך.

ניר אורבך: ירדנה מצליחה לאזן אותנו פה כמעט בלי לומר מילה.

ניר אורבך: במבט.

ניר אורבך: אני חושב שאין פה מישהו שלא נתקל במבט של ירדנה.

ניר אורבך: אתמול דיברו רבות על ירדנה, הראשונה בתפקיד מזכירת הכנסת, ובאמת זה נראה כאילו הוא שלה היה מאז ומעולם, בדאגה שלה לעובדים ולעובדות, היחס שלה לחברי הכנסת ולשרים.

ניר אורבך: בסופו של דבר, ירדנה היא הכי טובה במה שהיא תמיד עושה.

ניר אורבך: זכית ללוות בכנסת את הסכמי השלום הגדולים ביותר, מהסכם השלום במצרים ועד הסכמי אברהם של ימינו.

ניר אורבך: אתמול, אני חושב, סיכמת את דברייך בברכה שכולנו מזדהים איתה: "יהי שלום בחילך".

ניר אורבך: אני מאחל לך שגם במעונך תמיד ישכון שלום, ואנחנו צריכים להיות מחויבים להמשיך את הדרך שלך כאן בצורה הכי טובה שאפשר.

ניר אורבך: בסופו של דבר, כולנו ראינו איך התנהלת פה בצורה מופתית למען מדינת ישראל ולמען עם ישראל כולו.

ניר אורבך: "כשאוהבייך ישכחוך, וכל כלבייך ינבחו / אנשי הגשם יאספוך אל מיטתם / והם ירימו את ראשך ויאמצו את ייאושך / לחממך בפירורי אהבתם".

ניר אורבך: אני בטוח שמדינת ישראל תמשיך לחוש את אהבתך, כי את הקדשת את חייך למענה, וכמו שאני הספקתי להכיר אותך – את גם לא תפסיקי בזה.

ניר אורבך: באמת בהצלחה מכל הלב.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סובה, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חברת הכנסת סטרוק.

יבגני סובה: אדוני היושב-ראש, מכובדיי השרים, חבריי חברי הכנסת, ירדנה היקרה, משפחה, קהל נכבד, אני כמובן מצטרף לכל הדברים שנאמרו פה, אבל אני רוצה לספר ולתאר את המקצועיות שלך בפרטים הקטנים, שיכול להיות שחלק מהאנשים אפילו לא שמעו.

יבגני סובה: כשנבחרתי לראשונה לכנסת, באפריל 2019, מבחינתך זה היה מגה-אירוע, כי לכנסת העשרים-ואחת נכנסו כמעט 50 ח"כים חדשים.

יבגני סובה: למדת אחד-אחד, בדקת אחד-אחד, ואת היית היחידה שידעה לבטא את שמות המשפחה בצורה הכי נכונה.

יבגני סובה: זה הפך אפילו למם – שם בפרסה.

יבגני סובה: אני מגלה פה סודות – שמנסים לחקות את הקול שלך כשאת פונה לחברי הכנסת.

יבגני סובה: אז, א.

יבגני סובה: יש לי עצה: בשביל שלא יהיה לך משעמם אחרי הפרישה, אולי תמכרי את זה כסוד מסחרי – את הפנייה לח"כים.

יבגני סובה: פעם, כשרק התחלנו עם הפלאפונים, היו משלמים על הממתינה, אז הקול הזה שבו את קוראת בשם הנכון בצורה הכי מכבדת – לדעתי, כל אחד מהח"כים יזכור את זה לאורך הקדנציה, וזה לא משנה אם אתה פה שנתיים, שלוש שנים או 30 שנה.

יבגני סובה: אני לא אשכח את היום הראשון שבו נכנסתי כח"כ חדש פה לאולם הזה, ואת עשית לנו פה הדרכה, ואמרת עוד משפט שנצרב בזיכרוני.

יבגני סובה: את פנית אלינו, לח"כים החדשים, שבכלל הסתכלנו ולא הבנו מה הולך פה, ואמרת שבהיסטוריה של מדינת ישראל רק 965 אנשים – נכון לכנסת ה-21 – זכו להיות באולם הזה, לשבת על הכיסאות האלה ולייצג את עם ישראל.

יבגני סובה: ואז, אמרנו: מדינה של 10 מיליון, ורק 965 אנשים בסך הכול בהיסטוריה.

יבגני סובה: אז א.

יבגני סובה: ידעת לבחור את המשפטים הנכונים לא רק בשביל להכניס מוטיבציה לח"כים חדשים, אלא גם להסביר להם את גודל השעה, את גודל המקום וגם את גודל האחריות.

יבגני סובה: אני, כמובן, למדתי הרבה גם מאופן ההתנהלות שלך.

יבגני סובה: אני גם למדתי מהידע הרחב.

יבגני סובה: אני רק מצטער שמעתה, כשאני בעצם אמלא תפקיד כסגן יושב-ראש, אצטרך ללמוד את זה כבר מאנשים אחרים.

יבגני סובה: לא שאני פה מצטער, אני רק אומר שרציתי רק ללמוד עוד קצת מהמקצועיות ומהניסיון שלך.

יבגני סובה: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים מעניינים.

יבגני סובה: תמיד כשח"כים חדשים נואמים בכנסת, הרבה פעמים אנחנו עושים את זה מול אולם ריק.

יבגני סובה: תמיד במחשבה הייתי אומר: רגע, מה, חוץ מבמאי של ערוץ הכנסת, מי עוד צופה בי?

יבגני סובה: מי עוד רואה אותי?

יבגני סובה: ואז תמיד הייתי זורק מבט שמאלה, וכשאת ישבת לצידו של היושב-ראש, תמיד היית מגיבה לדברים.

יבגני סובה: תמיד.

יבגני סובה: אז אמרתי: איזה יופי.

יבגני סובה: אם אני רוצה לדעת איך דבריי מתקבלים פה, אני צריך להסתכל על התגובה שלך ולראות איך את מגיבה לנאומים.

יבגני סובה: את עשית את זה בצורה הכי מכובדת, ובאמת אכפת לך ממה שהח"כים אומרים, וזה לא משנה.

יבגני סובה: הרבה דברים נאמרים פה, באולם הזה.

יבגני סובה: אז, אני מודה לך גם על זה, כי מהתגובות שלך אני גם למדתי על הנאומים שלי, בין היתר, וגם על נאומים אחרים של חברי כנסת.

יבגני סובה: לסיום, אני רוצה לספר משהו שבטח את זוכרת.

יבגני סובה: לפני כמעט שנה וחצי היה פה ויכוח סוער אם צריך להכניס שינויים לחוק השבות.

יבגני סובה: ואז, היה לי פה ויכוח עם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' – איפה הוא?

יבגני סובה: הוא לא באולם – ואני הזכרתי לו שבאוקראינה יש עיירה קטנה, שנמצאת על גדות נהר ששמו סמוטריץ'.

יבגני סובה: הזכרתי את זה שלפני הרבה שנים, במלחמת העולם השנייה, היה שם טבח נוראי של יהודים.

יבגני סובה: אלה דברים לא נעימים להיזכר בהם ולספר.

יבגני סובה: הזכרתי את זה בהקשר לזה שהרבה אנשים החליפו זהויות, התחבאו מהנאצים וניסו לברוח, ולכן לנו יש חובה מוסרית – גם אם מישהו היום מגלה שסבא או סבתא שלו היו יהודים – אז דבר ראשון, קודם כול לקרב אותו לעם ישראל ולמדינת ישראל.

יבגני סובה: ואז, אני מסיים את הנאום הסוער שלי, ואת ניגשת אליי ואומרת לי: אתה יודע?

יבגני סובה: גם המשפחה שלי מהעיירה הזאת, קמניץ-פודולסקי, זו עיירה קטנה.

יבגני סובה: אחרי הנאום אני התרגשתי יותר מאשר תוך כדי הנאום.

אלעזר שטרן: היית שם?

יבגני סובה: לא.

יבגני סובה: לא יצא לי, אבל הייתי בסביבה שם.

מיקי לוי: מה השם, עוד פעם?

מיקי לוי: קשה לנו לקלוט.

יבגני סובה: קמניץ-פודולסקי.

אלעזר שטרן: שם היה גיא ההריגה, שם הוציאו - - -

יבגני סובה: ברור.

יבגני סובה: זה היה בחודש הראשון.

יבגני סובה: תוך כמה ימים נהרגו שם - - -

אלעזר שטרן: ב-1941 הוציאו - - -

יבגני סובה: נכון, נכון, נכון.

יבגני סובה: אגב, זה לא רק היו יהודים אוקראינים, היו שם גם יהודים הונגרים.

יבגני סובה: מספרים נוראיים: 30,000 איש בתוך שלושה ימים.

יבגני סובה: את ריגשת אותי כשניגשת אליי וביקשת: האם אני יכולה למצוא תמונות, משהו, מהעיירה הזאת?

יבגני סובה: אני שבועיים חיפשתי תמונות בשביל לתת לך ולרצות אותך, לתת לך את התמונות האלה.

יבגני סובה: לכן, עשיתי תמונות ישנות של העיירה הזאת בסוף המאה ה-19 והמאה ה-20, וכל כך שמחתי שלא רק חדרתי לליבך, אלא גם יש המשך לדבר הזה.

יבגני סובה: קיבלת אותי בחדר שלך, במשרד שלך.

יבגני סובה: גם את זה אני בטוח אזכור.

יבגני סובה: ירדנה יקרה, אני באמת מאחל לך רק הצלחה.

יבגני סובה: אני בטוח שהרבה אנשים יתגעגעו אלייך בכנסת, ושרק יהיה טוב לך; שרק יהיה טוב.

מיקי לוי: אמן.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה.

מיקי לוי: אמן.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

מיקי לוי: אחריה – חבר הכנסת טיבי.

אורית סטרוק: ירדנה היקרה, האמת, ירדנה, תמיד כשאני עומדת כאן אני מדברת גם אלייך, כי תמיד אני יודעת שאת באמת מקשיבה, ואת ממש מקשיבה וזוכרת ושואלת שאלות, והכול.

אורית סטרוק: אבל, אני באמת רוצה לדבר אלייך, דרכך אל כולנו, אלייך ולא עלייך.

אורית סטרוק: עלייך כבר דיברו המון, כל מי שעלה לכאן דיבר עלייך, ואת יודעת, בסוף כתוב: אין אומרים כל שבחו של אדם בפניו, צריך להיזהר מזה, שלא יהפוך חלילה להספד.

איתן גינזבורג: - - - במקצת.

אורית סטרוק: נכון.

אורית סטרוק: אמרנו במקצת.

אורית סטרוק: צודק, נכון, אז אני לא אוסיף על העלייך הזה.

אורית סטרוק: אני רוצה לדבר יותר על מה שאנחנו צריכים כולנו, חברי הכנסת, לקבל מירדנה, מה המסר שירדנה משאירה לנו, לימדה אותנו לאורך השנים, ואתמול היא אמרה את המסר הזה, אמרת אותו, ירדנה, במשפט קצרצר, בשתי מילים, בשתי מילים שאומרות להערכתי ולהבנתי הכול.

אורית סטרוק: אמרת את המילים "שירתי בקודש".

אורית סטרוק: שירתי בקודש.

אורית סטרוק: וזאת באמת ההתייחסות שלך, ירדנה, לאורך כל השנים ואני באמת מאלה שמכירים אותך שנים רבות, עוד מהימים של הליכוד.

אורית סטרוק: זה היחס שלך.

אורית סטרוק: את מתייחסת לדמוקרטיה הישראלית בחרדת קודש ממש, והשאלה מה זה הקודש הזה, מה כל כך קדוש בבית הזה.

אורית סטרוק: הרבה אנשים אומרים הפוך, הכנסת זה לא מקום קדוש, זה מקום שיש בו צעקות ויש בו בעיות ויש בו דברים מכוערים, מה פה הקדוש?

אורית סטרוק: אז אני פתחתי בפרשת השבוע, ויש רש"י מקסים בהתחלת הפרשה, כשרש"י מתייחס לפסוק הראשון של פרשת ויקרא שכל-כולה מדברת על לשרת בקודש כי כל-כולה מדברת על עבודת המקדש, על התפקיד של הכוהנים במקדש, וכן הלאה.

אורית סטרוק: יש בהתחלת התחלת הפרשה פסוק שכתוב בו: "ויקרא אל משה וידבר ה' אליו מאהל מועד לאמֹר", ורש"י אומר שם, מה פירוש המילה לאמור?

אורית סטרוק: אומר הקב"ה למשה, "צא ואמור להם דברי כיבושים.

אורית סטרוק: בשבילכם הוא נדבר עימי" – בשבילכם, בשביל עם ישראל הקב"ה מדבר עם משה – "שכן מצינו שכל ל"ח שנה שהיו ישראל במדבר כמנודים" – כל 38 השנים שעם ישראל היה מנודה בעקבות חטא המרגלים ולא נכנס לארץ, כל התקופה הזאת כולה, "מן המרגלים ואילך, לא נתייחד הדיבור עם משה".

אורית סטרוק: זאת אומרת, משה רבנו, אדון הנביאים, ממשה עד משה לא היה לעם ישראל מנהיג יותר גדול כמשה ולא היה נביא יותר גדול ממשה ולא יהיה בכל ההיסטוריה.

אורית סטרוק: משה רבנו, 38 שנים הקב"ה לא דיבר אליו, לא דיבר אליו בכלל.

אורית סטרוק: ולמה?

אורית סטרוק: כי עם ישראל היה בעונש, ואם עם ישראל בעונש ה' לא מדבר אל משה.

אורית סטרוק: זאת אומרת, כל הגדולה של משה רבנו היא לא מצד משה האיש, היא מצד עם ישראל שמשה הוא המייצג אותו.

אורית סטרוק: ואני חושבת, ירדנה, שזה מה שאת רואה בכנסת הזאת.

אורית סטרוק: את רואה בכל אחד ואחד מאיתנו שליח ציבור ואת רואה דרך כל אחד ואחד מאיתנו את הציבור שמאחוריו, ואת הציבור הזה את מכבדת דרכנו.

אורית סטרוק: ככה אני מרגישה ומקבלת ממך כל השנים.

אורית סטרוק: וזה נכון, דרך אגב, שאת גם רואה אותנו כאנשים ואת יכולה לשאול את יבגני מה היה בעיירה הזו ולשאול אותי מה היה עם הסבא שלי ואיפה הוא קבור, והכול – זה נכון, את מסתכלת עלינו כבני אדם, את מאוד אנושית, אבל בסוף בסוף, חרדת הקודש היא לא כלפי אורית סטרוק כבן אדם ולא כלפי יבגני כבן אדם ולא כלפי שרן, היא כלפי הציבור.

אורית סטרוק: אותו את רואה בעצם, אותו את מכבדת.

אורית סטרוק: וזה בעצם הכבוד העצום, אופיר אקוניס קרא לזה ההדר הבית"רי, בעיניי זה הרבה מעבר להדר בית"רי.

אורית סטרוק: זה באמת לראות את הדמוקרטיה, את המהות, את המהות של הדמוקרטיה, ולשדר אותה אלינו.

אורית סטרוק: ולכן אני רוצה להגיד לך, ירדנה, תודה לא רק על כל מה שעשית עבור הבית הזה, ועשית בלי סוף; תודה לא רק על מה שעשית כלפי כל אחד ואחד מאיתנו, ועשית בלי סוף: תודה על המסר החשוב הזה שאת משאירה לנו ושאנחנו נשתדל לשאת אותו איתנו גם אחרי שאת כבר תלכי.

אורית סטרוק: אז ממש תודה גדולה מקרב לב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחברת הכנסת סטרוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: ירדנה יקרה, מכובדי יושב-ראש הכנסת, חברות וחברי הכנסת – ביטן וגילה, כרגיל אתם מפריעים.

גילה גמליאל: לך לא.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני שייך לאלה שמכירים את ירדנה באופן אישי שנים רבות רבות לאחור, עוד לפני שנהייתי חבר כנסת.

אחמד טיבי: היא הייתה אז מנהלת סיעה, ומאז שהיא מזכירת הכנסת ההיכרות התהדקה, גם בתור חבר כנסת וגם בתור סגן יושב-ראש הכנסת הוותיק ביותר.

אחמד טיבי: אני יודע איך מתנהגים בממלכתיות אחדים מחברי הבית, אבל התואר הזה תפור על ירדנה לפי מידותיה ומידות הממלכתיות.

אחמד טיבי: היא שמה בצד רקע ודעות פוליטיות ומתייחסת אל כולם באופן שוויוני, אנושי, מכבד.

אחמד טיבי: לעיתים רבות גם כשהעת היא קשה – עם חיוך, מצמצמת פערים, מורידה את האפשרות שהמחלוקת תגבר על החיים ביחד בבית הזה.

אחמד טיבי: ירדנה, חזרתי אל הווטסאפ בינינו, שנים רבות, ובדקתי, יש יותר מ-20 פעם שאת מאחלת לי חג שמח בעיד אל-פיטר, חג שמח בעיד אל-אדחא ובחודש רמדאן.

אחמד טיבי: אחת ההודעות הייתה – היא לא תפסה אותי כדי לברך אותי בחודש הרמדאן, מכובדי היושב-ראש, ואז היא שלחה לי: שלום אחמד, יצאת אתמול מהמליאה בעודי מקריאה את השמות.

אחמד טיבי: מי ייתן ובשנה הבאה, לאחר ימי הקורונה, תציינו את החג עם כל המשפחה המורחבת.

אחמד טיבי: רמדאן כרים.

אחמד טיבי: ירדנה.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה דבר טריוויאלי שמתקשרים, אומרים חג שמח, אבל זה דבר אנושי.

אחמד טיבי: כי אני מכיר חברי כנסת רבים שאנחנו נמצאים איתם שנים רבות כאן, שלא מתקשרים.

אחמד טיבי: הם חושבים שח"כים ערבים צריכים להתקשר לח"כים יהודים להגיד חג שמח, אבל זה לא הדדי.

אחמד טיבי: אני מציין שאת דאגת לעשות את זה תמיד.

אחמד טיבי: אני חזרתי על כל השנים, לא הצלחתי למצוא לקונה.

אחמד טיבי: אבל יש לקונה אחת בהיסטוריה שלך, מגרעת, שאני אתעלם ממנה, שאת בית"רית, ולמרות המגרעת הזאת, את הבית"רית הראשונה שאני עומד כאן על הדוכן כדי לכבד אותה ואני גם מחבב אותה.

אחמד טיבי: אבל איך זה שעם כל החוכמה שלך והאסרטיביות, את ממשיכה להיות בית"רית?

אחמד טיבי: תראי מה מצב בית"ר היום; אפילו יריב לוין אוהד הפועל תל אביב.

ירדנה מלר-הורוביץ: מכבי נתניה.

אחמד טיבי: זהו, תשאירי לי את השאר.

אחמד טיבי: לי יש תשובה: היא אוהדת מכבי נתניה, יריב.

אחמד טיבי: אני יודע את זה כתושב טייבה, כי אנחנו שכנים.

אחמד טיבי: את תחסרי להרבה חברי כנסת.

אחמד טיבי: שימי לב שכל קצות הבית עלו לכאן כדי להיפרד ממך.

אחמד טיבי: אני רוצה להגיד לך סוד מהדיונים בסיעת הרשימה המשותפת: רבים רצו לעלות ולדבר, בעיקר עאידה, וחברים נוספים.

אחמד טיבי: אז בשמם אני רוצה להודות לך.

אחמד טיבי: אני גם רוצה לאחל לעו"ד דן מרזוק, שימלא את מקומך – אני מכיר את דן שנים רבות, מאז שהוא היה היועץ המשפטי של הוועדה לקליטת ערבים בשירות הציבורי, שעמדתי בראשה.

אחמד טיבי: אני מאחל לך הרבה בריאות, הרבה נחת.

אחמד טיבי: אני בטוח שאת תדעי לנצל את העובדה שאת מחוץ לכנסת, למרות ש-45–46 שנים יוצרות כאן מצב אישי ואנושי של הרגל יום-יומי.

אחמד טיבי: אגב, לרוב היא תמיד הגיעה לפני חברי הכנסת וגם בסוף היום היא הייתה תמיד נשארת כאן.

אחמד טיבי: חברי הכנסת החדשים זוכרים אותך היטב, כי את דאגת ללוות אותם, להסביר להם.

אחמד טיבי: אגב, חבר כנסת חדש שמגיע למבוך הזה של הכנסת נכנס למערבולת חבל"ז, חבל על הזמן – להדריך אותו, להסביר לו, עם חיוך, תמיד בנועם, זה מקל על אלה שמסתגלים.

אחמד טיבי: יש חברי כנסת שלא הספיקו בשנתיים האחרונות להסתגל, כי מבחירות לבחירות היה קשה.

אחמד טיבי: אבל תדעי, ירדנה, שהצלחת לעזור לרבים בבית הזה.

אחמד טיבי: הצלחת לייצג את הכנסת באופן נכבד.

אחמד טיבי: אגב, אני גם רוצה לומר לכם שהיא הייתה יודעת מה חבר כנסת הולך לעשות, איזה תרגיל פרלמנטרי, איזה מהלך, והייתה קוראת את זה מראש.

אחמד טיבי: אתם מכירים את התרגיל של האי-אמון בין שנייה ושלישית; פעם אחת עשיתי את זה בלי להגיש ניירת, לפני שנים רבות.

אחמד טיבי: ואז בדרך כלל, כשהיא רואה אותי שאני נע ונד, היא שולחת לי בווטסאפ: אחמד, תזכור, אי-אפשר בלי ניירת.

אחמד טיבי: תכין את הניירת עוד לפני המהלך.

אחמד טיבי: תודה רבה, ירדנה.

אחמד טיבי: בהצלחה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

מיקי לוי: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת חטיב.

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ירדנה היקרה – תקשיבי, אני יושבת גם אתמול גם היום, אני כל כך מתרגשת.

מיכל רוזין: אני מסתכלת עלייך ואני אומרת: וואי, וואי, בטח הלב מתפוצץ, כאילו זה באמת כל כך נעים וטוב לשמוע.

מיכל רוזין: קשה לדבר אחרי כולם.

מיכל רוזין: בטח, גם איימתי על טיבי שלא יגנוב לי את כל האנקדוטות, אז הוא השאיר לי כמה.

מיכל רוזין: אז אני רוצה באמת להתחיל ממה שלא נאמר, אולי, עד עכשיו – או פספסתי, אז אני מתנצלת – וזה שנבחרת לתפקיד הזה אחרי שישה גברים, האישה הראשונה.

מיכל רוזין: ואין לי ספק שכראשונה בתפקיד את גם מסמלת את המשך הדרך לעוד נשים רבות שייבחרו.

מיכל רוזין: ואני זוכרת שאחת הדילמות – הקטנה, אבל כל כך משמעותית – הייתה איך תיקראי, מה יהיה שם התפקיד; האם "מזכיר הכנסת" או "מזכירת הכנסת", כי בישראל מזכירה, אנחנו יודעים, זה כאילו המעמד הכי – בכל חברה יש מזכירות, זה לא המעמד הכי גבוה, כמו מנהל.

מיכל רוזין: ואת זוכרת את הדילמה הזאת, של האם מזכירה – ואז אמרנו: רגע, יש מזכירת המדינה בארצות הברית, וזה תפקיד מקביל.

מיכל רוזין: את מזכירת המדינה שלנו, מזכירת הכנסת.

מיכל רוזין: אז זה רק, ככה, אנקדוטה קטנה.

מיכל רוזין: אורך הרוח שלך, ירדנה, באין-ספור השעות שבילינו כאן במליאה, גם כלפינו, חברי וחברות הכנסת, מעורר הערצה.

מיכל רוזין: היית פה לסמל, גם של אחדות וממלכתיות – כולם אמרו את זה – ברגעים היפים של משכן הכנסת וגם ברגעים הקשים, שבהם קצת נשכח הכבוד בבמה הזאת ובאולם הזה, ותמיד היית קשובה וידעת לפעול בממלכתיות, ובאמת, ללא שיוך מפלגתי – אף אחד, אלא אם כן ידע מהעבר, לא ידע מה השיוך והעמדות הפוליטיות שלך – בשקט פנימי נדיר, בדרך ארץ, דבר שהופך להיות נדיר פה.

מיכל רוזין: אני חייבת רק להגיד משהו: את היית קצת גם כמו אימא לכולנו.

מיכל רוזין: בין לתמוך ולסייע – ודיברו פה רבות – לתת את הכתף ולשאול ומה נשמע, אבל גם, אוי ואבוי אם ניגשתי בלי מסכה או הורדתי אותה מתחת לאף.

מיכל רוזין: ננזפתי קשות: איפה המסכה שלך?

מיכל רוזין: אז היית אימא של כולנו בעניין הזה.

מיכל רוזין: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות גם להתנצל.

מיכל רוזין: כן, קודם כול, כן, להתנצל.

מיכל רוזין: פה, בעידנא דריתחא כולנו לפעמים כועסים, צועקים ומתמרמרים, והרבה פעמים זה יוצא גם על מנהלי ומנהלות הסיעות – הם יודעים את זה – וזה יוצא גם עלייך, בכעס הזה, שכולם רצים לפה כאילו כפאם שד.

מיכל רוזין: ובכל זאת, את הצלחת להחזיק את הדבר הזה ולנהוג תמיד בנימוס, גם אם כעסת, ואני יודעת שגם נפגעת ונעלבת.

מיכל רוזין: אז קודם כול, אני מתנצלת באופן אישי, גם בשמי, גם בשם שאר חברי וחברות הכנסת, שבטוח מצטרפים אליי.

מיכל רוזין: אחד הדברים המדהימים – ואמרתי, התחלתי בזה שנבחרת אחרי שישה גברים – זה לא חוכמה להיות רק אישה בתפקיד; זה חוכמה להיות אישה פמיניסטית בתפקיד, לדעת לבחור את האנשים, ובעיקר הנשים הנכונות, ולעזור להם לצמוח ולהתקדם פה.

מיכל רוזין: לאורך כל השנים יש לך לשכה מלאה נשים חרוצות, תותחיות-על, שצמחו כאן, בכנסת, ואת תמיד מכבדת נשים ומקדמת נשים טובות וערכיות, וזה לא ברור מאליו.

מיכל רוזין: והזכיר את זה פה אחמד, ואני מצטרפת לכל מילה: את חברה מדהימה.

מיכל רוזין: את לא מפספסת הלוויה, אזכרה, יום הולדת.

מיכל רוזין: כשלא הייתי פה שנתיים – שנה וחצי, לא חשוב כמה – בכנסת, את כתבת לי: מתגעגעת אלייך, בהצלחה בבחירות, כל פעם שהיו.

מיכל רוזין: דאגת, חשבת על כולם.

מיכל רוזין: ואני לא בת יחידה.

מיכל רוזין: אני יודעת את זה שאני לא היחידה.

מיכל רוזין: ואני יודעת עד כמה גם תמכת וסייעת, גם ברמה האישית – לא רק המקצועית, פה בכנסת – ליו"רים שעבדת איתם; באמת, כל אחד בתקופתו הטובה והקשה.

מיכל רוזין: היית שם באופן שלא הרבה נשים היו נמצאות שם.

מיכל רוזין: מי שחבר שלך, כמו שאמרתי, את בשבילו שם עד הסוף, ואני גאה להיות בצד הנכון שלך.

מיכל רוזין: את מסמלת עבורנו באמת את ארץ ישראל היפה והערכית.

מיכל רוזין: שמעתי אתמול ממך באמת על הסבא רבא ועל הסיפורים מכפר תבור, נתניה, ועד ירושלים, ואכן, מלאת אנרגיה ואהבת הארץ והמולדת.

מיכל רוזין: אני זכיתי לשמוע ממך על המשפחה, על בן זוגך היקר – כן מבשל, לא מבשל, מכבס, לא מכבס – גם על זה יש פה שיחות רבות בין אנשים בכנסת, זה אחד מהנושאים.

מיכל רוזין: וכמובן, על בתך המדהימה והיקרה, ששנים, מאז שהיא הייתה קטנה עד שהיא גדלה, ראיתי אותה בעיקר בתמונות.

מיכל רוזין: זכית באמת באימא שכל כך מתגאה בך.

מיכל רוזין: אין – כמעט אין – דברים כאלה.

מיכל רוזין: ואני רוצה לספר לסיום קוריוז: אומרים עליי שאני האנרג'ייזר פה, ואומרים לי באמצע הלילה: איך עוד יש לך כוח?

מיכל רוזין: הינה, מאיר כהן צוחק; הוא רוצה לפעמים להרוג אותי מרוב שאני עוד מלאה אנרגיה.

מיכל רוזין: אז תדעו לכם שאחרי שבוע ימים עם ירדנה במשלחת עם יושב-ראש הכנסת בסין, כשניסיתי פעם אחת להצטרף אליה להליכת בוקר, היא, מה שנקרא, השאירה לי אבק – לא עמדתי בזה.

מיכל רוזין: הקצב שלה, אף אחד לא יכול לעמוד בו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת יאסין, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטן, יש איזה קריאה דחופה, אתה יכול להחליף אותי?

מיקי לוי: תודה.

אימאן ח'טיב יאסין: צוהריים טובים, כבוד היושב בראש.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד מזכירת הכנסת ירדנה, א.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מודה לחבריי במפלגה שבחרו בי להגיד מילות – ואני לא רוצה להגיד "מילות פרידה", כי ירדנה, מאישה כמוך, מבן אדם כמוך, לא נפרדים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז התחלתי להגיד: אני לא רוצה להתייחס למילים שלי כאל מילות פרידה, כי אני חושבת ומאמינה שאישה כמוך, בסגולות שלה, בתכונות שלה, באופי שיש לה, בלב הרחב, בעדינות, ביחס שלה לאנשים, לכלל לאנשים – אני חושבת שאת נכס לכל מי שהכיר אותך.

אימאן ח'טיב יאסין: רק שנתיים אני כאן, אבל מהיום הראשון קלטתי שיושבת כאן אישה מיוחדת.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון, אנחנו בחודש אדר, ואני תמיד אומרת שנשים מיוחדות, אבל באמת לאורך כל הדרך היית מיוחדת במיוחד.

אימאן ח'טיב יאסין: שנתיים עברו, והאמת, כשידעתי שאת עוזבת, הלכתי לברר: לאיזו מפלגה שייכת ירדנה?

אימאן ח'טיב יאסין: ואני חושבת שזאת אחת התכונות הכי מיוחדות שיש בך, שאת היית בשביל כולנו, ולא משנה מאיזה בית פוליטי הגענו.

אימאן ח'טיב יאסין: אף פעם באף שיחה – ואני יכולה לדבר על עצמי, ושמעתי גם מהאחרים – לא הייתה אפשרות אפילו להרגיש קו או נטייה פוליטית מסוימת.

אימאן ח'טיב יאסין: ודווקא במקום הזה ובתפקיד הזה אני חושבת שמן הראוי שכל אחד ואחת שיושבים במקום הזה ינקוט בדרך הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: אז איך אומרים?

אימאן ח'טיב יאסין: לכל התחלה יש סוף, אבל אני בטוחה שהסוף הזה הוא התחלה של עוד דברים יפים שאת תוכלי לעשות.

אימאן ח'טיב יאסין: א.

אימאן ח'טיב יאסין: למען עצמך, למען המשפחה שלך, למען הבית הראשון שנעדרת ממנו במשך כל כך הרבה שנים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני שואלת את עצמי – ואני לא יכולה להתנתק מהחוויה וההוויה שלנו כנשים – אם במהלך השנתיים שאני נמצאת כאן – ואני אישה שלאורך כל הדרך ידעה לעשות את האיזונים, ולהגיד: לא, זה לא קשה, אנחנו יכולות הכול.

אימאן ח'טיב יאסין: כן, אנחנו יכולות הכול, אבל האתגרים שלנו הם רבים יותר מאשר של אחרים.

אימאן ח'טיב יאסין: ואת החזקת במקום הזה עשורים.

אימאן ח'טיב יאסין: ולכן אני חושבת שהגיע הזמן שגם תעשי לעצמך – לחיות ולעשות דברים שנבצר ממך לעשות במשך כל השנים.

אימאן ח'טיב יאסין: ראשית, אני רוצה להגיד לך שבשבילי כאישה היית דוגמה לדרך שאת מתייחסת לאנשים, לנכונות הבלתי-נפסקת שלך לעזור בכל זמן, בכל רגע.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם את לא חוזרת, כשאת נזכרת, אפילו אחרי יומיים, את מתקשרת להתנצל.

אימאן ח'טיב יאסין: אז שירבו נשים כמוך, וכולי תקווה שהמזכיר הנכנס ילך בדרך שלך ויצליח באמת לשמור על השקט הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: והקדנציה הזאת סוערת יותר מדי.

אימאן ח'טיב יאסין: אני תמיד יושבת שם ומסתכלת, וברגעים הקשים, כשאת לא ישבת כאן, תמיד אמרתי לעצמי: אם ירדנה הייתה יושבת כאן, הסיטואציה הייתה אחרת.

אימאן ח'טיב יאסין: אז גם חכמה, גם יפה וגם רגישה.

אימאן ח'טיב יאסין: שתזכי לעוד הרבה דברים טובים.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: השר מאיר כהן יסיים בשם כל המברכים.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, גברתי המזכירה, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני רוצה להכניס ללו"ז – מישהו שולח לי עכשיו, כותב לי כך: מאיר, אני רואה עכשיו את דברי הפרידה ממזכירת הכנסת ירדנה מלר.

מאיר כהן: מסור לה בשמי, כמי שמייצג ברגע זה את כלל תושבי מדינת ישראל, תודה.

מאיר כהן: תודה על מה שהיא ועל מה שהיא עשתה למען האדרת הכנסת והממלכתיות בישראל – שאול מוסקוביץ, באר שבע.

מאיר כהן: כיף לשמוע את זה.

מאיר כהן: ירדנה היקרה, בימים אלה את פורשת מהכנסת, לאחר 45 שנות שירות בכנסת ישראל, אחרי שלל תפקידים – שימו לב: מזכירת סיעת הליכוד, מנהלת ועדת הביקורת, מנהלת לשכת היו"ר, סגנית מזכירת הכנסת, והחל מ-2010, במשך 12 שנים שנראות כמו נצח, מזכירת הכנסת, האישה הראשונה בתפקיד זה.

מאיר כהן: נבחרת כי את פשוט הטובה ביותר.

מאיר כהן: הסתכלתי בהערצה גדולה על האיזון וההוגנות שהם נר לרגליך, ההוגנות המיוחדת בניהול הפרלמנט של מדינת ישראל.

מאיר כהן: ישבתי ארבע שנים כסגן היו"ר, ואת ישבת משמאלי, ועל כולנו – יו"ר וסגנים כאחד – נסכת ביטחון מלא בניהול הישיבות, כי ידענו שאת מכירה את תקנון הכנסת על בוריו; מכירה כל נוהג ונוהל, ומעל הכול, מתנהלת בממלכתיות מעוררת כבוד והערכה, בנימוס גדול ובנחישות גדולה.

מאיר כהן: תפאורת חייך המקצועיים התחלפה כל כך הרבה פעמים – מהפכים פוליטיים, ממשלות עולות ונופלות, חוקים היסטוריים, ישיבות הרות גורל, מלחמות ומאבקים, מאבקים אידיאולוגיים שאיימו על שלמותנו, אך גם הסכמי שלום היסטוריים: ההסכם עם מצרים, הסכמי אברהם, ועוד ועוד.

מאיר כהן: התפאורה התחלפה, אבל את תמיד היית כאן – מכוונת, מנהלת, וברגעים של בלבול ואי-בהירות נושאים אליך מבט ומחכים למוצא פיך: ירדנה, מה עושים?

מאיר כהן: ואת, כהרגלך, בשפתך הנקייה והמקצועית, מפנה אותנו לתקנון שאת כל כך מכירה ומקפידה על כל סעיפיו.

מאיר כהן: אבל ירדנה, התקנון של ליבך הוא החשוב.

מאיר כהן: הוא שעושה אותך למיוחדת כל כך.

מאיר כהן: תקנון הלב שלך הוא זה שהקפיד ומקפיד בכבודם של אנשים – חברות וחברי כנסת, יושבי-ראש, עובדים ועובדות של הכנסת.

מאיר כהן: זאת המורשת שאת תשאירי כאן ברגעים הסוערים ביותר: לשמור על כבודם של כולם.

מאיר כהן: זאת המורשת המיוחדת שלך.

מאיר כהן: לצד הידע הרב, הממלכתיות והאובייקטיביות שכה מאפיינים אותך, לא נעלמה מעינינו היכולת שלך לגעת בכל חברי וחברות הכנסת, ותיקים וחדשים כאחד, ולהדריך, לכוון, ומעל לכול – לכבד.

מאיר כהן: בימים האחרונים פגשתי איש מילואים ותיק, והוא סיפר לי בהתלהבות שאת היית הפקידה הפלוגתית ביחידה שלו בצנחנים.

מאיר כהן: כך הוא אמר לי – חבני שמו.

מאיר כהן: איזו אישה מופלאה, הוא אמר, הוא נזכר בהערצה.

מאיר כהן: באימונים הכי קשים והמפרכים היא תמיד הייתה שם, לעודד, לטפל ולנסוך בנו ביטחון.

מאיר כהן: הסכמתי איתו, ירדנה, בכל מילה וציינתי שדבר לא השתנה, זאת ירדנה מלר, מזכירת הכנסת.

מאיר כהן: היי ברוכה, ירדנה היקרה, בריאה ומאושרת, את וכל בני משפחתך; תשתחררי מהלילות הלבנים והסוערים שמאפיינים את הכנסת הזאת.

מאיר כהן: תנסי, ירדנה – לא בטוח שתצליחי – להתנתק מערוץ 99, ולו לשבוע.

מאיר כהן: קחי לך.

מאיר כהן: תודה ענקית על מה שאת.

מאיר כהן: תודה ענקית על שירותך ומסירותך לכנסת ולמדינת ישראל, בשמי, ואני חושב שבשם כל חברי וחברות הכנסת, שלמרות הוויכוחים הפוליטיים הנוקבים בינינו, אין לי ספק שההערכה אלייך משותפת לכולנו.

מאיר כהן: אני מוצא חובה נעימה להקריא לך שיר של יעל קלו מור, מתוך הספר "מאיפה את מתחילה".

מאיר כהן: לשיר קוראים "צ'ק ליסט", וכך אומר השיר: "בדקת שלקחת איתך הכול?

מאיר כהן: / את מי שאת היום/ את מה שאת יודעת על עצמך/ את מניפת גוונייך// בדקת שלקחת איתך הכול?

מאיר כהן: / את נדיבות נפשך/ את מצפן ליבך/ את סימון גבולותייך/ את כנפייך// בדקת שאת הולכת/ למקום שאת בחרת/ שהלב שלך שמח בדרכך/ שאת עונדת מבפנים/ את אחד מחיוכייך// תבדקי שוב תבדקי/ תסמני רשימותייך// שרק לא תצאי בלעדייך".

מאיר כהן: תודה גדולה.

דוד ביטן: תודה.

דוד ביטן: מאיר, אם תפרוש מהפוליטיקה, אני אמליץ עליך לקרוא את החדשות ברשת ב'.

דוד ביטן: כמו קריין למופת.

דוד ביטן: (מחיאות כפיים)

דוד ביטן: טוב, נצא להפסקה של 20 דקות, ונמשיך את הדיון ב-13:30.

דוד ביטן: תודה רבה לכולם, ב-13:30 תחזרו חזרה.

בשעה 13: << הצח >> הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 15), התשפ"ב–2022 << הצח >> [מס' כ/874; דברי הכנסת, חוב' י"א, ישיבה 85; נספחות.

בשעה 13: ]

דוד ביטן: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

דוד ביטן: על סדר-היום – הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 15), התשפ"ב–2022, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

דוד ביטן: יציג את החוק – גלעד קריב לא פה, מרב.

דוד ביטן: אתה פה?

דוד ביטן: יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט גלעד קריב.

חוק ומשפט): חבר הכנסת ביטן, אני תמיד לימינך.

דוד ביטן: אין בעיה.

דוד ביטן: תהיה תמיד לימיני רק.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 25), התשפ"ב–2022, שמקורה בהצעת החוק החשובה של חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי.

חוק ומשפט): בפתח הדברים, אבקש לציין את הזעזוע העמוק ממותה הטרגי והמקומם של רזאן עבאס בת ה-17 בכפר כנא.

חוק ומשפט): הריגתה מכדור תועה בביתה היא תזכורת מצמררת עד כמה טעינו בשנים האחרונות בדרך הארוכה לביעור האלימות הרצחנית בערים וביישובים הערביים בישראל ובכלל, ועד כמה אנו חייבים להתקדם במהירות במסע להחזרת הביטחון - -

דוד ביטן: רבותיי, זה מפריע שם.

גלעד קריב: - - השפיות והמשילות לרחובות ולבתים בכל רחבי המדינה.

גלעד קריב: הצעת החוק הנדונה, אדוני היושב-ראש, מבקשת לחזק ולטייב שתי מערכות חקיקה בו-זמנית: זו המקדמת את מיצוי הדין עם עברייני מין – ולבלום, באמצעות זה, גם עבריינות עתידית; השנייה, זו המבטיחה את זכויות נפגעות ונפגעי העבירה ואת הרגישות הנדרשת מן הרשויות בסיג ובשיח עימם ובטיפול בעניינם.

גלעד קריב: השבוע ציינו את יום האישה הבין-לאומי.

גלעד קריב: בצד השמחה על הישגי המאבק והמאמץ לקידום השוויון המגדרי, אנו זוכרים היטב כי הם עדיין בעיצומם, וכי בלימת מגפת האלימות המינית היא יעד הכרחי וגורלי באותו מסע ארוך.

גלעד קריב: מטרת הצעת החוק היא להסדיר את נטילתן של דגימות פורנזיות, הנלקחות לצרכים חקירתיים מנפגעות עבירות מין, שאינן מעוניינות בהגשת תלונה בעת בדיקתן במוסדות הרפואיים עובר לתקיפתן, ואת אופן שמירתן של אותן דגימות, כך שאם נפגעת העבירה תבחר להגיש בהמשך תלונה במשטרה, ניתן יהיה להפיק את נתוני הזיהוי הגנטיים מן הערכה באופן מיטבי.

גלעד קריב: כידוע, בשל הפגיעות הגופניות והנפשיות הקשות שחווים נפגעות ונפגעי עבירות מין, לעיתים חולפת תקופה ממושכת של שנים עד שהן נטענות כוח - -

דוד ביטן: רבותיי, זה מפריע.

גלעד קריב: - - ובוחרות לפנות למשטרה ולהגיש תלונה.

גלעד קריב: אשר על כן, מזה לא מעט שנים נוהגת הפרקטיקה נטילת דגימות פורנזיות במוסדות הרפואיים, בדגש על אלו המנהלים חדרים אקוטיים לטובת הטיפול הראשוני בנפגעות ובנפגעי תקיפה מינית.

גלעד קריב: הצעת החוק מבקשת להסדיר לראשונה בספר החוקים את התחום החשוב הזה, באופן שיש בו מציאת נקודות איזון נכונות בין ההכרח לשמור על האיכות הראייתית של הדגימות לבין זכויות נפגעות העבירה והרגישות כלפיהן וכלפי זכותן לבחור ולנהל את האירוע המורכב והרגיש.

גלעד קריב: הצעת החוק קובעת את אופן שמירת הדגימה שניטלה ואת העברתה למשטרת ישראל.

גלעד קריב: ההצעה קובעת כי בעל מקצוע רפואי, שעבר הכשרה לפי הוראות המכון לרפואה משפטית, ושהוסמך לכך על ידה, יהיה הגורם המוסמך ליטול את הדגימה.

גלעד קריב: נטילת הדגימה תיעשה רק לאחר שנפגעת העבירה נתנה את הסכמתה בכתב לנטילתה ולאחר שהוסברו לה מטרת נטילת הדגימה ומידע על מקום ואופן שמירתה.

גלעד קריב: כמו כן קובעת ההצעה כי נפגעת העבירה תקבל הסבר ברור, שלפיו היא יכולה להסכים באותה העת או במועד מאוחר יותר, להפיק מהדגימה נתוני זיהוי שאינם שלה לשם השוואתם למאגרי המידע הגנטי שבידי המשטרה או שימוש בהם, בהתאם להוראות חוק החיפוש בגוף.

גלעד קריב: עוד מוצע לקבוע כי המוסד הרפואי שבו ניטלו הדגימות יעביר את הערכה הייעודית למשטרה כך שבצידה החיצוני של הערכה לא יתועדו כלל פרטיה האישיים של נפגעת העבירה, וכי הערכה תשמר במחסן הראיות המשטרתי, ופרטי הזיהוי של נפגעת העבירה המשויכים לערכה הייעודית ולדגימות יישמרו בנפרד ובאופן דיסקרטי, כך שתובטח סודיות פרטיה וזהותה של נפגעת העבירה.

גלעד קריב: עוד קובעת ההצעה כי הערכה תשמר לתקופה של 50 שנים.

גלעד קריב: יודגש כי ההצעה קובעת מפורשות, שהערכה תשמר ולא ייעשה בה כל שימוש, כולל הפקת נתוני הזיהוי הגנטיים אלא אם כן נפגעת העבירה הסכימה – בכתב, כאמור – לעשות שימוש חקירתי בדגימות.

גלעד קריב: הקביעה שלפיה ערכה תישמר במחסן הראיות, במרכז הלוגיסטי של המשטרה, נועדה להבטיח את איכות השמירה המיטבית שלה ולמנוע מצב שבו למרות הנכונות של הנפגעת לנטילת הדגימה – ובהמשך גם לניהול חקירה משטרתית – שמירתה במוסד הרפואי או במקום אחר שאינו המתקן המשטרתי תפגע באיכות הראיות הפורנזיות ובאפשרות למיצוי הדין עם הנאשם.

גלעד קריב: ההצעה קובעת גם שאם נפגעת העבירה הסכימה לשימוש בערכה כאמור, יובהר לה עוד בטרם תינתן הסכמתה בכתב, כי משמעות ההסכמה היא שהפקת נתוני הזיהוי מהדגימה והשימוש בנתוני הזיהוי, לרבות עריכת השוואה ושימוש כמשמעותם בחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – חיפוש בגוף ונטילת אמצעי זיהוי) תהיה גורפת.

גלעד קריב: יצוין כי גם בעת הפקת נתוני זיהוי בהתאם לחוק החיפוש הנזכר, הנתונים של נפגעת העבירה לא יישמרו ולא יושוו ולא ייעשה בהם כל שימוש בהצלבה עם מאגרי הזיהוי המשטרתיים.

גלעד קריב: בדיוני הוועדה עמדנו על כך כי יש לקבוע שבנוסף לנטילת הדגימה הפורנזית לשם עריכת בדיקה עתידית לזיהוי עצם קיומו של חומר זר, לבקשת נפגעת העבירה ניתן יהיה ליטול דגימה נוספת, על מנת לברר את השאלה אם אכן קיים חומר גנטי זר בגופה של הנפגעת.

גלעד קריב: נפגעת העבירה תוכל לקבל את תוצאות הבדיקה עוד במוסד הרפואי שבו נערכה הבדיקה, וכך לדעת בשלב הבדיקה הראשונית בחדר האקוטי, אם אכן נמצא אותו חומר גנטי זר בגופה.

גלעד קריב: לעניין נפגע עבירה שהוא קטין מציעה ההצעה לקבוע כי ככלל יחולו לעניין זה הוראות חוק החיפוש בגוף בשינויים המחויבים.

גלעד קריב: בהתאם לכך, נדרשת תמיד הסכמת הקטין כדי ליטול דגימה; וככלל נדרשת גם הסכמת האפוטרופוס שלו.

גלעד קריב: יחד עם זאת, במקרים של חשש כי האפוטרופוס הוא הפוגע בקטין, או שהוא נתון בניגוד עניינים, או שיש חשש לשלומו של הקטין, לא תידרש הסכמת האפוטרופוס, אלא די יהיה בהסכמת הקטין ובהחלטה של בעל המקצוע, לאחר שהתייעץ עם עובד סוציאלי של המוסד הרפואי ועובד סוציאלי על פי חוק הנוער, שסברו שנטילת הדגימה היא אכן לטובתו של הקטין.

גלעד קריב: באותו אופן, גם לא תידרש הסכמת האפוטרופוס לעניין קטין שמלאו לו 14 שנים, אשר ביקש שלא תידרש הסכמת האפוטרופוס שלו.

גלעד קריב: הוועדה הקדישה זמן לא מבוטל לדיון בעניין הערכות שניטלו בטרם כניסת החוק לתוקף.

גלעד קריב: ההצעה קובעת מפורשות כי על משרד הבריאות יהיה לפרסם את דבר האפשרות להעביר את הערכות הקיימות למשטרת ישראל, כך שנפגעת שמעוניינת בכך תוכל לפנות לקו ייעודי במשרד הבריאות ולבקש כי הערכה שניטלה ממנה בעבר, תועבר ותישמר במתקן משטרתי.

גלעד קריב: ערכות שלגביהן לא תבוצע פנייה מצד נפגעת העבירה, תישמרנה במוסד הרפואי שבו הן ניטלו, בתנאים שתקבע משטרת ישראל לעניין הדרך לשמור בדיקות באופן המאפשר בשלב מאוחר יותר להפיק נתוני זיהוי, ובהתאם לנהלים שיקבע משרד הבריאות.

גלעד קריב: נבהיר כי בשום שלב לא תקבלנה נפגעות התקיפות המיניות פנייה יזומה מצד המשטרה או מצד משרד הבריאות לגבי ערכות שניטלו בעבר.

גלעד קריב: בכוונת הוועדה לקיים במושב הבא דיון מעקב בעניין הזה ועל יישום החוק באופן כללי.

גלעד קריב: אני מבקש להודות ראשית לחברת הכנסת המציעה, חברת הכנסת מירב בן ארי, שעמלה ודחפה את ההצעה באינטנסיביות ובמסירות המאפיינות אותה תמיד, וליתר חברי וחברות הכנסת שטרחו ועמלו על ההצעה.

גלעד קריב: תודה לנציגות משרד הבריאות, המשרד לביטחון הפנים ומשטרת ישראל, משרד המשפטים והמשרד לשירותים חברתיים ולביטחון החברתי.

גלעד קריב: תודה לארגוני החברה האזרחית, שההצעה הזו רשומה גם על שמם: איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית והלובי למלחמה באלימות מינית.

גלעד קריב: תודה גם למועצה לשלום הילד, ואני בטוח שחברת הכנסת המציעה תתייחס גם לעשייתם החשובה.

גלעד קריב: תודתי כמובן מסורה גם לצוות הוועדה וללשכה המשפטית המסורה והמצוינת, המלווה את עבודתנו.

גלעד קריב: להצעת החוק הוגשו כמה הסתייגויות.

גלעד קריב: אני מבקש מחברות ומחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות, ולאשר את הצעת החוק החשובה הזו בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהוכן בוועדה.

גלעד קריב: תודה.

דוד ביטן: נתחיל.

שלמה קרעי: דוד, תגיד לפרוטוקול - - -

דוד ביטן: לא לא, אני לא הייעוץ המשפטי, תירגע, תירגע.

שלמה קרעי: - - -

דוד ביטן: תירגע.

דוד ביטן: בשביל מה אתה צריך לדבר עכשיו?

דוד ביטן: קיבלו את הטענה ואיחדו, אז בשביל מה אתה צריך עכשיו להוסיף?

דוד ביטן: מה זה נותן לך?

שלמה קרעי: הם כבר עשו את זה - -

דוד ביטן: לא הבנתי מה זה נותן לך, עזוב, מספיק.

שלמה קרעי: - - - ועוד פעם - - -

דוד ביטן: מגישי ההסתייגויות: קבוצת סיעת הליכוד – חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס – חברי הכנסת אריה מכלוף דרעי – הוא כבר לא בכנסת, אבל לא משנה – יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול ואוריאל בוסו; קבוצת סיעת יהדות התורה – חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר, יצחק פינדרוס; קבוצת סיעת הציונות הדתית – חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

דוד ביטן: מי שמקריאים את שמו ולא יהיה, מאבד את הזכות שלו.

דוד ביטן: זה ברור לכם, הדבר הזה?

דוד ביטן: אוקיי, נתחיל בקבוצת הליכוד, כל ההסתייגויות לסעיף 1, נכון?

דוד ביטן: חבר הכנסת בנימין נתניהו – לא נוכח; חבר הכנסת יולי אדלשטיין – לא נוכח; חבר הכנסת ישראל כץ – לא נוכח; חברת הכנסת מרים מירי רגב – לא נוכחת.

גדעון סער: - - -

דוד ביטן: תכף, תכף, אני צריך לעבור על הרשימה, אין לי ברירה.

גדעון סער: - - -

דוד ביטן: עכשיו חבר הכנסת יריב לוין, אתה רוצה לדבר?

דוד ביטן: בבקשה, יש לך 25 דקות.

דוד ביטן: גדעון, נראה לי שעדיף תלך לשתות קפה, נראה לי יותר טוב.

גדעון סער: - - -

דוד ביטן: אני יודע, אני יודע, אני אמרתי לך את זה רק לראות מה התגובה, אם אתה ערני.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, בפתח הדברים אני רוצה לברך אותך, חברת הכנסת מירב בן ארי, על נחישות ומאמץ גדול כדי להביא את החוק הזה לקו הגמר, על אדי הדלק האחרונים של המושב הזה.

יריב לוין: אבל אני רוצה, ברשותך, לנצל את הזמן שעומד לרשותי כדי להתייחס לפחות לסוגיה אחת, אולי לשתי סוגיות, שעומדות על סדר-היום ונדמה לי שמחייבות דיון, בוודאי כאשר אנחנו ניצבים ערב היציאה לפגרה – מה שלא כל כך יאפשר דיון ממצה בהן כפי שהיה צריך להיות כאן בכנסת.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, אדוני השר, שבכל פעם אני נדהם מחדש מהנכונות, גם שלך באופן אישי, אבל לא רק שלך, גם של כמה שרים נוספים בממשלה, ללכת כל כך רחוק למחוזות שהם כל כך הפוכים – אני לא יודע אם מהאידיאולוגיה שיש לכם, אבל לפחות מהאידיאולוגיה שבשמה דיברתם.

יריב לוין: אולי היא לא הייתה באמת דבר אמיתי – רק כדי שבנימין נתניהו לא יהיה ראש ממשלה.

יריב לוין: אין דרך אחרת להסביר, לא את הממשלה הזו ולא את הצעד שעשיתם, ולא את העובדה שאתם ממשיכים ויושבים בממשלה הזו ומחזיקים אותה.

יריב לוין: אחד השיאים שנשברים ממש לנגד עינינו הוא בהתנהלות של הממשלה באחד הנושאים הכי רגישים, הכי חשובים, הכי קריטיים לעתידה של מדינת ישראל ולעצם קיומה, והוא – וצריך לקרוא לילד בשמו בצורה חדה וברורה – הסוגיה הדמוגרפית והיכולת שלנו לקיים בישראל רוב יהודי.

יריב לוין: אדוני השר, אתה היית גם שר הפנים בעבר, ואתה יודע היטב שלו היינו פותחים את שערי המדינה – לא להגירה מאפריקה, ששם זה מובן מאליו שהיינו מוצפים אולי במאות מיליוני אנשים – אם היינו פותחים את שערי המדינה להגירה מאירופה, כולל מהארצות המתקדמות ומאלה שנמצאות במצב הכלכלי הטוב ביותר באירופה, היינו מאבדים את המדינה היהודית ברגע אחד; כי האמת היא ש-12 שנות השלטון של ממשלות נתניהו הפכו את ישראל בהרבה מאוד מובנים למדינה שמעטות הדומות אליה, אם בכלל, במה שיש לה להציע לאזרחיה בכל התחומים, ברווחה הכלכלית – הכול, כמובן, יחסי – וביכולת שלה לתמוך, לסייע לחלשים יותר בחברה, שזקוקים לסיוע הזה.

יריב לוין: אני רוצה להזכיר לך, חבר הכנסת להב הרצנו, מה היינו עושים בלי הגז שהוצאנו מהאדמה, למרות כל ההפרעות שלכם, למרות שעשיתם הכול כדי למנוע את זה – הכול, מכול כול, כולל להודיע שתצביעו כאן במליאה נגד כל ניסיון לאשר מתווה גז כזה או אחר באשר הוא.

יריב לוין: כשבכל העולם המחירים של החשמל מזנקים לשמיים אנחנו מהווים אי בודד של יציבות יחסית.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: כי יש לנו מאגרי גז שלנו.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: כי עשינו הסכמים עם החברות שהוציאו את הגז שמקבעים את המחיר.

יריב לוין: מילת תודה אחת לא שמעתי אתכם אומרים; מילה של הרהור ומחשבה שמא טעיתם.

יריב לוין: אף מילה, כלום.

יריב לוין: אבל אדוני השר, את הלקח מהטעויות הנוראות האלה, שהיו עלולות להתרחש כאן לו הממשלה הזאת הייתה מכהנת אז, אתם מסרבים ללמוד גם עכשיו.

יריב לוין: ליבי יוצא אל כל פליט בעולם באשר הוא, אבל אני מבקש תשובה: מה ההבדל בין פליטים ממלחמה באוקראינה לבין פליטים ממלחמה בכל מקום אחר?

יריב לוין: על הגבול שלנו בסוריה – טרגדיה אנושית אדירה – מיליוני פליטים; ביבשת אפריקה, בשורה ארוכה של מדינות – סכסוכי דמים בלתי נגמרים.

יריב לוין: אז למה אלה כן ואלה לא?

יוראי להב-הרצנו: - - -

יריב לוין: למה אלה כן ואלה לא?

יריב לוין: מה זאת הצביעות הזאת?

יוראי להב-הרצנו: זאת שאלה - - -

יריב לוין: אז אני אגיד לך למה - - -

יוראי להב-הרצנו: - - -

יריב לוין: אז אני אענה לך, אני אסביר לך בדיוק למה.

יריב לוין: ואני אומר לך את זה, אדוני השר, אתה יודע למה?

יריב לוין: אני אענה לך - -

יוראי להב-הרצנו: - - -

יריב לוין: - - כי אנחנו – ואני חשבתי לתומי שגם אתה וגם שרת הפנים אילת שקד, שהרבתה לדבר על הנושא הזה במשך שנים – אנחנו חושבים שעם כל כאב הלב, מדינת ישראל, שיש בה כשבעה מיליון יהודים, לא יכולה לפתוח את שעריה.

יריב לוין: היא חייבת לשמור על הרוב היהודי המובהק בה.

יריב לוין: תכליתה, לפני דאגה לכל בעיות העולם, היא להיות המקלט היחיד לעם היהודי – עם שנרדף במשך שנים ארוכות וממשיך לסבול מאנטישמיות כמעט בכל רחבי העולם, כולל באותם מקומות שבהם יש מלחמות.

יריב לוין: אני אזכיר לך, אדוני השר, את מנחם בגין, שפעל בתבונה – לא כפי שאתם עושים – וכאשר היה המשבר הגדול בווייטנאם קלט מספר מצומצם של פליטים במחווה סמלית, שריגשה, אגב, את כל העולם.

יריב לוין: אבל אף אחד לא העלה על דעתו שאנחנו הפתרון לכל בעיות הפליטים בעולם.

יריב לוין: אז לי יש עמדה ברורה: אני אומר לא לאלה מאריתריאה; אני אומר לא לאלה מסודאן; אני אומר לא לאנשים מאוקראינה.

יריב לוין: ולא כי ליבי גס בהם, אלא כי אנחנו צריכים לשמור על עצם קיומנו כאן, כמדינה יהודית, ואין לנו ברירה.

יוראי להב-הרצנו: ומה עם היהודים?

יריב לוין: יהודים – בוודאי.

יוראי להב-הרצנו: למה אתה לא - - -

יריב לוין: רגע, רגע, תכף אני אענה לך גם על זה.

יריב לוין: יהודים – בוודאי, אין שאלה.

יריב לוין: יותר מזה – אם כבר אנחנו תורמים ורוצים לתרום, אנחנו תורמים יותר מכל אחד אחר, כי אנחנו מוכנים לקלוט כאן את כל היהודים מכל העולם, כולל מכל אזור לחימה באשר הוא, כאן ומייד, עם כל הזכויות, עם דברים שאף מדינה לא נותנת לאף אחד.

יריב לוין: זאת עבורנו זכות גדולה ומהות הקיום שלנו.

יוראי להב-הרצנו: רק צריך לעבוד בשביל זה.

יריב לוין: תכף אני אענה לך על זה.

יריב לוין: אל תיתמם.

יריב לוין: אבל, אדוני השר - - -

גדעון סער: - - -

יריב לוין: הבנתי.

יריב לוין: למזלך, אתה אומר.

גדעון סער: - - - נסיבות שבגינן - - -

יריב לוין: מאה אחוז.

גדעון סער: אני מודה לך על הערותיך עד כה - - -

יריב לוין: - - - עוזרות ככוסות רוח למת, אבל אני אשמיע את דבריי.

יריב לוין: אבל דווקא אולי טוב שהגיעה השרה מיכאלי, כי אמרתי שהשרה מיכאלי - - -

דוד ביטן: עכשיו אתה יכול לחזור על כל ההערות שלך שוב.

יריב לוין: לא, אני אעשה את זה בתמצית, כי יש לי עוד רבות.

יריב לוין: השרה מיכאלי, אמרתי קודם לשר גדעון סער מה שאני בוודאי לא יכול להגיד עלייך.

יריב לוין: אמרתי לשר גדעון סער שחשבתי שגם לו וגם לשרה שקד יש איזו אידיאולוגיה של שמירת האופי של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שמירת הרוב הדמוגרפי וכו'.

יריב לוין: אלייך אני לא יכול לבוא בטענות.

יריב לוין: את כל הזמן היית בעד זה שנאפשר למסתננים להיכנס, ניתן להם עבודה ונשאיר אותם.

יריב לוין: בעניין הזה דווקא היית עקבית.

יריב לוין: אבל אני שואל אותך ככה, בינינו, כאן.

יריב לוין: אפשר להיות בעמדה שלי שאומרת לשמור על מדינת ישראל כמדינה יהודית, ואפשר להיות בעמדה שלך שאנחנו נפתור כאן את כל בעיות הפליטים של כל העולם.

יריב לוין: שתי העמדות הן, כמובן, לגיטימיות.

יריב לוין: אבל אם יש עמדה, כפי שמגלים עכשיו אילת שקד וחבריה, שכשזה מלחמה בסודאן צריך לא לתת לאף אחד להיכנס ולהוציא את כולם, אבל כשזאת מלחמה באוקראינה, צריך לאפשר לאנשים לבוא.

יריב לוין: איך קוראים לזה בעברית, לדבר הזה?

יריב לוין: איך קוראים לזה?

יריב לוין: תלמדו אותי.

יריב לוין: יש לזה רק מילה אחת – זאת גזענות בוטה מאין כמוה, ואתם יודעים שזה כך.

יריב לוין: עכשיו אני שואל אתכם, ממשלת ישראל – למה אתם מקבלים החלטה רק על אוקראינה?

יריב לוין: למה אתם לא מקבלים החלטה על מקומות אחרים באפריקה שיש בהם מלחמות?

יריב לוין: איפה קולכם המוסרי, השרה מיכאלי?

יריב לוין: איזה צבועים אתם.

יריב לוין: אתם פשוט גזענים, זה הכול.

יריב לוין: גזענות טהורה, בוטה, מבישה, שלא הייתה כמוה אף פעם.

יריב לוין: ממשלות ישראל אמרו: זה מקלט ליהודים, זה הבית של העם היהודי.

יריב לוין: הן אף פעם לא אמרו: זה מקלט רק לפליטים עם צבע עור או מוצא מסוים.

יריב לוין: איזו חרפה, איזה דבר מביש.

יריב לוין: ואתם עוד מספרים לנו שאתם קולטים פליטים למען האדרת שמה של ישראל בעולם.

יריב לוין: איך אתם לא מתביישים?

יריב לוין: איך לא נשמע בתוככם אחד שמשמיע קול ואומר: לא יכול להיות?

יריב לוין: זה פשוט נורא.

יריב לוין: אבל עכשיו אני רוצה לומר לשרה אילת שקד: האחריות היא של כל הממשלה, אבל היא קודם כול אחריות אישית שלך.

יריב לוין: במשך שנים הטפת לנו, וסיפרת, ודרשת, והקמת שדולות בכנסת, כדי לעצור כניסה של פליטים ולהוציא את אלה שנמצאים.

יריב לוין: אתה זוכר את זה, חבר הכנסת להב הרצנו – אתה זוכר את הנאומים שלה כאן, מעל הדוכן.

יריב לוין: והינה, הגעת לרגע: מכרת את הנגב, ויתרת על ארץ ישראל, מכרת את כל העקרונות שבשמם דיברת כל השנים, רימית את הציבור שהצביע עבורך.

יריב לוין: עשית את כל זה כדי להיות שרת הפנים, להחזיק את המפתחות של שערי הכניסה לארץ.

יריב לוין: היית אמורה לטפל קודם כול ולפני הכול בדברים האלה.

יריב לוין: אבל מה את עושה?

יריב לוין: כמו תמיד, הפוך.

יריב לוין: כמו תמיד, אומרת א' ועושה לא רק ב', אלא ההפך מא'.

יריב לוין: פתאום יש לנו מהגרי שקד.

יריב לוין: כשהם מסודאן, היא נלחמת בהם, וכשהם מאוקראינה היא משכנת אותם בבתי מלון.

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

יריב לוין: אני רוצה לומר לכם, רבותיי, בצורה הברורה ביותר: אנחנו עומדים בפני הזדמנות היסטורית לעלייה משמעותית של יהודים לכאן, והממשלה צריכה לעסוק רק בזה.

יריב לוין: ועכשיו אומר לך על ועדת העלייה והקליטה, חבר הכנסת להב הרצנו: אתה ישבת על הספסלים האלה, ואני ישבתי על הדוכן הזה ולא אפשרתי שיקרה מה שאתם עשיתם.

יריב לוין: אי-אפשר, חבר הכנסת להב הרצנו, ללכת לבחירות, להגיע לתוצאות בחירות, ואחר כך, כאשר בצד אחד יש 61 או אפילו 62, נניח, לשיטתכם, ובצד אחד 58, להגיד: לא, במליאה התוצאות יהיו 74 כנגד 46.

יריב לוין: אפשר?

יריב לוין: אפשר?

יוראי להב-הרצנו: לא.

יריב לוין: אי-אפשר.

יריב לוין: אז איך אפשר לעשות את זה בוועדות?

יריב לוין: מה פתאום?

יריב לוין: סיעת הליכוד, חבר הכנסת להב הרצנו - - -

יוראי להב-הרצנו: שים בצד - - -

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, אי-אפשר לשים בצד.

יריב לוין: אני לא אשים בצד, כי אתם הרסתם את הכנסת, הרסתם אותה עד היסוד.

יריב לוין: סיעת הליכוד בכנסת – יש בה 29 חברי כנסת.

יריב לוין: היא רבע מכלל חברי הכנסת פחות אחד.

יריב לוין: לסיעת ימינה יש שבעה, אם אני סופר את שיקלי בפנים.

יריב לוין: בוא תסביר לי אתה איך יכול להיות שבוועדת הכנסת, עם 16 חברים, הליכוד, שהוא רבע מהכנסת, מקבל שניים, שמינית, וימינה, עם שבעה חברים, מקבלת גם שניים.

יוראי להב-הרצנו: מה אמורים מאות אלפי יהודים שנמצאים עכשיו בסכנה לעשות עם ההסברים האלה?

יוראי להב-הרצנו: מה הם אמורים לעשות?

יריב לוין: אז אני אענה לך, אז אני אענה לך.

יריב לוין: לך - - -

יוראי להב-הרצנו: הם נסים על חייהם, הם בסכנת חיים, ואתה מדבר על מקומות בוועדת הכנסת?

יריב לוין: לך להנהלת הקואליציה, לך להנהלת הקואליציה - - -

יוראי להב-הרצנו: אני הולך אליך.

יוראי להב-הרצנו: אתה אמור לאייש את ועדת הקליטה והעלייה – ואתה לא עושה את זה.

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, אל תיתמם.

יריב לוין: לך להנהלת הקואליציה, ותגיד להם: רבותיי, גם מפאת כבוד הבניין, או מה שנשאר בו, גם מפאת הדמוקרטיה, וגם כדי לדאוג לעולים, בואו תנו לאופוזיציה רק את מה שמגיע לה, לא שום דבר מעבר לזה.

יוראי להב-הרצנו: זה סחיטה - - -

יריב לוין: זה סחיטה?

יריב לוין: להשיב את הגזלה שמגיעה לנו?

יריב לוין: איך אתה לא מתבייש?

יוראי להב-הרצנו: יש לכם ועדה שאתם אמורים להקים כדי לעזור למאמץ הזה להציל מאות אלפי יהודים.

יריב לוין: תתבייש לך, תתבייש לך.

יריב לוין: אז תחזיר לנו את מה שמגיע לנו.

יוראי להב-הרצנו: ועד אז אתה לא מוכן לתפקד?

יוראי להב-הרצנו: עד אז?

יריב לוין: תחזיר את הבניין לתפקוד.

יוראי להב-הרצנו: שהיהודים האלה יאבדו את חייהם?

יריב לוין: חבר הכנסת להב הרצנו, תחזיר את הבניין לתפקוד.

יוראי להב-הרצנו: אתם מחרימים אותו.

יריב לוין: אי-אפשר להקים ועדות כאשר הרכבן לא משקף את ההרכב בכנסת, אי-אפשר.

יריב לוין: ואני אגיד לך עוד דבר - - -

יוראי להב-הרצנו: הרכב הוועדה של הקליטה והעלייה לא משקף?

יריב לוין: ואני אגיד לך עוד דבר: האחריות לקליטת העולים ולעלייה שלהם היא של הממשלה - -

יוראי להב-הרצנו: נכון.

יריב לוין: - - היא לא של הכנסת, היא לא של הכנסת.

יריב לוין: אבל הממשלה שלך מתעסקת בלהכניס לכאן מהגרים שאינם יהודים, במקום לטפל בעלייה של היהודים.

יריב לוין: זה מה שאתם עושים, סביב זה אתם מתעסקים כל היום.

יוראי להב-הרצנו: אז במקום לפקח על עבודת הממשלה אתה בא והורס כאן גם?

יריב לוין: אז אל תבוא בטענות, הינה, אני עושה את עבודת הפיקוח עכשיו, מול עיניך, מול עיניך.

יוראי להב-הרצנו: איזה פיקוח יש במליאה?

יריב לוין: מדיניות הזויה, מדיניות שאי-אפשר לקבל אותה, מדיניות מסוכנת, מדיניות שמפקירה את היהודים בישראל ואת היהודים באוקראינה וברוסיה.

יריב לוין: זה מה שאתם עושים עכשיו.

יריב לוין: ואני שב ואומר לך - - -

יוראי להב-הרצנו: די עם הפוליטיקה.

יוראי להב-הרצנו: יש חיי אדם, חיי אדם; יהודים שמסכנים את החיים שלהם - - -

יריב לוין: אני שב ואומר לך: השמדתם כל הסדר, כל סדר דין, כל רוח - - -

צבי האוזר: חבר הכנסת הרצנו.

יוראי להב-הרצנו: הוא מתעדף פוליטיקה על חיים אדם.

יריב לוין: אה, שמעת?

יריב לוין: "הוא מתעדף פוליטיקה".

יריב לוין: תתבייש לך.

יוראי להב-הרצנו: מתעדף פוליטיקה על חיי אדם.

יוראי להב-הרצנו: תתבייש לך.

יריב לוין: תתבייש לך אתה.

יוראי להב-הרצנו: אני?

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה להציל חיי אדם.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: "אני?

יריב לוין: אני?" אני לקחתי לך את כל הייצוג שמגיע לך, ועכשיו אתה תקים ועדות לפי רצוני.

יריב לוין: כל הכבוד.

יריב לוין: תתבייש לך, באמת תתבייש לך.

יוראי להב-הרצנו: תפסיקו לדבר על עצמכם ותתחילו לעזור לעם היהודי - - -

צבי האוזר: חבר הכנסת הרצנו, אתה מפריע לדובר.

צבי האוזר: יש קריאות ביניים, אבל אי-אפשר לדבר במקביל.

צבי האוזר: אתה יודע, אתה יכול מעת לעת; כל עוד הדיון הוא גם ענייני, הוא פורה.

יוראי להב-הרצנו: אני מתנצל.

יריב לוין: אני, אגב, מודה ליושב-ראש, אבל אני לא נבהל מהדברים האלה, כי הם באמת דברים – סליחה שאני אומר את זה, חבר הכנסת להב הרצנו, יש לי כבוד אליך – דברים שלא מכבדים את אומרם.

יריב לוין: כי מה לעשות, כשאתה תשב פה עוד מעט, בצד הזה, של האופוזיציה, ותיזכר איך שהרכבתם אז ועדות, ויבואו ויגידו לך שסיעת האופוזיציה הגדולה, שכנראה תהיה יש עתיד, תקבל חצי ממה שמגיע לה – למה?

יריב לוין: ככה, כי לא נוח לנו שיהיה לה כל הייצוג שהציבור נתן לה – תאמין לי, תצטער מאוד על הדברים שאמרת לי עכשיו.

יריב לוין: תצטער מאוד.

יוראי להב-הרצנו: חבר הכנסת לוין, כשאתה תקרא לי להתגייס למשימה לאומית, אני לא לעולם לא אסרב לכך.

יוראי להב-הרצנו: לעולם לא.

יריב לוין: בוודאי, בוודאי.

יריב לוין: אז אני קורא לך: תתגייס למשימה לאומית להצלת הכנסת.

יוראי להב-הרצנו: לפוליטיקה?

יריב לוין: להצלת הכנסת, להצלת הדמוקרטיה שרמסתם ברגל גסה.

יריב לוין: זה לא מספיק חשוב, הדמוקרטיה, הייצוג השווה?

יריב לוין: זה לא מספיק חשוב.

יוראי להב-הרצנו: לי יותר חשוב להתעסק בחיי אדם.

יריב לוין: אה, הבנתי, הבנתי, שמעתי.

יוראי להב-הרצנו: חיי אדם כרגע נמצאים בסכנה.

יריב לוין: נאמת על הדמוקרטיה שנים פה – ורמסת אותה ברגל גסה.

יוראי להב-הרצנו: חיי אדם יותר חשובים מפוליטיקה.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לומר – אני לא יודע אם השרה מיכאלי מקשיבה לי, אבל אני באמת, השרה מיכאלי, הייתי שמח – אני אפילו מוכן לוותר לך על חלק מזמן הדיבור שלי כדי לדעת במה זכו האוקראינים שהם יותר טובים מהסודאנים.

יריב לוין: במה?

יריב לוין: שהם יותר טובים מנפגעי מלחמות במקומות אחרים.

יריב לוין: במה הם זכו?

יריב לוין: למה?

יריב לוין: האם בכלל זה עלה בדיונים בממשלה?

יריב לוין: שום דבר.

יריב לוין: אני חושב שזאת בושה וחרפה, ולכן גם קשה לקבל את ההתנהלות הזאת.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לומר, אדוני, עוד דבר בזמן שנשאר לי.

יוסף טייב: אדוני, מותר לשאול אותך שאלה?

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש?

צבי האוזר: ברשות הדובר.

יריב לוין: אני, בוודאי, מוכן תמיד.

יוסף טייב: אני שואל שאלה באמת רצינית.

יוסף טייב: היום עומד לעלות חוק האזרחות.

יוסף טייב: אתה שאלת שאלה חשובה: מהן ההעדפות של המדינה לגבי פליטות, כשלמדינה יש את חוק השבות ויש לה העדפה ברורה לכאלה שהם זכאי חוק השבות.

יוסף טייב: ובו בזמן אנחנו גם חוקקנו את חוק האזרחות, שהיום אנחנו עושים לו תיקון, כרגע, כי אנחנו לא רוצים שיבואו לכאן תושבים של ישות עוינת.

יוסף טייב: זה היה היסוד.

יוסף טייב: ולכן שאלת מדוע איננו מקבלים.

יוסף טייב: אז פה הבנו מדוע אנחנו מגבילים, אפילו אם הם פליטים, אבל בעלי ישות עוינת.

יוסף טייב: בנושא הסודאנים - - -

יריב לוין: רגע, אריתריאה היא ישות עוינת?

יוסף טייב: תכף אני אשאל אותך, אבל רק שנייה, אדוני, אני שואל אותך באמת את השאלה.

יוסף טייב: אני מסיים.

יוסף טייב: לגבי אריתריאה או לגבי סודאן, שהממשלה שבה אתה היית חבר לא קיבלה את הרעיון שהם פליטים, אלא טענה שהם מסתננים - - -

יריב לוין: נכון, ודאי, אתה צודק.

יריב לוין: אז אני אענה לך - - -

יוסף טייב: לכן, ברשותך, אם אתה שואל אותי – ושאלת את השאלה האם הייתה פה סלקציה לבנה, האם הייתה פה סלקציה.

יוסף טייב: לא.

יריב לוין: חבר הכנסת שיין, אני מייד אענה.

יריב לוין: חבר הכנסת שיין, אני אענה לך.

יריב לוין: אתה צודק.

יריב לוין: אנחנו לא קיבלנו את הרעיון שהם פליטים, כמו שאנחנו לא מקבלים את הרעיון שמי שעכשיו ברח וחצה את הגבול לפולין מאוקראינה הוא פליט שצריך להגיע הנה.

יריב לוין: את שני הרעיונות האלה - - -

יוסף טייב: אתה לא חושב שהוא פליט?

יריב לוין: את שני הרעיונות האלה אנחנו לא מקבלים.

יוסף טייב: אתה לא חושב שהוא פליט, ידידי יריב לוין?

יריב לוין: אני חושב שדינם של אלה ואלה הוא זהה.

יריב לוין: אני אגיד לך עוד יותר מזה, חבר הכנסת שיין.

יריב לוין: אריתריאה וסודאן זה לא המקומות היחידים שיש בהם מלחמות.

יריב לוין: אז בוא - - -

יוסף טייב: אני לא אמרתי – אתה אמרת את שתי הדוגמאות.

יריב לוין: אז בוא נעשה מאמץ, בוא נבטל את משרד הקליטה והעלייה, ובמקומו נקים משרד חדש שיהיה אחראי לחפש מלחמות בעולם, בכל מקום, לחפש פליטים ולהביא אותם הנה.

יריב לוין: זה מה שאתם מציעים.

יריב לוין: אז תעשה לי טובה, באמת.

יוסף טייב: אבל יש לך מצב אקוטי של מדינה ידידה - - -

יריב לוין: הבנתי, הבנתי.

יוסף טייב: היא מדינה ידידה שיוצאים ממנה כרגע מיליונים.

יוסף טייב: עוד לא היה דבר כזה שנים רבות.

יריב לוין: הבנתי, הבנתי, הבנתי.

יוסף טייב: אבל אני שואל אותך שאלה - - -

יריב לוין: אז תפתח ותפרוץ.

יריב לוין: אז למה רק 25,000?

יריב לוין: בוא נביא מיליון, למה רק 25,000?

יוסף טייב: אני לא קבעתי את ה-25,000 - -

יריב לוין: אה, הבנתי.

יריב לוין: אז תעשה לי טובה, אדוני - - -

יוסף טייב: - - אבל אני אומר עוד פעם, אתה, לפי שיטתך – לפי שיטתך – האם אתה אומר שבשום מצב, אף פעם, מדינת ישראל לא צריכה לקבל פליט משום מדינה אלא אם כן הוא יהודי?

יריב לוין: אני אענה לך בצורה ברורה.

יריב לוין: אני חושב שמדינת ישראל צריכה, באירוע כזה, לעשות כמו שעשה מנחם בגין, בתבונה ובחוכמה וברגישות: לקלוט מספר קטן מאוד, מצומצם, כמחווה - - -

יואב גלנט: יריב, ביום הראשון שממשלתו קמה, מייד ב-1977, הביא את הווייטנאמים.

יוסף טייב: נכון, נכון.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: כמחווה, מספר קטן, מצומצם, של עשרות, אולי מאות בודדות, כמחווה הומניטרית - -

צבי האוזר: מנחם בגין קלט כמה וכמה פעמים.

צבי האוזר: כמה אוניות.

יריב לוין: - - כחלק ממאמץ בין-לאומי רחב.

יריב לוין: זה מה שישראל יכולה להרשות לעצמה לעשות.

יריב לוין: ולצד זה, מאמץ עליון להעלות לכאן כל יהודי שאפשר להעלות, גם בעיתות מלחמה וגם בעיתות שלום.

יריב לוין: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

יריב לוין: זה ההפך ממה שהממשלה שלך עושה, בדיוק ההפך.

יריב לוין: עכשיו אגיד לסיכום עוד משפט אחד, אדוני היושב-ראש, בסוגיה נוספת.

יריב לוין: אל מול כל הדבר הזה – וכאן אני פונה אליך, כי אני חושב שאתה אולי חבר בוועדת החוץ והביטחון, אתה היית יושב-ראש הוועדה, אז אולי אתה תוכל להושיע אותנו בעניין הזה – בשקט אל מול כל האירוע העצום הזה שמתרחש באוקראינה, מתרחש עוד אירוע אחד.

יריב לוין: אם אתה שואל אותי, אדוני היושב-ראש, לישראל הוא אירוע הרבה יותר חשוב, ויש לי לומר גם משהו אולי לעולם.

יריב לוין: העולם עוד יגלה שהאירוע הזה הוא יותר חשוב גם לו, בגלל שהאיום שנשקף לעולם כולו מאיראן גרעינית הוא לא איום שרלוונטי רק למדינת ישראל.

יריב לוין: ומה הוא עושה ראש הממשלה שלנו?

יריב לוין: אתה ראית את הבקשה שהוגשה לדחיית ההכרעה בבית המשפט העליון בעניין ח'אן אל-אחמר.

יריב לוין: מה הנימוק?

יריב לוין: שראש הממשלה עסוק בתיווך במשבר באוקראינה או בהתמודדות עם המשבר באוקראינה, לא יודע איך זה בדיוק נוסח שם.

יריב לוין: לא עסוק בלמנוע את הסכם הגרעין עם איראן, בזה הוא בכלל לא מטפל.

יריב לוין: איזו הפקרות זאת, איזה קוצר ראייה.

יריב לוין: מה, זה משחק?

יריב לוין: הוא משחק את המדינאי, את המתווך?

יריב לוין: מה, הוא רוצה להיות מזכ"ל האו"ם?

יריב לוין: מה זה הדבר הזה?

יריב לוין: יש לו אחריות עליונה לביטחונה של מדינת ישראל, לעתיד של כולנו.

יריב לוין: מתנהל משא ומתן על הסכם נורא שהתוצאה שלו יכולה להיות איום קיומי מיידי על מדינת ישראל, על עצם קיומה, ובמה עסוק ראש הממשלה?

יריב לוין: לא בזה בכלל, לא לפי דבריי – לפי מה שהוא מודיע לבית המשפט.

יריב לוין: ואתה חבר ועדת החוץ והביטחון.

יריב לוין: ביקשת דיון דחוף בעניין הזה?

יריב לוין: מישהו העלה את זה בכלל?

יריב לוין: איזו הפקרות זאת.

יריב לוין: כמה אפשר להפקיר את הכול בשם איזו שנאה תהומית לאדם אחד?

יריב לוין: איך תחיו עם עצמכם אחר כך, כשתעמדו ותסתכלו אחורה על מה שעשיתם בנגב, על מה שעשיתם מול איראן, על מה שאתם עושים עכשיו עם ההכנסה של המהגרים לכאן?

יריב לוין: אולי הגיע הזמן לומר די?

יריב לוין: אולי הפגרה הזאת תהיה לא רק פגרה מדיוני הכנסת אלא שעה של חשבון נפש?

צבי האוזר: משפט לסיכום.

יואב גלנט: סיכם.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת יואב גלנט.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, השרים, אם ישנם פה; אני לא רואה אותם, אני מקווה שהם פה.

יואב גלנט: האמת היא שתכננתי לדבר על דבר אחר, אבל אחרי ששמעתי את ידידי חבר הכנסת יריב לוין, אני רוצה מעט להרחיב בנושא של מה שקורה כאן בהקשר של המצב בכנסת.

יואב גלנט: אני מסתכל על הכנסת ושואל את עצמי: עד לאן אנחנו נידרדר?

יואב גלנט: עכשיו הכנסת – יושבים פה אזרחים שבאו לשמוע את מה שאומרים הנבחרים.

יואב גלנט: הכנסת היא הגוף היחיד שאנחנו בוחרים במדינת ישראל.

יואב גלנט: אנחנו לא בוחרים בית משפט עליון ולא ממשלה ולא יועץ משפטי ולא כל מיני אנשים אחרים שבכותרות, אבל את הכנסת - - -

יוסף טייב: ראשי עיריות.

יואב גלנט: אבל את הכנסת – אני מדבר על הרמה הלאומית – את הכנסת אנחנו בוחרים.

יואב גלנט: בוחרים גם ועד כיתה.

יואב גלנט: אני מדבר על הרמה הלאומית, לא על דברים אחרים.

יואב גלנט: ואני מסתכל עכשיו בראייה של מה שקרה פה בשמונת חודשים האחרונים.

יואב גלנט: תראו, יריב ציין את הדבר הפשוט שאומר: יש בעיה של הייצוג, כלומר, אם לסיעה מסוימת יש רבע מהחברים, סיעת הליכוד צריכה להיות רבע בכל ועדה.

יואב גלנט: המציאות היא שלמעשה מנסים להביא אותה לייצוג שהוא הרבה פחות מזה, וכתוצאה מכך ליצור רוב מלאכותי, שלא משקף את רצון הציבור.

יואב גלנט: מנצלים מצב שאין בעניין הזה חקיקה אלא תקנונים ודברים אחרים.

יואב גלנט: אבל זה נוגע בדבר יותר כבד.

יואב גלנט: הרי כל הדמוקרטיות החדשות, החל מהמהפכה הצרפתית והאמריקאית – אני מניח שחבר הכנסת פרופ' שיין יודע מזה היטב – תמיד כל הדמוקרטיות שאלו את עצמן: איך נתגבר על הבעיה שעלולה להתפתח עריצות של הרוב על המיעוט?

יואב גלנט: כלומר, אם למישהו יש 51%, אז הוא יכול להכתיב את כל הכללים כאילו הוא היה שליט יחיד.

יואב גלנט: במצב הזה אתה עלול להידרדר לתהומות.

יואב גלנט: ואני חושב שמה שקורה לנו עכשיו הוא הליכה שכל-כולה הולכת לכיוון הזה.

יואב גלנט: תראו, הסדר אומר שמוציאים, למשל, אדם ממליאת הכנסת או מוועדה אחרי שקוראים אותו לסדר שלוש פעמים.

יואב גלנט: עכשיו, כל יושבי-הראש עד לכנסת הזאת היו מאוד סובלניים, ובהיבט הזה, כאשר אדם התבטא ואמר, אז נתנו לו להתבטא, ולפעמים ביקשו ממנו להיות בשקט, ולעיתים נדירות, כשהעניינים יוצאים משליטה, קראו אותו לסדר.

יואב גלנט: אני הסתכלתי על דיוני הוועדות, במיוחד של ועדת הכספים אבל גם של ועדות אחרות, מייד עם הקמת הממשלה, והתופעה היא כזאת: פותח חבר כנסת מהאופוזיציה את פיו ואומר: אני רוצה להגיד משהו – מייד היושב-ראש אומר לו: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואב גלנט: היושב-ראש, דרך אגב – לא רק שם – בדרך כלל, הוא חבר כנסת נורבגי או אחד שלא היה אף פעם בכנסת ומייד נהיה יושב-ראש ועדה שבדרך כלל מי שהיה יושב-ראש שלה הוא חבר כנסת בוותק של 10 ו-15 ו-20 שנה.

יואב גלנט: זה היה המצב.

יואב גלנט: אומר אותו חבר כנסת: אבל למה קראת אותי לסדר?

יואב גלנט: אומר לו: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, ומייד אחרי כן פעם שלישית, ומוציא אותו החוצה.

יואב גלנט: האם זה חוקי?

יואב גלנט: ככל הנראה כן.

יואב גלנט: האם זה עומד באתיקה?

יואב גלנט: התשובה היא לא.

יואב גלנט: האם זו כוונת המחוקק מלכתחילה?

יואב גלנט: לא.

יואב גלנט: זו דוגמה אחת.

יואב גלנט: ובעניין הזה נתקלנו בשבוע החולף בדוגמאות נוספות.

יואב גלנט: יש סעיף שנקרא סעיף 98.

יואב גלנט: למה מיועד הסעיף הזה?

יואב גלנט: להביא למצב שנאומים אין-סופיים של האופוזיציה בפיליבסטר לא תוקעים תהליכים מרכזיים של המדינה בסגנון של תקציב, ואז קובעים סדרי דיון ומחליטים על משך הזמן.

יואב גלנט: מה עושה הקואליציה?

יואב גלנט: לכל סעיף קובעת סעיף 98, ועד שאנחנו לא אוחזים בעניין הזה דרך התייצבות מלאה יום ולילה כאן עד שהם נשברים, הם לא הולכים לאחור.

יואב גלנט: אני רואה בכל הסממנים האלה סממנים מסוכנים, ואני אגיד לכם למה: אינני חרד רק ממה שקורה עכשיו בכנסת הנוכחית, אני מודאג מה תהיה התגובה לעניין הזה בכנסות הבאות, כאשר הליכוד יחזור – בקרוב, להערכתי – לשלטון ויגיע למצב שהוא אומר: רבותיי, זה מה שאתם עשיתם – אנחנו מכפילים את זה, וכאשר יבואו אחרים, יוסיפו על זה, והתוצאה תהיה שאנחנו נקבל סטנדרטים שונים לחלוטין והתקרבות למצב של דיקטטורה של הרוב על המיעוט.

יואב גלנט: אני רואה בעניין הזה סיכון גדול.

יואב גלנט: עד כאן הערת ביניים בנושא שעלה קודם לכן.

יוסף טייב: ידידי חבר הכנסת גלנט, גם צריך לזכור – ואתה, אני מבין את רוח הדברים שלך.

יוסף טייב: נמצאים פה חבר הכנסת היקר שטייניץ וחבר הכנסת אמסלם, וצריך גם לזכור דברים הפוכים.

יוסף טייב: ואמר חבר הכנסת אמסלם - - -

יואב גלנט: הערה, יוסי, לא נאום.

יואב גלנט: אני בזכות דיבור.

יוסף טייב: מהיום הראשון אמר חבר הכנסת אמסלם: הממשלה הזו אינה לגיטימית.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: בעיניך, היא לגיטימית?

יואב גלנט: טוב.

יואב גלנט: אני - - -

דוד אמסלם: בעיניך היא לגיטימית?

יוסף טייב: רק שאלתי שאלה.

דוד אמסלם: זו שאלה של - - -

יואב גלנט: אני מבקש, אני מבקש.

יואב גלנט: שמענו את הדברים.

יואב גלנט: אני לא מתכוון לנהל שיח על כל דבר.

יואב גלנט: אני רוצה, ברשותכם, להיכנס לנושא אחר.

יואב גלנט: בדרך כלל לוח הזמנים במליאה איננו מאפשר תהליכים קצת יותר עמוקים.

יואב גלנט: אני חושב שכאשר אנחנו מסתכלים על המצב היום במדינת ישראל, אנחנו צריכים לעשות הערכת מצב לאומית ולהסתכל על מה שקורה איתנו.

יואב גלנט: ואני רוצה לציין, ברשותכם, חמישה גורמים שלכל אחד ואחד מהם יש השפעה ניכרת על כל מה שקורה איתנו, ועל כל החמישה האלה כמעט אין לנו שליטה משמעותית באמצעות מה שנעשה.

יואב גלנט: מדוע אני עושה את זה?

יואב גלנט: מפני שכאשר אתה עושה הערכת מצב, אתה מנתח בדרך כלל – נגיד, בתהליך הצבאי אתה מנתח מיהו האויב שלך, אתה מנתח מיהם כוחותינו, על כל ההיבטים, ומהם תנאי הסביבה; בשפה צבאית זה זמן ומרחב, מזג אוויר, קרקע וכדומה.

יואב גלנט: אני רוצה לעשות קודם כול, כי אני חושב שהזמן לא יותיר לי יותר – אני רוצה קודם כול לעסוק בסביבה.

יואב גלנט: בסקירות הבאות אני מקווה שאני איכנס גם לניתוח של הדברים האחרים.

יואב גלנט: אז בואו נסת

יואב גלנט: כל רגע על חמישה פרמטרים.

יואב גלנט: הראשון, ההכנסה לנפש במדינת ישראל חצתה את רף ה-50,000 דולרים.

יואב גלנט: דרך אגב, זה קרה בממשלות הליכוד האחרונות, אחרי שזה פחות או יותר הוכפל בתוך עשור, והעניין הזה הוא מה שנקרא "לתועלת עם ישראל", השוק החופשי פעל.

יואב גלנט: יושב פה יובל שטייניץ שבחלק מהתקופה היה שר אוצר, הוא מכיר את הדברים היטב.

יואב גלנט: זו נקודה ראשונה.

יואב גלנט: אבל אל מול מה זה ניצב?

יואב גלנט: אל מול זה שההכנסה לנפש ברצועת עזה היא כ-1,000 דולר לשנה, כשסף העוני העולמי מוגדר 700 דולר.

יואב גלנט: ההכנסה לנפש במצרים היא 2,000–3,000 דולר לשנה, וזה גם כן בגלל שיש שכבה עליונה שמושכת את זה קצת כלפי מעלה.

יואב גלנט: בסוריה, מדינה מרוסקת, אני בספק אם זה מגיע ל-2,000.

יואב גלנט: בירדן המצב דומה, וכן הלאה.

יואב גלנט: כלומר, אם אתה מחבר את כל שכנותינו ומכפיל בשניים, בלי לעשות ממוצע, כמובן, אתה לא מגיע להכנסה לנפש בישראל.

יואב גלנט: זה אומר שאדם שיושב בשדרות - - -

יובל שטייניץ: זה רק התוצר לנפש.

יובל שטייניץ: אתה מדבר על התוצר לנפש.

יואב גלנט: אני מדבר על income per capita.

יואב גלנט: כשאנחנו מסתכלים למשל על אדם שיושב בשדרות ובלי משקפת מסתכל לעזה, נגיד לבית חאנון, שהיא קרובה לשם פחות מקילומטר, הוא רואה אדם שמרוויח פחות או יותר 2%-3% ממנו.

יואב גלנט: ברוב המקומות בעולם זו סיבה מספקת לפתוח במלחמה.

יואב גלנט: זה תמיד קרה.

יואב גלנט: כאן הייתי אומר שזה רק התבלינים על המעורב הירושלמי שאנחנו מתעסקים איתו.

יואב גלנט: זו סיבה ראשונה.

יואב גלנט: הנושא השני, רבותיי –אני רוצה לדבר על האוכלוסייה.

יואב גלנט: האוכלוסייה היום ממערב לשבר הסורי-אפריקאי אל תוך השטח שנקרא ארץ ישראל היא פחות או יותר, פחות או יותר, שבעה מיליון יהודים ושבעה מיליון שאינם יהודים; הרוב פלסטינים ביהודה ושומרון, בעזה, בתוך שטח ישראל ובירושלים, ועוד אחרים זרים.

יואב גלנט: היה פה דיון פורה ומעניין על הנושא של הרוב היהודי, אבל אני מציין את זה כעובדה, דבר שאנחנו צריכים לקחת אותו בחשבון.

יואב גלנט: אני רוצה להזכיר שלפני כ-100 שנה, קצת יותר, היו פה 60,000 יהודים, לפני מלחמת העולם הראשונה.

יואב גלנט: מייד עם תום מלחמת העולם השנייה ולאחר הכרזת העצמאות היו פה 600,000, ואנחנו חצינו את רף שישה מיליון.

יואב גלנט: כלומר ב-100 שנה הכפלנו את האוכלוסייה פי 100 במדינת ישראל, האוכלוסייה היהודית, דבר מרשים כשלעצמו.

יואב גלנט: החלק הלא-יהודי משתמר, כתוצאה מהעלייה וכתוצאה מהריבוי הטבעי, פחות או יותר על אותו אחוז שהוא בסדר גודל של 20% זה תקופה מאוד מאוד ממושכת.

יואב גלנט: הדבר הזה לא ייכון לנצח אם אנחנו לא נעשה את המאמצים המתאימים, ואני שם את העניין הזה כנתון שני.

יואב גלנט: הנתון השלישי שבעיניי הוא רב-חשיבות הוא נושא המים.

יואב גלנט: אתם יודעים שמים היו פעם בעיית הבעיות של האזור הזה, כי הוא אזור חצי מדברי.

יואב גלנט: כך למשל בריבים הכי מפורסמים, בקרבות הכי מפורסמים של אברהם אבינו, שהיה, הייתי אומר, לא רק אברהם אבינו אלא ראשון הלוחמים של עם ישראל במלחמתו נגד כדרלעמר ואחרים, כאשר רבו על מים במרחב הנגב באר שבע.

יואב גלנט: ההמשך, אפשר לקחת אותו לקרבות על המים של טרם מלחמת ששת הימים, ואפשר ללכת להטיית שאיבת מי הווזאני על ידי הלבנונים.

יואב גלנט: אני רוצה להסביר למי שאיננו מכיר מה זה הווזאני.

יואב גלנט: הווזאני נותן חצי מהמים של החצבאני.

יואב גלנט: החצבאני והבאניאס ביחד נותנים חצי ממקורות הירדן, שחצי מזה זה נחל דן, החצי השני.

יואב גלנט: כלומר, מדובר על שוליים.

יואב גלנט: גם כל זה, כל הדבר הזה איננו משול לאקוויפר החוף ולאקוויפר ההר, שהם יותר גדולים, אבל זה הסך הכול.

יואב גלנט: בעבר היה ריב מאוד גדול, ובזמן שאנחנו משתמשים במים, יש מקומות בחלקים נרחבים במזרח התיכון שבהם מים הם בעיה מאוד מאוד כבדה.

יואב גלנט: אם אנחנו מסתכלים על מה קורה באפריקה, המצב הוא קיצוני.

יואב גלנט: אפריקה מתייבשת, וכתוצאה מההתייבשות הזאת, היינו עלולים לספוג גלי הגירה מאוד מאוד חמורים אלינו, אבל המכשול, שהייתה לי הזכות גם לתכנן אותו וגם ליישם אותו, לפחות בחלקו הראשון – למעשה המכשול הזה מונע את התהליך הזה ומפנה אותם לכיוונים אחרים, אבל אין ספק שהעניין הזה יקרה.

יואב גלנט: אבל יש גם בשורה טובה בנושא המים, הבשורה הטובה היא שמים עולים כסף, ומי שרוצה לקנות, זה פחות או יותר 20–30 סנט לקוב אחרי שהשקעת את מיליארד הדולר הראשונים בשביל לקבל את מיליארד הקוב הראשונים ואת התשתית.

יואב גלנט: אחרי שעשית את הדבר הזה, המחירים הם יחסית זולים, וישראל מובילה בעולם גם בהתפלת מים וגם בהשבת מים.

יואב גלנט: קרי, גם לכידת המים בנחלים וגם השבתם ממי שופכין.

יואב גלנט: כולנו מכירים את מפעל ההשבה ירקון-נגב, השפד"ן וכל מה שמשתמע מזה.

יואב גלנט: הנושא הרביעי, אני חושב שהוא נושא רב חשיבות גם כן.

יואב גלנט: תסתכלו רגע על המפה, ולצעירים ששומעים אותנו – תעשו זום אאוט בגוגל, במפה שנקרא לה "מפה מדינית דתית".

יואב גלנט: תסתכלו ותראו מה קורה.

יואב גלנט: המזרח התיכון צבוע בצבע ירוק.

יואב גלנט: וכשאני אומר ירוק, נגיד שזה צבעו של האסלאם, ואני לא אומר את זה בשביל להגיד חלילה שכל המוסלמים הם האויבים שלנו או משהו דומה אלא רק בשביל לציין את העובדה.

יואב גלנט: בואו נסתכל רגע מהאוקיינוס האטלנטי: מרוקו, ואחרי זה אלג'יריה, ותוניסיה, ולוב ומצרים, הכול צבוע באותו צבע, ובהמשך יש איזה כתם קטן בצבע אחר, צבע בהיר, שקוראים לו ישראל, גם הוא מנוקד בכל מיני כתמים ירוקים, ואחרי זה, זה הולך לירדן, ולעיראק, ולאיראן, ואפגניסטן, ואפשר להמשיך, וכך זה הולך גם צפונה, ברוב המקומות, לכיוון הים הכספי, דרך לבנון וסוריה, ואחרי זה זה עולה הלאה לטורקיה וכן הלאה.

יואב גלנט: בהיבט הזה אני רוצה לומר את הדבר הבא: הבעיות שמדינת ישראל מתמודדת איתן בעת הזאת מבחינה ביטחונית, חלק ניכר מהן הן יציר של טרור אסלאמיסטי, ורוב הטרור שמתרחש היום ברחבי העולם הוא טרור אסלאמיסטי.

יואב גלנט: אנחנו כמובן נמצאים כעת בסיטואציה אחרת, אבל בבסיס זה יוצא מהמקומות האלה, וגם ממקומות אחרים שלא ציינתי אותם.

יואב גלנט: והנקודה האחרונה בתוך חמש הנקודות שאני מונה היא נושא הגרעין.

יואב גלנט: כשאני אומר גרעין, רוב האנשים שצופים, מסתכלים, מייד חושבים על איראן, ואני מבקש לומר משהו.

יואב גלנט: ישראל תקפה בשנת 1981, לפני 41 שנה, בתקופת ממשלתו של מנחם בגין, עליו השלום, כור גרעיני בעיראק; ישראל תקפה ב-2007 כור בסוריה.

יואב גלנט: בין לבין לוב התפרקה מיכולות גרעיניות בדרך, במשא ומתן שהיא עשתה מול האמריקנים והבריטים.

יואב גלנט: ולמעשה, כשאתה מסתכל על הסיטואציה, אז נושא הגרעין[ במובנים רבים הוא כבר כאן.

יואב גלנט: כלומר, אנחנו נמצאים במצב שבו הדבר הזה רובץ מתחת לשולחן ועלול לפרוץ בכל רגע, במקום כזה או במקום אחר.

יואב גלנט: ואין ספק שאם חלילה הסכם הגרעין שעומד להתממש בעת הזאת יקרום עור וגידים, ואיראן תגיע ליכולות סף ובהמשך גם ליכולות גרעיניות, היא לא תהיה היחידה במזרח התיכון שתעשה את זה; מדינות ערביות אחרות ומוסלמיות ינסו לעשות את העניין הזה.

יואב גלנט: ולכן, כאשר הסתכלתי על חמשת הגורמים שעליהם דיברתי – ההכנסה לנפש, האוכלוסייה, מים, האסלאמיזציה והגרעין – כל החמישה האלה, השליטה שלנו עליהם היא שליטה מוגבלת.

יואב גלנט: אין לנו פה שליטה מוחלטת על העניין, ואפילו לא שליטה חלקית.

יואב גלנט: בסופו של עניין אלה תופעות שקורות מעצמן.

יואב גלנט: וזה מבזיק לי לרעיון שבזמנו קראתי שכששאלו את איינשטיין: תגיד, מה זה יחסות?

יואב גלנט: אז הוא אמר: זה די פשוט – אם אתה הולך מדרום לצפון על אנייה ששטה ממזרח למערב, לאן אתה מתקדם?

יואב גלנט: כלומר, הקרקע מתחתינו, הנסיבות, הסביבה, שטה לאיזשהו מקום, והמקום הזה לא בהשפעתנו.

יואב גלנט: אנחנו צריכים לנווט את דרכנו כך ששקול הכוחות יביא אותנו לאן שאנחנו רוצים להגיע.

יואב גלנט: ולכן, בהיבט הזה, אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל בצורה מדוקדקת אל תוך מה שאנחנו עושים.

יואב גלנט: אבל לא מספיק לבחון את הסביבה; מן הראוי שנבחן גם אל מול מה אנחנו מתמודדים.

יואב גלנט: אנחנו יכולים להסתכל אחורה אלפי שנים, מאות שנים, אבל אני חושב שיהיה נכון, בראייה אסטרטגיית ביטחונית, להסתכל על 100 השנים האחרונות ולשאול את עצמנו מה קרה כאן מבחינת האופי שנשא המאבק כנגד היישוב היהודי במשך 100 שנים.

יואב גלנט: ואתם יודעים, ב-100 שנים – נניח מאז שהיישוב עמד על דעתו והקים את ארגון ההגנה ב-1920, ובהמשך ב-1931 את האצ"ל, נניח שזה פחות או יותר 100 שנים – ב-100 השנים האלה היו רק ארבע מלחמות קונבנציונליות.

יואב גלנט: כל השאר היה משהו אחר.

יואב גלנט: המלחמות הן מלחמות ידועות.

יואב גלנט: המלחמות הן מלחמות ידועות: 48', 56', 67', 73'.

יואב גלנט: לפניהן היו 25 שנים שהן שנים של טרור מכל הסוגים והמינים.

יואב גלנט: אני מניח שרוב הציבור יודע מה קרה כאן ב-1921 במאורעות, מה קרה ב-1929 בחברון ובירושלים.

יואב גלנט: דרך אגב, קריאתו של המופתי חאג' אמין אל-חוסייני ב-1929 הייתה דומה מאוד לקריאות שאנחנו שומעים היום: "אל אקצה בסכנה" – זה מה שהוא אמר; זה מה שהוציא את ההמונים; זה מה שגרם לשחיטה של מאות ברחבי הארץ, כשהיישוב היה יישוב מאוד מאוד קטן.

יואב גלנט: כולם מכירים את שנות המרד, 1936 ו-1939, ומה הם השליכו – מה הם השליכו על הציבור היהודי ואיזה פיגועים קשים היו פה.

יואב גלנט: אבל דרך אגב, אם מסתכלים בראייה היסטורית, זה אחד הדברים ששחקו את יכולתו של הציבור הפלסטיני להתמודד, כי הם נלחמו ב-1936 וב-1939, נגד הבריטים בעיקר, וכתוצאה מזה, עשור אחרי זה, כשהוקמה מדינת ישראל ופרצה מלחמת העצמאות, הם הגיעו למצב שהם לא יכולים להתמודד, כי למעשה חלק גדול מהכוח שלהם נשחק, היו מהומות פנימיות וכן הלאה.

יואב גלנט: אבל כשאתה מסכם את כל התקופה הזאת, כל התקופה הזאת ביסודה היא תקופה של לוחמה בטרור – טרור כזה, טרור אחר.

יואב גלנט: לקח זמן עד שהבינו – כמו שזה קורה היום, דרך אגב – שזו לא פגיעה של אלה שאין להם ששודדים מאלה שיש להם.

יואב גלנט: כמו שיש כאלה שרוצים להגיד על הפרוטקשן בנגב, על הפשיעה החקלאית או על הגנבות של בדואים או של אחרים.

יואב גלנט: מה הם רוצים להגיד?

יואב גלנט: הם רוצים להגיד: זה עניין פלילי, אין פה מוטיב לאומני.

יואב גלנט: הציונות הבהירה לפני 100 שנה שיש לעניין הזה מוטיב לאומני כבד, הקימה את ארגוני המגן, ובהמשך את ההגנה, והיום אנחנו צריכים גם בזה להכיר.

יואב גלנט: אבל ארבע מלחמות התרחשו פה בסך הכול במשך תקופה של 25 שנה.

יואב גלנט: ואם אני אתן, באמת בקצה המזלג, לא איזה תיאור היסטורי, אני אגיד כך: ב-48' היישוב היהודי מנה חצי מהיישוב הפלסטיני, פחות או יותר – 600,000 מול 1,000,200, אלה בערך היו המספרים טרם החלה המלחמה.

יואב גלנט: אבל היתרון של היישוב היהודי היה בארגון, בכך שהיה לו צבא שהיה צבא מוכן מבעוד מועד דרך ארגון ההגנה, האצ"ל וגם הלח"י, מוסדות מסודרים, ממשלה בדרך שמייד נכנסה לתפקיד, הרבה כסף באופן יחסי כתוצאה מגיוס תרומות, פילנתרופיה, ואפילו מיסוי, ולעומתו היה ציבור מאוד לא מאורגן ומאוד לא מסודר.

יואב גלנט: ולכן, במלחמת האזרחים, שהיא השלב הראשון של מלחמת העצמאות, נניח בין כ"ט בנובמבר להקמת המדינה ב-15 במאי, בין שני התאריכים האלה, למעשה אנחנו הצלחנו בצורה יפה מאוד לגבור כמעט בכל קרב שהיה בכל מקום מרכזי; כך היה בקרב ביפו, בחיפה, בטבריה, בצפת ובמקומות רבים אחרים.

יואב גלנט: איפה לא הצלחנו?

יואב גלנט: לא הצלחנו בקרב על הדרכים.

יואב גלנט: בחודשים מרץ-אפריל 48', הם גבו מחירים כבדים של מאות הרוגים מתוך יישוב מאוד מאוד קטן, והסיבה לעניין הזה הייתה נעוצה כמובן בפיזור, בקווים הארוכים, בלוגיסטיקה.

יואב גלנט: מה ששינה את המערכה היה מבצע "נחשון" בחודש אפריל, שיישם את התוכניות המאוחרות יותר, תוכנית ד', והביא לכך שכבשנו חלקים נרחבים מפרוזדור ירושלים.

יואב גלנט: למעשה התפיסה של אופנסיבה היא הייתה התפיסה שהובילה בעת ההיא.

יואב גלנט: למעשה, מאז ועד היום, צבא ההגנה לישראל סיגל לעצמו, לצד היותו גוף מגן, שרתום למשימות הגנה – אבל תפיסתו הטקטית והאופרטיבית היא תפיסה התקפית.

יואב גלנט: אם אנחנו עוברים במהירות קדימה - - -

צבי האוזר: נשארו עוד 30 שניות.

יואב גלנט: אוקיי.

יואב גלנט: אז אני אעצור בחלק הזה, וההמשך יגיע.

יואב גלנט: תודה רבה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת ניר ברקת – אינו נוכח; חברת הכנסת גילה גמליאל – איננה נוכחת; חבר הכנסת אבי דיכטר – אינו נוכח; חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן – איננה נוכחת; חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי כהן – איננו נוכח; חבר הכנסת צחי הנגבי – אינו נוכח; אופיר אקוניס – אינו נוכח.

צבי האוזר: חבר הכנסת דודי אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת גלנט, אני רוצה להתייחס לכמה נושאים, ונתחיל בזה.

דוד אמסלם: בשבועיים האחרונים אנחנו עסוקים, כל העולם, בעיקר במלחמה באוקראינה מול רוסיה, כל הטרגדיה באמת שקורית שם, ואנחנו רואים עלייה למדינת ישראל.

דוד אמסלם: דרך אגב, בסוגיה הזאת אפילו לא מזכיר חלק מחבריי.

דוד אמסלם: אני חושב שבעת הזאת בכלל, מדינת ישראל בוודאי, על פי גודלה ויחס האוכלוסייה שלה, יכולה, מה שנקרא, לתת כתף, אפילו זמנית, לפליטים, שיישבו כאן כמה חודשים, עד שהמדינה שם איכשהו בסוף תתאזן, ויחזרו חזרה לביתם.

דוד אמסלם: אני רואה בימים האחרונים את כל המצעדים של הפוליטיקאים, מבנט ועד ליברמן.

דוד אמסלם: אני רואה את בנט גם עולה למטוס ומוריד ילדים וגם מזוודות.

דוד אמסלם: כבר חשבתי בהתחלה שהוא בעצם הלך ונהיה עובד רשות שדות התעופה.

דוד אמסלם: הוא מוריד ומנסה גם לנשק אותם, כל עוד הטלוויזיות דלקו.

דוד אמסלם: השתחררו הטלוויזיות – הוא כבר עזב את הילד על הכבש ונסע הביתה.

דוד אמסלם: חוצפה.

דוד אמסלם: הכול אצלכם פוליטיקה קטנה וזולה.

דוד אמסלם: ראיתי את ליברמן כבר מגיע שם.

דוד אמסלם: הוא לא נפגש אפילו – שר האוצר, אני מעדיף שתיפגש, ואני חושב שזה יותר נכון, עם כל העסקים הקטנים, הצרות של עם ישראל, אבל כרגיל, לא מעניין אתכם כלום.

דוד אמסלם: אתם נוסעים לשם ועושים פוליטיקה ויחסי ציבור לעצמכם – דרך אגב, כל שרי הממשלה, רובם המוחלט.

דוד אמסלם: לא עוסקים בתוכן אף פעם; עוסקים בעיקר ביח"צ.

דוד אמסלם: האמת היא, לאחר שהם יעזבו את התפקידים – בעזרת השם, במהירות – אני מציע להם לפתוח משרד יחסי ציבור.

דוד אמסלם: להערכתי תעשו כסף טוב, למה אתם יודעים לרמות את הציבור כל הזמן.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני הייתי בבוקר בשדולה של יהדות אתיופיה.

דוד אמסלם: אני עוסק בסוגיה הזאת למעלה מ-20 שנה.

דוד אמסלם: יש באתיופיה 6,000 עד 7,000 יהודים שכבר ממתינים – דרך אגב, ממתינים במחנות איומים ונוראים בתנאים שלהם, לא כמו בפולין, אני אומר לכם, עם דיזנטריה, מחלות, מלחמה באתיופיה, קורונה.

דוד אמסלם: ומי אלה שם?

דוד אמסלם: הם נכנסים באמצעות חוק הכניסה לישראל, ואלה בעצם משפחות שרובן המכריע נמצאות פה בארץ.

דוד אמסלם: מבנה המשפחה התפורר – יש שם אח אחד, ארבעה אחים פה, הורים פה, אימא שם, הילדים פה וזו הדרך.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: אם זאת הייתה איזו כלבייה או אם זה היה איזה ארגון שמטפל בחתולים, עם הטיעון הזה היו מביאים את כולם לארץ.

דוד אמסלם: מפרידים משפחות שלמות.

דוד אמסלם: דרך אגב, בודדים שם; רוב המשפחה פה.

דוד אמסלם: אני עשיתי דיון אז, בזמנו, בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: כל האולם היה מלא בחיילים.

דוד אמסלם: השתגעתי.

דוד אמסלם: כל אחד מספר את הסיפור של אבא שלו, של סבא שלו.

דוד אמסלם: הייתי בשוק.

דוד אמסלם: רבותיי, כשאתם מעלים את כל מי שעולה מאוקראינה, קודם כול תתעסקו עם יהדות אתיופיה.

דוד אמסלם: הם מחכים שם כבר 20 שנה.

דוד אמסלם: 20 שנה.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: אם הם היו בלונדינים עם עיניים כחולות, כבר הייתם מביאים אותם לארץ מזמן.

דוד אמסלם: מזמן.

דוד אמסלם: את אלה שאתם מביאים מאוקראינה, חלקם, דרך אגב, לא יהודים בהגדרה.

דוד אמסלם: אתם יודעים את זה.

דוד אמסלם: אבל את היהודים מאתיופיה, שרוצים גם להתגייר לחומרה, זה חס ושלוש.

דוד אמסלם: אלה שקי תפוחי אדמה, לא מתאימים לנו; נביא אותם במכסות קטנות.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: אוכלוסייה חלשה.

דוד אמסלם: איך אמרתי, אם הייתם צריכים להביא את סבא שלי היום ממרוקו לא הייתם מביאים אותו, למה, אתה יודע, חלשים.

דוד אמסלם: זאת הצביעות שלכם.

דוד אמסלם: וכשאני פונה לשרת הקליטה ושואל אותה: פנינה, מה קורה?

דוד אמסלם: היא אומרת לי: יש בג"ץ.

דוד אמסלם: אמרתי: על מה הבג"ץ?

דוד אמסלם: תקשיב טוב, יובל שטייניץ, חבר הכנסת.

דוד אמסלם: איזה מאן דהוא – אתה יודע, תמיד יש זבי חוטם שרצים לבג";.

דוד אמסלם: להם יש זכות עמידה, לי אין, אתה מבין – אז בג"ץ קיבל אותו והוציא צו נגד הממשלה לא להעלות אותם כרגע, עד הדיון.

דוד אמסלם: פשוט לא יאומן כי יסופר.

דוד אמסלם: לא חשוב, אמרתי זב חוטם, לא משנה מאיפה.

דוד אמסלם: זה איש רע.

דוד אמסלם: ויש שופט עם גלימה בירושלים, פה קרוב.

דוד אמסלם: מקבל 80,000 עד 100,000, חכם גדול – מוציא את הצו.

דוד אמסלם: הרי אם זה דוד אמסלם, גב' חיות, אין שאלה של צו, יש יהודים עולים.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: אם זה היה הבן שלך, לא היה צו.

דוד אמסלם: אם זה היה אבא שלך, לא היה צו.

דוד אמסלם: לכן, כשאתם מקבלים צווים מהסוג הזה שזה פיקוח נפש, תחשבו שזה הילדים שלכם גם אם הם שחורים, כהי עור.

דוד אמסלם: גם אם אתם חושבים שצריך לטפל בהם במדינת ישראל ולהשקיע כסף במה שנקרא, בהשכלה שלהם וכו', גם אם הם לא מתאימים לתרבות שלכם.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: גם כשעלתה יהדות צפון אפריקה בשנות החמישים, אני אראה לכם את הפרוטוקולים, הממשלה ביקשה להשאיר שם את המבוגרים; לא כל כך יעילים למדינת ישראל.

דוד אמסלם: בגלל זה, ההורים שלי, כשאבא שלי היה צעיר, הגיע לארץ וכשבע-שמונה שנים אחרי – אביו.

דוד אמסלם: את אבא שלו לא העלו אז, כי הוא היה מבוגר.

דוד אמסלם: כשסבא שלי עלה הוא היה כמעט בגיל 70, 66.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזאת בושה – בושה לבית המשפט במדינת ישראל.

דוד אמסלם: בושה לשופטי העליון, שכל שבוע נחשף – אתה יודע, אני כבר לא יודע איך להגדיר את זה – לשטות שלהם ברמות-על, חוסר חשיבה וחוסר רגישות.

דוד אמסלם: עלק אלה ליברלים, אלה מאור הגולה שלכם.

דוד אמסלם: אתם אפילו לא קוראים להם בשמות, "כבוד בית המשפט העליון".

דוד אמסלם: לכן אני אומר, רבותיי, בממשלה שלנו, בעזרת השם, הדבר הראשון שאנחנו נעשה – אני, דודי אמסלם, לא מדבר בשמם – זה ייכנס לקווי היסוד של הממשלה, והם יבואו בתוך שבוע, עם בג"ץ או בלי שמג"ץ, לא מעניין.

דוד אמסלם: יגיעו לפה קודם כול.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני נאבק בנושא הזה הרבה מאוד שנים.

דוד אמסלם: דרך אגב, מי שהעלה את רובם ככולם זה הליכוד, אני רוצה להזכיר לך.

דוד אמסלם: אל תדאג, מפלגת העבודה לא הייתה מעלה אחד, וגם לא קדימה.

דוד אמסלם: זה לא האוכלוסייה שלהם.

דוד אמסלם: היות שאנחנו באים בכל מקרה מהאוכלוסיות המוחלשות, אז לכן אנחנו יודעים מה עברנו על בשרנו, ואנחנו לא רוצים שעוד יהודים יעברו את מה שאנחנו עברנו.

דוד אמסלם: אני רוצה, ברשותך, לעבור לעוד נושא.

דוד אמסלם: חבר הכנסת שטייניץ, אני שמתי, קראתי באחד העיתונים, שהאזרח מנדלבלוף עדיין מאובטח.

דוד אמסלם: יש לו גם טובות הנאה.

דוד אמסלם: כנראה קיבל מקינה, משרדים, לא יודע מה, מה שמגיע לו, אבל אבטחה הוא ובני ביתו.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך, דרך אגב, שאבטחה זה אירוע שעולה מאות אלפי שקלים בחודש; הוא ובני ביתו.

דוד אמסלם: אני רוצה עוד להזכיר לציבור: תזכרו, כשאנחנו, הממשלה הזאת, המופקרת הזאת, שחטפה את השלטון – לדעתי, כמו שאמרתי, היא לא לגיטימית – באו לראש הממשלה נתניהו והורידו לו את האבטחה שהגיעה לו ולבני ביתו.

דוד אמסלם: במקום שנה שהיה כתוב, אמרו לו: לא, חצי שנה.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ככה.

דוד אמסלם: ככה זה עובד.

דוד אמסלם: בגלל שזה אתה, אם אנחנו יכולים להציק לך.

דוד אמסלם: אני חושב שזאת המשפחה הכי מאוימת במדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה לא, אבל למנדלבליט, האזרח מנדלבליט?

דוד אמסלם: אני לא מכיר עוד אזרח כזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, מר מנדלבליט, אם יש לך בעיה, לך למשטרה כמו כל אזרח ותגיד שמאיימים עליך.

דוד אמסלם: מה נראה לך?

דוד אמסלם: כל אדם במדינת ישראל שמאיימים עליו, שמים לו אבטחה ליד ביתו, אחריו, אשתו, ילדיו, במיליוני שקלים?

דוד אמסלם: למה מי אתה?

דוד אמסלם: הסתיים התפקיד, נגמר.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני הייתי שר.

דוד אמסלם: גמרנו להיות שרים, שעה אחרי זה, אני בא הביתה – כבר משאית לוקחת את הבוטקה.

דוד אמסלם: ביקשו ממני להחזיר את הרכב אחרי חצי שעה, חצי שעה, אני והעובדים שלי.

דוד אמסלם: לקחו לנו את כל המחשבים, סגרו לנו אותם מייד איך שסיימנו פה את ההשבעה.

דוד אמסלם: אבל מנדלבליט, אתה כבר לא בתפקיד למעלה משבועיים, אתה אזרח מהשורה.

דוד אמסלם: אתה נקרא לחקירות כמו כל אזרח, וצריך, על כל המעללים שעשית.

דוד אמסלם: אבל אבטחה?

דוד אמסלם: אתה עוד איש חשוב מחזיק מעצמך?

דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אם יש לך בעיה – כמו כל אזרח במדינת ישראל, גם אם מאיימים עליו, לך למשטרה, תגיש תלונה.

דוד אמסלם: לכן אני כתבתי מכתב.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין מי אישר את זה, כי כהרגלכם בקודש, אצלכם הכול מותר.

דוד אמסלם: הכול.

דוד אמסלם: לית דין ולית דיין.

דוד אמסלם: כסף של אבא שלכם.

דוד אמסלם: אתם גונבים, עושים מה שאתם רוצים.

דוד אמסלם: הכול מותר.

דוד אמסלם: כשרציתי, כשר, ביקשתי לקנות לי אייפד ב-700 שקל, עשו פה ועדות שלמות.

דוד אמסלם: אצלכם לית דין ולית דיין.

דוד אמסלם: הפקרות כללית.

דוד אמסלם: מגדל בבל.

דוד אמסלם: הכול מותר.

דוד אמסלם: מנדלבלוף מקבל אבטחה על חשבון אזרחי ישראל שאין להם מה לאכול.

דוד אמסלם: אני הגשתי פה הצעת חוק, דרך אגב, לביטול מע"מ על תרופות מצילות חיים.

דוד אמסלם: לא נתתם.

דוד אמסלם: קחו את האבטחה של מנדלבליט, נממן כמה תרופות לאנשים שמתים כל יום.

דוד אמסלם: לא נראה לכם יותר הגיוני?

דוד אמסלם: לאיזה שר פה יש אבטחה?

דוד אמסלם: לאיזה חבר כנסת?

דוד אמסלם: לו ולבני ביתו.

דוד אמסלם: תראו לאן הגעתם.

דוד אמסלם: אתם שפוכים.

דוד אמסלם: המוח נשפך לכם מהשנאה.

דוד אמסלם: זה השליח שלכם.

דוד אמסלם: זה האפיפיור ששלחתם לחזית.

דוד אמסלם: לא מתביישים.

דוד אמסלם: אתמול, חבר הכנסת שטייניץ, היינו עדים לדבר מדהים.

דוד אמסלם: חבר הכנסת טופורובסקי פתאום נכנס לוועדת הכנסת – למרות שהוא לא יושב-ראש הוועדה – סגר את הדלת, למרות שאמרו שאנחנו בהפסקה.

דוד אמסלם: אתה זוכר, היינו שם.

דוד אמסלם: הבן-אדם מצביע עם עצמו לבד, איזה 50 הצבעות, מי בעד?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: מרים את היד, התקבל פה אחד.

דוד אמסלם: מי בעד?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: וכו', וכו'.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו פעם הראשונה כמעט שראיתי בכנסת מה שנקרא פה אחד.

דוד אמסלם: הזכיר לי את סטאלין.

דוד אמסלם: גם סטאלין קיבל החלטות פה אחד.

דוד אמסלם: הבן-אדם הזוי.

דוד אמסלם: תראה איזו רמה יש לנו.

דוד אמסלם: הם מודיעים על הפסקה, והבן-אדם מצביע עם עצמו.

דוד אמסלם: עכשיו הרי ברור לכם לחלוטין שהוא מקבל הנחיות.

דוד אמסלם: שם אף אחד לא זז – כל הקרטונים לא זזים שם בלי הנחיות.

דוד אמסלם: רק תראה לאיזה שפל המדרגה הם הורידו את הכנסת.

דוד אמסלם: על זה אני מדבר.

דוד אמסלם: יש לנו פה יושב-ראש כנסת שלא מתפקד כיושב-ראש הכנסת.

דוד אמסלם: הם יודעים את זה.

דוד אמסלם: כולם יודעים את זה.

דוד אמסלם: הכנסת הגיעה לשפל חסר תקדים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא חושב שאפשר לתקן את זה גם בעתיד.

דוד אמסלם: כל זה במשמרת שלכם, ההזויה.

דוד אמסלם: אני שומע עדיין גם שהשר בר לב אתמול החליט שחברי כנסת – חבר הכנסת בגין, אתה הרי זכויות האזרח, האדם, התווכחת איתנו תמיד בוועדה.

דוד אמסלם: הוא לא נותן לנו לבקר בבתי הכלא.

דוד אמסלם: מי?

דוד אמסלם: השר שהצבעת בשבילו.

דוד אמסלם: מי זה?

דוד אמסלם: בר לב.

דוד אמסלם: בר לב החליט: אין ביקורים של ח"כים בכלא.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ככה בא לו.

דוד אמסלם: הרי אתה יודע שחברי הכנסת, התפקיד המרכזי שלהם זה פיקוח פרלמנטרי, על מי?

דוד אמסלם: לא על עצמם.

דוד אמסלם: על הממשלה, על הדרג המבצע.

דוד אמסלם: 72 שנה.

דוד אמסלם: לא שמעתי אותך מדבר.

דוד אמסלם: דרך אגב, כשזה היה בליכוד, ואתה היית – בכל הערוצים, הייתי שומע אותך כל בוקר, כל ערב.

דוד אמסלם: אם אתה היית יכול להכניס לליכוד, היו מעלים אותך.

דוד אמסלם: בבקשה, תגיד למה אתה צודק, חבר הכנסת בגין.

דוד אמסלם: אתה רואה פה דבר אנטי-דמוקרטי.

זאב בנימין בגין: כבוד הנואם, מה היית עושה אילולא נכנסתי לפני דקה במקרה לאולם?

זאב בנימין בגין: על מה היית מדבר?

דוד אמסלם: מה זה קשור?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: אז זה שנכנסת במקרה, זה אומר שאתה צודק?

זאב בנימין בגין: תן לי להניח הנחה.

דוד אמסלם: תענה אחרי זה.

דוד אמסלם: אז לא הייתי נזכר בך.

דוד אמסלם: אבל אני, כל פעם שאני רואה אותך, בני בגין – אתה היית חבר איתי בוועדת הפנים.

דוד אמסלם: אתה תמיד אמרת לי שהיית מצביע נגד הממשלה, נגד הקואליציה.

דוד אמסלם: גם בכנסת.

דוד אמסלם: היית אומר לי תמיד, ידעו את מי מביאים לפה.

זאב בנימין בגין: אתה יכול, אדוני היושב-ראש, לאשר תשובה קצרה?

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להמשיך.

דוד אמסלם: כשאני אסיים.

זאב בנימין בגין: אה, אתה רוצה להמשיך?

דוד אמסלם: יש לי 20 דקות.

דוד אמסלם: אני צריך לסיים אותן.

זאב בנימין בגין: לא, זה לא יהיה על חשבונך.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: תרשום לפניך.

זאב בנימין בגין: אני מניח - - -

צבי האוזר: חבר הכנסת בגין, בסיום הדברים אני אתן לך התייחסות.

זאב בנימין בגין: אני חבר בוועדת ביטחון הפנים, שפוצלה מוועדת הפנים.

זאב בנימין בגין: אנחנו עוסקים הרבה, וממשיכים – ממשיכים, אדוני – את דרכך בעניין הפחתת הצפיפות בבתי הסוהר.

דוד אמסלם: כל הכבוד.

זאב בנימין בגין: אנחנו חברי הוועדה לביטחון הפנים - - -

דוד אמסלם: בסדר, בני.

דוד אמסלם: אני רוצה להמשיך.

דוד אמסלם: אחרי זה ניתן לך גם.

זאב בנימין בגין: תן לי – הולכים לביקורים בבתי הכלא.

צבי האוזר: חבר הכנסת.

זאב בנימין בגין: לו הצטרפתם - -

צבי האוזר: חבר הכנסת בגין.

זאב בנימין בגין: - - לוועדה לביטחון הפנים, אני מניח שחבר ועדה לביטחון הפנים יוכל להגיע לביקורים עם הוועדה - - -

דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו.

צבי האוזר: הינה, הוספתי לך שתי דקות.

דוד אמסלם: בגדול, אני רוצה לומר, לחבר הכנסת יש זכות פרלמנטרית מוקנית, יסודית.

דוד אמסלם: מי שלא מבין את הערך הדמוקרטי – מה שאתם לא מבינים.

דוד אמסלם: הרי חבר הכנסת אמור לבקר.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שהיה עד היום.

דוד אמסלם: חבר כנסת רוצה לבקר בבית הכלא את התנאים, רוצה לבקר מישהו.

דוד אמסלם: הוא לא צריך את האישור של השר לביטחון הפנים.

גלעד קריב: הוא צריך.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אני מספר.

דוד אמסלם: היו דברים פורמליים.

דוד אמסלם: אבל הוא אומר, אני לא אתן להם לבקר?

דוד אמסלם: למה מי אתה?

גלעד קריב: לא ועדת הפנים ולא ועדת החוקה.

דוד אמסלם: אז אתם, רק זה מה שאמרתי לך, השמאל – ואתה עכשיו בתוכם – אתם אנשים אנטי-דמוקרטיים ברמה הבסיסית והמהותית האמיתית.

זאב בנימין בגין: אוקיי.

זאב בנימין בגין: נרשם.

זאב בנימין בגין: נרשם.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: בגלל שאתה נוהג איתם.

דוד אמסלם: אתה מצביע איתם.

דוד אמסלם: אני הרי בסוף לא שומע מה אתה אומר.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: מה אתה עושה.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת אמסלם, נרשם בפרוטוקול שאני האנטי-דמוקרט הכי מוסרי.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: בוודאי.

זאב בנימין בגין: אפשר להמשיך.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתה רואה את ההצבעות שלך בכנסת.

זאב בנימין בגין: אין בעיה.

זאב בנימין בגין: דודי, באמת.

זאב בנימין בגין: מה קורה לך, דודי?

דוד אמסלם: אני מניח שאם היית איתנו, אז בחלק מההצבעות לא היית - - -

זאב בנימין בגין: מה קורה לך?

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להמשיך.

דוד אמסלם: טוב, אני רוצה לדבר עליך, חבר הכנסת קריב.

דוד אמסלם: אין לך בושה.

גלעד קריב: עכשיו עוברים אליי?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: בראש חודש אתה מגיע כרגיל, כן, לכותל, למרות שאז סיכמנו – מבזה את קודשי ישראל, מבריח ספר תורה לתוך הרחבה.

דוד אמסלם: עכשיו בני בגין בטח איתך גם בעניין הזה, ואולי תהפוך אותו גם לרפורמי על הדרך, כדי לפרנס את נשות הכותל.

זאב בנימין בגין: לא, לא.

דוד אמסלם: אתה מדבר על שנאה?

דוד אמסלם: אתה מדבר על פילוג?

דוד אמסלם: הרי אין לכם שם מניין ורבע.

דוד אמסלם: נשים באות, מניחות תפילין, מפריעות למתפללים, יוצרות את הפרובוקציה הכי קשה, במקום הכי קדוש של עם ישראל.

דוד אמסלם: כל זה למה?

דוד אמסלם: כדי שתקבלו צ'קים מארצות הברית, שהם יראו, אתם מסריטים אותם; אתם שולחים לשם.

דוד אמסלם: ככל שהמאבק יותר גדול, ככל שהדחיפות יותר חזקות, אתה מקבל גם צ'ק יותר גדול.

דוד אמסלם: אתה לא מתבייש?

דוד אמסלם: הרי סיכמנו כאן שאתה לא מתערב, שאתה לא בא - -

גלעד קריב: מי סיכם?

דוד אמסלם: בחודש שעבר.

גלעד קריב: אתה לא יודע על מה שאתה מדבר.

גלעד קריב: כרגיל, אתה לא יודע על מה שאתה מדבר.

דוד אמסלם: אני לא יודע כלום.

דוד אמסלם: אבל אמרתי, בעצם התפקיד שלך זה להרוס את היהדות.

דוד אמסלם: להרוס.

דוד אמסלם: אתה בעצם הורס כל נושא יהודי, מסכסך, דרך אגב, איפה שאתה יכול לסכסך.

דוד אמסלם: ואתה יודע לבד, שאין לנו אפילו ארבעה מניינים רפורמיים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אין רפורמים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: אני מציע לך, סע לארצות הברית, תמצא לך קהילה, תהיה הרביי שלהם.

דוד אמסלם: ואללה, גם ייתנו לך משכורת יפה.

דוד אמסלם: לא פה בארץ.

דוד אמסלם: בארץ אין לנו כאלה.

דוד אמסלם: אנחנו גם לא מתכוונים שאתה תהרוס לנו את היהדות: לא בגיור, לא בכשרות, לא בשום דבר.

דוד אמסלם: בגלל שאתה לא צריך את זה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, אמרתי לך, הרפורמים, באופן מעשי, הם ביטלו את המצוות המעשיות.

דוד אמסלם: ממילא זה לא קיים.

דוד אמסלם: אם אתם רוצים מקווה, תלכו לים.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: אתה לא צריך כלום.

דוד אמסלם: אתה לא צריך, לא כיפה, לא כלום, בגלל שבאמת אין לך באופן מעשי מצוות מעשיות – רק כרגע ממציאים לכם כל מיני דברים.

דוד אמסלם: אני, ברשותך, רוצה לעבור לנושא הכמעט אחרון שלי.

דוד אמסלם: לכן, דרך אגב, אני קורא לשר לביטחון הפנים: תקשיב, משטרת ישראל היא לא שלך.

דוד אמסלם: אתה הורס את הדמוקרטיה.

דוד אמסלם: אתה לא מבין אפילו מה זה הליכים דמוקרטיים.

דוד אמסלם: חבר כנסת בהגדרה – בהגדרה, גם אתה כשאתה תהיה חבר כנסת – בהגדרה, תוכל ללכת ולבקר בתי אסירים וכולי, לבדוק מה קורה שם גם אם אתה לא חבר ועדת הפנים.

דוד אמסלם: אתה לא צריך להיות חבר ועדת הפנים.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך, גם יושב-ראש ועדת הפנים זה הבן-אדם היחיד שיכול להיכנס, לכאורה, רק אם הוא עושה סיור עם ועדת הפנים.

דוד אמסלם: אז לכן יש לנו עניין שהדבר הזה יימשך.

דוד אמסלם: אני חושב שיש לזה חשיבות עצומה, במיוחד ובדגש על בתי הכלא, שהם החצר האחורית של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: גם מי שיושבים בבית הכלא הם לרוב עבריינים, שהם צריכים לשבת שם, אבל עדיין לא מדובר בעכברים או בג'וקים.

דוד אמסלם: גם בני אדם, גם כשהם נענשים, יש תנאים מינימליים, או תנאים סבירים של בני אנוש, שצריכים להיות כלואים, אבל בתנאים סבירים.

דוד אמסלם: אני רוצה להמשיך איתך, כבוד חבר הכנסת שטייניץ.

דוד אמסלם: אלה שופטיך ישראל, אמרתי.

דוד אמסלם: אני רוצה לספר לכם סיפור, ואולי יעניין אתכם.

דוד אמסלם: בשנת 2018, השר אלקין התמודד לראשות עיריית ירושלים.

דוד אמסלם: הוא היה צריך לאסוף תרומות, אבל החוק מאפשר לכל תורם, הוא ומשפחתו, לתרום עד גובה של 5,000 שקל.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: זה החוק.

דוד אמסלם: הרציונל של החוק, שבן אדם שנותן לך 5,000 תרומה זה עדיין סכום סביר כדי שאתה לא תרגיש אליו מחויבות גדולה.

דוד אמסלם: אחלה.

דוד אמסלם: זה חוק בספר החוקים של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: מה עושה מר אלקין?

דוד אמסלם: מר אלקין לוקח ערבויות מאנשים בגובה של למעלה מ-3.5 מיליון שקל.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לומר עוד דבר לעם ישראל, כל תרומה שאתה מקבל, אתה מקבל אותה בצ'ק אישי של הבן-אדם, לא מהעסק, והוא אמור להכניס את זה ולשדר את זה לאתר מבקר המדינה בתוך 24 שעות.

דוד אמסלם: קרי, הכול חשוף.

דוד אמסלם: קיבלתי צ'ק ממאן דהו, זה חייב להיות צ'ק; אסור שזה יהיה מזומן, לא העברה בנקאית, כדי שהתיעוד יהיה מסודר וברור כשמש.

דוד אמסלם: כל אזרח יכול להיכנס לאתר מבקר המדינה, לרשום אלקין ולראות.

דוד אמסלם: הבן-אדם חייב, כפי שאמרתי, למעלה מ-6.5 מיליון שקל.

דוד אמסלם: היום הוא פתוח באתר, אני מזמין את כולכם להיכנס לאתר מבקר המדינה, לרשום שם אלקין, ותראו לבד גם את הסכומים וגם מי תרם וכו'.

דוד אמסלם: אבל אמרתי, הוא לקח ערבויות בגובה של 3.5 מיליון שקלים משישה–שבעה אנשים.

דוד אמסלם: אתה שומע, יובל?

דוד אמסלם: כמובן, נגמרות הבחירות, הבן-אדם לא מחזיר את הכסף.

דוד אמסלם: כבר עברו ארבע שנים, הבן-אדם לא מחזיר את הכסף.

דוד אמסלם: ברור לכם שמייד זה הופך להיות תרומה אסורה.

דוד אמסלם: בואו נגיד ככה, עד 5,000 מותר לך.

דוד אמסלם: מעבר לזה, אסור לך.

דוד אמסלם: מישהו עשה לך טובה בערבות, אתה בוודאי צריך להחזיר לו אותה.

דוד אמסלם: לא החזרת אותה בתוך זמן סביר, חודש, חודשיים – זה הופך להיות תרומה אסורה.

דוד אמסלם: כמובן, מנדלבלוף לא רואה דבר וחצי דבר.

דוד אמסלם: לא מעניין.

דוד אמסלם: אני כותב לו מכתבים, הוא לא עונה.

דוד אמסלם: אני מגיש בג"ץ לפני כשלושה חודשים.

דוד אמסלם: אני אומר: תקשיבו, יש פה שני אפיקים.

דוד אמסלם: אתה שומע, יובל?

דוד אמסלם: יש את הכסף שהוא צריך להחזיר, שזו עבירה פלילית לטעמי.

דוד אמסלם: דרך אגב, זאת דרך לקבל שוחד.

דוד אמסלם: הרי מה המשמעות?

דוד אמסלם: מייד אחרי זה, זה הופך להיות שוחד.

דוד אמסלם: הרי מה הרעיון של השוחד?

דוד אמסלם: שאתה מקבל מבן אדם סכום כסף שאתה חייב לו, אתה מחזיק או אוחז בעמדה ציבורית, ואתה צריך להחזיר לו מתוקף תפקידך.

דוד אמסלם: הבן-אדם כמובן לא מחזיר את הכסף, אז אני כתבתי: 1.

דוד אמסלם: יש מישור פלילי, עזוב, שים בצד.

דוד אמסלם: מר אלקין ממונה פתאום לשר לענייני ירושלים ושר השיכון.

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי, הרי ממה נפשך?

דוד אמסלם: אם הערב באמת התכוון לקבל את הכסף, הוא היה תובע אותו – יובל - -

יובל שטייניץ: אני מקשיב.

דוד אמסלם: - - ואם לא תבע אותו, סימן שמלכתחילה הוא לא נתן לו כדי שיחזיר לו.

דוד אמסלם: השר אלקין יושב עכשיו ממונה על משרד עם עשרות מיליארדי שקלים בבינוי.

דוד אמסלם: נכנס אליו עכשיו פלוני אלמוני, ששולח אותו בעל הערבות, אומר לו: זה חבר שלי, לך אליו, רק תגיד לו משה חיים, הוא כבר מבין.

דוד אמסלם: אפילו אלקין לא יודע מה ניגוד העניינים שלו.

דוד אמסלם: הוא לא יכול להיות שר.

דוד אמסלם: בן אדם שפתוח בסכומים כאלה לא יכול להיות שר, בגלל שגם אנחנו לא יודעים מה הם ניגודי העניינים שלו; זה לא רק אותם אלה שנתנו לו – הם לא יבואו לבקש, בגלל שאנחנו יודעים מי הם, הם ישלחו את החברים.

דוד אמסלם: ואני כותב, אני מגיש בג"ץ בעניין, ומה עונה לי השופטת המכובדת וילנר?

דוד אמסלם: אתה שומע, יובל שטייניץ?

יובל שטייניץ: אני שומע כל הזמן, תפסיק.

דוד אמסלם: אז תקשיב, תסתכל עליי.

דוד אמסלם: היא עונה שהיא לא רוצה להתערב בהחלטה של היועץ המשפטי – שעל זה עצמו עתרתי.

דוד אמסלם: הרי עתרתי על היועץ המשפטי.

דוד אמסלם: ובוודאי גם בניגוד העניינים, אני לא הבאתי שמות, אז היא לא יודעת.

דוד אמסלם: אז אני רוצה להגיד עכשיו לכל אזרחי מדינת ישראל, ובעיקר לאנשי הציבור, כל ראשי העיריות: אתם לא צריכים לאסוף תרומות.

דוד אמסלם: יש לכם נתיב ישיר לקבלת שוחד באורגינל, כשר.

דוד אמסלם: שוחד עם הכשר של וילנר, בג"ץ.

דוד אמסלם: תיקחו ערבויות ואל תחזירו.

דוד אמסלם: כמה שאתם רוצים, דרך אגב.

דוד אמסלם: למה אתם צריכים עכשיו לקושש 5,000 פה, 5,000 שם?

דוד אמסלם: תיקחו מיליונים, אל תחזירו.

דוד אמסלם: קחו את פסק הדין של הגברת וילנר.

דוד אמסלם: הרי הם בעצם רצו עכשיו לדפוק את דוד אמסלם – באותו יום הרי הם הורידו שלושה בג"צים, זו הייתה המשימה.

דוד אמסלם: הם יש להם אינטרס שהממשלה הזאת תמשיך בגלל שהם יודעים שנעשה רפורמות, בעיקר אצלם, נתחיל שם, אז יש עניין בעניין.

דוד אמסלם: אני בכלל הייתי מצפה שאיזה עיתונאי ישאל אותה: גברת וילנר, בואי תסבירי לנו את ההיגיון בעניין.

דוד אמסלם: איך אמרתי?

דוד אמסלם: גם אנחנו מפעילים קצת את תאי המוח שלנו; אנחנו מבינים פחות או יותר מה קורה; מה תכלית החוק; מדוע הייתה תרומה אסורה; על איזה גובה.

דוד אמסלם: אני ממליץ לאזרחי מדינת ישראל, כל ראשי הערים שעומדים לפני בחירות, אמרתי: קחו איזה ערבויות שאתם רוצים, אל תחזירו, לא צריך להחזיר.

דוד אמסלם: ואם ישאלו אתכם למה?

דוד אמסלם: תגידו הגברת וילנר; שיש שופטת בבית המשפט העליון, שקוראים לה וילנר והיא אישרה לנו את זה, היא אמרה זה טוב.

דוד אמסלם: יש לכם מסלול ישיר לקבל שוחד פר אקסלנס במיליונים.

דוד אמסלם: לא סיגר מחבר.

דוד אמסלם: במיליונים, שקלים, פונטים.

דוד אמסלם: כמה שאתם רוצים.

דוד אמסלם: ואם ישאלו למה, אמרתי לכם, קחו את פסק הדין של אלקין, תביאו את פסק הדין של וילנר, ותגידו: רבותיי, שופטת בית המשפט העליון, האישה החכמה בתבל, וילנר, פסקה - -

צבי האוזר: תודה רבה.

דוד אמסלם: היו לי שתי דקות.

צבי האוזר: הוספתי לך שתי דקות.

דוד אמסלם: הוספת לי?

צבי האוזר: כן.

צבי האוזר: משפט סיום.

דוד אמסלם: - - פסקה שזה מותר.

דוד אמסלם: אז אתם מבינים – ובזה אני גומר.

דוד אמסלם: בגלל זה, דרך אגב, אני מבין את המשפט בקהלת: "מקום המשפט שמה הרשע".

דוד אמסלם: מה שאני נחשף לו בחודשים האחרונים, אני מבין ש"מקום המשפט שמה הרשע", אני לא מצליח – ואמיתי - -

צבי האוזר: משפט אחרון בבקשה.

דוד אמסלם: - - זה לא יאומן כי יסופר מה שקורה, הכול בניגוד לכל היגיון, לכל דין, לכל מוסר, לכל צדק.

צבי האוזר: תודה רבה.

דוד אמסלם: הכול הפוך: הרשעים הופכים להיות הצדיקים והצדיקים – לרשעים.

צבי האוזר: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה.

צבי האוזר: תודה.

צבי האוזר: חבר הכנסת יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני אתייחס בראש ובראשונה לנושא שמדאיג אותי יותר מכול, אבל שמעתי את דבריו של חברי דודי אמסלם.

יובל שטייניץ: יש לי הצעה: יזמת חקיקת חוק שביטל את נושא התרומות לחברי הכנסת בפריימריז.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: נכון.

יובל שטייניץ: במקום להגיש בג"צים, תיזום חוק שמסדיר את נושא התרומות גם לגבי ראשי הערים במישור המוניציפלי, ושמונע את הפרצה הזאת שאתה התייחסת אליה בצדק.

דוד אמסלם: מה זה קשור לשוחד?

יובל שטייניץ: לא, אמרתי, תיזום חוק - - -

דוד אמסלם: לא הבנת, גם אתה כשר – נגיד שהיינו במצב הקודם, היית לוקח ערבות, היו מכניסים אותך לבית סוהר.

יובל שטייניץ: דודי, אני אומר:

יובל שטייניץ: יזמת חוק שביטל – חוק טוב מאוד.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: א.

דוד אמסלם: צודק.

יובל שטייניץ: חוק טוב מאוד, שפטר אותנו מהנושא הזה.

יצחק פינדרוס: לא צריך ליזום חוק.

יצחק פינדרוס: אם יהיה מישהו מהליכוד שייקח ערבות, יהיה פסק דין שאסור.

יצחק פינדרוס: לא צריך חוק.

יובל שטייניץ: אני נואם עכשיו, ואני מציע לך, כמו שחשבתי שהחוק הקודם שיזמת חשוב מאוד - -

דוד אמסלם: א.

דוד אמסלם: אתה צודק, אבל זה לא עונה - - -

יובל שטייניץ: - - תיזום חוק שסוגר את הלקונה הזאת.

דוד אמסלם: אבל זה לא עונה על מה שאמרתי.

יובל שטייניץ: בסדר, אבל אני נותן הצעה שפותרת את הנושא במכלול.

דוד אמסלם: צודק, אני אטפל בזה.

דוד אמסלם: אני אגיש הצעת חוק.

יובל שטייניץ: ואני אתמוך בה, אני כבר אומר לך.

דוד אמסלם: תודה.

צבי האוזר: חבר הכנסת שטייניץ, גם אתה יכול ליזום.

יובל שטייניץ: מה?

צבי האוזר: אתה יכול ליזום אתה.

יובל שטייניץ: דודי יזם בצורה מצוינת את החוק הקודם.

יובל שטייניץ: למה שלא ייזום גם את זה?

דוד אמסלם: אני קבלן החפירות בנושאים האלה.

יובל שטייניץ: הוא עשה את זה מצוין.

יצחק פינדרוס: דודי, למה אתה צריך הליכי חקיקה?

יצחק פינדרוס: הוא ייקח ערבות – אני מבטיח לך שיהיה פסק דין שיעשה את זה.

דוד אמסלם: הם קראו לנו אז מושחתים על החוק הזה.

יובל שטייניץ: חוק מצוין.

יצחק פינדרוס: דודי, תיקח ערבות – יהיה פסק דין שאסור.

יצחק פינדרוס: לא צריך חוק.

יובל שטייניץ: מר פינדרוס, איש לא הפריע לדודי, עכשיו תורי להתבטא.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, גברתי השרה – יש פה שר, דרך אגב, שרה?

צבי האוזר: יש פה שרה.

יובל שטייניץ: אין נציג לממשלה?

יובל שטייניץ: מרב.

יובל שטייניץ: אה, מרב מיכאלי פה, נציגת הממשלה.

יובל שטייניץ: אז, גברתי השרה, לא טעיתי, השרה פה.

יובל שטייניץ: בימים אלה אני מאוד מאוד מאוד מודאג ממה שמתפתח לנגד עינינו, וישפיע על עתידנו ועל גורלנו, ומאוזלת היד של מדינת ישראל ושל ממשלת ישראל בנושא הכי חשוב, הכי מרכזי, הכי קריטי לעתידנו, לקיומנו, ממש לעתיד המפעל הציוני, וזה נושא הגרעין האיראני.

יובל שטייניץ: זה נושא הגרעין האיראני – כי אם חס וחלילה איראן תגיע לנשק גרעיני, צל כבד, שחור משחור, ירחף מעלינו, מעל המפעל הציוני ומעל עם ישראל.

יובל שטייניץ: בימים אלה המעצמות, בראשות ארצות הברית, ידידתנו הגדולה, חותרים, ואומרים לנו שזה או טו טו, להסכם גרעין חדש שייחתם בווינה בין המעצמות, ה-P5 1, מול איראן.

יובל שטייניץ: ראש הממשלה מודה: הסכם גרוע.

יובל שטייניץ: אני אומר לכם: גרוע מאוד.

יובל שטייניץ: גרוע בהרבה מההסכם הקודם, ואני אסביר תכף למה הוא כול כך גרוע וכול כך מסוכן – ההסכם הזה.

יובל שטייניץ: וממשלת ישראל שותקת.

יובל שטייניץ: שותקת.

יובל שטייניץ: אין קמפיין בין-לאומי.

יובל שטייניץ: לא מזעיקים את כל העולם ואשתו.

יובל שטייניץ: האייתוללות באיראן הולכים לקבל מסלול בטוח לנשק גרעיני, וממשלת ישראל נאלמה דום.

יובל שטייניץ: הרימה ידיים.

יובל שטייניץ: מתעסקים בדברים חשובים.

יובל שטייניץ: לא מזלזל בהם – היחסים עם טורקיה.

יובל שטייניץ: אני מאחל בהצלחה לנשיא בוז'י הרצוג, שנמצא עכשיו בביקור בטורקיה.

יובל שטייניץ: התיווך בסכסוך בין רוסיה ואוקראינה.

יובל שטייניץ: דברים באמת חשובים, אבל בבעיה המרכזית שלנו, בנושא שיקבע לא את עתיד אירופה, את עתידנו שלנו, הממשלה הזאת שותקת ומשותקת.

יובל שטייניץ: עכשיו אני שומע שמדברים בחדרי חדרים.

יובל שטייניץ: לא רוצים להרגיז את האמריקנים, את הבריטים, את הצרפתים, את הגרמנים.

יובל שטייניץ: אולי גם לא את הרוסים והסינים.

יובל שטייניץ: מדברים, אבל בחדרי חדרים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, בשנים 2013–2015, כשר מודיעין, עניינים אסטרטגיים ויחסים בין-לאומיים, אני קיבלתי אחריות על התיק האיראני בממשלת ישראל; על כל המגעים הדיפלומטים שהיו לנו מול המעצמות.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם, הסיבה היחידה שהקשיבו לנו, ועשו דברים מסוימים – לא מספיק, אבל מה שעשו – זה בזכות העובדה שבנימין נתניהו כראש ממשלה, ואנחנו כולנו בניצוחו ובמצוותו, הזעקנו את דעת הקהל בעולם כולו – בארצות הברית, בקונגרס, באירופה – מול הסכנה שהאייתוללות של איראן ישיגו נשק גרעיני.

יובל שטייניץ: כשאנחנו נפגשנו בחדרים סגורים – אני ניהלתי את המפגשים הללו, שהשתתפו בהם: נציגי המוסד, הוועדה לאנרגיה אטומית, אמ"ן, משרד החוץ, המל"ל, כל הגופים הרלוונטיים – הסיבה שהקשיבו לנו בחדרים הסגורים הייתה רק בזכות הרעש הגדול והמהומה הגדולה שיצרנו בציבור, בתקשורת, בקונגרס, בכל מקום.

יובל שטייניץ: והיו לנו הישגים.

יובל שטייניץ: ההסכם לא מספיק טוב.

יובל שטייניץ: אבל להפחית מ-20% ל-3.5% ולהשמיד את כל האורניום שהועשר מעבר לזה – את זה השגנו כבר בהסכם הביניים ב-2013.

יובל שטייניץ: זה היה בזכות זה.

יובל שטייניץ: להשמיד את כור המים הכבדים באראק, שהושמד, זה היה בזכות זה.

יובל שטייניץ: לפרק – רצינו את כל הצנטריפוגות – אבל חלק.

יובל שטייניץ: זה לא מספיק.

יובל שטייניץ: אבל המעט הטוב בהסכם הזה, הכול בזכות ישראל הושג.

יובל שטייניץ: אנחנו רואים את הסנקציות הכבדות בהובלת ארצות הברית מול רוסיה על הסכסוך באוקראינה.

יובל שטייניץ: באיראן הולכים לבטל את הסנקציות, להקל על האיראנים, ולתת להם אישור: תידחו בשלוש-ארבע שנים, ואז תוכלו להפוך למדינת סף גרעינית.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לשאול אתכם: אם איראן, באישור העולם, תהפוך למדינת סף גרעינית, מה אתם חושבים יעשו הסעודים, המצרים, הטורקים, האלג'יראים?

יובל שטייניץ: אנחנו נקבל פה כמה מדינות סף גרעיניות, מייד אחר כך.

יובל שטייניץ: זה הסכם של פשיטת רגל.

יובל שטייניץ: הוא מאיים על כל העולם, אבל עלינו במיוחד.

יובל שטייניץ: בעבר אנחנו הצלחנו להגיע להישגים לא מספקים.

יובל שטייניץ: אבל כל הטוב – ההסכם הוא בלתי מספיק, אבל מה שטוב בו, מה שכן יש בו, היה בזכותנו, בזכות המגעים שאנחנו ניהלנו.

יובל שטייניץ: והעובדה שהאמריקנים והבריטים והצרפתים, ואפילו הגרמנים והסינים והרוסים, ספרו אותנו במגעים – וזה נכון בעיקר לגבי המערב, לגבי ארצות הברית, צרפת, גרמניה ובריטניה – הייתה שהיה לנו ראש הממשלה בנימין נתניהו, שהיה מחויב לברית האסטרטגית עם ארצות הברית – בלי קשר אם זה ממשל דמוקרטי או רפובליקני – אבל הזעיק את דעת הקהל.

יובל שטייניץ: כל העולם ואשתו הבינו שיש כאן איום על ישראל בהשמדה ועל שלום העולם כולו.

יובל שטייניץ: ואיפה הממשלה הנוכחית?

יובל שטייניץ: איפה הממשלה?

שלמה קרעי: ישן צוהריים.

יובל שטייניץ: הממשלה הנוכחית מתעלמת, משותקת, שותקת.

יובל שטייניץ: והשתיקה הזאת תעלה לנו ביוקר.

יובל שטייניץ: גם המחאה – כאילו אומרים, כדי לצאת לידי חובה: ההסכם לא מספיק טוב.

יובל שטייניץ: אם אנחנו לא מוחים בכל תוקף, גם עוד יחשבו אחר כך שאין לנו זכות פעולה עצמאית.

יובל שטייניץ: כי אתה יכול להגיד את זה, אבל אם אתה לא מזעיק את כל העולם ואשתו, זה לא תופס.

דוד אמסלם: יש עוד נקודה שלא פיתחת.

דוד אמסלם: הולך להישפך עכשיו על האיראנים הר של כסף.

דוד אמסלם: זה הסיפור.

יובל שטייניץ: זה נכון, זה נכון.

יובל שטייניץ: בדיוק הפוך ממה שקורה ברוסיה.

יובל שטייניץ: פה יש סנקציות מקיפות, וכאן לאיראן, כשהטענות כלפי רוסיה הן שהיא מאיימת לכבוש מדינה, הם אומרים לא לכבוש, לשנות מצב, אבל כולנו מסתכלים בדאגה רבה על מה שקורה באוקראינה.

יובל שטייניץ: איראן לא מאיימת לכבוש את ישראל, היא מאיימת למחוק אותנו מהמפה, את מדינת ישראל ואת עם ישראל.

יובל שטייניץ: זה איום חמור שבעתיים, וממשלת ישראל שותקת, נאלמת, לא רוצה להרגיז, משוחחת בחדרים סגורים.

יובל שטייניץ: אני אומר לכם, שיחות בחדרים סגורים בלי קמפיין ציבורי משמעותי זה כמו כוסות רוח למת.

יובל שטייניץ: עתידנו בסכנה, אין דבר שיאיים עלינו יותר מאיראן גרעינית או איראן כמדינת סף גרעינית – אם היא תהיה מדינת סף, היא גם תייצר את פצצות הגרעין יום אחד – והממשלה כאילו לא קיימת בנושא הזה.

יובל שטייניץ: לא קיימת בנושא הזה.

יובל שטייניץ: את שארית זמני, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לייחד לעוד שתי סוגיות שעלות כאן:

יובל שטייניץ: סוגיה אחת היא סוגיית ההגירה מאוקראינה והתביעה שאנחנו שומעים מהשמאל, משר כמו שר התפוצות נחמן שי, ידידי ד"ר נחמן שי, לפתוח את השערים.

יובל שטייניץ: ואני אומר: רגע, רגע, רגע, למה לפתוח את השערים?

יובל שטייניץ: לפתוח את השערים ליהודים – אני מבין, אני בעד.

יובל שטייניץ: גם היהודים הם פליטים; לפתוח את השערים לזכאי חוק השבות – אני בעד, בתקווה שגם רובם יתגיירו ויהפכו ליהודים בעתיד.

יובל שטייניץ: אבל פתיחת שערים כללית?

יובל שטייניץ: ועד איזה מספר?

יובל שטייניץ: 5,000 לא מספיק?

יובל שטייניץ: 20,000 לא מספיק?

יובל שטייניץ: איפה תעצרו, בפליט ה-100,000 ואחד או בפליט ה-2 מיליון ואחד?

יובל שטייניץ: הרי בכל מקום שתעצרו ישאלו: ומה עם הפליט הבא בתור?

יובל שטייניץ: יתרה מכך, לפי החוק הבין-לאומי, הפליטות היא רק כשאתה עובר ממדינה למדינה סמוכה, למדינה שנייה, לא למדינה שלישית.

יובל שטייניץ: כלומר, לפי החוק הבין-לאומי היינו צריכים לפתוח את השערים מול הפליטים ממלחמת האזרחים בסוריה.

יובל שטייניץ: מלחמת האזרחים בסוריה לא פחות נוראית ממה שקורה באוקראינה.

דוד אמסלם: ויותר.

יובל שטייניץ: אפילו יותר, השתמשו בנשק כימי נגד אזרחים.

יובל שטייניץ: עשרה מיליון סורים הפכו לפליטים.

יובל שטייניץ: ממשלת ישראל הציבה גדר ולא אפשרה אפילו לאחד להגיע לארץ.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: אומרים: אה, סוריה מדינת אויב.

יובל שטייניץ: אבל הפליטים הם לא אויבים.

יובל שטייניץ: להפך, הם אויביו של אסד ומבקשים מקלט פה כאויבי המשטר.

יובל שטייניץ: אז למה הצביעות הזאת?

יובל שטייניץ: למה כשבסוריה מיליוני פליטים ברחו מההפגזות ומהנשק הכימי, השמאל לא הציע לפתוח את השערים?

יובל שטייניץ: ודרך אגב, הם באו לגבול, שם החוק הבין-לאומי אומר שזו פליטות אמיתית, כי זו מדינה – חלק מהם רצו לעבור אלינו ישירות, לא דרך מדינה שנייה.

יובל שטייניץ: וכאן באוקראינה רוצים שנקלוט גם לא יהודים בכמויות גדולות.

יובל שטייניץ: מה, אנחנו צריכים להתאבד כמדינה יהודית בגלל טרגדיה נוראית באמת של עם אחר?

יובל שטייניץ: ואם צריך להתאבד, למה לא התאבדנו במקרה הסורי?

יובל שטייניץ: אנשים פליטים, עשרה מיליון, יותר קרובים אלינו גיאוגרפית ופיזית, מלחמה עם יותר הרוגים ושמופעל בה גם נשק כימי נגד אזרחים.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: הכול צביעות.

יובל שטייניץ: אי-אפשר להתעלם – אנחנו דואגים ונעשה הכול למען ההקלה בטרגדיה באוקראינה, בתקווה שזה גם ייפסק בקרוב, אבל אי-אפשר להתעלם גם מהצורך שלנו לשמור על כבשת הרש שלנו, על מדינת היהודים הקטנטונת שלנו.

יובל שטייניץ: יש טרגדיות בעולם, נכון, קשות, זה לא אומר שאנחנו – אנחנו לא גוש אירופאי של 550 מיליון אזרחים באיחוד האירופי; מדינה קטנה, 9 מיליון, 7 מיליון יהודים.

יובל שטייניץ: אנחנו צריכים להיות בעניין הזה זהירים, ואם נקלוט את היהודים שמגיעים משם כפליטים – עשינו את שלנו, דיינו, והלוואי שנצליח לעשות את זה ולהביא גם בזכות הטרגדיה הזאת עולים חדשים.

יובל שטייניץ: ומילה אחרונה אני חייב לומר כאן, שמעתי את הוויכוח שהיה על דמוקרטיה ועל הכנסת.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת קמה כאשר אחת הסיסמאות המרכזיות של חלק ממפלגות הממשלה הזאת בבחירות הייתה "להציל את הדמוקרטיה".

יובל שטייניץ: ממי להציל את הדמוקרטיה?

יובל שטייניץ: ממני ומחבריי, מנתניהו, מהליכוד, מהדתיים, מהגוש הלאומי-דתי הזה.

יובל שטייניץ: בשם – דודי, תקשיב לי - -

דוד אמסלם: - - - אמרתי לך, תסתכל עליי קודם.

יובל שטייניץ: - - בשם הסיסמה של הצלת הדמוקרטיה עושים פה דברים שלא נראו מעולם.

יובל שטייניץ: אני רוצה לשבח את הממשלה שהיא עובדת כל כך קשה להציל את הדמוקרטיה והיא יוצרת תקדימים כל כך יפים בהצלת הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: למשל, אחד התקדימים: בבחירות הליכוד מקבל 30 מנדטים, אז בכנסת, במליאה, נותנים לו 30 מנדטים, לא מורידים אותו ל-15, אבל בוועדת כספים – במקום ארבעה ורבע חברים נותנים לו שניים.

יובל שטייניץ: כאילו בכנסת היו אומרים: קיבלתם 30 מנדטים מהאזרחים – ניתן לכם 15 מושבים בכנסת.

יובל שטייניץ: רעיון נהדר להצלת הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: לא נותנים לאופוזיציה את מה שמגיע לה בוועדות הכנסת, בשם מה?

יובל שטייניץ: בשם הצלת הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: סותמים פיות לאופוזיציה, בהצבעת יחיד על סעיף 98, בשם מה?

יובל שטייניץ: בשם הצלת הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: בגלי צה"ל יש פרשן אחד שבאמת לפעמים בבוטות, בחריפות, מבקר את הממשלה, ובעיקר, או במידה רבה מאוד, את שר הביטחון גנץ.

יובל שטייניץ: בשם הצלת הדמוקרטיה מפטרים את הפרשן שמפריע לשר הביטחון, שמבקר אותו, ברדוגו.

יובל שטייניץ: אלה דברים שלא היו מעולם.

יובל שטייניץ: אני לא זוכר שאיזו ממשלת ליכוד גרמה ישירות או בעקיפין לפיטורו של פרשן ברדיו או בטלוויזיה שביקר אותה.

יובל שטייניץ: למה, מישהו בליכוד ניסה לגרום לפיטוריו של – לא יודע מה – של אמנון אברמוביץ'?

יובל שטייניץ: של דרוקר?

יובל שטייניץ: של בן כספית?

יובל שטייניץ: אני יכול למנות עוד הרבה שמות – של גיא פלג?

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: אבל הממשלה הזאת מצטיינת בהגנת הדמוקרטיה: מי שמבקר אותה, היא סותמת לו את הפה, כי צריך להגן על הדמוקרטיה.

יובל שטייניץ: זו ממשלה דמוקרטית, צריך להגן עליה.

יובל שטייניץ: במשך שנים, אדוני היושב-ראש – אתה היית אז מזכיר הממשלה – שגרירנו בסין היה מתן וילנאי, איש מפלגת העבודה.

יובל שטייניץ: ידענו שהוא לא בדיוק בעמדות הליכוד, אבל בחיים לא עלה בדעתנו לסתום למתן וילנאי את הפה, להשפיל אותו, לפגוע בו, לנסות להחליף אותו.

יובל שטייניץ: כיבדנו כל שגריר, גם אם הוא היה ממונה או מזוהה עם מפלגה אחרת, כנציג ישראל.

יובל שטייניץ: אף פעם לא הייתה לנו בעיה עם זה.

יובל שטייניץ: ופתאום, בשם הדמוקרטיה, הממשלה הנוכחית סותמת לגלעד ארדן, לשגריר ישראל באו"ם, את הפה בצורה משפילה – גם מפרסמים את זה, כדי להבליט את זה – כי ארדן הוא מהליכוד ואולי הוא לא בדיוק מזדהה עם כל עמדות הממשלה.

יובל שטייניץ: אנחנו, בחיים לא עלה בדעתנו לסתום למתן וילנאי את הפה כשגריר ישראל בסין או להחליף אותו באיזה ליכודניק.

יובל שטייניץ: בממשלה הנוכחית - - -

דוד אמסלם: יובל, מה עוד שמדובר - - -

יובל שטייניץ: נכון.

יובל שטייניץ: בממשלה הנוכחית אנחנו שומעים שרוצים להחליף את ציפי חוטובלי בבריטניה, ולגלעד ארדן באו"ם סותמים את הפה.

יובל שטייניץ: מה אני אגיד לכם?

יובל שטייניץ: כמה טוב ומה נעים שהגענו לרגע הזה שבשם השמירה על הדמוקרטיה פוגעים בכנסת, בעצם מסרסים את הכנסת, כי הוועדות הן הליבה של הכנסת ואין ועדות ללא אופוזיציה.

יובל שטייניץ: שיא הצביעות, שאני שומע פה חבר כנסת – מי זה היה, הרצנו, שדיבר קודם – שאומר:

יובל שטייניץ: למה אתם לא באים לוועדת הקליטה להציל חיים?

יובל שטייניץ: או לוועדות הכנסת, עכשיו, כשצריך להציל חיי יהודים?

יובל שטייניץ: כלומר, הם לא ייתנו לנו את מה שמגיע לנו בוועדה, יסרסו אותנו בוועדה, ואז בצביעות אומרים: תעזבו הכול, סכנת חיים, תבואו.

יובל שטייניץ: לא ייאמן.

יובל שטייניץ: אני בכנסת הזאת 20 שנה; היו ויכוחים על פרוצדורות, על מועדים של הצבעות, על כל מיני דברים; דבר כזה?

יובל שטייניץ: לתת לאופוזיציה חצי מהמקומות המגיעים לה בוועדת כספים או בוועדת הכנסת?

יובל שטייניץ: לא האמנתי שאנחנו עלולים להגיע לרגע הזה.

יובל שטייניץ: להגיע למצב שהממשלה – כן, דרך מינוי מפקדת בגלי צה"ל – מפטרת את הפרשן שהכי מציק לה, שמבקר אותה, נכון, מבקר אותה בחריפות, לפעמים בבוטות, אבל שהממשלה, שר הביטחון, מביאים לפיטורו של פרשן בכלי תקשורת?

יובל שטייניץ: אתם הייתם מאמינים שדבר כזה יכול לקרות?

יובל שטייניץ: בצפון קוריאה אולי, באיראן.

יובל שטייניץ: אומרים שברוסיה לפעמים קורים דברים כאלה, שאם פרשן לא מוצא חן בעיני השלטון הוא מוצא את מקומו בחוץ.

יובל שטייניץ: אצלנו?

יובל שטייניץ: בנושא הזה, אדוני היושב-ראש, שיקר לשנינו – אני יודע גם את העמדות שלך ואת הערכים שלך – הדבר הכי בסיסי בדמוקרטיה, מהו?

יובל שטייניץ: חופש הדיבור, חופש הבעת הדעה.

יובל שטייניץ: זה הדבר הכי בסיסי.

יובל שטייניץ: אתם יודעים, מהטמה גנדי כתב מאמר כשהוא היה בכלא הבריטי בהודו, שבו הוא אומר: כדי ליצור דמוקרטיה, צריכים חברה פתוחה.

יובל שטייניץ: שני התנאים הכי בסיסיים של חברה פתוחה, שהם הרבה יותר חשובים מסדרי ההצבעות ומכל הפרוצדורות האחרות, הם חופש הבעת הדעה וחופש ההתארגנות.

יובל שטייניץ: הפיטורים של ברדוגו, ההדרה של האופוזיציה מהוועדות החשובות בכנסת, סתימת הפה של השגריר גלעד ארדן באו"ם – כל אלה הם פיגוע בדמוקרטיה הישראלית.

יובל שטייניץ: הם יוצרים תקדים מסוכן של ניסיון של הממשלה לפגוע בנושא הכי בסיסי הזה של חופש הדיבור.

יובל שטייניץ: אני אומר לכל מי שיש לו טיפת מצפון בקואליציה – אני באמת שואל: חברי מרצ והעבודה תמיד באו ודיברו בשם ערכים ליברליים ודמוקרטיים – איפה אתם כשגונבים את האופוזיציה בוועדות הכנסת?

יובל שטייניץ: איפה אתם כשמפטרים פרשן שמפריע לממשלה מכלי תקשורת מרכזי?

יובל שטייניץ: איפה אתם, אנשי השמאל?

יובל שטייניץ: נאלמתם דום, בדיוק כמו שהממשלה שותקת כשאיראן מתקרבת להסכם שיאפשר לה להפוך למדינת סף גרעינית.

יובל שטייניץ: תתביישו לכם.

יובל שטייניץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת גדי יברקן – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח; חברת הכנסת חוה אתי עטייה – איננה נוכחת.

צבי האוזר: חבר הכנסת יואב קיש.

דוד ביטן: מה, אתה עולה בסוף?

יואב קיש: חמש דקות, כי דחינו את זה.

מירב בן ארי: חמש דקות.

מירב בן ארי: שים לו שעון.

יואב קיש: לא מחליפים פה?

יואב קיש: ואיפה השר?

יואב קיש: יש שר?

משה ארבל: יש שר תורן.

יואב קיש: איפה השר?

מירב בן ארי: אז תדבר - - -

צבי האוזר: השרה כאן.

יואב קיש: הינה, עם הגב.

יואב קיש: למה עם הגב?

יואב קיש: אפילו לא ראיתי מי זו השרה.

מירב בן ארי: מרב.

יואב קיש: אני רגיל לשיער אסוף.

יואב קיש: את מבלבלת פה עם השינויים התכופים.

יואב קיש: העיקר – אני רק רציתי לדעת איפה תקציב הכרמלית – איך זה נקרא?

יואב קיש: הרכבלית או מה שזה.

יואב קיש: זה אצלך במשרד או בעיריית חיפה?

יואב קיש: איפה התקציב?

מרב מיכאלי: - - -

יואב קיש: אצלך.

יואב קיש: אז את אחראית על זה.

יואב קיש: הינה, חבר הכנסת משה ארבל, תחזק אותה שהיא בחרה לשמור על קדושת השבת ולא להפעיל את הכרמלית בשבת.

יואב קיש: כרמלית, תשלומית, רכבלית – השרה, איך את קוראת לזה?

מרב מיכאלי: יש כרמלית ויש רכבלית.

מרב מיכאלי: הרכבלית החדשה.

יואב קיש: הרכבלית החדשה, על תקציב משרד התחבורה, לא תופעל בשבת.

יואב קיש: מגיעות ברכות לשרה.

מירב בן ארי: חמש דקות הוא מדבר, לא 25.

משה ארבל: אנחנו נדע לפרגן בכל הזדמנות שיש.

יואב קיש: מאה אחוז.

צבי האוזר: יש לו עד 25 דקות.

צבי האוזר: הוא יכול לדבר כמה שהוא רוצה.

יואב קיש: קודם כול, אני רוצה להתייחס לחוק.

יואב קיש: החוק הוא חוק מצוין - - -

צבי האוזר: היא אמרה שביקשת רק חמש דקות, ואמרתי - - -

יואב קיש: כן, אני אסיים - - -

מירב בן ארי: זה מה שהוא אמר לי.

יואב קיש: זה מה שאמרתי.

יואב קיש: אני מתכוון לעשות זאת.

יואב קיש: החוק הוא חוק מצוין.

יואב קיש: אני רוצה לברך את חברת הכנסת מירב בן ארי, שבאמת יש לנו היכרות ארוכה ופעם היינו גם ביחד באותה קואליציה.

יואב קיש: אני מאחל לך שתמשיכי לעשות חיל בהבאת חוקים, אבל מהאופוזיציה בפעם הקרובה מאוד.

יואב קיש: החוק הזה הוא חוק טוב וחוק חשוב, ואני גם חושב שנכון היה לא לוותר על מיקומו בלחץ הנוכחי של החוקים.

יואב קיש: יישר כוח על כך שלא הסכמת לוותר ובאמת להביא את הדבר להבשיל, ואין ספק שלולא העמידה שלך וההתעקשות שלך זה לא היה קורה.

יואב קיש: ברכות.

מירב בן ארי: תודה.

יואב קיש: אני רוצה להתייחס למשהו שבעיניי דומה.

יואב קיש: איך אני אגיד את זה?

יואב קיש: השרה מיכאלי, את בטלפון, אבל מה שקורה ברגעים אלו בכנסת פשוט - - -

צבי האוזר: השרה מיכאלי, יש פה כלל: לא מדברים בטלפון כשאת יושבת במליאה.

מרב מיכאלי: זה פשוט - - - האופוזיציה – זה לא פרטי.

צבי האוזר: אז את יכולה לגשת הצידה – לא על הכיסא.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: היא חייבת להישאר במליאה.

צבי האוזר: היא תישאר כאן, אבל היא תיגש לשם.

משה ארבל: רק כשצביקה האוזר מנהל את המליאה מקפידים על זה ביתר שאת.

צבי האוזר: אכן כך.

מירב בן ארי: זה נכון.

יואב קיש: אני אגיד למה – חבר הכנסת ארבל, אתה מבין מה קורה פה כרגע?

יואב קיש: יש פה דוגמה לרמיסת זכויות האופוזיציה.

יואב קיש: איך הדוגמה הזו קורית לנגד עינינו?

יואב קיש: יש נוהל שמאשר קיום דיונים דחופים של ועדות על חשבון מליאה; כשאנחנו ביקשנו – זה נוהל שמן הראוי להשתמש בו במשורה, כי ברור שיש פה פגיעה בזכויות חברי הכנסת, שחלקם רוצים להיות במליאה, חלקם רוצים להיות בוועדה, והכוונה היא שאם אין דחיפות אנחנו לא מגיעים למקום הזה – אבל קורים מקרי הדחיפות.

יואב קיש: והינה נמצא פה גם דן מרזוק – אני לא יודע, ההחלפה בוצעה רשמית?

יואב קיש: עדיין לא, אבל אני מאחל לך בהצלחה בדרכך.

יואב קיש: נהוג בתפקיד שבו נמצא עכשיו חבר הכנסת האוזר, יו"ר הכנסת, לפעול בממלכתיות ובשוויוניות, כי תפקיד יו"ר הכנסת הוא לא יו"ר הכנסת לצד אחד כזה או אחר של הבית – הוא יו"ר הכנסת של כל הבית הזה.

יואב קיש: כשאנחנו ביקשנו עשרות פעמים לא לקיים דיונים ביחד על חשבון המליאה, התשובה הייתה שלילית.

יואב קיש: יש דחיפות, יש נחיצות תמיד.

יואב קיש: פעם אחת שעכשיו סיעות הקואליציה ביקשו את זה – אין דיונים בוועדת החוץ והביטחון כרגע.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי הם קואליציה, וכשהם מבקשים אז עושים, וכשהאופוזיציה מבקשת – לא עושים.

יואב קיש: ההתנהגות הכל-כך נפוצה שהפכה להיות פה – דורסנות של אופוזיציה ורמיסת זכויות האופוזיציה – הינה היא קורית עכשיו, ידידי דן מרזוק, שמיועד להיות מזכיר הכנסת, לנגד עינינו, ואני חושב - - -

משה ארבל: מבחינת הממלכתיות - - - זה הכול למעלה הממלכה, ממשלה, וכל - - -

יואב קיש: אני מחזק אותך בהתנהגותו של חבר הכנסת טופורובסקי מאתמול; ראינו איך הוא דיבר כשהוא היה באופוזיציה על שימוש בנוהל 98, ואנחנו רואים איך הוא השתמש בו אתמול.

משה ארבל: עבר פה אחד.

יואב קיש: עבר פה אחד בכנסת ישראל.

יואב קיש: אז אני רוצה לסיים את דבריי, והיה חשוב לי להעלות את הנקודה הזאת ולומר לחברים שנמצאים פה: הם, שלא יבלבלו איתנו – שיחה על ממלכתיות, על דמוקרטיה.

יואב קיש: פעם, לפני שהם היו פה בקדנציה, כאילו אתה יכולת לחשוב שיש משהו מאחורי הדברים שלהם.

יואב קיש: נתתי לכם פה שתי דוגמאות מפחות מ-24 שעות.

יואב קיש: אני לא מדבר על מה קרה פה יותר.

דוד ביטן: הוא אמר: חמש דקות.

יואב קיש: שתי דוגמאות.

יואב קיש: אני אומר לכם: ביזיון כזה לדמוקרטיה הישראלית, לכנסת ישראל, בתקופה שהשמאל נמצא בשלטון ואמור היה להיות לוחם הדמוקרטיה.

יואב קיש: אתם שקרנים, אתם מושחתים, אתם עושים ההפך מכל מה שאמרתם, ואתם יודעים מה?

יואב קיש: את זה אנחנו לא נשכח.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת דוד ביטן.

יואב קיש: חמש דקות, דוד.

דוד ביטן: למי?

צבי האוזר: חמש דקות מינוס חמש שניות.

יואב קיש: סיימתי כבר.

דוד ביטן: הוא אמר שהוא לא עולה בכלל, אתה מבין?

דוד ביטן: לא עולה – עלה.

יואב קיש: חמש דקות הייתי.

מירב בן ארי: כל הכבוד.

דוד ביטן: הלך לאכול, ואני נשארתי.

דוד ביטן: אני נשארתי ולא אכלתי כלום.

דוד ביטן: בסוף הוא בא בדיוק לפני שאני עולה.

צבי האוזר: זה מה שנקרא: שווים ושווים יותר.

דוד ביטן: גם לא אכלתי וגם - - -

יואב קיש: רגע.

יואב קיש: דוד, לא אכלת?

דוד ביטן: לא אכלתי.

יואב קיש: אני בורח.

יואב קיש: זה מסוכן.

מירב בן ארי: קרן ברק אחריו.

דוד ביטן: עושה ממני צחוק?

צבי האוזר: חבר הכנסת אמסלם, 25 דקות עומדות לרשותך מעכשיו.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שמפעילים עליי לחץ להפחית את הדקות שלי.

דוד ביטן: אז נבדוק מה המצב.

דוד ביטן: בסדר, מירב?

צבי האוזר: מבחינתי, יש לך 25 דקות.

דוד ביטן: איפה שרת התחבורה?

דוד ביטן: פה?

דוד ביטן: הינה.

דוד ביטן: ראיתי שבכל הסכסוכים שהיו בין אופוזיציה לקואליציה, בסופו של דבר הגיעו להסכמות על 16 חוקים שמעבירים בסוף המושב.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד שכשאני הייתי יושב-ראש הקואליציה ומרב הייתה מרכזת האופוזיציה – אם אני לא טועה, במושב הראשון שלנו העברנו בסוף המושב 80 ומשהו חוקים.

דוד ביטן: סיימנו אותם בקריאה שנייה ושלישית, וחלק קטן בקריאה ראשונה; במושב השני העברנו קרוב ל-50, ובמושב השלישי – קרוב ל-50.

דוד ביטן: זאת אומרת, כשיש אפשרויות והסכמות, אפשר להגיע לתוצאות הרבה יותר טובות לטובת הכנסת ולטובת האזרחים במדינת ישראל.

דוד ביטן: שילמדו מזה.

דוד ביטן: באמת אני מתכוון - - -

משה ארבל: אתה מתכוון לומר שמרב מיכאלי יותר טובה בתור חברת אופוזיציה מאשר בתור שרה.

דוד ביטן: לא, היא הבינה יחד איתי שאנחנו יכולים לשתף פעולה בדברים החשובים, החשובים לשני הצדדים.

דוד ביטן: מה שחשוב לצד אחד בלבד, אז רבים ומתווכחים, אבל גם בזה הגענו להסכמות בלי סעיף 98.

דוד ביטן: לא היה בכלל דבר כזה סעיף 98.

דוד ביטן: אנחנו לא ניצלנו את זה.

דוד ביטן: תשאל אותה, היא פה.

דוד ביטן: הינה, את עברת לפה.

מרב מיכאלי: אנחנו פשוט היינו אופוזיציה - - -

דוד ביטן: נכון, אבל עשינו עשרות חוקים במושב האחרון, חוץ ממה שהיה במהלך המושב.

דוד ביטן: זה מוכיח, כבוד היושב-ראש, שאם שמים את הראש כמו שצריך, מנווטים אותו כמו שצריך, אפשר להגיע להרבה מאוד דברים לטובת אזרחי מדינת ישראל.

מירב בן ארי: שנייה, רגע - - -

דוד ביטן: עכשיו מירב השנייה, הינה מירב השנייה, שעובדת קשה מאוד למען אנשים בישראל, ונגד כל מה שקורה עם הטרדות מיניות וכו'.

דוד ביטן: כל הכבוד לה על העבודה שהיא עושה.

דוד ביטן: מצד שני, לצערי הרב, יותר מדי חוקים מחוקקים בכנסת.

דוד ביטן: יותר מדי הצעות חוק, יותר מדי חוקים, במובן הזה שיש דברים שאפשר לעשות גם בלי חקיקה.

דוד ביטן: למשל החוק הזה, כמו שאני רואה אותו, הוא מאוד חשוב, אבל אפשר לעשות את זה במסגרת החלטה של המשטרה ושל הפרקליטות, לא צריכים בשביל זה הצעת חוק.

דוד ביטן: זאת אומרת, לשמור דנ"א?

דוד ביטן: ודאי שאפשר לשמור דנ"א כמה שאתה רוצה, בכל מיני מקומות שאתה רוצה, אפילו בלי חקיקה.

דוד ביטן: אז טוב שיש חוק, אני לא אומר שלא, חוק חשוב מאוד, אבל אפשר היה גם בלי חוק, ולעשות את זה לפני תהליך החקיקה ולפני כל מה שקורה.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לכמה דברים שהם ממש חשובים - - -

דוד אמסלם: - - -

צבי האוזר: - - -

דוד ביטן: לא, אני אגיד לך, הוא לא מסוגל לדבר רק 25 דקות, אז אם הוא יורד אחרי 25 דקות, הוא חייב לדבר לעצמו, על מנת שיהיה לו יותר זמן.

דוד ביטן: אתה מבין?

צבי האוזר: אולי נאזין.

דוד ביטן: מה זה?

צבי האוזר: אולי נאזין.

צבי האוזר: יש לך זמן הרי.

דוד ביטן: יש לי 25 דקות.

צבי האוזר: בוא נאזין.

דוד ביטן: דודי, אתה רוצה להגיד משהו?

דוד אמסלם: לא, אני עובד על חוק עכשיו.

דוד ביטן: איך?

דוד אמסלם: אני עכשיו מנסח חוק.

דוד ביטן: אתה מנסח, אבל אתה מדבר, ואני שומע אותך במקום לשמוע את עצמי.

דוד ביטן: אני רוצה לומר דבר כזה: אני מזכיר לכולם את הנאומים שלי בתקציב.

דוד ביטן: ומה אמרתי שם?

דוד ביטן: שכל ההצגות של הממשלה בחוק ההסדרים, כביכול, שהם מעלים מיסים לטובת רפורמות, מכולם יישארו המיסים אבל רפורמות לא יהיו.

דוד ביטן: זאת אומרת, היו שתי טענות בעניין הזה: טענה ראשונה, שהם עושים זה על מנת ללמד את האזרחים להתנהג בצד הנכון, בדרך הנכונה, להילחם בנושא של איכות הסביבה, ולא לסכן את בריאותם – זה דבר ראשון.

דוד ביטן: דבר שני, הם רוצים להפחית את המחירים.

דוד ביטן: זאת אומרת, כל הרעיון של הרפורמות האלה, עוד בתקופת כחלון וגם לפני זה, כל הזמן היו מביאים לנו רפורמות והבטיחו שבעקבות הרפורמות האלה, עניין של זמן, המחירים ירדו.

דוד ביטן: התוצאה היא שבסופו של דבר, מכל הרפורמות האלה נשארנו עם מחירים יותר גבוהים ובלי רפורמה.

דוד ביטן: זאת אומרת זוהי כסות להעלאת מחירים במדינת ישראל, לעליית מיסים, בלי שאנחנו מקבלים את התוצאה הסופית שמובטחת במסגרת חוק ההסדרים.

דוד ביטן: יש באמת שתי רפורמות, בזמנו – אפילו הן לא היו דרך חוק ההסדרים, אני חושב – שהצליחו, בגלל שזה היה טרנד עולמי.

דוד ביטן: 1.

דוד ביטן: הנושא של הפלאפונים, שבכל העולם דרך אגב ירד המחיר של הפלאפון, השימוש בפלאפון, וגם בישראל.

דוד ביטן: הדבר השני: הנושא הזה של טיסות לחו"ל, שבכל העולם היה טרנד של יותר תיירות, יותר טיסות ואז המחירים ירדו.

דוד ביטן: ולכן, כשיש טרנד עולמי בנושא הזה אז הרפורמה עובדת, אבל רק כשיש את זה.

דוד ביטן: מעבר לזה, אין שום דבר שמצליח להפחית את המחירים במדינת ישראל.

דוד ביטן: אז גם אם מפחיתים באופן זמני את מחיר העגבנייה, בגלל שעושים ייבוא, אחרי שבוע המחירים עולים.

דוד ביטן: זה לא נותן שום דבר לאזרח הפשוט, ולכן שיפסיקו למכור לנו רפורמות.

דוד ביטן: אם עושים רפורמה בחוק ההסדרים, שיעשו אותה אמיתית.

דוד ביטן: הדבר המיוחד בעניין הזה זה שהממשלה צריכה לשים את היד בכיס.

דוד ביטן: למה אף רפורמה לא מצליחה בנושא של מחירים?

דוד ביטן: כיוון שהממשלה לא תורמת את שלה בכלל.

דוד ביטן: מה היא עושה?

דוד ביטן: היא עושה תקנות, היא עושה יותר רגולציה, היא נלחמת במונופולים – גם את זה היא לא עושה, אבל נגיד שהיא מתכוונת לעשות את זה, ביותר תחרות – אבל בסופו של דבר הממשלה לא תורמת את שלה.

דוד ביטן: זאת אומרת, היא לא מפחיתה מחירים, היא מפחיתה מכסים ותמיד באופן זמני.

דוד ביטן: מבטיחים לשנה ובסוף אחרי כמה חודשים זה מתמסמס.

דוד ביטן: מחיר הדלק לא יורד; מחיר המים לא יורד, רק עולה; מחיר החשמל לא יורד, רק עולה.

דוד ביטן: זאת אומרת, במקומות האלה שהממשלה צריכה לתרום את החלק שלה על מנת שהמחירים ירדו, היא לא עושה את זה.

דוד ביטן: היא סומכת על זה שמי שצריך להשקיע את ההשקעות האלה זה דווקא גופים פרטיים: התעשיינים, החקלאים, התושבים, אנשי עסקים.

דוד ביטן: זאת אומרת, בגדול, הממשלה לא עושה שום דבר על מנת להפחית את המחיר.

דוד ביטן: כשהיה התקציב הבטיחו לנו – אני מזכיר לך, כבוד היושב-ראש, אני יודע שאתה שם לב לדברים האלה – אני אמרתי שמחיר החשמל יעלה, ואמרו לי: מה פתאום, מחיר החשמל לא יעלה.

דוד ביטן: אתה זוכר את זה?

דוד ביטן: הבטיחו את זה, האוצר, שמחיר החשמל לא צריך לעלות בעקבות התקציב הזה.

דוד ביטן: ראית שבסוף הוא עלה ב-5% והורידו את זה ל-3% אחרי לחץ, ועכשיו הוא יעלה יותר, כי מחיר הפחם הולך לעלות.

דוד ביטן: זאת אומרת, בגדול, אף הבטחה לא מקוימת בכל מה שקשור למחיר לצרכן, מכל מיני סיבות.

דוד ביטן: לא תמיד הממשלה אשמה, אבל עובדה שהממשלה לא עושה שום דבר על מנת שזה יקרה.

דוד ביטן: והינה עכשיו, שים לב: בעקבות המלחמה – אמרו בהתחלה שבעקבות הרפורמה החדשה שמתכוונים לעשות, ראש הממשלה יחד עם שר האוצר ושרת הכלכלה נאמו, והציגו איזושהי תוכנית.

דוד ביטן: כשהם הציגו את התוכנית כבר הבנתי שמחירים לא ירדו.

דוד ביטן: אתה יודע למה?

דוד ביטן: אמרו: אנחנו כבר עשינו, נתנו למעמד הביניים תוספת של נקודות זיכוי, כל אחד יקבל 1,000 שקל עד סוף השנה.

דוד ביטן: עכשיו הבנתי שהמחירים לא ירדו בטוח, כי תמיד יש להם סיבה ואמתלה למה הם לא פועלים.

דוד ביטן: עובדה, עשינו תוכנית, נתנו לחלק מהתושבים מענק, תמורה מסוימת על עליית המחירים, ולכן לא צריך להילחם על עליית המחיר.

דוד ביטן: אבל מי סובל?

דוד ביטן: אלה שלא קיבלו בכלל: מעוטי יכולת, אנשים שלא יכולים לגמור את החודש, מה שנקרא.

דוד ביטן: הם, בטח זה לא עוזר להם וגם המחיר לא יורד; הוא רק יעלה.

דוד ביטן: והינה, יש דוגמה.

דוד ביטן: הדוגמה היא פשוטה.

דוד ביטן: עכשיו בעקבות המלחמה הם הבטיחו באותה מסיבת עיתונאים שמחיר הבשר ירד.

דוד ביטן: למה ירד?

דוד ביטן: בגלל שהם מורידים את המכס על הבשר, אז הוא ירד.

דוד ביטן: נכון?

קריאה: - - -

דוד ביטן: רגע.

דוד ביטן: מה קראתי לפני כמה ימים?

דוד ביטן: שמחיר הבשר יעלה בגלל המלחמה בין רוסיה לאוקראינה.

דוד ביטן: זאת אומרת, לא הכול תלוי בנו, זה – דבר ראשון.

דוד ביטן: דבר שני – הכול זה סיפורי בדים.

דוד ביטן: אז הורדת קצת את המכס – זה לא אומר שהמחיר ירד, וזו הראיה.

דוד ביטן: עכשיו מחיר הנפט עולה.

דוד ביטן: מחיר הנפט עולה והפחם יעלה, מדברים כבר על 10 שקל - - -

קרן ברק: עשר שקל.

דוד ביטן: עשר שקל על העניין הזה של - - -

קרן ברק: - - - עשרה שקל?

שלמה קרעי: עשרה שקלים.

דוד ביטן: עשרה שקל זה בלירות.

דוד ביטן: בלירות, סליחה.

דוד ביטן: עשרה לירות, עשר ש"ח.

צבי האוזר: עשרה שקלים.

דוד ביטן: שקלים.

צבי האוזר: אמרת נכון.

דוד ביטן: אמרתי נכון בסוף?

דוד ביטן: אז מה אתם רוצים ממני, תגידו לי.

צבי האוזר: סתם.

דוד ביטן: אני גם אומר נכון, גם יש לכם מה להגיד?

קרן ברק: עשרה שקלים, אבל - - -

דוד ביטן: אמרתי עשרה, לא?

דוד ביטן: אמרתי.

דוד ביטן: למה אתם מבלבלים לי את המוח?

קרן ברק: אבל שקלים.

קרן ברק: לא שקל.

קרן ברק: זה ברבים.

דוד ביטן: מה זה חשוב.

משה ארבל: אבל הוא ספר.

דוד ביטן: הפכת להיות מורה לחינוך?

קרן ברק: לא.

קרן ברק: בדיחות של מי שלא יודע לדבר עברית טוב לא מצחיקות אותי.

משה ארבל: קרן - - -

קרן ברק: כן.

דוד ביטן: קרן, אתה לא יודע שהיא משהו מיוחד?

דוד ביטן: אתה לא יודע את זה?

צבי האוזר: יש פה דברי טעם.

קרן ברק: אתה יודע שאני משהו מיוחד.

צבי האוזר: לא בכל דבר אני מסכים למה שאתה אומר, אבל - - -

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: ברור שלא.

דוד ביטן: אנחנו לא - - -

קרן ברק: אבל ארבל יודע שאני משהו מיוחד.

דוד ביטן: עכשיו, מה קורה?

דוד ביטן: ברור שעכשיו אם התשומות האלה עולות, הכול יעלה במדינת ישראל, אז עכשיו הממשלה מרימה ידיים, אומרת: מה אתם רוצים ממני, אני לא יכולה לעשות כלום.

דוד ביטן: המחיר יעלה בגלל שהמלחמה מעלה את המחירים בכל העולם, אז זה לא תלוי בי.

דוד ביטן: אבל הינה, תסתכל.

דוד ביטן: הבלו והמיסים על הדלק זה 60%, נכון?

דוד ביטן: מה קורה כשהמחיר עולה לעשרה שקלים?

דוד ביטן: – שקלים, בסדר?

דוד ביטן: – מה קורה?

דוד ביטן: אבל זה הולך לפי אחוזים, גם המס יעלה.

דוד ביטן: זאת אומרת, אם עד עכשיו מתוך שבעה שקלים הם לקחו 60%, כמה זה?

דוד ביטן: 4 נקודה משהו שקלים?

דוד ביטן: מה יקרה עכשיו כשזה יהיה עשרה שקלים, כמה המס יהיה?

דוד ביטן: כמו המחיר של הדלק עכשיו.

דוד ביטן: זאת אומרת, מה שהם צריכים לעשות זה לבוא לתושבים ולהגיד, אנחנו לא מתכוונים להרוויח במלחמה.

דוד ביטן: טוב, אנחנו לא ניתן, לא נתרום, כאילו במירכאות "נפסיד", אנחנו נאפשר ונוריד את המס באופן כזה שהמחיר יעלה אבל המס יישאר נמוך, ואז לא יעלה לעשרה, יעלה אולי לשמונה שקלים.

דוד ביטן: אתה זוכר שעשו כמה עסקאות טובות בהייטק והיו המון מיסים בתקופת כחלון, אז האוצר וגם נגידת בנק ישראל – שצריכים להפחית את החוב, לא לחלק מזה שום דבר לתושבים – ואז הייתה מלחמה מאוד גדולה בקואליציה ההיא, שאני הייתי היושב-ראש, אם אנחנו צריכים לקחת מזה חלק לנכים.

דוד ביטן: האוצר התנגד.

דוד ביטן: בהתחלה הוא התנגד.

דוד ביטן: אנחנו הכרחנו אותם להתחייב על 4.2 מיליארד שקל לשנה, אחרי שנתיים – מה זה?

דוד ביטן: עם מי אתה מדבר, איתי?

קרן ברק: הוא באוזנייה.

דוד ביטן: אה, אתה עוד עם הצעת החוק?

דוד ביטן: לא ראיתי דבר כזה – אתה מנסח הצעת חוק בטלפון?

דוד ביטן: בוא הנה, אתה גדול, אפילו אני לא מסוגל לדבר הזה, ואני הייתי עורך דין שנים, ולא עושה את זה בטלפון.

דוד ביטן: כל הכבוד.

קרן ברק: מה גורלם של החוקים שהוא מנסח.

דוד אמסלם: אתה עורך דין עגלה.

דוד ביטן: לא עגלה, דווקא הייתי עורך דין טוב.

דוד ביטן: אבל אני אגיד לך למה הוא מנסח את זה בטלפון - -

קרן ברק: מעולה.

קרן ברק: כל דבר שאתה עושה הוא מעולה.

דוד ביטן: - - הוא יודע שזה לא יעבור.

דוד ביטן: אז הוא אומר: אני מנסח, אני - - -

צבי האוזר: אני שואל למה הוא מנסח את זה בטלפון כשאתה מדבר, וכבר פעם שנייה זה מפריע לך.

צבי האוזר: זה כאילו - - -

דוד ביטן: לא נורא, אני מוותר לו.

דוד ביטן: אין לי ברירה, חבר שלי, מה אני יכול לעשות.

דוד אמסלם: אתה מנסה לסכסך בינינו?

דוד אמסלם: זה התפקיד שלך?

דוד אמסלם: זו עבודה טובה.

דוד אמסלם: זה המקצוע הראשי שלך.

צבי האוזר: אבל אתה יודע, ראיתי פעם אחת, כשעמד פה בנימין נתניהו – הזדמנות לאחל לו החלמה, ראיתי פה כשהוא נדבק בקורונה.

דוד ביטן: אני, אגב, לא האמנתי שהוא יידבק.

דוד ביטן: הוא שמר על עצמו בצורה מיוחדת במינה.

צבי האוזר: אני גם שאלתי את עצמי, אבל נפלאות דרכי עולם.

צבי האוזר: אבל כשהוא מדבר יש דממה ולא מנסחים הצעות חוק במקביל.

צבי האוזר: כאילו, לא ממלמלים ככה, נכון?

דוד ביטן: מה לעשות, אני לא נתניהו.

דוד ביטן: אני לא נתניהו, מה לעשות.

צבי האוזר: אבל למה?

צבי האוזר: אני חושב - - -

דוד ביטן: לא נורא, אני לא נתניהו - - -

צבי האוזר: כולם נבראו בצלם, אתה יודע.

צבי האוזר: כולם נבראו בצלם.

דוד ביטן: כן, אבל אני לא ברמה של נתניהו עדיין, מה לעשות.

צבי האוזר: זה בית שאמור לכבד את כולם, כולם שווים.

דוד ביטן: זה נכון.

צבי האוזר: כבוד האדם הוא לא – יש אחד, אתה נותן, לאחד נותן כבוד ולאחד לא.

צבי האוזר: אבל בסדר, תמשיך.

צבי האוזר: הפרעתי לך ואתה אומר דברים שאני לומד מהם.

צבי האוזר: אז בבקשה.

דוד ביטן: מצוין, תודה רבה.

דוד ביטן: בקיצור, מה שאני אומר, שטוב תעשה הממשלה הזאת אם קודם כול תבוא ותאמר שהיא לא תגדיל את נתח המס מעליות המחירים שהולכות לקרות – גם בפחם, גם בדלק, גם בכל דבר – ושלא בגלל זה תתהדר בעוד – גם היא לא תוריד, המחירים יעלו.

דוד ביטן: כל המחירים יעלו, כל התשומות יעלו, ובסוף הם יגידו שאנחנו הצלחנו בגבייה של המיסים.

דוד ביטן: מה, אתה מתפעל מזה שאתה מצליח בגבייה של המיסים על חשבון האזרחים שלך?

דוד ביטן: ההפך, הם הבטיחו במערכת הבחירות, שהם יפחית את המיסים; אז לא רק שהם לא מפחיתים, הם העלו את המיסים בכל מיני אופנים, כמו עם השתייה הממותקת וכו'.

דוד ביטן: בסוף כשהם צריכים וחייבים להפחית את המסים, את נתח המס, כתוצאה מעליית המחירים של התשומות החשובות בעולם – כמו נפט, פחם וכו' – הם לא עושים את זה, הם לא מודיעים על זה.

דוד ביטן: הם צריכים להודיע על זה מראש, שהם הולכים לעשות את זה.

דוד ביטן: במקום זה אנחנו קוראים עיתון כל יום, המחיר עולה בעיתון – חבל על הזמן.

דוד ביטן: אני מקווה שהוא לא יעלה במציאות, אבל בעיתון כבר מחיר הנפט הגיע – חבית הולכת להגיע ל-300 דולר.

דוד ביטן: אז לאן אנחנו מתכוונים להגיע עם העניין הזה?

דוד ביטן: ואני היום קראתי – למה אני מדבר על זה?

דוד ביטן: קראתי היום ציוץ של בנט, שהוא אומר: הינה, תראו, אנחנו הגדלנו את הכנסות המדינה במשך שמונת חודשים שאנחנו שולטים, ובמסגרת הזאת שהגדלנו הוכחנו שאנחנו מצמצמים את הגירעון התקציבי, אנחנו מצמצמים את החובות של המדינה – החובות החיצוניים – והצמיחה עלתה.

דוד ביטן: אני רק מזכיר לו שזה לא בזכותו, מכיוון שאתה לא יכול לעשות שינויים כאלה תוך כמה חודשים.

דוד ביטן: אין דבר כזה, אין מומחה וגאון שיכול לעשות.

דוד ביטן: הוא עוד חי על הדברים שהממשלה הקודמת עשתה, גם על האדים אפילו, של הממשלה הקודמת, עדיין הוא יכול לחיות.

דוד ביטן: זאת אומרת, בגדול ברור שזה זה לא שייך אליו.

דוד ביטן: אבל הוא למד שיטה, הוא ספינולוג.

דוד ביטן: למה הוא ספינולוג?

דוד ביטן: הוא תמיד מאדיר את עצמו.

דוד ביטן: למדו בכלל שיטה, כל הממשלה הזאת, שהם – דודי, אתה שומע?

דוד ביטן: גמרת את הצעת החוק?

דוד ביטן: – הם, מה הם עושים?

דוד אמסלם: אני לא מפריע.

דוד ביטן: מה?

דוד אמסלם: אני לא מפריע לך.

דוד ביטן: בסדר, בסדר.

קרן ברק: אבל הוא רוצה שתקשיב.

קרן ברק: הוא מספר בדיחות, הוא רוצה שתקשיב.

דוד ביטן: אז אני אדבר ליושב-ראש.

קרן ברק: לא, דבר אליי.

דוד ביטן: בסדר, קרן.

דוד ביטן: אני מדבר אלייך.

דוד אמסלם: דוד, דבר אליי.

דוד אמסלם: דבר אליי.

צבי האוזר: דבר אליה בשקלים אבל.

דוד ביטן: כן, אני מדבר אליכם.

קרן ברק: בפרחים.

דוד ביטן: הרי מה קורה?

דוד אמסלם: דבר אליי בפרחים, אהובי.

קרן ברק: בפרחים, אהובי.

דוד ביטן: הם למדו שיטה: מטרה ראשונה זה להאריך את משך החיים של הממשלה הזאת, בכל שיטה; אם צריך לתת מיליארדים למישהו – נותנים; אם צריך לתת תפקידים – נותנים; אם מישהי עושה בעיות – ממנים אותה שגרירה.

דוד ביטן: אבל שימו לב, לא מייד, לעוד כמה חודשים, כדי שהיא תהיה בסדר עד אז.

דוד ביטן: זאת אומרת, כל השיטות האפשריות – מה?

דוד אמסלם: שתשתפר עד אז.

דוד ביטן: שתשתפר עד אז.

דוד ביטן: זאת אומרת, כל השיטות האפשריות על מנת שהממשלה תמשיך - - -

קרן ברק: לא, דווקא זה סותר את זה.

דוד אמסלם: או שהפריץ ימות או שהכלב ימות.

דוד ביטן: אני כבר לא יודע מה טוב.

דוד ביטן: זאת אומרת, אנחנו רואים את הסקרים, רואים שאנחנו עולים בסקרים כמעט ל-61 מנדטים – אנחנו נעבור את ה-61 - -

קרן ברק: כי אנחנו פשוט יותר טובים והציבור לא מפגר.

דוד ביטן: - - בגלל שהעם עושה השוואה ורואה שאנחנו הרבה יותר טוב מהם.

דוד ביטן: אבל כמובן שבנט מוציא ציוץ על העניינים האלה, שהינה, אנחנו עובדים בשביל התושבים.

דוד ביטן: אז הוכחתי עכשיו בשניים-שלושה נושאים, שהם לא עובדים בשביל התושבים.

קרן ברק: שהיה עדיף שלא יעבדו בשביל התושבים.

דוד אמסלם: הם לא עובדים.

דוד אמסלם: הם לא עובדים, הם חיים - - -

קרן ברק: עדיף שהם לא יעבדו, כי העבודה שלהם מובילה - - -

דוד ביטן: הם, בדברים היחידים שמשתפרים זה על האדים של הממשלה הקודמת, על האדים.

דוד ביטן: על האדים, לא על המעשים אלא האדים של המעשים.

דוד ביטן: זאת אומרת, בגדול הם לא עושים שום – אבל מצאו שיטה: כל שר עולה, מאדיר את שמו קודם כול – אני ואני ואני – ומאדיר את השם של החברים שלו.

דוד ביטן: זאת אומרת, כל הכבוד לשר הביטחון, כל הכבוד לשר החוץ, כל הכבוד לשר האוצר.

דוד ביטן: למדו שיטה, שאם לא מדברים עלינו, אנחנו נדבר בשביל עצמנו, או בשביל החברים שלנו בממשלה.

דוד ביטן: אז התוצאה היא, באמת – אנשים לא מטומטמים.

דוד ביטן: אנשים רואים שאין על מי לסמוך, רואים את זה במפורש, ולכן הם בסופו של עניין לא עושים את התפקיד שלהם, שמוטל עליהם, שהתושבים שלחו אותם כדי לשרת אותם ולא את עצמם.

דוד ביטן: וזה מה שקורה היום, משרתים את עצמם ולא את התושבים במדינה.

דוד ביטן: אולי יש שר כזה או אחרי שהוא באמת עושה כמה פעולות חיוביות, אני לא אומר, אבל בגדול, אם מסתכלים על הכול – זה לא המצב שקורה בפועל.

דוד ביטן: טוב, ביקשו ממני לצמצם, אז אני - - -

קרן ברק: מי ביקש?

דוד אמסלם: לא, רוצים לשמוע אותך.

דוד ביטן: אז אני מצמצם.

דוד ביטן: סליחה?

קרן ברק: חכה, חכה, חכה רגע.

דוד אמסלם: יש לך עוד שש דקות.

דוד ביטן: יש לי, אבל ביקשו ממני - -

קרן ברק: עוד שתי דקות.

קרן ברק: שתיים.

דוד ביטן: - - אמרו לי: תעשה טובה, צמצם.

דוד אמסלם: מי אמר לך את זה?

דוד ביטן: גם קיש, גם מירב.

קרן ברק: אבל תורי אחריך, עוד שתי דקות.

קרן ברק: חכה.

דוד ביטן: אה, לחכות שתתאפרי?

קרן ברק: כן.

דוד אמסלם: תור והתרחב בארץ.

דוד אמסלם: דוד, תור והתרחב - - -

צבי האוזר: קודם כול, זה מאוד חברי.

צבי האוזר: היא מסודרת - - -

דוד ביטן: אני מאריך עוד שתי דקות.

דוד ביטן: עכשיו שימו לב: כל הזמן בנט התגאה, שהם טיפלו בקורונה כמו שצריך.

דוד ביטן: אז אני אגלה לכם סוד: הקורונה זה כמו גל מחזורי כזה, זאת אומרת, השאלה באיזה מחיר את מטפל.

דוד ביטן: אתם זוכרים שבהודו, בדלתא, נפטרו שם מעל 3,000 איש ליום, כבר לא מצאו מקום לשרוף את הגופות, אבל לאט-לאט זה ירד.

דוד ביטן: הם לא עשו כלום, זה ירד לבד.

דוד ביטן: היום יש להם פחות מ-100.

דוד ביטן: זאת אומרת, גם אם אתה יושב בצד ולא עושה שום דבר בתקופה – אני מדבר על תקופת החיסונים, בוא נגיד, כשיש כבר חיסון.

דוד ביטן: אם אתה לא עושה כלום, התוצאה היא בסופו של עניין שזה עובר מן העולם, ואז, אחרי כמה זמן, בא גל חדש, בא וריאנט חדש.

דוד ביטן: זאת אומרת, השאלה היא מה המחיר – מה המחיר החברתי, מה המחיר הכלכלי, מה המחיר הבריאותי.

דוד ביטן: זאת אומרת, אנשים נפטרים, ואם אתה לא עושה כלום – נפטרים יותר.

דוד ביטן: אפילו ראיתי שמנהלי בתי חולים, וגם מנכ"ל משרד הבריאות, בשיא הגינותו, מה הוא אמר?

דוד ביטן: היה מחיר לעניין שלא טיפלנו ולא נלחמנו בעניין הזה.

דוד ביטן: מה המחיר?

דוד ביטן: נפטרו יותר אנשים.

דוד ביטן: הוא אמר את זה במפורש.

דוד ביטן: אם היו נותנים - - -

קרן ברק: אני לא מבינה מה אתה רוצה, זו הייתה המדיניות.

דוד ביטן: סליחה?

קרן ברק: זו הייתה המדיניות שלהם, כמו בהודו.

דוד ביטן: אז אני אומר, זו לא מדיניות, לא.

קרן ברק: זו המדיניות שלהם.

דוד ביטן: תני לי רגע, תני לי.

דוד ביטן: זו לא מדיניות.

קרן ברק: זה כן.

דוד ביטן: זה יותר מתים ויותר נפטרים - - -

קרן ברק: זה כמו בהודו.

קרן ברק: ישראל זה הודו.

דוד ביטן: אין מחיר לעניין הזה, לא זה לא הגיוני שלא יטפלו בעניין הזה.

דוד ביטן: ומה הוא אמר?

דוד ביטן: אנחנו גילינו את זה בזמן.

דוד ביטן: התארגנו.

דוד ביטן: מה התארגנת?

דוד ביטן: בזה שסגרת את שדה התעופה לכמה ימים?

דוד ביטן: ועובדה שהווריאנט נכנס בסופו של דבר ולא התארגנת לכלום.

דוד ביטן: אפילו מקומות לעשות את הבדיקות לא היו, אפילו להתארגן על המעבדות לא התארגנו - - -

דוד אמסלם: חיסונים לא היו.

דוד ביטן: לא, אני לא יודע אם לא היו חיסונים.

דוד אמסלם: לא היו.

קרן ברק: - - -

דוד ביטן: גם להתארגן עליהם – לא התארגנו.

דוד ביטן: אז מה בדיוק היה?

דוד אמסלם: שם את הרגל על - - -

דוד ביטן: עכשיו אני רוצה להגיד לכם דבר אחד שתמיד עומד לי על קצה הלשון.

דוד ביטן: אתם זוכרים מה אמרו העיתונאים?

דוד ביטן: ישראל היא מדינת אי.

דוד ביטן: חוסמים את שדה התעופה - - -

דוד אמסלם: גם לפיד אמר את זה.

דוד ביטן: גם לפיד אבל גם חברתנו מפגוש את העיתונות אמרה את זה.

דוד ביטן: מה היא הייתה אומרת כל הזמן?

דוד ביטן: אנחנו מדינת אי.

דוד ביטן: סוגרים את שדה התעופה, ואין לווריאנט הזה מאיפה להיכנס.

דוד ביטן: אלא מה?

דוד ביטן: הפלא ופלא, סגרו את שדה התעופה באופן מוחלט, ובכל זאת נכנסו - -

קרן ברק: וקלטו שאנחנו לא אי.

דוד ביטן: - - הווריאנט הזה נכנס בגדול, כיוון שכל הסיסמאות האלה שאנחנו מדינת אי, ואנחנו יכולים לא לעשות כלום, לסגור את שדה התעופה ולחסל את הווריאנט או את הווירוס – בסופו של דבר זה לא עובד.

דוד ביטן: זאת אומרת, אתה צריך לעשות את הפעולות הנכונות על מנת שהכלכלה תוכל לעבוד, במיוחד בתקופת החיסונים, אבל שלא יהיו הרבה נפטרים, שבתי החולים יוכלו לטפל.

דוד ביטן: אז במה יש להתגאות?

דוד ביטן: מה, בזה שאתה מדבר – אז אני אסיים את 25 הדקות, אין לי בעיה.

דוד ביטן: נו, סיימת את הזה שלך?

צבי האוזר: את חכי לי ואחזור.

דוד אמסלם: יש לך עוד שתיים וחצי דקות.

דוד ביטן: מצוין, מה זאת אומרת.

דוד ביטן: אם כך אני אסיים שתיים וחצי דקות, אתן לך אפשרות לסדר את הדפים.

דוד ביטן: הכנת כבר משהו?

קרן ברק: לא, אני לא צריכה כלום.

דוד אמסלם: היא צריכה עוד להתאפר קצת, אז עוד שתי דקות.

קרן ברק: הוא רוצה שאני אתאפר, אני לא יודעת למה.

דוד ביטן: בחיים לא ביקשו ממני לדבר כי מתאפרים.

דוד ביטן: עד עכשיו היו לי כל מיני מצבים שביקשו – אבל הינה, זאת הבקשה.

דוד ביטן: בקיצור, מה שאני בא ואומר: תתחילו באמת לעבוד למען התושבים.

דוד ביטן: זה לא סיסמה להגיד "אנחנו עובדים", "אנחנו ממשלה שעובדת".

קרן ברק: זה כן סיסמה.

דוד ביטן: אז זה סיסמה, כנראה, סיסמה תקשורתית.

דוד ביטן: ראינו את זה עכשיו במאמצי התיווך.

דוד ביטן: יכול להיות שבנט חותר לפרס נובל לשלום, יכול להיות, אני לא יודע.

קרן ברק: בוא אני אגלה לך: לא יהיה שלום.

קרן ברק: אני אגלה לך סוד: לא יהיה שלום.

דוד ביטן: אני יודע שלא יהיה.

דוד ביטן: לא יהיה, זה בטוח.

דוד ביטן: עכשיו מה?

דוד ביטן: כולם כועסים עלינו – הרוסים, האמריקאים, האוקראינים.

דוד ביטן: על מה?

דוד ביטן: למה אנחנו צריכים להיכנס לעניין הזה?

דוד ביטן: אנחנו באמת לא קובעים בעניין הזה שום דבר - -

דוד אמסלם: זה הזנב שמכשכש בכלב.

דוד ביטן: - - ולכן אנחנו לא צריכים להיכנס איפה שאנחנו לא צריכים.

דוד ביטן: בסופו של דבר, מצד אחד לא נצא טוב מן העניין הזה, ומצד שני כולם יכעסו עלינו, ויש לזה השלכות לטווח ארוך; לא לטווח המיידי, אולי, אבל לטווח הארוך בטח שיש.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כיוון שבסופו של דבר דעת הקהל בארצות הברית היא שקובעת גם לקונגרס, גם לסנאט וגם לנשיאות.

דוד ביטן: היא קובעת.

דוד ביטן: כל עוד דעת הקהל תתחיל להיות נגדנו, בסופו של דבר סנאטורים ילכו נגדנו, ואז המדינה שבאמת תומכת בנו – גם הנשק הכי טוב שיש, גם במצבי מצוקה, גם בזירה הבין-לאומית, גם בכספים, נותנת לנו מענקים כל שנה.

דוד ביטן: אנחנו לא יכולים להרגיז את האמריקאים בעניין הזה.

דוד ביטן: כל הפעולות שאנחנו עושים, בסיסמאות כאלה ואחרות - - -

דוד אמסלם: אם יש לו דקה זמן, שיטפל בנושא האיראני.

דוד אמסלם: עוזב את הבעיות שלנו, פתאום נהיה גנרל גדול.

דוד ביטן: עוד לא הגעתי.

דוד ביטן: התחלתי לדבר גם על זה.

דוד ביטן: כיוון שאני מסיים, הינה, אני משאיר לך עשר שניות, אני בכל זאת נותן לך.

דוד ביטן: סיימת?

קרן ברק: אבל די, כבר לפני שתי דקות - - -

דוד ביטן: טוב.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חברת הכנסת קרן ברק.

צבי האוזר: היו פה פרומואים לנאום שלך.

צבי האוזר: גם אם יתמהמה בוא יבוא.

צבי האוזר: הודעה למזכירת הכנסת.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה מטעם הממשלה: הצעת חוק המקרקעין (תיקון מס' 35) (התקנת עמדת טעינה לרכב חשמלי בבית משותף ודייני מקרקעין), התשפ"ב–2022.

אלינור ימין: עוד הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת ענבר בזק ומוסי רז בנושא:

אלינור ימין: מצבם הקשה של עובדי ענף הלול שנפגעו באופן חמור מהתפשטות שפעת העופות בישראל; בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת משה אבוטבול, רות וסרמן לנדה, עאידה תומא סלימאן, מיכל שיר סגמן, יואב קיש, אבי מעוז ומשה גפני בנושא:

אלינור ימין: הארכת מועד תחילת החזר מענקים לעצמאים.

אלינור ימין: תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

צבי האוזר: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

קרן ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, באתי לדבר על החוק – מפתיע, אבל על החוק עצמו.

קרן ברק: אני אעשה תקציר לפרקים הקודמים.

קרן ברק: מי שזוכר, הייתה דרמה גדולה מאוד ביום שהחוק הזה עלה פה במליאה ועבר בקריאה הטרומית.

קרן ברק: מדובר בחוק מאוד חשוב, שמאריך את שמירת הערכות, ערכות הדנ"א של נפגעות תקיפה מינית; אונס, בעצם.

קרן ברק: אם עד היום אישה שנאנסה, דגימות הדנ"א מתוך גופה נשמרו רק שלושה חודשים ואחרי זה הושמדו, אז בעצם לאורך שנים ניסו להגיד: זה לא הגיוני, הרי אנחנו התפתחנו בטכנולוגיה במדינת ישראל, ולפעמים אתה תופס עבריינים גם אחרי עשר שנים.

קרן ברק: בטח שלא מדובר בחודשים, אבל לפעמים מדובר בשנים, ופתאום אתה נקלע לזירה כזאת או אחרת ומגיע למשטרה דנ"א של בן אדם כזה או אחר, שלפעמים הוא עבריין ולפעמים הוא לא היה עבריין עד אותו רגע, ויש match, ואין שום סיבה שבטכנולוגיה שקיימת היום בארץ ובעולם, אותן ערכות אונס יושמדו ולא יוכלו להיתפס העבריינים שעשו את העבירה החמורה הזאת.

קרן ברק: אני לא חושבת שיש מישהו אחד במדינת ישראל שמתנגד לחוק הזה, זאת אומרת, אולי רק אחד או שניים, שזה העבריינים עצמם, אבל אני מדברת על אזרחי מדינת ישראל, ובטח על בית המחוקקים הזה.

קרן ברק: אני לא חושבת שיש מישהו כאן שיכול להתנגד למצב שבו יישמרו ערכות האונס האלה לנצח; בחוק כתוב 50 שנה, שזה לדעתי מספיק, זה אורך חיים די והותר לערכת אונס להישמר.

קרן ברק: לכן, מה שאני באתי לומר כאן, יושבת-ראש מפלגת העבודה, זה שאנחנו כמובן בעד החוק של שמירת ערכות אונס ללא הגבלה – או כפי שהחוק קובע, למשך 50 שנה – ומעולם לא היינו באמת נגד החוק הזה.

קרן ברק: היום שבו החוק הזה הגיע לקריאה טרומית פה במליאת הכנסת היה אחד הימים הקשים שלנו.

קרן ברק: מאז זה הפך להיות, לצערי הרב, לחם חוקנו פה, שמדירים אותנו מהוועדות ומוציאים אותנו מהמליאה, אבל אז, בתקופה ההיא, עוד היינו נאיביים וחשבנו שאנחנו בעיצומו של משא ומתן בין הקואליציה לבין האופוזיציה לגבי התפקידים בוועדות.

קרן ברק: בהמשך המשא ומתן, שהיינו בעיצומו, בין הקואליציה לאופוזיציה על תפקידנו בתוך הוועדות, היינו באותו זמן ממש, בעת ההיא, במצב שבו היינו צריכים להילחם על כל מקום ומקום בכל ועדה וועדה, וחשבנו שהעניין הולך להיפתר, ושתפקידנו כאן להשמיע את קולנו ושאנחנו לא נלך עם הקואליציה גם בדברים הגיוניים וגם בדברים שאנחנו מאמינים בהם כדי שנוכל להמשיך במשא ומתן, שהיה סופר-לגיטימי.

קרן ברק: לצערי הרב הוא לא הסתיים עד היום, ולצערי הרב אנחנו עדיין לא יושבים בוועדות כמצביעים.

קרן ברק: אנחנו יושבים בוועדות, נלחמים על מה שאנחנו מאמינים, אבל אנחנו לא מצביעים, כי נשללה מאיתנו זכות ההצבעה בוועדות.

קרן ברק: למרות כל מה שאמרתי עכשיו, עדיין, בחוק הזה ידענו שיש רוב.

קרן ברק: אני באופן אישי הלכתי ובדקתי אם יש רוב לחוק הזה, זאת אומרת שגם אם אני מצביעה נגד החוק הזה, כי אני נאמנה לאופוזיציה ואנחנו כרגע בקרב על חיינו בתוך המליאה ובתוך הוועדות, על הייצוג שלנו, גם אז החוק הזה עובר.

קרן ברק: הלכתי ובדקתי, הלכתי לרשימה המשותפת ושאלתי איך הם מצביעים, והם אמרו שהם מצביעים עם הקואליציה, ולא רק שאמרו שהם מצביעים עם הקואליציה – הם גם הביאו חלק מהח"כים שלא נכחו באותו רגע במליאה לבוא ולהצביע עם הקואליציה.

קרן ברק: לכן, חברת הכנסת בן ארי, כל העליהום שהתרחש באותו יום, ההצגה הגדולה – איך אתם מצביעים, איך עשיתם, לא עשיתם, כן עשיתם – הייתה מיותרת, כי כולם ידעו שהחוק הזה עובר.

קרן ברק: החוק הזה עבר וידענו שהוא עובר לפני כן.

קרן ברק: יש מאבקים עקרוניים בין הקואליציה לאופוזיציה, על ייצוג בוועדות ועל עתיד הדמוקרטיה בבניין הזה, וגם הוא חשוב.

קרן ברק: ערכות אונס חשובות, שמירת ערכות אונס חשובה, אבל גם הדמוקרטיה כולה, התת-ייצוג שלנו בתוך הוועדות ורמיסת האופוזיציה והכוח שלה בוועדות – גם הוא חשוב.

קרן ברק: ובתוך החשיבות הזאת, שאפשר להרוויח גם וגם – גם לגרום לזה שהחוק יעבור, והינה, הוא מגיע לקריאה שנייה ושלישית ואנחנו תומכים, וגם להמשיך להשמיע את קולה של האופוזיציה.

קרן ברק: זה אפשרי ביחד, וזה מה שעשינו באותו היום.

קרן ברק: לכן – אני כן מחזירה אותנו לאותה עת – היה מיותר מיותר מיותר לבוא בטענות לחברות הכנסת של האופוזיציה.

קרן ברק: ידענו אז שזה יעבור, והחוק הזה עבר, ויחד עם זה המשכנו להשמיע את קולה של האופוזיציה, וזה היה חשוב מאוד, כי לצערי הרב, אנחנו נמצאים באותו מקום – האופוזיציה נשארה בתת-ייצוג בוועדות, אנחנו לא מצביעים בוועדות, וכל האירוע הזה התחיל אז ועדיין לא נגמר היום.

קרן ברק: יחד עם זאת – חבל ששרת התחבורה לא נמצאת; סליחה, שרת התחבורה נמצאת פה.

קרן ברק: חבל שהלכת, אבל חשוב לי מאוד שתקשיבי לי עכשיו.

קרן ברק: יחד עם זאת, באותה עת ממש העברנו פה עוד כמה חוקים חשובים מאוד, שגם קשורים לטכנולוגיה ההולכת ומתקדמת במדינת ישראל.

קרן ברק: העברנו את חוק איזוק אלקטרוני באוקטובר.

קרן ברק: באוקטובר העברנו פה בטרומית את חוק האיזוק האלקטרוני, שגם הוא מדבר על זה שאנחנו מפתחים טכנולוגיה ואור לגויים.

קרן ברק: חבל שנשים שחוות אלימות קשה בתוך בתיהן, חבל שיהיה להן רק פתרון אחד, שהוא מקלטים לנשים מוכות.

קרן ברק: אנחנו הרי רוצים שיהיו להן עוד פתרונות.

קרן ברק: אנחנו רוצים שאישה שחווה אלימות – שלבית המשפט תהיה האופציה גם לשים איזוק אלקטרוני על האדם הפוגע, על אדם שידוע שיש לו עבירות, שהוא כבר הורשע בעבירות אלימות במשפחה או שכבר הוצא נגדו צו הגנה פעם שנייה.

קרן ברק: ומכיוון שאנחנו מתקדמים בעולם – דרך אגב, הטכנולוגיה היא ישראלית, ובכל העולם משתמשים בה – אמרנו באוקטובר שגם אנחנו רוצים שהפתרון הזה יגיע, הפתרון של האיזוק האלקטרוני, הפתרון למניעת אלימות בתוך המשפחה בדמות איזוק אלקטרוני, שזאת טכנולוגיה מתקדמת.

קרן ברק: והפלא ופלא, עברה כמעט חצי שנה, והחוק הזה לא מתקדם.

קרן ברק: גרם הוא לא מתקדם, גרמון, גרמון-גרמון.

קרן ברק: אפילו בממשלה שאנחנו היינו הוא כבר עבר קריאה ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: טרומית.

קרן ברק: לא, סליחה, הוא עבר טרומית.

קרן ברק: רק טרומית, סליחה.

קרן ברק: לא היה דין רציפות?

קרן ברק: אני מדברת איתך על 2015.

עאידה תומא סלימאן: רק טרומית.

קרן ברק: רק טרומית.

קרן ברק: אוקיי, עבר טרומית ב-2015.

קרן ברק: סליחה, עבר טרומית ב-2018.

קרן ברק: עבר טרומית ב-2019.

קרן ברק: עבר טרומית, השרה, שרת התחבורה מרב מיכאלי, עבר טרומית באוקטובר.

קרן ברק: 20 אנשים פה הצטרפו, והוסיפו, וחזרו, ועוד ועדת שרים בזבזה על זה, ואיזה 20 ח"כים חתומים על החוק הזה, לא כמצטרפים אלא כיוזמים לעצמם, וכלום לא קורה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

קרן ברק: כלום.

קרן ברק: אז אני שואלת: מדוע החוק הזה, שהוא חשוב ושהוא התקדמות טכנולוגית – אנחנו אומרים שצריך לשמור את ערכות האונס כי יש לנו התקדמות טכנולוגית והדנ"א חייב להישמר 50 שנה, כי מה לעשות, הולכים עם הטכנולוגיה – זה כן עובר שנייה ושלישית, אבל חוק האיזוק האלקטרוני – וטוב ששתיכן נמצאות פה, השרה מרב מיכאלי וחברת הכנסת מירב בן ארי, שהחוק נמצא אצלך בוועדה – חצי שנה הוא לא מתקדם?

קרן ברק: אז למה היום כל התקשורת לא יושבת פה ואומרת: מצעד הבושה, מצעד הבושה, מצעד הבושה, מצעד הבושה?

קרן ברק: למה אין מצעד בושה כזה?

קרן ברק: למה חוק כל כך חשוב, שכל הח"כיות שלכן כתבו אותו כאילו הן יזמו אותו בעצמן, לא מתקדם גרם, מילימטר?

קרן ברק: מדוע?

קרן ברק: איפה כל זכויות הנשים?

קרן ברק: איפה החוק הכי חשוב?

קרן ברק: איפה זה, התקדמות טכנולוגית?

קרן ברק: איפה אתן?

קרן ברק: אז אנחנו נעזור לכן להעביר את ההתקדמות הטכנולוגית שלכן, כי אנחנו בעד המלחמה הזאת נגד תוקפים של נשים.

קרן ברק: אבל איפה אתן בסיפור הזה חוץ מלהעביר טרומית של כל אחד?

קרן ברק: כי אתם תשע מפלגות, אז מכל מפלגה צריך להיות נציג, כל אחד מעביר את אותו חוק מכל מפלגה, כדי שיהיה שוויון, אתם מעבירים תשעה חוקים אותו הדבר, אבל לא מקדמים אותם גרם אחד יום אחד אחרי זה.

קרן ברק: אז צר לי, אנחנו כן מסתכלים על העניין עצמו.

קרן ברק: חבל שאתם לא.

קרן ברק: תודה רבה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת שלמה קרעי.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לפתוח בברכות ליושבת-ראש הוועדה לביטחון פנים.

שלמה קרעי: הלב שלה ברוב הדברים נמצא במקום הנכון.

שלמה קרעי: בסיפור היהודי – במקום הנכון; בחברתי – במקום הנכון; גם בכלכלי, בחברתי-כלכלי, כנראה.

שלמה קרעי: בדמוקרטי קצת פחות – היא רגילה למפלגה שהיושב-ראש שלה לא דמוקרט, אז זה משפיע.

קרן ברק: אבל היא טריפוליטאית.

שלמה קרעי: אמרתי, הרוב אצלה – תראי, באתי אליה עם חוק פקודת מטכ"ל לחג הפסח בבסיסי צה"ל, והלב היהודי שלה לא נתן לה שלא לחתום.

שלמה קרעי: היא הבינה שחג פסח ויהודי – חייבים לחתום.

שלמה קרעי: אז מירב, אני מאחל לך שתמשיכי להצליח עם חוקים טובים לטובת עם ישראל.

מירב בן ארי: תודה רבה.

שלמה קרעי: אני רוצה גם לאחל מכאן רפואה שלמה ליושב-ראש התנועה שלנו, ראש הממשלה בנימין נתניהו; נדבק בקורונה, למרות כל המאמצים, אבל לכל חיידק יש כתובת.

קרן ברק: אם הוא נדבק, מה עלינו?

שלמה קרעי: נאחל לו רפואה שלמה, שישוב לאיתנו במהרה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אנחנו סוגרים את כנס החורף של הכנסת, תשעה חודשים לאחר הקמתה של ממשלת ההונאה הזאת, שגנבה את המנדט מהעם, ומאז עושה הכול כדי לחסל את המדינה היהודית והדמוקרטית.

שלמה קרעי: אתם לא משאירים אבן שאתם לא הופכים, לא משאירים נדבך שבנינו בעמל ויזע שאתם לא פוגעים בו, גם ביהודית, גם בדמוקרטית, גם בחברתי.

שלמה קרעי: אין דבר אחד טוב שאפשר להגיד: ואללה, אפשר לברך על המוגמר, עשיתם פה.

שלמה קרעי: לא חוקים קטנים – יש דברים טובים שאנחנו תומכים, אבל רפורמות, דברים של מדיניות, דברים של מדינה, של הנהגת מדינה, אתם פשוט כישלון חרוץ.

שלמה קרעי: לאחר תשעה חודשים אפשר לומר שמדינת ישראל היום מופקרת יותר, מאוימת יותר, חלשה יותר ונמצאת בסכנה קיומית מאי פעם.

שלמה קרעי: דודי, הושע הנביא אמר: "כי רוח יזרעו וסופתה יקצרו" – מי שזורע רוח, קוצר סופה.

שלמה קרעי: ממשלה שהורתה במרמה והפרת אמונים, היום, לאחר תשעה ירחי לידה, רואים שהילד, התוצר שלה, הוא רוח, רוח וצלצולים – רוח של שחיתות, של נהנתנות, של ג'ובים, של עשרות נורבגים, של שרים בלי תיק ופעמוני אזהרה שמצלצלים בעוז ומזהירים מפני הסכנה למדינתו היחידה של העם היהודי, היהודית והדמוקרטית.

שלמה קרעי: היום, עם סיום כנס החורף, זה זמן מצוין לנסות לסכם את ההפקרות, את המחדלים והאסונות שהבאתם עלינו; את הפגיעה בכל הקדוש והיקר לעם ישראל; את הטירוף הכלכלי והביזיון החברתי שהובלתם אותנו אליהם; את הכרסום – ואתה יודע את זה, יושב-ראש וועדת החוץ והביטחון – את הכרסום הביטחוני שהממשלה הזאת גורמת לנו; את האיום האיראני שמתרגש עלינו ואין פוצה פה.

שלמה קרעי: אתה שומע את הנציג של רוסיה אומר:

שלמה קרעי: האיראנים השיגו דברים שלא חלמנו שהם ישיגו בהסכם הגרעין.

שלמה קרעי: ואיפה בנט, ואיפה לפיד, ואיפה אתה, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון?

שלמה קרעי: תאמר מילה, תגיב, תזהיר.

רם בן ברק: - - - ואתה יודע שזה לא נכון ואני יודע שזה לא נכון, אבל בסדר.

שלמה קרעי: מה אתה יודע?

שלמה קרעי: מה אתה יודע על האיום האיראני שאזרחי ישראל לא יודעים?

שלמה קרעי: תגלה לנו.

שלמה קרעי: יש הגנות למדינת ישראל בזמן שבנט עושה משחקי מלחמה והולך - - -

קריאות: - - -

רם בן ברק: אין בן אדם במדינת ישראל שקידם את האיראנים לגרעין כמו נתניהו.

רם בן ברק: אין.

רם בן ברק: גם בנאום האומלל שלו בקונגרס – הנזק שזה עשה, כולל ההסכם שנחתם, וגם עוד יותר חמור – הדרישה שלו מטראמפ לצאת מההסכם, והמצב שהגענו לאן שהגענו - - -

שלמה קרעי: הפופוליזם הזה – העובדות לא מבלבלות אותך, ידידי חבר הכנסת רם בן ברק.

רם בן ברק: כן, זו העובדה, וכל השאר זה דיבורים ריקים מתוכן, כמו שאתם רגילים לדבר.

שלמה קרעי: העובדות לא מבלבלות אותך.

שלמה קרעי: הזהירו כבר כמה שנים לפני 2012, מנהל סבא"א אמר שלאיראנים יהיה גרעין ב-2012 ואי-אפשר לעצור את זה, כך אמר, ובא נתניהו ועיכב את זה עשור שלם.

שלמה קרעי: אז העובדות לא מבלבלות אותי - -

רם בן ברק: - - - מי ששם את הגרעין האיראני בראש סדר העדיפויות היה אריאל שרון, שקרא למאיר דגן ואמר לו: יש להם פרויקט גרעין, צריך לעצור אותו, והמוסד נכנס לעבודה, אני לא רוצה לדבר עליה עכשיו.

רם בן ברק: אולמרט המשיך את זה ואחרי זה נתניהו המשיך את זה, וכל ראש ממשלה שהיה בישראל ממשיך את זה - - -

שלמה קרעי: אז פה כבר העמדה שלך משתנה – פה כבר אתה אומר שנתניהו המשיך - - -

רם בן ברק: - - - ההסכם הוא לא של ישראל - - - אם מישהו השפיע על ההסכם לרעה זה נתניהו בנאום האומלל שלו בקונגרס, ועוד יותר גרוע - - -

שלמה קרעי: אני לא אתווכח איתך של מי הקרדיט.

קרן ברק: זה לא נכון, רם.

קרן ברק: זה לא נכון.

שלמה קרעי: חבר הכנסת בן ברק, אתה משחק משחקי קרדיט מי התחיל עם זה, אבל אתה עכשיו הודית בפה מלא שנתניהו המשיך עם המאבק בגרעין האיראני - -

רם בן ברק: אמרתי שלא?

רם בן ברק: אני אמרתי שלא?

קריאות: - - -

שלמה קרעי: - - המשיך והצליח.

שלמה קרעי: הוא המשיך והצליח.

שלמה קרעי: מה עושה הממשלה שלך עם הגרעין האיראני?

שלמה קרעי: מה היא עושה כשהאיראנים יושבים עכשיו ומקבלים כמעט את כל מה שהם רוצים בהסכם הזה?

שלמה קרעי: מה עושה בנט?

שלמה קרעי: איפה - - -

רם בן ברק: מבחינה מבצעית, מבחינה מבצעית, עשו, עושים ויעשו.

שלמה קרעי: איפה האמירות שלו כנגד זה?

שלמה קרעי: במקום זה הוא אומר לארצות הברית: מדיניות של אין הפתעות.

שלמה קרעי: אנחנו לא נעשה שום דבר, אנחנו לא נתקוף בלי ידיעתכם.

רם בן ברק: מבחינה דיפלומטית הוא עשה נזק בלתי ישוער.

רם בן ברק: הוא עשה נזק בלתי ישוער מבחינה דיפלומטית.

שלמה קרעי: הוא פשוט מפקיר את ביטחון ישראל.

שלמה קרעי: הוא ולפיד וגנץ חבורה של אנשים חדלי אישים שאין להם מושג איך להתמודד עם הדבר הזה.

שלמה קרעי: במקום זה הם משחקים משחקי מלחמה של יחסי ציבור.

רם בן ברק: אתה טועה, אבל אתה עכשיו תגיד מה שאתה רוצה.

שלמה קרעי: כרסמתם בעוצמתה המדינית והביטחונית של המדינה.

שלמה קרעי: הפקרתם את האזרחים, בפרט את היהודים שבהם, לחמולות טרוריסטיות שרודפות אותנו בכל מקום בארץ הזו.

שלמה קרעי: הבאתם גורמים אנטי-ציוניים משולי הקונסנזוס הסהרורי של השמאל, שגם אתה, בינך לבינם – כרחוק מזרח ממערב, ושמתם אותם בליבת הקונסנזוס.

שלמה קרעי: שמתם אותם להתוות מדיניות אנטי-ציונית, אנטי-יהודית - - -

רם בן ברק: - - - בקונסנזוס הישראלי זה אתה ושכמותך, שהכניסו למליאה הזאת אנשים כמו בן גביר, אם אתה כבר מדבר.

רם בן ברק: אם אתה כבר מדבר על - - - והקיצוניים.

שלמה קרעי: איך אתה מעז?

שלמה קרעי: אתה החזקת עוזרת מוסלמית.

מאי גולן: - - - שהוא אוהב את ארץ ישראל?

מאי גולן: כסיף לא מפריע לך?

מאי גולן: מעניין.

שלמה קרעי: איפה שמעת את בן גביר קורא לטרור, קורא לחיילי צה"ל מרצחים?

שלמה קרעי: איפה ראית אותו הולך ומתחבק עם משפחות מחבלים?

רם בן ברק: - - - על מה אתה מדבר - - -

מאי גולן: - - -

שלמה קרעי: אולי העמדות שלו ימניות יותר משלך ויותר משלי, אבל הוא יהודי-ציוני ואוהב הארץ, ובמקום לדבר על בן גביר, תדבר על החבורה של האחים המוסלמים שאתה הקמת איתם ממשלה; תדבר על הרשימה המשותפת שיושבת כאן בהכשר הבג"ץ ואתם משתמשים בהם כרצועת ביטחון.

שלמה קרעי: אתם הבאתם אותם לקדמת הבמה.

שלמה קרעי: אתם החלשתם את ישראל ברמה הבין-לאומית, בדגש על הסכם הגרעין המסוכן, שהזכרתי קודם.

שלמה קרעי: הפקרתם את הנגב, מכרתם אותו לתנועה האסלאמית, דרדרתם את השיח בישראל לרמות אנטישמיות, אנטי-יהודיות, גזעניות ואליטיסטיות כפי שמעולם לא היו כאן.

שלמה קרעי: את הדו-פרצופיות, את ההתנשאות שלכם – ואני לא מדבר עליך, למרות שאני מסתכל עליך; אתה היחיד שעושה את העבודה.

שלמה קרעי: כל עשרות הנורבגים שלכם, שכל מה שהם צריכים זה לבוא ולשבת כאן – גם את זה הם לא עושים.

שלמה קרעי: את הדו-פרצופיות, ההתנשאות, הבחילה שגרמתם לנו מההתנהלות שלכם – ממש אתה רואה, כל יום גרוע יותר מקודמו.

שלמה קרעי: את הג'ובים, את הנורבגים, את הפוליטיזציה, זניחת הערכים והעקרונות, ממשלה מנופחת, חרב איש באחיו – אתם לא מסוגלים להסכים על דבר אחד.

שלמה קרעי: אין לכם מכנה משותף אחד חוץ משנאת נתניהו והימין.

שלמה קרעי: רמסתם את הדמוקרטיה בישראל, רמסתם את כבודה של הכנסת, אתם מביאים לכאן חוקים ארדואניים.

שלמה קרעי: כן כן, אתם שיושבים ביציע, הולכים לסתום לכם את הפה ברשתות החברתיות – זה החוק הבא של גדעון סער – והולכים לקבוע לכם מי יהיה ראש הממשלה שלכם – ראש ממשלה ייקבע רק בהכשר הבג"ץ, העם כבר לא הריבון לפי הממשלה הזו.

שלמה קרעי: ריסקתם את הכנסת הזו בגיבויו המלא של יושב-ראש הכנסת, שמשמש כאן בעיקר כפקיד של הקואליציה; לא יושב-ראש הכנסת אלא פקיד של הקואליציה.

שלמה קרעי: העברתם תקציב רע ומרושע כנגד כל השכבות החלשות בישראל.

שלמה קרעי: לא פספסתם אפילו אוכלוסייה חלשה אחת שלא פגעתם בה, וכמובן ההגנה המופקרת והאוטומטית שלכם על מערכת המשפט החולה, ועוד ועוד ועוד.

שלמה קרעי: יש כאן המון המון פרקים, יכלה הזמן והמה לא יכלו.

שלמה קרעי: הביקורת לא תכלה.

שלמה קרעי: כבר אני איתך, מירב.

שלמה קרעי: אבל כמו שאמרו בפרקי אבות, "לא עליך המלאכה לגמור, ואי אתה בן חורין להיבטל ממנה".

שלמה קרעי: אני אעשה את שלי כאן בפרקים הבאים, יש לנו עוד שעות רבות במליאה, וחבריי לסיעה ולאופוזיציה, שעושים עבודה מצוינת בהצבת מראה לציבור – שיראו את הפרצוף שלכם ואת המעל שמעלתם באמון שלו, ועוד יגיע יום הפירעון, בעזרת השם.

שלמה קרעי: הכול צפוי והרשות נתונה, אבל בסוף משלמים את החשבון.

שלמה קרעי: תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חברת הכנסת קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת; חבר הכנסת פטין מולא – אינו נוכח.

צבי האוזר: חברת הכנסת מאי גולן.

מאי גולן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני רם בן ברק, קשה לא לחייך כשרואים אותך, שיראו שגם אתה מחייך מתחת למסכה.

מאי גולן: נכון שאתה מתרגש לשמוע אותי?

רם בן ברק: תמיד.

רם בן ברק: באתי במיוחד למליאה כדי לשמוע אותך.

מאי גולן: ברור, ברור.

מאי גולן: אבל כיף, לפחות אנחנו רואים פה תלמידים צעירים, הם באים לראות קצת – שלום, איזה כיף לראות אתכם.

מאי גולן: לפחות יש לנו קצת צופים.

רם בן ברק: - - -

מאי גולן: תבינו שמה שאני אומרת זה אמת, ומה שנאמר באגף הזה זה שקר, אבל בסדר.

צבי האוזר: אמת אחרת.

מאי גולן: אמת שונה, נכון.

מאי גולן: אני לא מפקפקת בעובדה שאתם אידיאולוגים, האידיאולוגיה שלכם היא שלכם, אז זה נכון.

מאי גולן: טוב, מה היה לנו השבוע?

מאי גולן: מי שלא יודע, חברים, אני אספר לכם שלי יש סיכום שבועי שאני עושה כל שבוע.

מאי גולן: עכשיו אנחנו קצת לפני הפגרה, אז אני מקדימה את הסיכום השבועי שלי ואני אסכם מה היה לנו השבוע בממשלה של נפתול תעלול.

מאי גולן: אתם מכירים אותו?

מאי גולן: אני אספר לכם מה הוא עשה השבוע.

מאי גולן: אז לאחר חודשים רבים באמת של ניסיונות בלתי פוסקים של בנט להשיג את חברו בבית הלבן, זה שבמהלך ביקורו המדיני הראשון בארצות הברית התבשרנו על ידי התקשורת הישראלית שביידן מצא חבר קרוב – חבר מאוד קרוב במירכאות – ואפילו אירח אותו בחדר האוכל תוך כדי שזה סועד את ארוחת הצוהריים שלו.

מאי גולן: בנט, שבמקרה, רק במקרה, הפגישה נפלה בדיוק, אבל בדיוק, בזמן השנ"צ שלו – אתם יודעים, הוא ישן שנ"צ, אסור להפריע לו; הוא נכנס ישר לתפקיד של המרדים הלאומי.

מאי גולן: אתם זוכרים איזה יופי הוא נכנס לתפקיד?

מאי גולן: כי הוא הצליח להרדים את נשיא ארצות הברית לעיני העולם כולו.

מאי גולן: לאחר שהנשיא הבין, שמבנט, חוץ מתמונה ושנ"צ כזה או אחר, ייצא כלום ושום דבר, על פי גורמים מוסמכים מה שנקרא, הנשיא לא מצא עניין בשימור הקשר הטלפוני עם החבר החדש והנלהב.

מאי גולן: הבעיה היא – אתם יודעים מה הבעיה?

מאי גולן: הרי בנט כל יום קם למראה סקרים, הוא רוצה כל יום לדעת אם יש עוד איזה אזרח שהשתכנע במדינת ישראל, מעל אחוז החסימה, ולכן מה הוא עשה?

מאי גולן: הוא עבר לחייג את עצמו לדעת לכל העולם ואשתו, ולהגיע לכל כנס ולכל תערוכה.

מאי גולן: כמו לדוגמה הוא הגיע לוועידת האקלים, שהמשלחת הישראלית שיצאה אליה, אתם יודעים?

מאי גולן: הייתה הכי גדולה במשלחות שאי-פעם ראיתם – כאילו ישראל, אותה נקודה קטנה על הגלובוס, היא-היא אזור התעשייה הכי מזהם בעולם.

מאי גולן: בשביל זה היה צריכים להוציא משלחת בגודל כל הכנסת הזאת.

מאי גולן: אבל בינתיים, בשבועיים האחרונים, בנט חולצה אפורה העביר את יכולות החיוג שלו לכיוון מזרח, קרי: פוטין וזלנסקי.

מאי גולן: לאחר שחייג וחייג וחייג – לא הפסיק לחייג, כמו מסטיק שנדבק לנעל – הוא הציג את עצמו כמתווך-על חלל, שלח לכל העולם רזומה בפקס, שפיאר את יכולות התיווך שלו, ואפילו נתן דוגמאות למכביר.

מאי גולן: אתם יודעים איזה דוגמאות למכביר הוא נתן?

מאי גולן: למשל את התיווך האדיר שלו בין ליברמן לאבידר; בין ניר אורבך לאביב גפן; בין סילמן לדנה וייס.

מאי גולן: ומה הוא עשה?

מאי גולן: הוא חתם למטה: מי שיכול לתווך בין הנוכלים האלה, יכול לתווך כל דבר בעולם.

מאי גולן: זה באמת נכון, יכולות תיווך כמו שלו לא ראינו.

משה אבוטבול: למה הוא לא הציג את הספר איך מנצחים מגיפה?

מאי גולן: הוא כבר התקדם מאז, חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: אבל אני חושב שהספר יכול יותר מכול להוכיח את היכולות שלו - - -

מאי גולן: נכון, צודק חבר הכנסת אבוטבול, אבל אתה יודע מה קרה אז, חבר הכנסת אבוטבול, בדיוק אז?

מאי גולן: בדיוק אז נשיא רוסיה בזמן כל נוכלויות התיווך של בנט, נשיא רוסיה התרשם עד מאוד, עד מאוד, מיכולותיו המוכחות של הנוכל בנט, שהרי הוא מוכן למכור את כל ערכיו בשביל כיסא, וכנראה אמר לעצמו: אם אני אפגוש אותו, אלו שתי ציפורים במכה, אני גם אוריד אותו מהקו מהצלצולים שלו כל היום אליי – אתם יודעים, בכל זאת, צלצול ב-04:00 בלי הפסקה זה מפריע – וגם על הדרך אנחנו נזכה שאלקין יביא איתו כמה סנדוויצ'ים בשקיות משוק מחנה יהודה, שתי ציפורים במכה.

מאי גולן: כל זה, חברים, ועכשיו באמת ברצינות, בזמן שבווינה תופרים חליפות לשלטון הטרור האיראני, לאחר שחלק מנציגי המשא ומתן של ארצות הברית הגישו מכתב התפטרות לממשל, מתוך הבנה ברורה על הסכנות ועל הכניעה המוחלטות של ארצות הברית בכל הקשור להסכמים; בשל הרוח שלב הממשל רק לחתום על הסכם, בזמן שאנחנו רואים ועדים לכך שהתחייבות מדינות אירופה, ובראשן ארצות הברית, אין לה משמעות.

מאי גולן: אין לה שום משמעות אפילו על הנייר הפשוט הזה שהן חותמות, וכל זה בכל הקשור להגנה הטריטוריאלית.

מאי גולן: לכן, חברים, אתם צריכים להבין, אתם צריכים להבין שמה שקורה עכשיו באוקראינה לא היה אמור לקרות.

מאי גולן: הוא לא היה אמור לקרות.

מאי גולן: כשברית המועצות התפרקה, ארצות הברית, אנגליה ורוסיה עצמה התחייבו, בכתב, לשמור על השלמות הטריטוריאלית של אוקראינה.

מאי גולן: הן התחייבו.

מאי גולן: ב-2014 היה קדימון למה שקורה עכשיו.

מאי גולן: כאשר הרוסים כבשו את האי קרים, ממשל אובמה, חביב השמאל, עשה כמעט כלום.

מאי גולן: אגב, אתם יודעים, כשאתה עושה כמעט כלום, כמו בנט ושות', זה נותן לגיטימציה לעוד, זו הסכנה האמיתית שבדבר.

מאי גולן: אבל אובמה, אביר יפי הנפש והסגנון – הסגנון, אתם שומעים?

מאי גולן: יש פה טענות גם כלפי המחנה בצד הזה – אובמה אז עשה בעיקר קולות רקע, וזה לאחר התחייבות חתומה ומוחלטת, ללא שום הגבלות או התניות, בהסכם מול אוקראינה.

מאי גולן: והיום, מה קורה היום?

מאי גולן: היום ביידן, מנהיג המעצמה הגדולה בעולם, הגדולה בעולם, אותו חביב השמאל, שירש את אותה חביבות מאובמה, כשהסגנון של טראמפ – זוכרים?

מאי גולן: הסגנון של טראמפ לא התאים להם; הוא הרי לא עבר להם בגרון.

מאי גולן: לכן היום ביידן עומד במסיבת עיתונאים, ערב המלחמה, כשכל העיניים של העולם נשואות אליו, ומבקש שהעולם – מה יעשה?

מאי גולן: מה הוא מבקש מהעולם?

מאי גולן: תתפללו.

מאי גולן: תתפללו למען אוקראינה, אתם יודעים, כאילו מדובר באפיפיור.

מאי גולן: הוא המנהיג של המעצמה הגדולה והחזקה בעולם, והוא עומד ומבקש שהעולם יתפלל.

מאי גולן: עכשיו אני אומרת: באמת, המזל היחיד בכל הסיפור העגום והעצוב הזה הוא שבנט, בחוסר המודעות שלו, לא הציע שגם רב הקואליציה, גלעד קריב, יצטרף לתפילות – אז באמת אני לא יודעת מה היה קורה.

מאי גולן: אבל חברים, כל זה וכל מה שאני מספרת לכם, הוא שממשלת השמד הזו לא השכילה להבין את מה שהבין ופעל בחוכמה כה גדולה קודמה.

מאי גולן: הם לא הבינו שהם בסך הכול נישאים על האבק שהוא השאיר להם, כי בזמן שהם טסים לכל רחבי הגלובוס במטוסים פרטיים ובמשלחות נשיאותיות ועושים רוח ונטילטורים ורעש גנרטורים.

מאי גולן: עתידה של ישראל מונח על שולחן הדיונים בווינה – שם הוא מונח.

מאי גולן: הם כל היום עסוקים בהפצת שקרים, הם ומהנדסי התודעה שלהם, שטוענים שהורישו להם ירושה קשה.

מאי גולן: ירושה קשה אנחנו השארנו להם פה כדי להתמודד איתה.

מאי גולן: תגידו, חוץ מניצן הורביץ ועופר כסיף, יש פה עוד מישהו שחושב שמעניין את האיראנים ההסכם שהם חתמו עליו?

מאי גולן: האיראנים, כן?

מאי גולן: העם שהמציא את השחמט, אלה שבאו מהלהבה המזרח תיכונית, הם מנהלים משא ומתן מול האירופים והאמריקנים – אגב, בדיוק כמו השמאל באוסלו, ששלח אז את יוסי ביילין לנהל משא ומתן מול רב המרצחים ערפאת, או אולמרט שוויתר על הכותל, ואם היה ממשיך, גם היה נותן את יפו ואת הקריה בתל אביב, אבל על זה לא מדברים.

מאי גולן: הרי כמה שנים לקח לנתניהו – אותו נתניהו, שכל כך בזים לו פה וכל כך מדברים נגדו ומתנהגים כאילו הוא עמד להביא חורבן על הדמוקרטיה – אף אחד לא שואל כמה שנים לקח לנתניהו לצמצם את הנזק האדיר – האדיר – שהם יצרו כאן.

מאי גולן: מי למען השם מנהל את האסטרטגיה הישראלית היום?

מאי גולן: מי?

מאי גולן: מישהו יכול להגיד לי?

מאי גולן: לפיד? בנט?

מאי גולן: הרי בנט עצמו אמר שצריך להיות מתואמים עם ביידן, על מה אתה מתואם איתו?

מאי גולן: נעבעך, על מה?

מאי גולן: הרי כל היום אתם מרעילים לאנשים את המוח על 12 שנים שלא עשו פה כלום.

מאי גולן: 12 שנים נתניהו לא עשה כלום.

מאי גולן: גם אנחנו לא עשינו כלום, נכון?

מאי גולן: ישבנו פה ושיחקנו דוקים כל היום, בזמן שאתם האופוזיציה הגנתם על המדינה.

מאי גולן: בדיוק.

רם בן ברק: עשיתם נזק, עשיתם נזק.

מאי גולן: עשינו נזק עצום, כל כך עצום, שמנענו מאיראן יכולת גרעינית, אבל מזה אתם באתם וגאלתם אותנו.

מאי גולן: באמת חיכינו לכם כמו משיח בפתח העיר.

מאי גולן: אבל אתם יודעים מה?

מאי גולן: אתם יודעים מה?

מאי גולן: באמת, אדוני רם בן ברק, מעניין לשאול אותך, הרי דבריו של מי שהיה ראש הסוכנות לאנרגיה אטומית, מוחמד אל בראדעי, שביקר בישראל ב-2005 וקבע – על סמך ידיעה – שעד 2012 יהיה בידי איראן נשק גרעיני, אותו משום מה אתם לא מזכירים, למה?

רם בן ברק: מה זה קשור?

מאי גולן: זה קשור מאוד, הרי הוא רלוונטי לעניין הגרעין, שאתם אומרים - - -

רם בן ברק: למה את חושבת שאין?

רם בן ברק: בזכות מי אין להם?

מאי גולן: בזכות מי?

מאי גולן: בזכות נתניהו, וזה מה שקשה לכם להודות.

מאי גולן: זה חיוך שקשה להודות בו, בסדר.

משה טור פז: אולי אם היית יודעת מה שרם יודע, לא היית אומרת את זה.

מאי גולן: ונתניהו לא ידע?

מאי גולן: נתניהו ישב בחושך עם עצמו, סגר את העיניים וחיכה שאתם תגידו לו מה לעשות.

רם בן ברק: גם נתניהו יודע.

משה טור פז: הוא כל כך יודע, שהוא הלך לנוח עכשיו.

מאי גולן: נכון, בסדר.

מאי גולן: בסוף מוחמד אל-בראדעי, שביקר בישראל – וקבע, אגב, שעד 2012 יהיה בידי נשק גרעיני – אותו אתם הרי לא מזכירים, אבל כשאני אומרת בזכות מי עד היום אין לאיראן נשק גרעיני, זה לא בזכות לפיד וזה לא בזכות אברמוביץ' – אולי בזכות עידית סילמן ויכולות הניהול הגדולות שלה, וגם היושרה הגדולה שלה.

מאי גולן: אבל נשאלת השאלה: בזכות מה אתם חושבים שנשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ הצליח לבטל את ההסכם?

מאי גולן: אולי בזכות התפילות של א-גרויסע צדיק הרב קריב?

מאי גולן: אולי בזכותו?

מאי גולן: אולי הוא התפלל עלינו?

מאי גולן: שיתפלל עליכם.

רם בן ברק: חברת הכנסת מאי, כולם כבר יודעים שזאת הייתה טעות - - -

מאי גולן: כולם יודעים?

מאי גולן: מי זה "כולם"?

רם בן ברק: כולם יודעים את זה.

מאי גולן: מי זה "כולם"?

מאי גולן: אתם?

מאי גולן: מזל שעם ישראל ברובו לא יודע, אחרת לא הייתם מצליחים לגנוב שלטון.

רם בן ברק: - - - כולם מבינים.

מאי גולן: רם, לא הייתם מצליחים לגנוב שלטון.

רם בן ברק: - - - הייתה טעות.

רם בן ברק: הרי את מבינה - -

פטין מולא: למה, הם גנבו שלטון?

מאי גולן: ברור - - -

משה טור פז: - - כל המרוץ לפצצה התחיל אז.

מאי גולן: נתניהו בכלל הריץ את המרוץ.

מאי גולן: הוא הזניק אותו.

מאי גולן: יש לי חדשות בשבילכם: ביטול ההסכם יכול היה להיות רק בזכות העובדה שנתניהו זכה לרוב מוחץ בקונגרס ולדעת הקהל האמריקנית.

מאי גולן: כל זה רק בזכות פעולותיו ומעמדו.

מאי גולן: רק בגלל זה הנשיא אובאמה לא יכול היה להעביר בקונגרס את ההסכם הרע הזה.

מאי גולן: רק בגלל זה.

מאי גולן: אם הוא היה מצליח להעביר את ההסכם ביטולו היה כמעט בלתי אפשרי; במיוחד עכשיו, כשממשל ביידן הנוכחי ממש נתן דף לבן חלק חתום על ידי האמריקנים, ולאיראנים רק נשאר ליישר קו עם התנאים שהם החליטו עליהם, אגב.

רם בן ברק: אני יכול לשאול אותך שאלה?

מאי גולן: בוודאי.

מאי גולן: אם מחזירים לי את הזמן הזה.

מאי גולן: מחזירים לי?

מאי גולן: אם לא מחזירים לי, אז לא.

רם בן ברק: מילה אחת.

צבי האוזר: אני אחזיר לה דקה אחרי השאלה הזאת.

צבי האוזר: אבל אתה תצטרך להישאר עד הסוף.

צבי האוזר: כי יש לי משהו מיוחד בשבילך.

צבי האוזר: אבל יש לה 11 דקות, אז יהיו לה 12.

צבי האוזר: בבקשה.

מאי גולן: תודה.

רם בן ברק: הרי מי שהיה ראש ממשלת ישראל כשדיברו על ההסכם היה נתניהו, נכון?

רם בן ברק: מי שהלך לנאום בקונגרס היה נתניהו, ולמרות זאת נחתם הסכם.

מאי גולן: איזה הסכם?

רם בן ברק: ההסכם שחתמה עליו ארצות הברית.

יואב קיש: - - -

רם בן ברק: הוא חתם על ההסכם למרות שנתניהו היה ראש הממשלה.

יואב קיש: אבל הסנאט לא חתם.

מאי גולן: אבל הסנאט לא חתם.

רם בן ברק: אבל היה הסכם.

יואב קיש: הוא עצר את זה בסנאט.

רם בן ברק: אבל היה הסכם.

יואב קיש: אבל בגלל זה אפשר היה להפיל אותו אחר כך.

מאי גולן: - - -

רם בן ברק: - - - אבל גם - - - הוא היה גרוע.

יואב קיש: טוב.

רם בן ברק: חבר הכנסת קיש, תבין - - - הייתה טעות.

יואב קיש: עובדה שהצלחנו להפיל את ההסכם הגרוע הזה.

רם בן ברק: אבל זאת הייתה טעות להפיל את ההסכם.

יואב קיש: זה היה הכי נכון.

רם בן ברק: זאת הייתה טעות גדולה להפיל את ההסכם.

יואב קיש: אתם נותנים עכשיו להסכם גרוע, הכי גרוע שיש - - -

רם בן ברק: - - -

צבי האוזר: זה על חשבון הזמן שלה, קיש.

צבי האוזר: בבקשה, תמשיכי.

מאי גולן: בקיצור, אני אסכם: ברגע שההסכם לא אושר בקונגרס, ההסכם הוא התחייבות נשיאותית שכל נשיא היה יכול לבטלו, ואף אחד לא יכול היה להביא לכך, בטח שלא ראש הממשלה הרזרבי, או אולי נפתול הנכלול – אף אחד מהם לא היה יכול לבטל את זה.

מאי גולן: ואני אגיד כך: תראו, גם חשוב לדבר עליו בסיכום השבועי שלי.

מאי גולן: נעבור נושא.

מאי גולן: כי הממשלה הזאת, כמו שהיא הכילה את מתי הקורונה, זיכרונם לברכה – ודרך אגב, לידיעת כל ערוצי התעמולה למיניהם, רק בחודש פברואר הכילה הממשלה הזאת עוד 1,150 מתים.

מאי גולן: 1,150 מתים במסגרת ממשלת ההכלה של הקורונה, במסגרת הצלחת הקורונה, במסגרת מניעת הסגרים – באמת, כל הכבוד.

מאי גולן: זה, אגב, 1,150 סבים, 1,150 סבתות, הורים, צעירים, שכל אחד ואחת מהם הם עולם ומלואו.

מאי גולן: אבל היום הממשלה גם מעודדת לא להתחסן בכך שאותה ממשלה מכילה הודיעה שמורידים את כל ההגבלות, ואפילו מייבאים תיירים לא מחוסנים.

מאי גולן: ועכשיו אותה ממשלה מכילה גם את הסכם הגרעין המסוכן הזה לעתיד של המדינה היהודית.

מאי גולן: אז בניגוד לפקקטה-אסטרטגים היום, נתניהו הבין היטב את השלכות הסנקציות על איראן ולא רק בהיבט הגרעין.

מאי גולן: זה חשוב שתבינו – לא רק בהיבט הגרעין.

מאי גולן: איראן היא יצואנית הטרור הגדולה בעולם.

מאי גולן: לסנקציות האלה היו השלכות עלינו ועל המזרח התיכון כולו, החל מחיסול תקצוב החמאס והחיזבאללה ועד החות'ים הפועלים בתימן.

מאי גולן: מאות מיליארדים וסחר נמנע מהם כדי לתדלק את כל הרעל שהם מפיצים.

מאי גולן: אתם הבנתם את זה?

מאי גולן: הבנתם?

מאי גולן: כי בזכות אותה חשיבה ואסטרטגיה יש לכם היום – לממשלה הזאת שקיבלה הכול על מגש של זהב – שטיחים אדומים והמנון ישראלי במדינות המפרץ.

מאי גולן: הרי מי חלם על זה?

מאי גולן: בזכות מי חשבתם שכל זה קרה?

מאי גולן: בזכות ההפגנות בבלפור?

מאי גולן: אולי בזכות אלדד יניב וסדי בן שטרית, אבירי המהפכה שלכם?

מאי גולן: אולי בזכות שושק'ה, שהלכה עם סיר על הראש בבלפור וצעקה כמו מטורללת.

מאי גולן: אולי בזכות זה אנחנו יכולים לטוס היום לאבו דאבי.

מאי גולן: רק בזכות זה.

מאי גולן: הסכמי אוסלו והפרצות שהשאירו בהם השותפים שלכם לממשלה עלו לנו בדמים יותר מכל מלחמות ישראל.

מאי גולן: תקופתכם כעת תירשם, ככל הנראה, כנקודה הרעה ביותר.

מאי גולן: היא בעצם תהיה נקודת המפנה הרעה ביותר של מדינת ישראל מיום הקמתה.

מאי גולן: הרי כל מדינות האזור היום מתבוננות עלינו, מסתכלות עלינו עכשיו, ובמקביל על המשא ומתן בווינה.

מאי גולן: מה אתם חושבים שיהיה אחרי איראן גרעינית?

מאי גולן: טורקיה תשב בשקט?

מאי גולן: מצרים?

מאי גולן: מדינות המפרץ שמאוימות ישירות מאיראן רואות היום את ארצות הברית מפנה עורף לבעלות בריתה גם כשיש הסכמים חתומים, לדוגמה עם אוקראינה.

מאי גולן: ישראל היום מנוהלת, ולא מנהלת; בנט מנוהל ולא מנהל.

מאי גולן: אתם בכלל מבינים את החשש של מרוץ החימוש במזרח התיכון, שיכול להיות בעקבות חוסר הניסיון שלכם?

מאי גולן: איזה אסון אתם מביאים עלינו.

מאי גולן: בכמה חודשים אתם מביאים עלינו אסון, שיהיה פה לדורי דורות, והכול בעקבות השנאה שלכם למחנה הלאומי, שנאה תהומית.

מאי גולן: הרי זה לא סתם שאתם נזקקים לאצבעות של מועצת השורא, ולא לרוב היהודי; אותו רוב יהודי שהוא היסוד לקיומנו כאן.

מאי גולן: הרי מי בממשלה ההזויה הזאת ילחץ עליכם לקום ולהפוך שולחנות בעולם?

מאי גולן: מי, ניצן הורוביץ?

מאי גולן: מרב מיכאלי?

מאי גולן: מוסי רז אולי?

מאי גולן: מי?

מאי גולן: הם, לולא הנוכלות שלכם, לא היו יכולים לדמיין שלטון ב-20 השנים הקרובות.

מאי גולן: כמה שנאה אתם זורעים כאן בשם ה"ביביפוביה" האובססיבית שלכם.

מאי גולן: כמה מנותקים ומושחתים אתם.

מאי גולן: אבל עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה.

מאי גולן: אנחנו – וזאת הבטחה אמיתית – נזכור אתכם אחד-אחד: כל נורבגי, כל מועמד לראשות הסוכנות – כיסא המפלט שסידרתם לעצמכם בדרך לרוטציה, וכל צבוע שמתחזה לאיש ימין ממלכתי וחברתי.

מאי גולן: חברים, בסיכום השבוע הזה, צריך גם לדבר על הממשלה הדו-ראשית בראשות ראש הממשלה הרזרבי.

מאי גולן: דרך אגב, כשאני חושבת על זה, גוף דו-ראשי בהגדרה – חבר הכנסת דודי אמסלם, דו-ראשי בהגדרה, אתה יודע מה זה דו-ראשי?

מאי גולן: זאת מפלצת.

פטין מולא: - - -

מאי גולן: שנייה, חבר הכנסת מולא.

מאי גולן: זאת מפלצת, אתם יודעים?

דוד אמסלם: שבעה ראשים.

פטין מולא: ממשלה עם שבעה ראשים.

מאי גולן: אה, שבעה ראשים.

מאי גולן: צודקים.

מאי גולן: אז, בכלל, זאת מפלצת – זה זומבי בעצם.

פטין מולא: לא תפקידים.

מאי גולן: אז ראש אחד רזרבי היה בכלל בדעה שאין היתכנות למלחמה.

מאי גולן: שר האוצר שעסוק בקופה – אני לא יודעת של מי, אבל בטח לא של נפגעי הקורונה – הוא המומחה לרוסיה.

מאי גולן: הוא טען שחייזרים יכבשו את אוקראינה לפני רוסיה.

מאי גולן: בקיצור, כל הוגי הדעות האלה, במקום לטייל בכל העולם ולצלצל את עצמם לדעת – כל היום הם מצלצלים – הם היו צריכים להיערך כמו שצריך למצב הזה.

מאי גולן: בגבול אוקראינה היום היו צריכים להיות נציגי משרד החוץ, נציגי הסוכנות, האוצר והקליטה במחנה אחד, עם דגלי ישראל שרואים אותם עד כאן, עד לאיפה שאני עומדת עכשיו.

מאי גולן: הם היו צריכים להיות שם עם חולצות מגן דוד ושלט אחד ענק של "שובו אלי ואשובה אליכם".

מאי גולן: כל תפקידם היה לזהות, ולעודד כל יהודי ויהודייה לעלות למדינת ישראל.

מאי גולן: זה, כמובן, היה צריך להיות מלווה בסל קליטה מפנק וליווי מלא, על כל התהליך והתנאים, על ידי אלפי מתנדבים כמיטב המסורת היהודית.

מאי גולן: משרד העבודה היה צריך לחכות בנתב"ג, להוציא עבודה כבר למוחרת.

מאי גולן: הרי מי כמו כל העצמאים – אם היו לנו פה נציגים, אבל אין – יודע כמה מחסור יש לידיים לעובדות בישראל; מענף הבנייה, מסגרים, מכונאים, רופאים, אחיות, מהנדסים – מה לא.

מאי גולן: רק תארו לעצמכם מה זה עושה למשפחה שישר נכנסת לשגרה ומתפרנסת פי שמונה מהמשכורת באוקראינה.

מאי גולן: אתם יודעים, המשכורת הממוצעת שם עומדת היום על 1,500 ש"ח, ובישראל כידוע משכורת ממוצעת עומדת על 11,349 ש"ח.

מאי גולן: ובמקום כל זה, מה עושה אותו ראש ממשלתנו המתנהל ולא המנהל?

מאי גולן: תנחשו.

מאי גולן: הוא – רינג-רינג, רינג-רינג – הוא מצלצל.

מאי גולן: מצלצל, מצלצל, מצלצל.

מאי גולן: למי?

מאי גולן: למוקד הסוכנות.

מאי גולן: מצלצל.

מאי גולן: ראש ממשלה צלצלן יש לנו, באמת, על זה הוא היה מקבל 100.

מאי גולן: אתם יודעים מה?

מאי גולן: מזל, באמת מזל, שכחלון עשה את הרפורמה בסלולר, שאפשר היום לדבר כמה שרוצים ב-29.90 ש"ח, כי אם בנט היה מצלצל ככה לפני עשר שנים – הנינים שלנו עוד היו צריכים לשלם את החשבונות שהוא השאיר להם בממשלה הזאת.

מאי גולן: מזל.

מאי גולן: אבל הרי את מי שלחה הממשלה הציונית עשר מעלות ימינה לגבול אוקראינה?

מאי גולן: את מי היא שלחה?

מאי גולן: את שר התפוצות, שהצהיר: לא באתי לעודד עלייה לישראל, זה לא חלק ממטרות המשרד.

מאי גולן: שמעתם מה הוא אמר?

מאי גולן: לעודד עלייה לישראל זה לא חלק ממטרות המשרד.

מאי גולן: עכשיו, אני אומרת, אני באמת שואלת, הממשלה ההזויה הזו עוד מסוגלת לשלוח את השגרירה החדשה זועבי לגבול אוקראינה.

מאי גולן: והרי מי יתפלא אם נראה יהודים מועברים לגרמניה ורומניה, ופליטים סורים, כחלק מהשוויוניות בממשלה הפלסטינית הראשונה, מגיעים לישראל?

מאי גולן: אתם מבינים מה זו הממשלה הזו?

מאי גולן: זו הממשלה.

מאי גולן: בנט מנהל את העלייה בדיוק כמו שניהל מגפה, ואנחנו – נשאר לנו רק להתפלל לבורא עולם שנתפטר מעונשו של זה, בעזרת השם, ויפה שעה אחת קודם.

מאי גולן: ולסיום, כולנו כמובן כואבים לנוכח המצב באוקראינה, אך זה לימד אותנו שיעור חשוב: אם אין אני לי, מי לי.

מאי גולן: ישראל יכולה לסמוך רק על ישראל, ולמדינת ישראל אין גבול עם אוקראינה שמעניק זכות פליטות.

מאי גולן: מדינת ישראל הרי גם לא קיבלה עשרות אלפים מעוד מדינות מלחמה – לא רואנדה ולא סוריה.

מאי גולן: אז בואו רגע נכיר במציאות: מדינת ישראל היא מדינה שברירית מבחינה דמוגרפית, שברירית מאוד, במיוחד עכשיו בממשלה הזאת, שכבר אישרה איחוד משפחות של 5,000 פלסטינים.

מאי גולן: ובשביל ההישרדות הזאת בנט יהיה גם מוכן לשים כאפיה על הראש.

מאי גולן: ישראל חייבת לפתוח את שעריה באהבה בפני כל היהודים.

מאי גולן: אך בהיעדר מדיניות הגירה ובהיעדר משטרת הגירה אמיתית ויכולת בקרה אמיתית, אם נרצה לשרוד כמדינה יהודית אין לנו שום יכולת ושום פריבילגיה לסכן את המדינה היחידה שיש לנו בקליטת מסות של פליטי מלחמות מכל העולם, זו האמת.

מאי גולן: מה עוד שבישראל כבר נמצאים עשרות אלפי אוקראינים לא יהודים, ועוד עשרות אלפי מסתננים מסודאן ואריתריאה, שרק הולכים ומתרבים.

מאי גולן: אם חפצים אנחנו במדינת כל מסתנניה ומהגריה, אז אהלן וסהלן; אבל אם אנחנו חפצי חיים במדינה היהודית היחידה שיש לנו, כדאי לנו להיזהר מאוד מאוד ולנהל את זה היטב.

מאי גולן: זכרו שמה שזמני הופך לקבוע.

מאי גולן: אין באמת דבר כזה זמן קצוב, אף אחד לא יאכוף את זה – ראו ערך: מסתננים בלתי חוקיים במדינת דרום תל אביב.

מאי גולן: אגב, במדינת דרום תל אביב כבר אין מקום, ולא נראה לי שהאוקראינים והאריתריאים יסתדרו, אז בואו נעשה איזה ריאליטי צ'ק ונבין שאנחנו יכולים לעשות מחוות הומניטריות ספציפיות – יתומים, פצועים, מקרים הומניטריים כן – אבל לא לקבל מסות.

מאי גולן: אני אנצל את מעט הזמן שנשאר לי, ואני רוצה להגיד תודה רבה לצוות הסיעה שלי, לסיעת הליכוד, על האחדות שהייתה פה; לכלל האופוזיציה; ליו"ר התנועה שלנו – אני רוצה לאחל לו רפואה שלמה ומהירה, בעזרת השם.

מאי גולן: שיחזור להנהיג את המדינה שלנו במהרה.

מאי גולן: אנחנו נמשיך לשמור על המדינה האהובה שלנו מכל משמר.

מאי גולן: בעזרת השם נעשה ונצליח, נפיל את הממשלה הרעה הזאת, נחזור לנהל את המדינה הזאת באחריות ונשמור על המדינה היהודית היחידה שיש לנו.

מאי גולן: באמת, האחדות הבלתי-מתפשרת שראיתם כאן באופוזיציה – זה לא בכדי.

מאי גולן: זו אחדות יהודית, זו אחדות ציונית, זו אחדות פטריוטית, בשונה מממשלת הזדון.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת רם בן ברק, אני ראיתי שאתה האזנת ונשארת בכוונה בשביל לשמוע את הנאום, אז אני רוצה להגיד לך שהיום לפני 95 שנה בדיוק, ב-1927, נולד הזמר אריק לביא.

צבי האוזר: הוא שר הרבה שירים, אבל יש שיר אחד שחיפשתי שהוא שר – שיר שנקרא "הורה נהלל".

צבי האוזר: ידעתי שזה ידבר אליך.

צבי האוזר: אז אמרתי שאני אקדיש בית אחד: "והינה – תרנו סוב סביב / תרנו שבע פעמים בין מונק ובנטוביץ'" – אני מבין שזה שתי משפחות, כן?

צבי האוזר: – "וראה – במעגל מזל / נפקחו עיניי לראות מה זאת הורה נהלל".

יואב בן צור: למה אתה לא שר את זה במנגינה?

צבי האוזר: צבי בן יוסף כתב ב-1941, והינה בן נהלל יושב כאן בכנסת.

צבי האוזר: אריק לביא ביצע, אני לא יכול להתחרות בביצוע.

רם בן ברק: אני בן נהלל הרביעי שיושב בכנסת.

רם בן ברק: זה יישוב של 74 משפחות, והגיעו ארבעה חברי כנסת.

צבי האוזר: אתה אומר: זה יבול לא רע, בציר לא רע.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: אנחנו סיימנו את ההסתייגויות של קבוצת הליכוד, ונעבור להסתייגויות של קבוצת ש"ס.

צבי האוזר: חבר הכנסת יעקב מרגי מוזמן.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – אפשר לומר "מכובדיי השרים"?

יעקב מרגי: או שר?

יעקב מרגי: יש כאן?

צבי האוזר: שרה.

יעקב מרגי: שרה.

רם בן ברק: אני לא מספיק טוב בשבילך?

יעקב מרגי: אתה די והותר, אבל מה אני אעשה שיש לנו את תקנון הכנסת.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, היום ציינו בכנסת 60 שנה לעליית יהדות מרוקו במבצע יכין.

יעקב מרגי: היו עליות קודמות לזה.

יעקב מרגי: ונאמתי שם נאום כאחד המארגנים, ורציתי לזכות בו גם את הפרוטוקול של הכנסת, של המליאה, את חברי הכנסת ואת הציבור הרחב.

יעקב מרגי: והיום בחרתי להתמקד בנאום שלי בחיבור לשפה העברית.

יעקב מרגי: לנו, יהדות מרוקו, לא קם מחייה השפה העברית.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: כי היא לא מתה.

יעקב מרגי: איפה שיש מיתה של משהו צריך מחייה.

יעקב מרגי: השפה העברית חבה במידה רבה את תקומתה ליהדות מרוקו, אשר עוד בימי תחילת ההתיישבות בארצות המגרב – אדוני היושב-ראש, אתה אוהב היסטוריה.

צבי האוזר: כולי אוזן.

יעקב מרגי: עוד בימי תחילת ההתיישבות בארצות המגרב הקפידו היהודים לשמר את השפה העברית בלימוד, בפסיקה, בכתיבה עשירה ובפיוט.

יעקב מרגי: זכינו כי בשנים האחרונות הפציע כשחר אורה, יופייה והדרה של מסורת ומורשת מכובדת זו.

יעקב מרגי: כמובן זה היה באתערותא דלתתא ולא בהובלת הממסד, שגם כאן

יעקב מרגי: נגרר אחרי התעוררות מופלאה זו באיחור של כמה עשורים.

יעקב מרגי: אומני השירה והפיוט התבטאו לא אחת כי תרבות נפלאה זו חוותה תחיית המתים, למי שעוד מסתפק אם יש.

יעקב מרגי: היסטוריוני ההלכה היהודית מציינים באופן מיוחד את התעקשות יהדות מרוקו בימי ערש התהוותה לקבוע את פסיקתה על פי התלמוד הירושלמי, אשר מקורו מארץ ישראל, ולתת לו בכורה על פני התלמוד הבבלי, אשר נתפשט יותר בקהילות היהודיות בתפוצות, וכל זאת בשם הכמיהה האין-סופית של יהדות מרוקו לארץ ישראל, לתורתה, לחכמיה ולשימור מנהגי ארץ ישראל וחכמיה כפי שבאו לידי ביטוי בתלמוד הירושלמי.

יעקב מרגי: בתמהיל זה יהדות מרוקו הסלילה והטמיעה את הכמיהה לציון וארץ ישראל, אשר באה לידי ביטוי בשירי ערגה מופלאים ליופייה של ארץ ישראל, לתורת ישראל וחכמיה, והובילה לכך כי עליות יהודיות לארץ ישראל מתוארכות כבר בימי המאה ה-11 וה-12, בעליות מקומיות, ביהודים אשר נטלו את מקל הנדודים ומתוך כמיהה עזבו מרצון את אזור הנוחות בעלייה לארץ הקודש, ונתכנו כאן קהילות מערביות – כינוי ליוצאי מרוקו, הנמצאת בצפון מערב אפריקה.

יעקב מרגי: הקהילות היו בירושלים, בצפת ובחברון, וחלקן היחסי היה גדול לאורך השנים.

יעקב מרגי: החל מן המאה ה-18 החלה תופעה זו לצבור תאוצה בעליית אלפים לארץ הקודש, אשר נשתקעו בערי הקודש ירושלים – כפי שאמרנו – צפת, חברון, טבריה, ובערי השדה בתחילת ההתיישבות – באר שבע, עזה, חיפה, תל אביב ועוד.

צבי האוזר: יפו, יפו.

יעקב מרגי: גם יפו, לא מניתי הכול, הבאתי דוגמה.

יעקב מרגי: מניעיה היו חיבה עמוקה והערצה גדולה לארץ האבות, שכן לא רדיפות ומצוקות, לא פרעות ושלילת זכויות, לא חיי לחץ ועוני ולא הרפתקאות היו מנת חלקם של אותם עולים.

יעקב מרגי: רובם היו עשירים גדולים שעזבו מאחוריהם בתים, חצרות וארמונות ופיסות נדל"ן יקרות ערך כדי לחונן את עפרה של הארץ.

יעקב מרגי: אני ובני דורי נפגשים עם אותן משפחות מרוקאיות אשר כבר שבעה עד עשרה דורות בארץ, והגיעו ארצה באותן עליות אשר פעלו בגבורה חלוצית, ציונית, עוד בטרם נולדה התנועה הציונית באירופה.

יעקב מרגי: חלק זה של הסיפור לא סופר ולא מסופר במערכת החינוך.

יעקב מרגי: התמונות ההיסטוריות שיש לנו מהכותל – אנחנו רואים שם דמויות של יהודים מארצות המגרב, מרוקאים עם הג'לביות.

דוד אמסלם: - - -

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: חזק וברוך.

יעקב מרגי: בעשרים שנותיה הראשונות של מדינתנו, לאחר השואה האיומה, זרקור העלייה היה מכוון ליהדות צפון אפריקה.

יעקב מרגי: היסטוריונים יאמרו שללא זרקור זה ומפעל העלייה הגדול, מדינת ישראל לא הייתה כפי שהינה היום.

יעקב מרגי: אנו מכירים היום, מתוך הפרוטוקולים שנחשפים אט-אט, את ההתלבטויות ואת המניעים לאותה עלייה.

יעקב מרגי: בתקופה ההיא מידת הפיזור היישובי בארץ הייתה נמוכה מאוד.

יעקב מרגי: "הייתה הארץ ריקה.

יעקב מרגי: מגדרה ועד אילת לא היה כלום, מרמלה עד לירושלים – שום דבר.

יעקב מרגי: גם ירושלים עצמה הייתה ריקה כמעט.

יעקב מרגי: הגענו מנקודת האפס והארץ הייתה בנקודת אפס.

יעקב מרגי: בנינו ונבנינו" – כך מעיד מר יחזקאל זכאי, שהיה ממונה במשך שנים ארוכות על נושא ההתיישבות החקלאית, מנכ"ל משרד החקלאות, מנכ"ל מקורות ועוד.

יעקב מרגי: ממשיך ואומר מר זכאי: "הייתי שותף לעליית יהודי מרוקו ולהתיישבותם בגליל העליון, בגליל התחתון, באזור תענך, ברמלה, בלוד, לכל אורך גבולות המדינה, בפרוזדור ירושלים ואיפה לא?

יעקב מרגי: גפן, תירוש, שדות מיכה, מטע ועוד ועוד – – – על אף הקשיים, אף מושב אחד" לא נזנח.

יעקב מרגי: אנחנו זוכרים ומכירים צורות התיישבות אחרות שעם הקשיים נזנחו וננטשו.

יעקב מרגי: בדמוגרפיה לא יכולנו לכבוש את הארץ אז.

יעקב מרגי: כבשנו אותה בגיאוגרפיה.

יעקב מרגי: ואני מוסיף על דברי זכאי: היום בדיעבד גם בדמוגרפיה כבשנו והצלחנו, תוך תשלום מחיר חברתי כבד, מחיר כלכלי כבד, אבל הכול בראיית שליחות.

יעקב מרגי: משפחותינו הגדולות יישבו את הארץ; משפחותינו הגדולות תרמו לתל"ג; משפחותינו הגדולות תרמו גם חיילים רבים לצבא.

יעקב מרגי: סיפור חלוציות היסטורי זה נשמט מסיפורי הגבורה של הקמת המדינה.

יעקב מרגי: זה אחד מהחלקים החסרים בסיפורה של ארץ ישראל.

יעקב מרגי: זה הסיפור שאנחנו מבקשים לספר, ולא על חשבון שום חלק אחר מהסיפור.

יעקב מרגי: לא, אנחנו לא מבקשים למחוק שום חלק אחר מהסיפור; להשלים ולתרום לחברה בישראל, אשר מחויבת להכיר ולהנציח את תרומתה של יהדות מרוקו לעיצוב דמותה והצלחתה הכבירה של המדינה הצעירה.

יעקב מרגי: אבקש לסיים בנימה ובבקשה אישית: אנא עזרו לנו למחוק את העוולה שעשו עסקנים פוליטיים יוצאי מרוקו לעדה היקרה שלנו.

יעקב מרגי: התרבות שלנו, אדוני היושב-ראש – אומנם הזכרת זאת – התרבות שלנו איננה רק המימונה והמופלטה.

מיקי לוי: נכון.

יעקב מרגי: אנא בואו נמתח קו בקיצוניות לצד השני, מהדחקה ומחיקת חלקי הסיפור לחשיפה מלאה של הסיפור, כדי להשלים את חלקי הסיפור המלא של תקומת עם ישראל בארצו לדורות הבאים, לבנינו ולבנותינו – הרבדים הרבים של התרבות, ההגות והמחשבה בפסיקה ובמקצועות הדעת והמדע עוד טרם קמה התנועה הציונית ומדינת ישראל – ובמקביל לא להדחיק ולא להשלים עם ההדחקה.

יעקב מרגי: יש ללמוד ולהבין, לא מצד "לקחו לי, שתו לי", חס ושלום, לא שם; יש ללמוד ולהבין ואף להשכיל ממה שנעשה כאן ב-70 שנותיה של מדינתנו היפה וארצנו הקדושה כדי לקיים "למען ידעו דֹרֹתיכם" ולקיים ולזכור "לכתך אחרי במדבר".

יעקב מרגי: תודה ליושב-ראש הכנסת, שאפשר לנו לקיים את היום הזה – היה היום מכובד ומוצלח – לחברי הכנסת ולשרים שהשתתפו ולאורחים הרבים שבאו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, עד כאן.

יעקב מרגי: זה מה שנשאנו, הדברים שנשאנו.

יעקב מרגי: כל זה לתשומת לב שרת החינוך וצמרת משרד החינוך.

יעקב מרגי: ראש הממשלה דהיום, שר החינוך דאז נפתלי בנט, הקים את ועדת ביטון.

יעקב מרגי: יש דוח.

מיכאל מלכיאלי: הם צועקים שם כל הזמן: חמש דקות - - -

אוריאל בוסו: לא.

אוריאל בוסו: נתנו לנו 25, אבל אנחנו מאמצים חמש.

יעקב מרגי: אני כבר מסיים.

יואב בן צור: לא לא לא.

יואב בן צור: אם אתה, אם נתנו לך - - -

מיכאל מלכיאלי: - - -

יואב בן צור: עד שנותנים לך, קח - - - חלק מהפיוטים שאני שומר עליהם.

דוד אמסלם: יעקב - - - באמת - - - מרתק.

יעקב מרגי: דוח ועדת ביטון נכתב על ידי הסופר הדגול מר ארז ביטון, חתן פרס ישראל.

יעקב מרגי: ממש דוח רציני, איכותי.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: יכול להיות שאני כיהודי חרדי הייתי כותב אותו אחרת, אבל אני מקבל כל מילה – באמת במידה ובמשורה.

יעקב מרגי: לצערי הרב, משרד החינוך מתקשה, אני לא יודע מאילו סיבות, להשחיל זאת בצורה נכונה לתוך ספרי הלימוד, הן במערכת החינוך היסודי, הן בעל-יסודי ואפילו באקדמיה.

יעקב מרגי: דוח ביטון זה מסמך חשוב שנכתב.

יעקב מרגי: הוא יישאר בהיסטוריה, והמבחן שלנו הוא לדעת להכיל ולשלב אותו.

יעקב מרגי: אדוני יו"ר הסיעה מלכיאלי, אני סיימתי או שאתה רוצה שאני אמשיך?

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: אדוני, אני מעדיף להישאר עם הטעם הטוב של היום שציינו באודיטוריום.

יעקב מרגי: תודה לכל עובדי הכנסת שתרמו וסייעו, לאגף הביקורים והאירועים.

יעקב מרגי: תודה לחברי הכנסת שוב.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: כמה זמן?

מיקי לוי: כמה אתה רוצה?

יואב בן צור: חמש דקות.

מיקי לוי: חמש דקות אני, אפילו אם תעבור - - -

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש מחבריי הצעירים, אני מבקש מחבריי הצעירים להסכית ולשמוע.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, יש פה שרה – שר או שרה?

מיקי לוי: יש שר?

מיקי לוי: כן, הינה, חמד עמאר, השר חמד עמאר.

יואב בן צור: אה, ידידנו חמד עמאר.

חמד עמאר: שיהיה לך יום טוב.

יואב בן צור: טוב שאתה נמצא במשרד האוצר, לפחות איזה קרן אור כזאת, קצת.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי השר, שקר שחוזרים עליו אלף פעם לא הופך להיות אמת.

יואב בן צור: כמה שתגידו שאתם פועלים כי אין ברירה, ואתם מאוחדים ומושלים, כל העם יודע שזה שטויות, וגם אתם יודעים שזה שטויות.

יואב בן צור: ראינו את זה במהומות שהיו פה בערים המעורבות ובהפקרת הנגב, בחוסר ניהול הקורונה והכלת המתים.

יואב בן צור: אתם לא מבינים איך צריך לנהל מדינה.

יואב בן צור: אין לכם – אדוני היושב-ראש, יש פה מעט אנשים והרבה רעש.

מיקי לוי: אני מבקש, בתא של יהדות התורה, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, אתה מפריע לדובר.

שלמה קרעי: אני לא אמרתי מילה, אדוני.

מאי גולן: אף אחד לא היה פה להגן על - - -

שלמה קרעי: מילה.

מיקי לוי: אבל אתה מפריע לדובר, חברך.

יוסף טייב: הוא לא מדבר.

יוסף טייב: הוא לא מדבר.

שלמה קרעי: אני לא דיברתי.

שלמה קרעי: אבל לא אמרתי מילה.

מיקי לוי: אז אולי המזכירות, בבקשה.

שלמה קרעי: עכשיו אתה גרמת לי להגיד עליהן לשון הרע.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, מי שהפנה את תשומת ליבי זה הדובר.

יואב בן צור: אין לכם את ההבנה או את הניסיון, ומה שאתם עושים הוא רע מאוד לכולנו לדורות.

יואב בן צור: אני פה בשביל להגיד את זה בקול רם ולהזכיר לכם, חברי הקואליציה, כי כולם רואים לכם וכועסים עליכם איך גנבתם את דעת הקהל של המצביעים ושל העם ואתם פועלים נגד העם במעשים שלכם.

יואב בן צור: הרי אתם יודעים איך בפעמים הבודדות שאתם יוצאים מהרכב או מהמשרד ונאלצים לפגוש את העם האמיתי – לא עדת החנפנים מסביבכם שמחמיאים לכם בגלל הג'ובים – העם זועק זעקה אמיתית נגדכם בכל מקום, בדרך מהמסעדה היוקרתית שאכלתם בה אל האוטו ובתחנות דלק חשוכות.

יואב בן צור: אתם מרגישים ויודעים שאין בכם תועלת, כי העם מקיא אתכם ולא רוצה בכם, כמו חניך הטיס שנשר מקורס הטיס ועבר לשרת בנ"מ.

יואב בן צור: כי מבחינת

יואב בן צור: כם, אם אתם לא תנהלו את המדינה, אף אחד אחר לא ינהל אותה, ומצידכם, שכולם יסבלו.

יואב בן צור: אני לא זוכר מציאות שכל כך הרבה חוקים לא מועברים תקופה ארוכה בגלל רפיסות שלטונית כמו שלכם.

יואב בן צור: הרי אין לכם מנדט ציבורי להעביר את העט מצד אחד של השולחן לצד השני שלו.

יואב בן צור: זו האמת הפשוטה, ואתם יודעים אותה.

יואב בן צור: רוב העם מתעב את העובדה שגנבתם את השלטון, אחרי שמחקתם כל זהות קודמת כלשהי, שאולי הייתה למישהו מכם.

יואב בן צור: גם מי שמסכים למהלכים שלכם, סותם את האף נוכח הסירחון שעולה מכם.

יואב בן צור: בהתנהגות שלכם פה שברתם שיא של דרך נכלולית.

יואב בן צור: אתם רמסתם, ורומסים, ברגל גסה את המוסד הזה באופן שלא היה כדוגמתו.

יואב בן צור: אבל זה בסדר, אנו רואים ולומדים.

יואב בן צור: האבסורד הגדול הוא שהמכנה המשותף לכולכם הוא המילים הגבוהות, שאתם מפזרים לכל עבר, על הצורך במניעת שחיתות שלטונית ועל הצורך לקבל ולכבד את השונה.

יואב בן צור: מה מכל זה אתם מיישמים בפועל?

יואב בן צור: אילו חינוך ומסר אתם מעבירים לציבור ברחובות?

יואב בן צור: איך אתם, אבירי הדמוקרטיה הליברלית, מעזים להטיף לנו משהו?

יואב בן צור: הרי אתם בבחינת עושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפנחס.

יואב בן צור: תראו, אנו היינו בשלטון, ניסינו למנות יועצים משפטיים במשרדים, וניסינו לבצע משימות שונות, בהתאם לרצון הבוחרים, ובכל פעם נתקלנו בחומה: סעיף זה לא בסדר ודבר זה לא בסדר.

יואב בן צור: על כל מהלך שעשינו, יפי הנפש באמצעות עמותות השמאל הממומנות על ידי שונאי ישראל הגישו עתירות השכם והערב כנגדנו וכנגד העם, שבחר בנו ונתן לנו את הכוח.

יואב בן צור: ואילו אתם, פעם אחר פעם לא בחלתם.

יואב בן צור: עשיתם כל תרגיל אפשרי ולא מוסרי, העיקר שתקבלו את השלטון.

יואב בן צור: והינה, הרכבתם ממשלה, ואתם מבצעים פה מהלכים שלא ייאמנו, דילים של מינוי יועצת משפטית לממשלה, שהיא בלי ידע ורקע מתאים ומספיק, בטח ביחס ליתר המועמדים.

יואב בן צור: והפלא ופלא, לא הוגשה אף עתירה מצד מצקצקי הלשון, אבירי השלטון, נגד המינוי התמוה הזה.

יואב בן צור: את המינוי של שופטי העליון העברתם יותר מהר ממה שמזמינים פיצה.

יואב בן צור: ויש עוד אין-ספור דוגמאות.

יואב בן צור: אתם עושים את זה כי אתם פשוט לא סופרים אותנו, את רוב העם; אתם מוכנים לשרוף את הכול: את הערכים שלכם, את הביטחון של האזרחים, את ביטחון המדינה, את מחירי המחיה, הדלק והדיור, שמשתוללים מאז שאתם מנהלים את מוסדות המדינה.

יואב בן צור: ההסבר לזה הוא פשוט, הציבור לא מאמין לכם לאף מילה שאתם מוציאים מהפה והציבור קונה דירות בכל מחיר כי לא סומכים עליכם.

יואב בן צור: אבל מה?

יואב בן צור: העיקר שאתם תהיו בשלטון, ולעזאזל העם.

יואב בן צור: אתם כישלון ובושה.

יואב בן צור: הביתה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שזמן של סיום של מושב חורף – ודאי מושב חורף כזה ארוך – אני חושב שזה זמן קצת לחשבון נפש.

מיכאל מלכיאלי: הכנסת צריכה – ואתה כיושב-ראש – צריכים לשאול את עצמנו, החדר הגדול הזה, מליאת הכנסת במושב האחרון, האם כיבדנו את עצמנו?

מיכאל מלכיאלי: האם אנחנו, כשליחי ציבור – ולא משנה מאיזה צד של המתרס – אנחנו באים לציבור בסוף המושב ואומרים, איש איש ממפלגתו, מהמקום שהוא יושב: שירתנו את הציבור כמו שצריך?

מיכאל מלכיאלי: האם אחרי מושב החורף הזה הציבור יותר מחובר לכנסת?

מיכאל מלכיאלי: יש פחות אמון בכנסת?

מיכאל מלכיאלי: האם ההחלטות של הכנסת הזאת – החלטות שאנחנו, כאן בחדר הזה, הצבענו עליהן בקריאה ראשונה, בשנייה, בשלישית – הציבור נהנה מההחלטות האלה?

מיכאל מלכיאלי: האם חלילה אנחנו כנציגי ציבור בגדנו בציבור ששלח אותנו?

מיכאל מלכיאלי: האם אנחנו כנציגי ציבור באנו למצביעים שלנו, אלה ששלחו אותנו, העם שהוא הריבון, וצחקנו עליו ואמרנו לו: אתם ביקשתם א', ועשינו ב'?

מיכאל מלכיאלי: אני קורא לכם, אתם ביציע, כל האורחים שבאו לראות את מושב הכנסת, אני אומר לכם, צופי ערוץ הכנסת, אתם שהלכתם ביום הבחירות להצביע, לנו, לכל אחד: האם שירתנו אתכם כמו שצריך?

מיכאל מלכיאלי: האם לכם, אזרחי מדינת ישראל, שאנחנו עובדי ציבור שלכם, האם עשינו לכם מדינה יותר טובה?

מיכאל מלכיאלי: מדינה יותר רגועה?

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, פה אני פונה לליברמן, אני פונה ללפיד, אני פונה לבנט: הציבור בישראל קורס בגללכם; הציבור בישראל מואס בכם; הציבור בישראל מבין שאתם מרמים אותו; הציבור בישראל מבין שאתם לוקחים מאלה שאין להם ונותנים לאלה שיש להם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו בש"ס התחייבנו במערכת הבחירות, וממשיכים להתחייב, לשרת את הציבור שאין לו, אבל אתם גם לציבור שיש לו, אבל הוא לא במעמד הגבוה, גם מהם אתם לוקחים, גם בהם בגדתם.

מיכאל מלכיאלי: החיים במדינת ישראל קשים יותר מאז שאתם נכנסתם כממשלה.

מיכאל מלכיאלי: ריקי כהן מחדרה, שלפיד דיבר עליה כל כך הרבה, אין לה חיים קלים יותר.

מיכאל מלכיאלי: לא יותר טוב לה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נעשה מאמצים גדולים מאוד במושב הבא.

מיכאל מלכיאלי: במושב הזה לא הצלחנו להפיל אתכם, אבל כן הצלחנו לסיים את החורף עם טעם חמוץ מאוד שלכם; עשרות חוקים לא הצלחתם להעביר, פקק חקיקה שלא היה כאן המון שנים.

מיכאל מלכיאלי: מעולם לא העברתם בשני ורביעי, כמעט בלי נפילה, בלי מתחים ביניכם.

מיכאל מלכיאלי: התפקיד שלנו לעשות, שמהר מאוד תעזבו את ההגה, שמהר מאוד תעזבו את השלטון, כי לאזרחי ישראל קשה יותר; כי אזרחי ישראל משלמים יותר במכולת; כי לאזרחי ישראל בסוף יש טעם של חמיצות מהממשלה הזאת; כי יש כאן ראש ממשלה בלי אף תמיכה של שום ציבור.

מיכאל מלכיאלי: אדם חי לעצמו, מעופף, רימה ושיקר את כולם.

מיכאל מלכיאלי: מסתובב עם שיירה של ראש ממשלה, בלי עם אחריו.

מיכאל מלכיאלי: תראו את הסקרים בערוצים שלא שייכים לנו; תראו את אחוזי התמיכה באיש הזה.

מיכאל מלכיאלי: אין לו מה לעשות, הוא הולך לתווך בין מדינות, כאילו כאן הכול בסדר.

מיכאל מלכיאלי: בווינה מכינים תוכנית קשה ומסוכנת לישראל.

מיכאל מלכיאלי: מישהו שמע איפה בנט בעניין הזה?

מיכאל מלכיאלי: מישהו יודע איפה הוא נמצא?

מיכאל מלכיאלי: הוא מתווך בין מנהיגי העולם; פה הוא כבר סיים את הכול.

מיכאל מלכיאלי: לעשות שלום בימינה המסכנה שלו עם חמישה מנדטים הוא לא מסוגל; לעשות שלום בקואליציה הרופסת והרפויה שלו הוא לא מסוגל.

מיכאל מלכיאלי: תראו איך ימי החקיקה נראים פה.

מיכאל מלכיאלי: ביזיון כזה לא היה הרבה שנים.

מיכאל מלכיאלי: ביום שני האחרון, עד 23:00 לא התחילה פה החקיקה בגלל מריבות בקואליציה.

מיכאל מלכיאלי: ואז מגיע היושב-ראש מוועדת הכנסת, ואומר לנו שהכנסת במושב האחרון לא תפקדה בגלל חילוקי דעות בין הקואליציה לאופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: ממש לא.

מיכאל מלכיאלי: הכנסת לא תפקדה כי הקואליציה לא יודעת לתפקד, כי הקואליציה רומסת את האופוזיציה פעם אחר פעם.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו לא ממנים ועדות, כי אנחנו לא מוכנים להשתתף במשחק של רמיסה, של דריסה של זכויות אדם, של זכויות אופוזיציה.

מיכאל מלכיאלי: מעולם לא היו פערים כל כך גדולים – מה שאתם מנסים ליצור כאן.

מיכאל מלכיאלי: ולכן, אנחנו מסיימים מושב עם אפס שיתוף פעולה.

מיכאל מלכיאלי: מעולם לא היה דבר כזה.

מיכאל מלכיאלי: כשאנחנו היינו בקואליציה, אדוני היושב-ראש, אתה יודע את זה, היה יושב-ראש ועדת כלכלה מכם, מהאופוזיציה, עם רוב בוועדה.

מיכאל מלכיאלי: לא רק שלא נתתם דבר כזה – אנחנו 59 – לעגתם לנו, תקבלו רוב בוועדת המדע, ועדת הקליטה – ועדות חשובות, אבל לא ועדות מחוקקות.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו בכנסת אמורים לחוקק.

מיכאל מלכיאלי: לעגתם לחלק גדול מהעם.

מיכאל מלכיאלי: רוב העם לא אוהב את הכנסת הזאת.

מיכאל מלכיאלי: רוב העם.

מיכאל מלכיאלי: גם אם יש פה מיעוט נורבגים, שהגיעו ויצרו רוב מדומה של רמאי שלקח רוב, ואיתו יצר קואליציה, זה לא רצון העם.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, מה זה ככה?

מיכאל מלכיאלי: עושים לי ככה, מה זה אומר?

מיקי לוי: לסיים.

מיכאל מלכיאלי: אז אני מקבל את מה שאמרו לי: לסיים.

מיכאל מלכיאלי: אני מקווה בעזרת השם שאנחנו במושב הבא נביא לכאן הצעת חוק לפיזור הכנסת, נשלח את בנט הביתה, את כל האנשים שמתאכזרים לעם, נשלח אותם הביתה.

מיכאל מלכיאלי: בעזרת השם נעשה הכול לתקן את הקשיים שעשיתם לנו בתקופה הקצרה הזאת.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת ביטון.

מיקי לוי: לא? לא.

מיקי לוי: אז, חבר הכנסת ארבל, בבקשה.

משה ארבל: מכובדי היושב-ראש, כבוד השר חמד עמאר, חבר הכנסת דודי אמסלם, חבריי חברי הכנסת, בסיום דבריו של חבר הכנסת מלכיאלי הוא ציין שהוא לא למד לימודי ליבה, אז לטובת התלמידים שנמצאים פה אני רוצה לומר לכם שהוא בוגר תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית - -

מיכאל מלכיאלי: בלי ליבה.

משה ארבל: - - וזה למרות שהוא לא למד לימודי ליבה ולא עשה בגרויות.

משה ארבל: אני לא אומר לכם לא לעשות בגרויות, אבל הוא למד לימודים בישיבה, לימודים תורניים גבוהים, והוא למד ללמוד.

משה ארבל: היכולת ללמוד – ללמוד היא היכולת החשובה ביותר.

משה ארבל: תהיו שואלים, תהיו סקרנים, תשאלו שאלות.

משה ארבל: זה הכלי המרכזי ביותר לפצח אחר כך כל אתגר וכל סוגיה.

משה ארבל: אני רוצה, בדקות הספורות שנותרו לי, לצטט מתוך ספרו "מפלגת בג"ץ" של חברנו חבר הכנסת עו"ד שמחה רוטמן בעניין משמעותי מאוד, שנוגע לכולנו, אדוני היושב-ראש, בחיי היום-יום.

משה ארבל: אני רוצה להציג בפניכם את פרשת העתירה לבג"ץ של עמותת מחויבות לשלום וצדק חברתי כנגד שר האוצר.

משה ארבל: סיפורנו מתחיל בהחלטה קצרה של בג"ץ בתיק ששובץ להרכב זוטר יחסית, מה שנקרא "בג"ץ הקיום בכבוד".

משה ארבל: השופטת דליה דורנר, שעמדה זמן קצר לפני פרישתה, הובילה את ההרכב כשלצידה שני שופטים צעירים ולא מנוסים, שטרם קיבלו את מינוי הקבע שלהם בבית המשפט העליון באותה תקופה – השופט סלים ג'ובראן ואסתר חיות, לימים נשיאת בית המשפט העליון.

משה ארבל: בתיק הזה, שנודע לימים בתור "בג"ץ הקיום בכבוד" – למעוניינים זה בג"ץ שמספרו 366/2003 – הייתה זו דווקא השלישייה הזו שגרמה לבית המשפט העליון לחצות את קו הגבול ולהיכנס לשדה מוקשים.

משה ארבל: הימים היו ימי ממשלת שרון הראשונה, המשק הישראלי מצא את עצמו, מסיבות שונות, במצב כלכלי קשה ביותר.

משה ארבל: במסגרת חוק ההסדרים והתוכנית הכלכלית להתמודדות עם המשבר נערכו קיצוצים נרחבים בתקציבי הממשלה, ובכללם במערך הקצבאות של המוסד לביטוח הלאומי – אני מבקש מעובדי הסיעה, מחברת הכנסת מירב בן ארי ומהיושב-ראש לעזור לי כדי שתלמידי בית הספר שנמצאים ביציע ואזרחי ישראל יוכלו לשמוע אותנו.

משה ארבל: בתגובה למהלך הממשלתי הוגשו בתחילת שנת 2003 כמה עתירות שטענו כי הקיצוץ החד בקצבאות של הביטוח הלאומי פוגע במינימום הנדרש לקיום בכבוד, ולפיכך יש לבטלו.

משה ארבל: לפי הטיעון המשפטי של העותרים, למרות שהקיצוצים נקבעו בחוק, על בית המשפט לבטלם, משום שכבוד האדם – המעוגן, כזכור, בחוק-היסוד: כבוד האדם וחירותו – כולל בתוכו את חובת המדינה לדאוג לאזרחיה למינימום של קיום אנושי בכבוד, והקיצוץ, כך לדברי העותרים, פגע במינימום הזה.

משה ארבל: לעתירות הללו לא היה כל בסיס עובדתי או משפטי.

משה ארבל: איש מהעותרים לא הוכיח שהקיצוץ פגע ביכולתו וביכולתם של אחרים להתקיים בכבוד, ואיש מהעותרים גם לא הוכיח שפרשנותו המפליגה למושג כבוד האדם, ככזה הכולל חובה ממשלתית לספק איום כלכלי בסיסי, אכן טמונה בחוק.

משה ארבל: אך השופטת הוותיקה דורנר ועמיתיה הצעירים ג'ובראן וחיות לא התרשמו מבעיות היסוד שהתגלו בעתירה שלפניהם והחליטו שהגיעה העת להתערב במדיניות הכלכלית של מדינת ישראל.

משה ארבל: בשלב זה, מה שעמד בדרכה של השלישייה היה הבסיס העובדתי.

משה ארבל: איש מהם לא ידע מה גובה הקצבה הנדרש לקיום בכבוד.

משה ארבל: האם 500 שקלים?

משה ארבל: האם 2,000 שקלים?

משה ארבל: מכיוון שבג"ץ איננו עורך בירורים עובדתיים בעצמו אלא מתבסס לרוב על נתונים מוסכמים שהציגו המדינה או העותרים, היה ההרכב זקוק להשלמות בכדי לדון בעתירה.

משה ארבל: ביקשו השופטים אפוא שהמדינה תשלים את הפערים העובדתיים עבור העותרים ותציג נתונים על המינימום הנדרש לקיום בכבוד, אבל המדינה, למרבה ההפתעה, סירבה להציג נתונים כאלה.

משה ארבל: בתגובה ובצעד חריג למדי כתבו שלושת שופטי ההרכב שמצוקתם של העותרים מובנת, אבל הם לא יוכלו להוציא צו ביניים נגד הקיצוץ - -

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי, תעזרי להשליט שם סדר, בבקשה, זה בלתי אפשרי.

מאי גולן: - - -

מיקי לוי: לא, חברת הכנסת מאי גולן.

מיקי לוי: תודה.

מאי גולן: בבקשה.

משה ארבל: - - אך הם לא יוכלו להוציא צו ביניים נגד הקיצוץ בהיעדר בסיס לעתירה, ולפיכך אנו מבקשים את העותרים להשלים את עתירותיהם על ידי צירוף חוות דעת בדבר הפגיעה בכבוד שיש בחוק.

משה ארבל: לאמור: מבקשים אנו חוות דעת כלכלית בדבר המינימום הדרוש למחיה בכבוד של אדם מבוגר ושל ילד.

משה ארבל: מודים על מזלם הטוב, הזדרזו העותרים להגיש לבית המשפט חמישה תחשיבים שונים שלטענתם היוו המינימום לקיום בכבוד בישראל, החל בקביעה ש-40% מהשכר הממוצע במשק הוא המינימום הנדרש לקיום אנושי בכבוד, ועד לתחשיב של מכון ון ליר שלפיו הזכות לקיום בכבוד של משפחה הכוללת זוג ושני ילדים תיפגע אם לא יכניסו כ-7,000 שקלים בחודש, נכון לאותה התקופה.

משה ארבל: לשם השוואה, קו העוני שפרסם הביטוח הלאומי באותה השנה עמד על 4,428 שקלים למשפחה בת ארבע נפשות.

משה ארבל: במצב שכזה השופטים ידעו היטב שקבלת הדברים תהווה קביעה שיפוטית שלפיה מרבית האזרחים בארץ חיים מתחת למינימום הנדרש לקיום בכבוד, משל הייתה ישראל מדינת עולם שלישי.

משה ארבל: ברור היה לכולם שלמרות המוטיבציה הרבה של השופטים, חוות הדעת שהונחו בפניהם אינן מספיקות בכדי שהעתירה תתקבל.

משה ארבל: העותרים, שהבינו את המוקש המונח בתשובתם, העלו טענה חדשה, שלפיה חובתה של הממשלה לבסס עבורם את העתירה והימנעותה של המדינה מלעשות זאת גורמת לנזק ראייתי-חוקתי.

משה ארבל: במילים אחרות, על המדינה לסייע לעותרים כנגדה לגבש את המצע העובדתי לעתירתם.

משה ארבל: לטובת לדיון הזה גייסו העותרים את השופט ברק, שכתב בספרו כי כאשר עולה בפני בית המשפט שאלת חוקתיותו של חוק מן הראוי להציג בפני בית המשפט תמונה עובדתית מקיפה באשר לבסיס העובדתי שעליו מושתתת החקיקה ובאשר להשלכותיה.

משה ארבל: אני אשמור לעצמי את הזכות בהמשך הלילה להמשיך להאריך בסוגיית בג"ץ הקיום בכבוד, ואסיים ואחתום את דבריי, בשל אילוצי הזמן, בדרישה הבסיסית של כולנו לחיות בכבוד.

משה ארבל: החובה והזכות לחיות בכבוד היא לא רק זכות יסוד במשטרנו החוקתי, היא גם צריכה להיות חתירה של כולנו לצמצום פערים.

משה ארבל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אזולאי – איננו; חבר הכנסת אבוטבול, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית הייתי רוצה לפתוח בדברי תודה לחברים שלנו שעשו אתמול עבודת קודש בוועדת הכלכלה, החברים אורן בוטא כמו גם כן הגברת צמרת אביבי, שמטעם כל העסקים הגיעו לשם ועזרו לנו בכל מה שהיה שם, הדיון המהיר בוועדת הכלכלה, כדי לדחות את אותה החזרת המענקים לאלו שנדרשו לתת.

משה אבוטבול: אני חושב שבאמת היה הישג נפלא ביותר, ויכולנו לקבל חלילה תוצאה הפוכה, אבל בסייעתא דשמיא זכינו שיידחה קצת הנושא של החזרת אותם מענקים על ידי אלה שבטעות קיבלו מענקים, והדבר החשוב ביותר – שגם לא יטרידו את אלה שבעצם נמצאים במצב כלכלי קשה.

משה אבוטבול: אנחנו דיברנו ואמרנו את הדברים בצורה ברורה ביותר ליושב-ראש הוועדה, שבאמת השתדל, ועשה את כל המאמצים שם כדי כן לבוא לקראת העצמאים, ואמרנו שלא ייתכן שבתקופה שכזאת – הסברתי את זה למר מיכאל ביטון, יושב-ראש הוועדה: לא ייתכן שבתקופה כזאת, כשכל עם ישראל נמצא בקשיים כלכליים, כולם נמצאים מנגיף לנגיף, כמו בעשרת המכות במצרים, כל יום רק משתנה שם המכה; דווקא בתקופה כזו, שעסקים נסגרים, פתאום לבוא, לחנוק את אלה שעוד קיימים, ולבוא אליהם באמתלה – תחזירו את אותם מענקים?

משה אבוטבול: אתם מבינים מה שקורה פה?

משה אבוטבול: הממשלה הקודמת של מר בנימין נתניהו, ראש הממשלה הקודם, הייתי מוסיף אפילו הנערץ, לכל אלה שלא אוהבים לשמוע את זה – אז הוא נתן מענקים, ואלה יודעים לבוא לקחת את המענקים.

משה אבוטבול: אם היינו במדינה קצת יותר מתוקנת, היינו מיישרים קו עם אותם עסקים ומוותרים להם, כי בסופו של דבר גם אלה שבמאזנים נראים כאילו פתאום הכול בסדר, זה הכול שטויות, מסיבה אחת:

משה אבוטבול: גם אם החודש נראה שהוא הרוויח או היה קצת מאוזן, חודש קודם הוא ספג נזקים, וחודש אחרי הוא גם ספג נזקים, ואז בעצם אותו עסק שלו מקרטע.

משה אבוטבול: אז במקום שהמדינה תבוא ותגיד, אני מיישרת קו, ומכל העסקים אנחנו לא לוקחים בחזרה את מה שנתנו, ומבינים שמעבר לאותם קריטריונים נוקשים שניתנו אז היו גם כן עוד דברים אחרים, דרמטיים, שגרמו להם לירידה ברווחים – זה היה הכי טוב.

משה אבוטבול: אבל אנחנו במדינת ישראל, ובמדינה למעשה יש כסף, אבל לא לזה, יש כספים לדברים אחרים.

משה אבוטבול: נמצאו הרבה כספים לאותם נורבגים, שלצערנו מותירים אותנו פה עם חלל ריק.

משה אבוטבול: לא תמצאו פה עכשיו לא נורבגי, לא ישראלי ולא כלום מהקואליציה.

משה אבוטבול: למה, מעניין אותם משהו?

משה אבוטבול: משאירים אותנו פה לבד לדבר ולנאום.

משה אבוטבול: למה שלא יבואו להקשיב קצת לדברים אותם שרים?

משה אבוטבול: הינה, השמות שלהם פה זוהרים באדום.

משה אבוטבול: היכן קארין, היכן נחמן שי, איפה כל השרים האלה?

משה אבוטבול: גדעון סער?

משה אבוטבול: שלא נדבר על ראש הממשלה – רגע, נסתכל בשעון, לא, דווקא עכשיו זה אחרי שנת צוהריים, אני לא מבין למה הוא לא פה.

משה אבוטבול: שנת צוהריים הייתה.

משה אבוטבול: הוא הרי נוסע בשבת להגיע לו לרוסיה.

משה אבוטבול: למה?

משה אבוטבול: למה הוא נוסע בשבת להגיע לרוסיה?

משה אבוטבול: שיישן טוב בשבת, ואז, ביום חול הוא יוכל לתפקד טוב גם בלי שנת צוהריים.

דוד אמסלם: מה אתה רוצה, שהוא ייסע ביום חול?

דוד אמסלם: הוא נוסע רק בשבת.

משה אבוטבול: ביום חול – תעבוד קשה.

משה אבוטבול: במדינה שלנו אתה לא יכול לקחת את הפריבילגיה הזאת, מר בנט, לבוא לישון צוהריים.

משה אבוטבול: עכשיו, אתה תגיד לי, אז מתי אני אישן?

משה אבוטבול: תישן בשבת.

משה אבוטבול: במקום ללכת לעשות ניסיונות תיווך כושלים, שלא הועילו ולא פועלים – הוא לא נגע ולא פגש שם שום דבר – שילך לישון בשבת.

משה אבוטבול: ינוח טיפה כמה שעות טובות, יבוא רענן, וכל השבוע יתפקד טוב, לא ככה, חלקית, עם שנת צוהריים, ואולי גם בין שינה לשינה.

משה אבוטבול: כמו בדיאטה – דוד, אתה יודע, יש בדיאטה ארוחות אבל גם כן נותנים לך ארוחות ביניים, כל מיני קטנים, אתה יכול ככה.

משה אבוטבול: אז גם הוא אולי צריך ככה קצת שנת ביניים.

משה אבוטבול: יש שנת לילה, שנת צוהריים, ואולי גם באמצע עוד איזה שינה פה או שינה שם.

משה אבוטבול: אנחנו פה בשינה טובה, שנה טובה, שינה טובה.

משה אבוטבול: אז תבינו את הנקודה הזאת.

משה אבוטבול: יש הרי זמן ללכת לתווך בין כל הענקים האלה, ענקי העולם מתקשרים אליו.

משה אבוטבול: אתה יודע מה זה, אני עומד נפעם והמום – איפה, לא גילינו את הכישרון הזה שנים רבות, איפה הוא היה?

משה אבוטבול: איפה האדם הזה הסתתר עם הכישרונות שלו, הטובים?

משה אבוטבול: אבל אם הוא היה רוצה באמת להיות הגון, הוא גם היה כותב ספר איך מנצחים במלחמה, והיה נותן את זה לפוטין, לתת לו את זה, להגיד לו: הינה, קח, ככה מנצחים מלחמה.

משה אבוטבול: אבל כשמדובר פה בעסקים, אין להם כסף.

משה אבוטבול: יש כסף לנורבגים, יש כסף לרפורמים, יש כסף לחתולים, יש כסף לכול.

משה אבוטבול: כשזה מגיע לעסקים אין מצב לתת להם.

משה אבוטבול: לכן אני באמת רוצה לברך את אותם בעלי עסקים, שבסייעתא דשמיא – אנחנו אומרים את זה בקול גדול – בסייעתא דשמיא, הצלחנו קצת להמתיק לכם את הגלולה המרה של הממשלה הזאת.

משה אבוטבול: ואנחנו מקווים שבעזרת השם גם אתם תתחזקו.

משה אבוטבול: אנחנו איתכם.

משה אבוטבול: ואני מסיים בזה שאני אומר: תיזהרו בממשלה, כי עסק שנפתח, אם אחרי זה הוא נסגר, קשה מאוד לשכנע את אותו בן אדם לתת לו אומץ לפתוח מחדש.

משה אבוטבול: תרחמו על אלה שעבדו, ומהכסף שלהם פתחו את העסק והשקיעו מיליונים, שעכשיו הם צריכים לסגור את העסק.

משה אבוטבול: קצת בושה לא תזיק להצלחת העניין.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, התבשרנו אתמול, שלשום יותר נכון, שקבר הרשב"י, רבי שמעון בר-יוחאי, נסגר ביום ז' באדר.

אוריאל בוסו: הלילה יהיה יום הולדתו של משה רבנו, ולפי כל מה שנאמר גם יום לידתו של משה רבנו.

אוריאל בוסו: ולמה נסגר קבר רבי שמעון בר-יוחאי – אגב, ביום הזה, היום באים אליו אלפי אנשים?

אוריאל בוסו: בשל ליקויי בטיחות שהמועצה המקומית מצאה.

אוריאל בוסו: עכשיו, אני רוצה לשאול שאלת תם, קודם כול.

אוריאל בוסו: אם ליקויי בטיחות יש במקום, למה זה לא נסגר לפני חודש?

אוריאל בוסו: למה לא שלשום?

אוריאל בוסו: מה קרה, עכשיו מצאתם?

אוריאל בוסו: אבל נקודה נוספת – שמונה חודשים מאז אסון מירון עברו.

אוריאל בוסו: הקימו ועדת חקירה, סיורים, יח"צ, סיפורים.

אוריאל בוסו: ליקויי בטיחות בתוך המתחם זה דבר שהוא די פשוט.

אוריאל בוסו: הרי יש שם מבנה, יש תאורה – כן או לא.

אוריאל בוסו: אין הרבה דברים לעשות שם מלבד להסדיר את זה, את הכניסות ואת היציאות, אבל סוגרים.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, יעלה בדעתך – אם עיריית ירושלים תבוא לעשות סיור במשכן והיא תמצא ליקויי בטיחות, לא יסגרו את המשכן, יתקנו את זה מייד.

אוריאל בוסו: יגידו: איך אנחנו עושים שהמשכן לא יהיה סגור אפילו יום אחד?

אוריאל בוסו: אבל קבר רבי שמעון בר-יוחאי, שנמצא בחצר האחורית של הרגשות של מקבלי ההחלטות, יכול להיסגר ביום כזה חשוב.

אוריאל בוסו: זה מראה על אטימות, מראה על חוסר חשיבה, והכי חשוב – זה מראה על אי-הבנה בסיסית של מה שהמקום הזה מסמל.

אוריאל בוסו: ואגב, זה כבר מראה לי מה יהיה בהילולת רבי שמעון בר-יוחאי בל"ג בעומר עצמו, זה קדימון.

אוריאל בוסו: אף אחד לא באמת הולך לטפל.

אוריאל בוסו: לקחו דחפורים, הרסו את המתקנים בכניסה, את הגשרים, את המעברים – ידעו לעשות.

אוריאל בוסו: ואז, שלושה ימים לפני ז' באדר יש ליקויי בטיחות וסוגרים את המתחם.

אוריאל בוסו: תבואו ותתקנו.

אוריאל בוסו: תבואו, תתקנו מייד, תטפלו.

אוריאל בוסו: תגידו מה שצריך ותעשו.

אוריאל בוסו: למה לסגור באבחת יד?

אוריאל בוסו: עד עכשיו לא ידענו מליקויי בטיחות?

אוריאל בוסו: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש: אתה יושב-ראש הכנסת, זה נושא ממלכתי לחלוטין.

אוריאל בוסו: יש אלפים ועשרות אלפים שאתה פוגע ברגשות שלהם.

אוריאל בוסו: אגב, לסגור את המקום הזה ליום אחד – וחלילה, לא רוצים לזלזל בחיי אדם ובסכנה, אבל זה מקום ממשלתי היום לכל דבר, לא רק מהיום.

אוריאל בוסו: אתם יודעים את הבעיה; תיכנסו, תטפלו בבעיות הבטיחות הללו, ותדאגו לכך שהמקום יהיה קביל, ואפשר יהיה להיכנס למקום ולהתפלל.

אוריאל בוסו: אבל אני חושב שזה המשך נוסף למגמה, ואני אדבר על זה גם בהמשך היום.

אוריאל בוסו: ראינו שבג"ץ ביקש תשובה לגבי הכנסת חמץ לבסיסי צה"ל.

אוריאל בוסו: זאת אומרת שצה"ל הוא כבר לא צבא העם, הוא לא כור ההיתוך הישראלי.

אוריאל בוסו: הוא לא מדיר את החרדים בנושא החמץ; לפי המכון לדמוקרטיה, למעלה מ-80% שומרים הלכות – גם אם לא קלה כבחמורה – שומרים איסור אכילת חמץ בפסח.

אוריאל בוסו: והרב שנתן את דעתו בבג"ץ הוא הרב אורי רגב.

אוריאל בוסו: הוא ייתן את דעתו.

אוריאל בוסו: זה כמו לקחת את יושב-ראש קבוצת טלגראס לוועדה למלחמה בסמים שייתן את דעתו.

אוריאל בוסו: הוא ייתן את דעתו מה ההלכה בהכנסת חמץ לבסיסי צה"ל.

אוריאל בוסו: זה פשוט עיוות התפיסה, זה חוסר הבנה, ואני חושב שעצם הבקשה של המדינה, לבקש תשובה על כזה דבר שהוא ברור זה מראה על חוסר – אני לא רוצה לומר שעל הדרה, כי זה הרבה יותר מכך – על חוסר הבנה בסיסי כלפי מי שבאמת רוצה להיות חלק מהדבר הממלכתי הזה שקוראים לו צה"ל ולהיות חלק מהמדינה.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לך, חבר הכנסת בוסו.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו עוברים לקבוצה השנייה, קבוצת יהדות התורה.

מיקי לוי: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש פתרון.

משה גפני: אני לא בטוח שצריך בכלל את הכנסת, אני חושב שאפשר להסתפק גם בלי זה.

משה גפני: איפה ראיתי?

משה גפני: ראיתי היום שלא מצליחים להביא את חוק הגיור, אז מה שעושים, בא מתן כהנא, השר לענייני דתות, והוא אומר, אני אביא את זה להחלטת ממשלה.

משה גפני: דברים שיורדים לשורשו של עניין, העם היהודי, איך מצטרפים לעם היהודי, מה מותר מה אסור, לא מביאים את זה לכנסת.

משה גפני: לא מביאים לכנסת בגלל שלא מצליחים להביא את זה לכנסת, או מסיבות של ויכוחים פנימיים בתוך הקואליציה, בתוך הממשלה, או מסיבות אחרות.

משה גפני: אז מגיע השר מתן כהנא, שאיננו מכיר את עבודת הכנסת והוא אומר שלא צריך את הכנסת, הוא יביא את זה לממשלה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, התופעה הזאת שפשוט מורידים עוד ועוד סמכויות של הכנסת – הוויכוח שמתנהל בחברה דמוקרטית בבניין הזה, מתנהל ויכוח בין ימין ושמאל, בין דתיים למי שאינם דתיים, בין יהודים וערבים.

משה גפני: בתוך הקבוצות עצמן כאן מתנהל הוויכוח מה מותר מה אסור.

משה גפני: הוא בא והוא רואה שהוא לא מסתדר פה בכנסת, הוא לא יודע, הוא לא יכול לנהל את הוויכוח הזה, אז הוא יביא את זה לממשלה.

משה גפני: דבר חמור, דבר שאסור לעשות.

משה גפני: אני מוחה על העניין הזה.

משה גפני: אני מקווה שזה לא נכון.

משה גפני: אני מקווה שבסופו של דבר, אם ירצו לקדם את העניין הזה יביאו את זה לכאן, ושכאן יתנהל הוויכוח.

משה גפני: ודעתי היא ברורה.

משה גפני: יושב פה חמד עמאר, השר חמד עמאר.

משה גפני: הוא יספר לכם שאצל הדרוזים מי שנולד דרוזי הוא דרוזי, הוא לא יכול פתאום להצטרף.

משה גפני: אצל הנוצרים יש מצווה של מיסיון, להביא כמה שיותר אנשים בעולם שיהיו נוצרים.

משה גפני: אצלנו לא.

משה גפני: אנחנו לא אומרים שמי שנולד יהודי הוא יהודי, אנחנו אומרים שמי שנולד יהודי הוא יהודי, אבל אם מישהו רוצה להצטרף, עם כל הקשיים שבדבר, לאומה היהודית – זה לא קל, זה לא מובן מאליו.

משה גפני: ופה באים ורוצים להפוך את הכול, לשנות סדרי בראשית.

משה גפני: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: שמעתי כאן את יריב לוין קודם.

משה גפני: הוא דיבר היום, וזה נכון: מדינת ישראל היא מדינתו של העם היהודי.

משה גפני: היא נדרשת להציל יהודים שנמצאים בכל העולם.

משה גפני: לזה יש את חוק השבות, שהוא חוק לא דמוקרטי; הוא אומר שאם יש יהודי באיזשהו מקום בעולם, אנחנו קוראים לו לעלות לישראל.

משה גפני: אנחנו רוצים.

משה גפני: גם אם הוא נמצא בצרה, גם אם הוא נמצא במקום של מלחמה, גם אם הוא נמצא במקום של אושר – לא רלוונטי.

משה גפני: יהודי שיבוא לכאן, אנחנו נותנים לו את כל מה שהמחוקק קבע, אנחנו מקבלים אותו בזרועות פתוחות.

משה גפני: לא קבענו שבכל מקום בעולם שיש מלחמות ושיש קשיים – בסודאן, באריתריאה, בכל מיני מקומות בעולם, אנחנו לא קוראים להם לבוא.

משה גפני: אנחנו נעשה מה שאפשר לעזור במקומות שאנחנו יכולים לעזור, אבל אני לא הופכים את מדינת ישראל להיות מדינה שהיא לא מדינת היהודים.

משה גפני: והמציאות הזאת – דיבר איתי הרב בקש ודיבר איתי הרב זלצמן ודיברו איתי רבים שנמצאים באוקראינה בסכנת נפשות.

משה גפני: לא עובדים כמו שצריך על הצלת יהודים.

משה גפני: עובדים על הגירה כללית והופכים את מדינת ישראל למדינה אחרת.

משה גפני: היום המדינה היא, ברוך השם, מדינה שיכולה לעמוד על רגליה.

משה גפני: זה לא מה שהיה לפני 70 שנה.

משה גפני: זו מדינה שרבים רוצים לעלות אליה.

משה גפני: בזה צריך לקבל החלטה, זה לא שהממשלה עושה את זה במחי יד ובמחי החלטה של שרת הפנים.

משה גפני: אבל כנראה שבקדנציה הזאת משתנים סדרי בראשית.

משה גפני: משתנים דברים, ואנחנו עלולים למצוא את עצמנו, אם אכן הממשלה הזאת תחזיק מעמד זמן רב – ואני מקווה שלא, וגם מסתמן שלא; היא לא תחזיק מעמד זמן רב, אבל אם חס וחלילה זה יקרה, אנחנו נראה משהו אחר כאן במדינה הזאת.

משה גפני: נראה מדינה מסוג אחר.

משה גפני: אני כבר מסיים.

מאי גולן: העיקר לא מדינה יהודית, כל דבר אחר שיהיה פה.

מאי גולן: מדינת כל מסתנניה, כל אזרחיה, העיקר לא יהודים.

משה גפני: צודקת.

מאי גולן: מהגריה, פליטיה.

משה גפני: לכן, אני מאוד מקווה שהממשלה הזאת, ימיה ספורים.

משה גפני: אני לא יודע אם את עוקבת אחרי מה שקורה בממשלה, אבל שם זה חרב איש ברעהו.

מאי גולן: ברור.

משה גפני: אין לך יכולת לתאר עד כמה – וזה גם מובן מאליו: מה הקשר בין מפלגה כזאת ומפלגה אחרת – אין שם – בין המפלגות השונות?

משה גפני: והתוצאה היא תוצאה הרסנית.

משה גפני: היא תוצאה הרסנית גם כאשר אנחנו מדברים על המלחמה, שכולנו מתפללים שהיא תיפסק, המלחמה הזאת, שיש בה שפיכות דמים מיותרת.

משה גפני: האם אנחנו הופכים להיות המושיעים של העולם?

משה גפני: האם זה התפקיד של המדינה כאן?

משה גפני: התפקיד של המדינה זה לעזור ליהודים לעלות לארץ.

משה גפני: אנחנו קוראים להם לעלות לארץ ואנחנו נעזור להם כאן בארץ.

משה גפני: אנחנו לא הולכים לטפל בכל העולם, בגלל שאם מטפלים בכל העולם למה קיבלו החלטות שלא לעזור לסודאנים ולמה לא לעזור לאריתריאים ולמסתננים, לכולם?

מאי גולן: או לסורים, לתימנים, לעיראקים.

משה גפני: הרי אם ניתן למתן כהנא להפיק את זממו, יבואו המסתננים ויגידו, מה, אני גם יהודי ומגיע לי על פי חוק השבות.

מאי גולן: גיירו אותי, אני יהודי.

משה גפני: לכן הסכנה היא גדולה, וצריך כמה שיותר מהר להפיל את הממשלה הזאת.

מאי גולן: אמן.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

מאי גולן: אמן, כן יהי רצון.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת גפני.

מיקי לוי: חבר הכנסת ליצמן – איננו; חבר הכנסת מקלב – איננו?

מיקי לוי: אתה לא במקומך אז לא זיהיתיך, אני מתנצל.

מיקי לוי: לא היית במקום שלך, אז לא הצלחתי.

מיקי לוי: לכמה זמן אתה זקוק, חבר הכנסת מקלב?

אורי מקלב: אני אעשה את זה קצר.

מיקי לוי: חמש דקות פלוס?

אורי מקלב: אל תמדוד אותי בדקה, אבל אני ממש לא ארחיב.

מיקי לוי: אין בעיה.

מיקי לוי: זה בסדר, אני לא בולם אותך אם תגלוש.

אורי מקלב: חשובה לנו פנייתה של חברת הכנסת מירב בן ארי.

אורי מקלב: חברת הכנסת מירב בן ארי פנתה אלינו שאנחנו נצמצם בזמן.

אורי מקלב: אומנם יש לנו מגילות ארוכות, זה זמן של חשבון נפש, אבל נתמקד בנושא אחד.

אורי מקלב: אני מבין שיש – אבל ראוי החוק שלך, מירב, שהכתפיים שלו רחבות, שיכיל הרבה דברים, על החוק שלך, על זמן הדיבור על חוק שלך.

אורי מקלב: אולי הוא יעשה לנו טוב בדברים שאנחנו פונים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו ממש בדקות האלה נכנסים לתאריך של ז' אדר, ממש עכשיו.

אורי מקלב: ז' אדר זה יום מאוד חשוב, יום מיוחד, יום פטירתו של משה רבנו.

אורי מקלב: יום ראוי לתפילה, לבקשות.

אורי מקלב: אין כמו הימים האלה שהם ימי – יש הרבה מה לבקש על היהודים בכל העולם, על היהודים ברוסיה, על היהודים באוקראינה, באופן כללי על המצב שלנו פה.

אורי מקלב: יש לנו על מה להתפלל.

אורי מקלב: בז' באדר יש מסורת מאוד גדולה.

אורי מקלב: זה גם היום שבו בחברות הקדישא צמים, באותו יום, ועושים את חשבון הנפש שלהם בטיפול במתים, ומעלים במשניות – מציינים כאלה שמקום קבורתם לא נודע, ז' באדר זה היום שבו מציינים את יום השנה.

אורי מקלב: זה יום של כמה דברים, יום מאוד מכובד ומצוין בלוח העברי, היהודי, של המסורת, של השורשים, יום שראוי לתפילה.

אורי מקלב: אין כמו המקום של מירון.

אורי מקלב: מצאו בו מקום שבו מתפללים.

אורי מקלב: באים אלפי איש להתפלל.

אורי מקלב: זה לא בסדר גודל של ל"ג בעומר, אבל אלפי איש באים נטו להתפלל ביום הזה.

אורי מקלב: זה יום של ערגה, יום של בקשה.

אורי מקלב: והשערים חסומים, השערים חסומים.

אורי מקלב: הרי אי-אפשר לחשוד בנו שאנחנו לא עדים ולא ערים ולא תומכים במה שקרה בל"ג בעומר, ושצריך להיזהר ואסור להסתכן.

אורי מקלב: ואתה רואה שעושים שם מהפכות – הורסים מבנים ששימשו והייתה להם חשיבות, ודרכים.

אורי מקלב: אנחנו מקבלים את זה בצער רב ובכאב רב, אבל בהנחה שרוצים באמת לעשות יותר טוב, שלא יחזור.

אורי מקלב: אבל לסגור מקום של תפילה בגלל שזה לא עומד בתקנים, שעדיין לא נתנו לכולם את הרשות, זה בריחה, זה חוסר אחריות, זה חוסר רגישות.

אורי מקלב: זה לא משהו שיש עכשיו, שהמקום הזה לא יכול להכיל אלפי איש.

אורי מקלב: צריך לסדר דברים, אבל לסדר, לא לברוח.

אורי מקלב: איך אפשר לעשות דבר כזה?

אורי מקלב: איך אפשר ביום כזה, בימים קשים כאלה, למנוע מאנשים את תפילתם ואת בקשתם ולפגוע ברגשותיהם וגם באמונתם בעניין הזה?

אורי מקלב: הדברים האלה, צריך לדעת שיש להם השפעה.

אורי מקלב: אי-אפשר שאנחנו נדבר ונמחה, ואנחנו יכולנו להאריך בעניין הזה, ובלי להתייחס.

אורי מקלב: זה מביא אותנו גם לרגשות שהיו בנו במקומות תפילה כשאנחנו היינו מדברים על רוסיה ואוקראינה.

אורי מקלב: אתה הרי יודע, אתם יודעים שאומן הוא מקום שהפציצו.

אורי מקלב: לא נשאר אפילו מישהו אחד, או כמעט לא נשארו אנשים, והיו מאות איש שחיו באומן, חיו יהודים, וכיום עזבו את המקום.

אורי מקלב: ודרך אגב, סיפר לי חבר של בעל מלון שם שהוא לקח שומר מבני המקום באומן שישמור לו על המלון שלו.

אורי מקלב: הוא עזב, סגר את זה על מנעול.

אורי מקלב: לא עוברות שעתיים – הוא מטלפן אליו ואומר לו: יש לי בקשות לפתוח את זה.

אורי מקלב: הוא אומר לי: מי רוצה לפתוח את המלון?

אורי מקלב: הוא אומר לו: יש הרבה אנשים לא יהודים שהיו באוקראינה והם רוצים מקום מפלט.

אורי מקלב: אין להם איפה להיות.

אורי מקלב: הם תיירו, או לצורך עסקים ולצורך דברים אחרים, והמקום הזה, המלון הזה, מלא בפליטים, גם בני ארצות ערב, אנשים בכלל לא יהודים שנמצאים במקום הזה כמקום מפלט.

אורי מקלב: המקום הזה משמש.

אורי מקלב: אבל אני רק רוצה להזכיר, וזה באמת בערגה ובכאב, וזה הציף לנו את זה שהיום בגבול של בלארוס ואוקראינה – שבגבול הזה לפני שנה וכמה חודשים עמדו מאות אם לא אלפי יהודים, ילדים, מבוגרים, צעירים, כמעט תינוקות, בקור האימים שהיה לקראת ראש השנה, ושם ישבו ימים ולילות על הגבול, וחיילים אוקראינים לא נתנו להם לעבור את הגבול.

אורי מקלב: הם הגיעו לבלארוס, ובבלארוס רצו לעבור משם לאוקראינה ומשם לקייב ולאומן ולא נתנו להם.

אורי מקלב: והיום, במקום הזה, לצערנו, הרוסים נכנסים דרך הגבול הזה, דרך המקום הזה, בדרכם לקייב, להפציץ את קייב.

אורי מקלב: המקום הכי קרוב להם להיכנס זה מהגבול הזה, מהמקום הזה, שנקרא גומל.

אורי מקלב: אלה דברים שאומרים לנו ומחזירים אותנו לדברים האלה, ואי-אפשר, כשמדברים על מקומות כאלה, לשכוח שראש הממשלה האשים את החוזרים השנה בזיוף בדיקות, ומאות איש נחקרו והואשמו והושמצו והיהדות כולה הושמצה.

אורי מקלב: אני לא נוהג להיות באומן, אבל אני מזדהה עם אנשים שכל חטאם הוא שהם באים להתפלל, באים לפי המסורת ולפי הצרכים הדתיים שלהם, והוא האשים אותם.

אורי מקלב: והרי כמובן שזה לא היה נכון, האשימו אותם לשווא, ואף אחד לא בא והתנצל, גם לא ראש הממשלה.

אורי מקלב: ראש הממשלה לא התנצל.

אורי מקלב: ראש הממשלה הוא שפנה לזלנסקי שלא ייתן להם לעבור, הוא זה שפנה, והיום מערכת היחסים שלהם היא מתוחה.

אורי מקלב: אני לא יודע אם אין חשבונות בדברים האלה, ואנחנו צריכים בסופו של דבר לראות איך מתגלגלים הדברים.

אורי מקלב: לקחת ראש ממשלה שהיה קומיקאי ונהפך לראש ממשלה, ולצערנו, ראש הממשלה הקיים נהפך לקומיקאי בדברים שלו, בצורת ההתייחסות שלו כאן לאופוזיציה, בהבעת הפנים שלו, בצורת הידיים, בכל מיני דברים שהוא עשה, שהוא יותר קומיקאי היה מאשר ראש הממשלה, לצערנו.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שיש קשר בין הדברים.

אורי מקלב: אני חושב שצריך לנסוע.

אורי מקלב: על דברים – צריך זכויות, צריך הצלחות.

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים מה השליחות שלו תביא.

אורי מקלב: לצערנו, אנחנו לא בטוחים שהיא הייתה שליחות מוצלחת, אבל ודאי שכשראש ממשלה דתי נוסע בשבת, בפגיעה, אם היה מוכח שהדברים היו בדחיפות כזאת שלא יכול לחכות שעתיים-שלוש, היינו אומרים פיקוח נפש.

אורי מקלב: אבל משהתברר לימים שלדברים האלה לא הייתה משמעות אמיתית של שעתיים, אנחנו באמת מצירים על כך.

מיקי לוי: אם הוא מוכן, בבקשה.

מיקי לוי: יש לו 25 דקות.

קריאה: הוא רוצה - - -

אורי מקלב: לא, לא.

אורי מקלב: אני סיימתי את זה.

אורי מקלב: ולכן אנחנו רואים את הדברים האלה – לדרכים יש חשבונות.

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים מה מביא את מה.

אורי מקלב: צריך להיות חכמים.

אורי מקלב: היזהרו בדרככם ובדבריכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש.

מיקי לוי: כמה זמן נחוץ לך, בבקשה?

מאיר פרוש: מה?

מיקי לוי: כמה זמן נחוץ לך?

מאיר פרוש: אני אשתדל בשש דקות.

מיקי לוי: בבקשה.

מאיר פרוש: תודה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום בסיום הכנס השני, כנס קיץ, כנס חורף.

מאיר פרוש: בימים אלה גם ימלאו תשעה חודשים לממשלה הנוכחית, וזה הזמן לסכם את מעללי הממשלה, בתקווה שלי שהיא לא תאריך ימים ותחלוף מהעולם במהרה ותבוא ממשלה טובה יותר.

מאיר פרוש: למעשה, ניתן לראות שבכל דבר ועניין שהיה אפשר לפגוע בצביון היהודי בישראל, הממשלה הזו פעלה לעשות.

מאיר פרוש: מה אנחנו רואים בממשלת הכלאיים הזו?

מאיר פרוש: אנחנו רואים ממשלה שאינה מתחשבת ביהדות החרדית, הדתית והמסורתית, פוגעת בסטטוס קוו, רומסת את השבת, מנסה לפגוע בקדושת הכותל, פוגעת בקדושת המשפחה, פוגעת בקדושת המתים, פוגעת בחלשים ובמיעוטים ובמשפחה החרדית ללא חמלה.

מאיר פרוש: בנאום זה אגע במתווה הכותל ובניסיון לתת לרפורמים לגיטימציה ודריסת רגל בכותל המערבי.

מאיר פרוש: מה זה מתווה הכותל?

מאיר פרוש: אני לא מכיר מציאות שבה מישהו בא לכותל ולא יכול לגשת לכותל ולהתפלל.

מאיר פרוש: לא רק שכל יהודי יכול להגיע לכותל – אני רואה גם יפנים וגם סינים שניגשים לכותל, אני רואה רבים מאומות העולם, ומי שרוצה יכול להגיע, לגשת ולהתפלל.

מאיר פרוש: מה זה מתווה לרפורמים?

מאיר פרוש: הרפורמים לא רוצים להתפלל, ואם הם רוצים, מי לא נותן להם להתפלל?

מאיר פרוש: כשהתחיל בכנסת לפני יותר מ-50 שנה הוויכוח על ההכרה ברפורמים והכותל, ראשי הרפורמים כתבו לאבי, זיכרונו לברכה: בעיניים שלנו הכותל זה קיר תומך לבית מטבחיים של בקר ויונים שעשיתם בבית המקדש, בהר הזה.

מאיר פרוש: אנחנו צריכים לומר להם: עפרא לפומיה.

מאיר פרוש: כך הם התייחסו לכותל.

מאיר פרוש: הם באותו מכתב גם כותבים: את חומת הבכי שלנו ניתן היה למצוא באסן, בהרי הרץ, שם הוקם הטמפל הרפורמי הראשון בשנת 1810, או אולי על חומת ה-synagogue החדש באורניינבורג שטראסה בברלין, ששניהם נהרסו על ידי הנאצים.

מאיר פרוש: ואני רוצה גם לומר לתשומת לב הרביי הרפורמי בוועדת החוקה – הם במכתב שלהם גם מביעים צער על הרביי'ס הרפורמים שהחלו להגיע לכותל המערבי ולהתרגל לדת של היהודים החרדים.

מאיר פרוש: וככה הם מבכים את גורל הרפורמים וכותבים: "למרבה הצער, כבר היום יש לנו קבוצה חשובה מאוד של רבנים בתוך היהדות הרפורמית שכבר לא שומרים על המסורת של היהדות הרפורמית, והם מנסים 'להסתגל' לאותה 'מסורת הדם והאדמה' שאתה", פרוש, "מייצג בצורה כה רבה".

מאיר פרוש: השבוע פרסם חבר הכנסת הרב בוסו תיעוד של אותו רביי רפורמי מוועדת החוקה אומר, ואני מצטט; לפני כמה שנים הוא אמר את זה: "קודם כול הכותל הוא בירושלים, שזה כבר חיסרון דרמטי, לשיטת הרב שלי.

מאיר פרוש: פשוט", הוא אומר, "לא מצליח להבין איך בית המקדש השני לא נבנה במרכז תל אביב.

מאיר פרוש: חוץ מזה":, הוא מוסיף, "ב-07:00 בבוקר.

מאיר פרוש: מי מתפלל ב-07:00 בבוקר?

מאיר פרוש: " ראיתם פעם יהודי רפורמי שקם ביוזמתו בשעה הזו?

מאיר פרוש: כך היה גם אחרי שבלפור נתן את ההצהרה שלו.

מאיר פרוש: ראשי הרפורמים יצאו אז נגד הצהרת בלפור.

מאיר פרוש: אז בשביל מי הם נאבקים, אלה?

מאיר פרוש: איזו קואליציה מוזרה זו, איזו ממשלה.

מאיר פרוש: עבור מי הם נאבקים, עבור מי שנלחמים בכל מה שקדוש ויקר לעם היהודי?

מאיר פרוש: את הרפורמים לא מעניין הכותל – מעניינת אותם הכרה רשמית, וברגע שיכירו בהם בעניין הכותל, לקבל חלקת כותל משלהם, הם יגישו מייד את הדרישה להכרה בנישואים, בגירושים, בגיור, בכשרות רפורמיים.

מאיר פרוש: הם כבר גם הצהירו שזו רק תחילת המערכה לשינוי הממסד הדתי הממלכתי במדינת ישראל, וחלק ממערכה משמעותית הרבה יותר לפירוק הרבנות הראשית והזרם האורתודוקסי.

מאיר פרוש: מישהו חושב שכל המטרה של הרפורמים היא לבוא להתפלל בכותל?

מאיר פרוש: מישהו ראה פעם את לפיד מתפלל בכותל?

מאיר פרוש: מישהו ראה פעם את השרה מיכאלי מתפללת בכותל?

מאיר פרוש: הם לא רוצים להתפלל.

מאיר פרוש: כל עניינם זה לריב עם הציבור החרדי, הדתי והמסורתי בישראל.

מאיר פרוש: רק ביום שישי האחרון הגיע אותו רבי רפורמי שיושב בוועדת החוקה, הצטלם לעיני העיתונאים, ומנסה בכל הכוח לנעוץ את הטלפיים בכותל המערבי, ואתם יודעים על מי נאמר: נעץ טלפיים בכותל המערבי.

מאיר פרוש: והוא נועץ את הטלפיים בכל מה שקשור ליהדות, וגם השתמש בחסינות שלו להכניס ספר תורה לרחבת הכותל המערבי, לעזרת הנשים, בניגוד לתקנות שם.

מאיר פרוש: אני אמרתי השבוע שכל עוד הוא מפריע לסדר ברחבת הכותל, אנחנו נפריע לו לנהל כאן את ועדת החוקה.

מאיר פרוש: עצם הימצאותו בעניין הזה זה אות קלון לממשלה – הייתי מגדיר את זה number one.

מאיר פרוש: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

מיקי לוי: עד שחבר הכנסת אייכלר יגיע – הודעה לסגנית מזכירת הכנסת.

מיקי לוי: בבקשה.

ראדה חסייסי: תודה.

ראדה חסייסי: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ראדה חסייסי: הצעת חוק מוקד חירום רפואי טלפוני, התשפ"ב–2022, של חברי הכנסת משה גפני, עידית סילמן וקבוצת חברי כנסת.

ראדה חסייסי: מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב אשר, משה ארבל, אוסאמה סעדי, אבי מעוז ויבגני סובה בנושא:

ראדה חסייסי: חידוש חלוקת הכרטיסים הנטענים לרכישת מזון ומוצרים חיוניים למשפחות מוחלשות, כפתרון ליוקר המחיה.

ראדה חסייסי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיקי לוי: בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה שקורה עכשיו במירון זו שערורייה ופגיעה עמוקה מאוד ביסודות ובשורשים של כל יהודי מאמין, ובמה שרוב היהודים בארץ ישראל מאמינים בו.

ישראל אייכלר: זה מראה את ההתנהלות של מדינת ישראל כלפי כל מה שנוגע לשם אלוקי ישראל, לתורת ישראל, לשומרי התורה בישראל ולמאמינים בישראל.

ישראל אייכלר: קודם כול, אני רוצה לומר שהיום בלילה זה ז' באדר, והגמרא אומרת שזה יום הלידה ויום הפטירה של משה רבנו.

ישראל אייכלר: וכתוב שרבי שמעון בר יוחאי הוא נשמת משה רבנו, ולכן היות שקבר משה – ולא ידע איש את קבורתו, אז יהודים עולים בז' באדר למירון, לרבי שמעון בר יוחאי.

ישראל אייכלר: אני זוכר, כשהייתי ילד, הרב נריה, זיכרונו לברכה – בצלאל, אתה זוכר את התקופה שהרב נריה ותלמידיו היו באים לרקוד בז' באדר במירון?

ישראל אייכלר: זה היה חלק מהחינוך של תנועות הנוער, של בני עקיבא, שהיו מגיעים לשם, לצד החרדים שהיו מגיעים מירושלים.

ישראל אייכלר: לא חלמתי מעולם שיכול לקרות דבר כזה שסוגרים את רבי שמעון בר יוחאי.

ישראל אייכלר: וכמובן שהסיפור הנורא, שמאוד רגיש לדבר עליו בכלל, מה שקרה בל"ג בעומר וועדת החקירה, והדברים האלה שצריכים תיקון, בוודאי צריכים תיקון.

ישראל אייכלר: והתיקון הראשון הוא שלא יהיה מצב שבו אין בטיחות במקום בכל מה שאפשר, אבל העצה היא לסגור את רבי שמעון בר יוחאי?

ישראל אייכלר: מישהו יעז לסגור מסגד, להבדיל, בגלל שיש איזו בעיה עם החשמל?

ישראל אייכלר: היו אומרים לי שמצאו שהייתה רעידת אדמה ושהמבנה מסוכן, גם אז הייתי חושב, אבל חשמל?

ישראל אייכלר: שמונה חודשים מל"ג בעומר לא היה אפשר להחליף את החשמל?

ישראל אייכלר: זה לא החשמל – זה הזלזול.

ישראל אייכלר: קודם כול, זו ההתנהלות הביורוקרטית הישראלית, שאף אחד לא רוצה לקחת אחריות בשום מקום.

ישראל אייכלר: מה שקורה אצל רבי שמעון בר יוחאי קורה בכל מקום היום בארץ, בכל תחום.

ישראל אייכלר: אנשים לא רוצים לקחת אחריות על שום דבר, ולכן אני לא מצביע על האחראי הזה או האחראי הזה.

ישראל אייכלר: גם ועדת החקירה תצטרך להחליט על דברים כאלה, וגם לא תוכל.

ישראל אייכלר: אבל עצם העובדה שאפשר למנוע מיהודים להגיע לרבי שמעון בר יוחאי זו חוצפה.

ישראל אייכלר: זה מצדיק התקוממות.

ישראל אייכלר: למזלנו, הציבור החרדי הוא ציבור שלא מתקומם.

ישראל אייכלר: הוא יודע שהוא חי בגלות, גם בין יהודים.

ישראל אייכלר: הוא חי תחת שלטון שתודה רבה שהוא נותן לנו לחיות פה.

ישראל אייכלר: אז הוא לא מתקומם.

ישראל אייכלר: איזשהו ציבור היה מסכים לדבר כזה, לסגור את המקום הקדוש שלו?

ישראל אייכלר: למה, בגלל בעיות חשמל?

ישראל אייכלר: אי-אפשר היה לתקן את זה לפני ז' באדר?

ישראל אייכלר: אני לא מאמין שבז' באדר זה קרה.

ישראל אייכלר: אבא שלי, זיכרונו לברכה, נסע למירון בל"ג בעומר תשכ"ז; כשהיו ימי המתנה, לפני ששת הימים, אנשים פחדו לנסוע.

ישראל אייכלר: בצפון היה מאוד מסוכן, ליד הג'רמק.

ישראל אייכלר: אז היו יהודים, שבמסירות נפש נסעו למירון בל"ג בעומר.

ישראל אייכלר: ז' באדר, בכל שנה, הם היו מגיעים.

ישראל אייכלר: מה זה נקרא לסגור את המקום?

ישראל אייכלר: זה מראה על בוטות, זה מראה על ניכור, ואני לא רוצה להגיד מילים יותר חריפות, אבל זה מראה בעיקר שיש התנהלות של שלטון של חלטורה.

ישראל אייכלר: תשאלו במשרד הדתות מי אחראי?

ישראל אייכלר: יגידו: המרכז.

ישראל אייכלר: המרכז, מי אחראי?

ישראל אייכלר: המשרד.

ישראל אייכלר: המשרד?

ישראל אייכלר: העירייה.

ישראל אייכלר: כל התירוצים האלה לא מעניינים אותי כשאני רואה חומות סגורות.

ישראל אייכלר: ויש מספיק משטרה – אין מספיק שוטרים לטפל בפשע, אבל יש מספיק שוטרים כדי לסגור את רבי שמעון בר יוחאי שמא יהודי יוכל להיכנס לשם, ויש שם איזה חוט חשמל שלא מסודר.

ישראל אייכלר: אלה דברים מקוממים, וזה מזכיר לי גם את הסגר שהיה בימי הקורונה.

ישראל אייכלר: אילו שכונות סגרו בארץ ישראל?

ישראל אייכלר: הקורונה הייתה מחלה של כולם.

ישראל אייכלר: רק את השכונות החרדיות סגרו.

ישראל אייכלר: את בני ברק הפכו לגטו סגור.

ישראל אייכלר: עיריית רמת גן עשתה חומה שהיהודים לא יעברו מהגטו הזה לעיר רמת גן.

ישראל אייכלר: מאותו הטעם של קורונה, לא דאגתם לבריאות כשעשיתם סגר, וזעקתי מפה: סגר זו לא תרופה.

ישראל אייכלר: היום הממשלה החדשה אומרת: סגר זו לא תרופה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אני טענתי את זה לפני שנה: סגר זו לא תרופה.

ישראל אייכלר: ועכשיו סגר של רבי שמעון בר יוחאי?

ישראל אייכלר: אני מתקומם בשם כל המאמינים בארץ ישראל נגד השלטון שמנע את התיקון של החשמל וסגר את רבי שמעון בר יוחאי.

ישראל אייכלר: אני מרגיש את הזעקה של כולם.

ישראל אייכלר: אנחנו לא נשכח ולא נסלח שבז' באדר לא נתנו לנו להיכנס לרבי שמעון בר יוחאי, נשמת משה, ולשמוח בהילולת משה רבנו; זכותו תגן עלינו ועל כל ישראל.

מיקי לוי: אמן.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

מיקי לוי: אם כך, תמו דוברי יהדות התורה.

מיקי לוי: קבוצת הציונות הדתית – חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': יש שר?

מיקי לוי: כן, חמד עמאר פה.

מיקי לוי: השר חמד עמאר?

מיקי לוי: הינה הוא.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, אני מקבל בשעות האחרונות בזעזוע גדול מאוד את התמונות והסרטונים מציון הרשב"י, רבי שמעון בר יוחאי, בערב ז' באדר.

בצלאל סמוטריץ': אמר קודם חבר הכנסת אייכלר: בזוהר מובא שרשב"י היה מניצוץ נשמתו של משה רבנו, שיום פטירתו חל בז' באדר ומקום קבורתו לא נודע.

בצלאל סמוטריץ': ומנהג, לפחות 120 שנה, שיש תיעוד למנהג הזה, שעולים בז' באדר לציון הרשב"י.

בצלאל סמוטריץ': כמה דמעות נשפכות שם, כמה תפילות נישאות שם, כמה כיסופים וערגה.

בצלאל סמוטריץ': ופתאום, שלשום בלילה, מתקבל איזה דוח של חברת חשמל שיש ליקויים במבנה עצמו, בציון, עד כדי כך שצריך לסגור.

בצלאל סמוטריץ': שלשום התפללו, לפני שלשום התפללו, לפני שבוע, לפני שבועיים, לפני חודש – לא קרה משהו חדש.

בצלאל סמוטריץ': אז סוגרים את הרשב"י, ואלפים ורבבות שרגילים לפקוד את הציון ולהתפלל ולשפוך שיחם בפני ריבונו של עולם לא יכולים לעלות.

בצלאל סמוטריץ': והמשטרה, עם מאות שוטרים – זה מבצע – סוגרת מלמטה, וצריך ללכת מרחקים ברגל כדי להגיע לאיזה מקום רחוק ולצפות.

בצלאל סמוטריץ': עזבו את הראש הקטן.

בצלאל סמוטריץ': אז יש איזה ליקוי חשמל – מה, אי-אפשר לתקן אותו בלילה?

בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותך, אתה היית מפקד מחוז ירושלים במשטרה, אדוני היושב-ראש, מישהו היה עושה בדיקת חשמל בהר הבית ומעז לסגור באחד מימי השישי של הרמדאן, להבדיל אלף-אלפי הבדלות, כי מישהו רוצה לכסת"ח את עצמו ויש איזה דוח של חברת החשמל?

בצלאל סמוטריץ': מלחמת עולם הייתה פורצת פה.

בצלאל סמוטריץ': לא היו עושים בדיקה כי אף אחד לא מעז להיכנס לשם, ואף אחד לא היה מעז לסגור.

בצלאל סמוטריץ': ואם היה צריך, היו מזעיקים ב-02:00 צוות של חשמלאים ומתקנים מה שצריך לתקן.

בצלאל סמוטריץ': ונניח – אז אי-אפשר ברחבה למעלה ואי-אפשר על הגג של הציון, איפה שמדליקים?

בצלאל סמוטריץ': אבל אין בעיה, זה חרדים, אז אפשר פשוט לסגור.

בצלאל סמוטריץ': כן, יש סרטונים של מחאות, וזה יסלים ויידלק לאלימות, ויש מי שנהנים מהתמונות האלה.

בצלאל סמוטריץ': אתם לא מצליחים להבין את עוצמת הכמיהה והרצון של אנשים להגיע לציון, לרבי שמעון בר יוחאי בז' באדר.

בצלאל סמוטריץ': איזה אטימות.

בצלאל סמוטריץ': ונניח שיש בעיה בחשמל – ושוב, אדוני היה מפקד מחוז.

מיקי לוי: היום לא תיקנו?

בצלאל סמוטריץ': לא, סגור.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, עכשיו, השמש שקעה, צאת הכוכבים, מתחילה ההילולה של משה רבנו.

בצלאל סמוטריץ': ואנשים עומדים שם ובוכים מול מחסומי המשטרה ולא מוכנים להיכנס.

בצלאל סמוטריץ': נניח שיש בעיה בחשמל – תורידו את החשמל.

בצלאל סמוטריץ': הרי המשטרה נותנים אישורים כל הזמן לאירועים זמניים כאלה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': יש אירוע, בונים אוהל, הופעה – תביאו גנרטור, תשימו שלושה פרוז'קטורים, בבקרה, בפיקוח, ותנו לאנשים להגיע לציון.

בצלאל סמוטריץ': זה לא יום רגיל.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לך, לדעתי, לחששי הגדול, זה פרומו למה שהולך להיות בל"ג בעומר.

בצלאל סמוטריץ': היו ליקויים, וצריך לתקן אותם, וכולנו בירכנו על ועדת החקירה, אבל הפתרון הוא לא להגיד: בסדר, אז לא נעשה ל"ג בעומר או נעשה משהו סמלי ונקרין אותו על מסכים.

בצלאל סמוטריץ': צריך לעשות כמו שעושים – להבדיל, שוב – במשחקי כדורגל.

בצלאל סמוטריץ': עושים משחקי כדורגל ושומרים על זה, ועושים הופעות של 100,00 איש במצדה ועושים סידורי ביטחון ואבטחה – צריך לאפשר הדלקה גדולה, את כל ההדלקות, ואת ההמונים, ההמונים, מאות האלפים שבאים בל"ג בעומר, עם סידורי אבטחה וביטחון.

בצלאל סמוטריץ': ידעתם בחודשים האחרונים לפרק למעלה מ-50 מבנים מסוכנים למעלה, באזור של קבר רשב"י; אי-אפשר היה לטפל בחשמל?

בצלאל סמוטריץ': שר הדתות עסוק ברפורמות בכשרות, בגיור.

בצלאל סמוטריץ': תעשה את המוטל עליך, קודם כול, מתן כהנא.

בצלאל סמוטריץ': הדבר הזה הוא בלתי נסבל.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לכם, לא היו עושים את זה לאף ציבור במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אבל מדובר בציבור דתי וחרדי, אז אפשר.

בצלאל סמוטריץ': אז סוגרים.

בצלאל סמוטריץ': אז מביאים 400 שוטרים, שמים מחסומים והציון סגור.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי, אפשר היה לעשות מיקומים מסוימים, אפשר היה לייצר היערכות זמנית, גם אם אתם חושבים שהחשמל הוא נורא נורא מסוכן.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, הרי עד אתמול בבוקר זה עבד.

בצלאל סמוטריץ': מה קרה?

בצלאל סמוטריץ': פתאום עכשיו זה – בסדר, יש ליקוי, הוצאתם דוח, צריך לתקן אותו.

בצלאל סמוטריץ': בבת אחת מורידים את השלטר וסוגרים את הציון?

בצלאל סמוטריץ': תביאו גנרטורים, תייצרו חלופות.

בצלאל סמוטריץ': תבינו את החשיבות.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה?

בצלאל סמוטריץ': כשיחליפו אותך בתורנות, תעשה כמה טלפונים.

בצלאל סמוטריץ': יש לך קשרים במשטרה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יושב-ראש הכנסת עם מעמד ממלכתי.

בצלאל סמוטריץ': תבינו לרגשותיהם של אנשים.

בצלאל סמוטריץ': אי-אפשר להתעלם ולבוז לרגשות של כו כך הרבה אנשים.

בצלאל סמוטריץ': זה אלפים ורבבות.

בצלאל סמוטריץ': סגור.

בצלאל סמוטריץ': זה נורא ואיום.

בצלאל סמוטריץ': ושוב, אם מישהו חושב שזה פרומו שנועד להרגיל את הציבור לקראת העובדה שגם בל"ג בעומר יהיו כאלה הגבלות בלתי אפשריות, אל תבנו על זה.

בצלאל סמוטריץ': אל תבנו על זה, כי המונים המונים יגיעו ברגל וברכב, והם יצטרכו ללכת ולרוץ ולהתעמת.

בצלאל סמוטריץ': אף אחד לא יסגור את הרשב"י.

בצלאל סמוטריץ': עוד פעם, ביטחון – כן.

בצלאל סמוטריץ': בטיחות – כן.

בצלאל סמוטריץ': הקפדה על חיי אדם – כן.

בצלאל סמוטריץ': לא ראש קטן, ובטח לא התעלמות מכמיהה ורצון ורגשות של כל כך הרבה אנשים.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת סמוטריץ'.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה – איננה; חבר הכנסת בן גביר – מוותר; חבר הכנסת רוטמן – איננו.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: מיכל הגיעה.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השרה?

מיכל מרים וולדיגר: השר?

מיקי לוי: שר.

מיקי לוי: השר חמד עמאר פה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד השר, כנסת נכבדה, קודם כול, מירב, אני רוצה לומר לך תודה על החוק.

מיכל מרים וולדיגר: זהו בהחלט חוק חשוב.

מיכל מרים וולדיגר: אבל יש לי כן איזושהי הערה.

מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת שזה לא הזמן, אבל עוד אפשר יהיה לתקן – לא עכשיו אלא בפעם אחרת.

מיכל מרים וולדיגר: החוק מדבר על הצורך בהסכמה של נפגע עבירה כדי שייקחו ממנו את הדגימה.

מיכל מרים וולדיגר: סעיף (1) אומר: לעניין הסכמתם של קטין ושל אדם עם מוגבלות שכלית או של אדם שיש חשש לגביו כי הוא אדם כאמור, יחולו הוראות סעיף (ח).

מיכל מרים וולדיגר: וסעיף (ח) אומר כך: היה נפגע העבירה קטין או אדם עם מוגבלות שכלית, בכל מקום שבו נדרשת הסכמת נפגע, יחולו סעיפים כך וכך לחוק החיפוש בגוף בשינויים המחויבים, ובמקום "שוטר" יבוא "בעל מקצוע רפואי".

מיכל מרים וולדיגר: ואני שואלת את מירב ואת גלעד למה אין פה גם אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית, כי אנחנו מכירים את הבעיה של אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית.

מיכל מרים וולדיגר: עצם המילה "שוטר", עצם זה שבא מולם שוטר, זה מכניס אותם לחרדות.

מיכל מרים וולדיגר: זה מביא אותם לכדי מצב לא טוב ולא תקין.

מיכל מרים וולדיגר: לכן, גם הם צריכים בעל מקצוע שיגיע עם אנשי המקצוע הנוספים ויאפשר וינגיש להם את הסיטואציה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אני מקווה שהוא יעבור הפעם בקריאה שנייה ושלישית, אבל שבמשמרת הבאה נוכל לתקן ולהכניס גם אנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי עוד קצת זמן.

מיכל מרים וולדיגר: הדבר הזה מוביל אותי לנושא של צוותי משבר, או בלשון אחרת: צוותי התערבות.

מיכל מרים וולדיגר: מה שקורה במפגש בין אנשים עם מוגבלות בכלל, ומוגבלות פסיכיאטרית בפרט, לבין אנשי כוחות הביטחון וכוחות האכיפה הוא לא טוב.

מיכל מרים וולדיגר: המפגש הזה יוצר משהו שעלול לסכן בני אדם.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי הרב הוא גם סיכן, ואנשים גם איבדו את חייהם במפגש הזה.

מיכל מרים וולדיגר: יש שם משהו מאוד מרתיע.

מיכל מרים וולדיגר: אולי לא כל אדם, אבל לצערי הרב, כאשר רבים מהאנשים רואים שוטר, הם נכנסים לחרדה.

מיכל מרים וולדיגר: זה מפחיד: עשיתי משהו לא טוב, עשיתי משהו רע.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כשמגיעים אנשים עם מוגבלות, גם מוגבלות שכלית, הנמכה קוגניטיבית, גם מוגבלות פסיכיאטרית, ולפעמים גם אנשים על הספקטרום האוטיסטי או אפילו אנשים חירשים, ולא משנה מה, אנשים עם מוגבלות שקופה, כשהם רואים שוטר, הלחץ שאנחנו נלחצים הוא קטן לאין שיעור מהלחץ שהם נלחצים.

מיכל מרים וולדיגר: ראינו את זה גם בנושא המסכות, אבל אני מכירה את זה עוד הרבה לפני הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: לאחר שנהרג המתמודד האחרון, הנשיא לשעבר רובי ריבלין הקים ועדה בין-משרדית שדנה במפגש הכל-כך קשה הזה.

מיכל מרים וולדיגר: הוועדה התחלקה לשלוש תתי-ועדות.

מיכל מרים וולדיגר: כל ועדה ישבה על תחום מסוים.

מיכל מרים וולדיגר: הם ישבו על המדוכה והביאו אנשי מקצוע, מתמודדים ובני משפחה, ובאמת דנו ודנו בנושא.

מיכל מרים וולדיגר: כל תת-ועדה כתבה דוח משל עצמה, וב-16 בפברואר בשנה שעברה הונח על שולחן נשיא המדינה לשעבר דוח מפורט מה צריך לעשות כדי שהחיכוך הזה יימנע – או לפחות, אם לא יימנע, לפחות יהיה טוב יותר.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי הרב, כמעט כלום לא קרה.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מדברים על דוח שהונח על השולחן כבר לפני שנה, שנה וקצת אפילו, לא בנושא של הכשרות שוטרים – זה התחיל; היינו בוועדה של מירב, דיברו על זה, אבל לא מספיק.

מיכל מרים וולדיגר: הם כן עושים איזשהן הכשרות, אבל הן מאוד מינוריות, הן בכלל לא משמעותיות, וגרוע מכך – הן בכלל לא חלות לגבי בריאות הנפש; הן חלות לגבי אנשים עם אוטיזם או אנשים שקשורים למשרדי הרווחה, אבל לא מה שחל במשרד הבריאות, ואלו האנשים עם מוגבלות פסיכיאטרית.

מיכל מרים וולדיגר: גם ההכשרות לא נעשו, אבל גם צוותי משבר.

מיכל מרים וולדיגר: יש במדינות רבות בעולם צוותים מיוחדים, צוותי התערבות, שעושים ‏reaching out: הם לא מחכים עד שהאדם המתמודד יגיע אליהם, אלא הם מגיעים למתמודד עצמו.

מיכל מרים וולדיגר: כשפורצת בעיה או משבר, ההורה מתקשר, בן הזוג מתקשר, הילד מתקשר – יש מוקדן שאליו מתקשרים, והמוקדן אומר: אוקיי, ואז הוא שולח אנשי מקצוע.

מיכל מרים וולדיגר: זה יכול להיות פסיכיאטר יחד עם עובד סוציאלי, וזה יכול להיות אנשי מקצוע רלוונטיים.

מיכל מרים וולדיגר: הם מגיעים לאירוע והם מצליחים לכבות את הלהבות.

מיכל מרים וולדיגר: יש את זה בכל כך הרבה מדינות בעולם, והדבר הזה מציל חיים.

מיכל מרים וולדיגר: אני שואלת את מדינת ישראל: למה זה לא קורה כאן?

מיכל מרים וולדיגר: כבר ישבה ועדה, היא כבר הגישה מסקנות, כבר יש ממש אמירה שתהיה החלטת ממשלה שתקצה לזה כסף – באמת כסף לא גדול.

מיכל מרים וולדיגר: כבר יש מחקרים שמעידים שהכסף כדי להשקיע, כדי לפתח את הדבר, הוא קטן לאין שיעור מול הנזק שנעשה בלי הדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אסיים ואומר: אני קוראת מפה למדינת ישראל להקים צוותי משבר – לא בעוד חודש, לא בעוד שנה, עכשיו.

מיכל מרים וולדיגר: קופות החולים יכולות להיכנס פנימה, והן נכנסות.

מיכל מרים וולדיגר: בתי החולים יכולים להיכנס פנימה, והם נכנסים.

מיכל מרים וולדיגר: אפשר לעשות את זה, רק צריך גוף מתכלל, שייקח את זה על עצמו.

מיכל מרים וולדיגר: אני קוראת פה למשרד הבריאות לעשות את זה, ויפה שעה אחת קודם.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת סטרוק – אחרונת הדוברים.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, יש לנו פה שר?

אורית סטרוק: אה, כן, השר מאיר כהן.

אורית סטרוק: אז, אדוני השר, אני אשמח אם אתה תקשיב, כי הדברים מכוונים, בין היתר, אליך.

אורית סטרוק: תראו, אנחנו נשב פה, ועוד נשב פה עמוק עמוק לתוך הלילה, ומן הסתם נמשיך בבוקר, יושבים כאן ומחוקקים.

אורית סטרוק: אנחנו משקיעים הרבה מאוד זמן, במחשבה ומאמץ, בחוקים שאנחנו מחוקקים.

אורית סטרוק: אנחנו לא מחוקקים שום חוק כלאחר יד.

אורית סטרוק: שום חוק.

אורית סטרוק: אנחנו יושבים ודנים בוועדות, ודנים במליאה, ומגישים שינויים כאלה ואחרים בטקסט של החוק, בנוסח של החוק, ומגישים הסתייגויות, ומצביעים עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

אורית סטרוק: בסוף, בסופו של דבר, אחרי שאנחנו מחוקקים חוק, הדבר המינימלי, אדוני היושב-ראש, היה, שאנחנו – הכנסת והממשלה – לפחות אנחנו, נכבד את החוק שעמלנו לחוקק.

אורית סטרוק: זה איזשהו רף מינימום.

אורית סטרוק: אם אנחנו, חברי הכנסת וחברי הממשלה, לא נכבד את החוק, שאנחנו חוקקנו, אז איזה טעם יש בחקיקת החוקים?

אורית סטרוק: אני רוצה לדבר על חוק שחוקק כאן בכנסת חבר הכנסת דאז, היום השר, אלעזר שטרן.

אורית סטרוק: ממש נהדר שנכנסת בדיוק למליאה.

אורית סטרוק: אלעזר שטרן דחף ועמל והשקיע וקידם במאמץ רב חוק להקפאת כספי טרור.

אורית סטרוק: הוא עשה את זה בשיתוף פעולה של קואליציה ואופוזיציה, עם הרבה מאוד דיוקים ועם הרבה מאוד ויכוחים.

אורית סטרוק: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כמה זמן ישבו כאן וישבו בוועדות ודנו, והיו גרסאות כאלה וגרסאות כאלה, ובסופו של דבר החוק הזה קם ונהיה.

אורית סטרוק: אני אומרת את האמת, מגיע לך יישר כוח ענק, ענק, על הדבר הזה, משום שחוק זה לא רק משהו שבפועל עושים, חוק מבטא את הערכים שלנו כמדינה.

אורית סטרוק: החוק הזה אומר שאנחנו, כמדינת ישראל, לא מוכנים לסבול, לא באופן רעיוני וגם לא באופן מעשי, את החוק של השכנים שלנו.

אורית סטרוק: החוק הזה, החוק להקפאת כספי טרור, חוקק כמענה לחוק של הרשות הפלסטינית; כי החוק של הרשות הפלסטינית מחייב – מחייב – את הרשות הפלסטינית לשלם משכורות חודשיות לכל מחבל שרוצח בנו.

אורית סטרוק: לא רק למחבלים של הפת"ח, למחבלים של החמאס ושל הג'יהאד האסלאמי ומחבלים מטעם עצמם – בודדים ולא בודדים, בזוגות, לא משנה.

אורית סטרוק: החוק של הרשות הפלסטינית מחייב לשלם להם משכורת חודשית, והקביעה, העיקרון שלפיו משולמת המשכורת הזאת הוא מאוד מאוד פשוט: The more you slay, the more they pay .

אורית סטרוק: ככול שאתה מבצע טבח יותר אכזרי, כך אתה מקבל יותר.

אורית סטרוק: עם הצ'ק הפתוח הזה בכיס יוצאים כל המחבלים בדרכם לפיגועים שהם עושים.

אורית סטרוק: עם הצ'ק הפתוח הזה בכיס, הם יודעים אל-נכון שאם הם ייהרגו אז הם יפגשו למעלה 70 בתולות, ואם הם ייתפסו בחיים הם יקבלו על פי חוק משכורת מאבו מאזן.

אורית סטרוק: לא חשוב לאיזה ארגון הם שייכים.

אורית סטרוק: החוק הזה, אדוני היושב-ראש ואדוני השר, החוק הזה מופר על ידי ממשלת ישראל כבר חודשים ארוכים.

אורית סטרוק: אתם יודעים את זה שהוא מופר, אתה יודע את זה, אלעזר שטרן, שהחוק הזה מופר ברגל גסה.

אורית סטרוק: גם לא מקזזים וגם בני גנץ לקח לעצמו את הסמכות – אני לא יודעת מאיפה – גם להחזיר את מה שכבר קוזז.

אורית סטרוק: נכון שאתה יודע את זה?

אורית סטרוק: אתה מכיר את זה היטב.

אורית סטרוק: אני רוצה לשאול אם התקיים על זה דיון אחד בממשלה?

אורית סטרוק: אחד?

אורית סטרוק: דיון אחד בממשלה על הפרת החוק הזה התקיים, אלעזר שטרן?

אורית סטרוק: לא התקיים.

אורית סטרוק: בקבינט – אתה יושב בקבינט, אתה שר לענייני מודיעין – התקיים דיון אחד על הפרת החוק הזה על ידי ממשלת ישראל?

אורית סטרוק: לא התקיים.

אורית סטרוק: לא התקיים.

אורית סטרוק: אז כשאני באה ואני דורשת – אני הקטנה, בעצם אתה היית אמור לדאוג שהחוק הזה יקוים.

אורית סטרוק: אתה חוקקת אותו, מסרת את הנפש עליו.

אורית סטרוק: אמרתי לך יישר כוח, לא כל יום אני אומרת לך יישר כוח.

אורית סטרוק: אתה היית אמור לדאוג שזה יקוים.

אורית סטרוק: אז אני באה, אני הקטנה, ואני מגישה בקשה לדיון מהיר בנושא הזה, ומאשרים לי דיון מהיר בוועדת חוץ וביטחון.

אורית סטרוק: נהדר.

אורית סטרוק: קובעים לי מועד לדיון הזה.

אורית סטרוק: אז בוועדת החוץ והביטחון, כמו שכולם יודעים, מועדים נקבעים ככה בנחת.

אורית סטרוק: דיון מהיר לא קורה תוך עשרה ימים, יש זמן, הוועדה עסוקה.

אורית סטרוק: קבעו לי דיון ליום שני הקרוב, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: אני אומרת עוד פעם, דיון על זה שהממשלה מפירה חוק, שהכנסת חוקקה.

אורית סטרוק: זה דבר שלא ייאמן.

אורית סטרוק: אנחנו במו ידינו משלמים למחבלים שעכשיו כל יום, כמה פעמים ביום, קמים עלינו לרצוח אותנו נפש.

אורית סטרוק: אנחנו משלמים להם את זה, כשיש לנו חוק שאומר שלא נשלם.

אורית סטרוק: אז קבעו דיון בדבר הזה.

אורית סטרוק: אתה יודע מה קרה, אדוני היושב-ראש?

אורית סטרוק: היום ביטלו לי את הדיון.

אורית סטרוק: ביטלו.

אורית סטרוק: היה קבוע דיון על הפרת החוק הזה; על הפרת החוק להקפאת כספי טרור, בוועדת החוץ והביטחון, ופתאום הסתבר שבגלל שוועדת החוץ והביטחון קיבלה רק ארבעה דיונים לפגרה – שגם זה חריג, כי לוועדת החוץ והביטחון לא אמורה להיות מכסה לפגרה.

אורית סטרוק: היא אמורה לקבל דיונים בנחת, כמה שהיא רוצה, כמה שהיא צריכה.

אורית סטרוק: דרך אגב, אני לא הייתי צריכה ליזום את הדיון הזה.

אורית סטרוק: לטעמי, אם אנחנו מדברים על הכנסת ולא על הממשלה, רם בן ברק היה צריך ליזום את הדיון הזה.

אורית סטרוק: הוא יושב בראשות הוועדה, הוא היה צריך ליזום את הדיון, לא היה צריך לחכות לאורית סטרוק.

אורית סטרוק: אז עכשיו מסתבר שהכול יותר דחוף, חוץ מאשר לדון בחוק הזה.

אורית סטרוק: בינתיים, אם אנחנו מדברים על חוק נפגעי עבירה, נפגעי העבירה, לא רק העבירות שהיו – עכשיו נכנסנו לז' באדר, אבל בו' באדר ב' נרצחו בני משפחת פוגל באיתמר, השם יקום דמם – לא רק על נפגעי טרור שהיו, אדוני היושב-ראש, על נפגעי טרור שיהיו, היום ומחר ומוחרתיים וברמדאן הבא עלינו לרעה.

אורית סטרוק: אנחנו משלמים את המשכורות שלהם.

אורית סטרוק: ככה אנחנו בזים לחוק שאנחנו בעצמנו חוקקנו; ככה אנחנו נותנים לחוק של הרשות הפלסטינית להתקיים והחוק שאנחנו חוקקנו לא מתקיים.

אורית סטרוק: זו בושה, זו חרפה לכנסת, זו חרפה לממשלה, ואני קוראת לך, אדוני השר שטרן, לעשות מעשה בעניין הזה.

אורית סטרוק: ולך, אדוני יושב-ראש הכנסת, לעשות מעשה בעניין הזה.

אורית סטרוק: זה פשוט בלתי נסבל שהכנסת מחוקקת ובזה לחוק של עצמה.

אורית סטרוק: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם כך, תם סדר הדוברים.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, מה לגבי ההסתייגויות?

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש?

יואב קיש: אנחנו מושכים את ההסתייגויות.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, מקבוצת הליכוד, הודיע לי שהוא מושך - - -

שמחה רוטמן: - - -

מיקי לוי: מכיוון שלא היית, חבר הכנסת רוטמן - - -

שמחה רוטמן: הייתי ברשימה - - -

מיקי לוי: אבל מה לעשות, אני קראתי בשמך.

מיקי לוי: קראתי בשמך והמשכתי הלאה, כי לא היית נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, זה בשם כולם?

יואב קיש: כן.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

יואב קיש: רגע, אבל יש לי רק בעיה אחת.

יואב קיש: החוק הבא – טוב, הם יגיעו עד אז.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: הדוברים לחוק הבא פשוט.

מיקי לוי: יש זמן.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ניגשים להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה, חברי הכנסת, בקריאה השנייה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: סעיף 1 על פי נוסח הוועדה בקריאה שנייה – הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 1 – 35

מיקי לוי: נמנעים – אין

קריאה: יאללה, מירב.

קריאה: בהצלחה.

מיקי לוי: 35 בעד, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 1, בנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 2, על פי נוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 2 – 37

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 37 בעד, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 2, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לקריאה שלישית.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: קריאה שלישית – הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 37

מיקי לוי: נמנעים – אין

קריאה: ברכות.

מיקי לוי: בעד – 37, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, אני קובע כי הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון מס' 15), התשפ"ב–2022, עבר, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: חבר הכנסת קריב, יש לי את הפתק שלך.

מיקי לוי: אתה עדיין רוצה?

גלעד קריב: אחרי מירב.

מיקי לוי: אחרי מירב?

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: חברת הכנסת בן ארי, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: - - - הפסדנו את ההצבעה?

יפעת שאשא ביטון: הפסדתי את ההצבעה?

יפעת שאשא ביטון: לא.

מירב בן ארי: כן.

מיקי לוי: לא נורא.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, מירב.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאתם הולכים ומחבקים אותי, אני עליתי כדי לסגור מעגל.

מירב בן ארי: שמעתי שיש איזו שדרנית שאמרה שאסור לחברות כנסת להזיל דמעה ולהתרגש.

מירב בן ארי: אז אני אתעלם מזה, ואני עליתי להגיד לך תודה רבה.

מירב בן ארי: חיבקתם אותי, אבל אני רוצה לחלוק את זה, כי את החוק הזה, קודם כול, הגישה אותו ראשונה חברה שלי, השרה קארין אלהרר, ומגיע לה.

מירב בן ארי: אחרי זה ישבתי עם יעל שרר, מנהלת הלובי למלחמה באלימות מינית, שיושבת כאן, נפגעת אלימות בעצמה.

מירב בן ארי: ישבתי, והיא לימדה אותי, והיא סיפרה לי מה עוברות מתלוננות.

מירב בן ארי: אז ישבתי וראיתי את הסרט "כל העיר ילדה", על אלון קסטיאל.

מירב בן ארי: אחת הנפגעות של אלון קסטיאל ביקשה את ערכת האונס שלה.

מיקי לוי: בבקשה שקט בתאי המפלגות.

מירב בן ארי: זה קצר, תאמינו לי, אבל מדויק.

מירב בן ארי: אחת הנפגעות, הנאנסות, ביקשה את הערכה, אבל אף אחד לא מצא את הערכה שלה, ואז זה נשאר מילה שלו כנגד מילה שלה, והעדות שלה נפסלה.

מירב בן ארי: היום, אנחנו עושים צדק היסטורי לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, שהלכו לחדר האקוטי ואת הערכה שלהם זרקו לפח.

מירב בן ארי: והיום, בזכות העבודה של חברי חבר הכנסת גלעד קריב – שעשה עבודה מדהימה, ואני שמחה שאנחנו חברים – שישב ביחד עם משרדי הבריאות, ביטחון הפנים, הרווחה והמשפטים והחליט מהיום לשמור את הערכות במקום מקוטלג ומסודר ל-50 שנה, כדי שאם יום אחד היא תקום ותחליט להגיש תלונה, ימצאו לה את הערכה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה למרכזי הסיוע, שבמשך שנים נלחמות מאחורי הצללים בעבור אותם נפגעות ונפגעים.

מירב בן ארי: גם בשבילן תודה רבה.

מירב בן ארי: הן היו צריכות להיות כאן היום – ולאיילת המדהימה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה לאופוזיציה.

מירב בן ארי: קיש, יואב, אני רוצה להגיד לך תודה על שמשכתם את ההסתייגויות, שוויתרתם על השמיות.

יואב קיש: כל האופוזיציה.

יואב קיש: כל חברי האופוזיציה.

מירב בן ארי: לכל חברי הכנסת מהאופוזיציה, שעד הרגע האחרון באתי ואמרתי להם - -

מיקי לוי: הצביעו בעד.

מירב בן ארי: - - תצביעו.

מירב בן ארי: לא רק הצביעו – גם הסכימו לבוא לקראתי.

מירב בן ארי: אני חושבת שלהתחיל את היום הזה בהצעת חוק של קואליציה ואופוזיציה ביחד זה הישג טוב – לפחות ככה לסיים את המושב.

יואב קיש: אל תתרגלו.

יואב קיש: אל תתרגלו.

מירב בן ארי: ברור לי שהמלחמה תגיע.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה גם לצוות שלי – לאריאל, לרפאל, לאביגיל.

מירב בן ארי: הרבה פעמים אנחנו גאים בעצמנו, אבל יש לנו צוות מדהים מאחורינו.

מירב בן ארי: תודה רבה לחברי וחברות הכנסת של הקואליציה, שמהקריאה הטרומית היו למען החוק הזה.

מירב בן ארי: אני מודה לכם.

מירב בן ארי: אני חושבת שהיום סגרתי מעגל.

מירב בן ארי: הבטחתי שזה יהיה החוק הראשון, וזה נהיה החוק השני, אבל סגרתי אותו.

מירב בן ארי: אחרי כמעט שש שנים שאת במאבק, נתנו היום צדק לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולם.

מירב בן ארי: אני מאוד מתרגשת.

מירב בן ארי: העברתי 14 חוקים, אבל ואללה – יום הדין.

מירב בן ארי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: בהצלחה.

מיקי לוי: יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת קריב, בבקשה.

מיקי לוי: חמש דקות.

גלעד קריב: אדוני היושב-ראש, ביקשתי להגיב בהודעה אישית על דברים שנאמרו כאן, הן על ידי חבר הכנסת אמסלם והן על ידי חבר הכנסת פרוש, ואעשה זאת בקצרה.

גלעד קריב: אך קודם לכן, כמובן שאברך את חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי על המהלך החשוב מאוד.

גלעד קריב: דיברתי על כך בעת הצגת החוק, זה תיקון גדול שחברת הכנסת בן ארי הביאה יחד עם הארגונים האזרחיים.

מיקי לוי: תודה רבה גם לך.

גלעד קריב: אני אקצר בדברים, מכיוון שההתנצחות הזאת חוזרת על עצמה.

גלעד קריב: אבל, בסופו של דבר, יש לנו תפקיד לא לאפשר לאמירות לא נכונות - -

מיקי לוי: ששש.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: שפק.

גלעד קריב: - - ותלושות מקרקע המציאות לקנות להן אחיזה בשיח הציבורי, רק מכיוון שיש מי שעולה לכאן יום אחרי יום וחוזר אחריהן.

גלעד קריב: חבר הכנסת אמסלם, פעם נוספת, הציע לי לקחת את משפחתי ולעזוב את הארץ.

גלעד קריב: אני כנראה לא אקבל את הצעתו, בהיותי דור רביעי כאן בארץ ישראל ובמדינת ישראל.

שלמה קרעי: זה רק כדי להביא כמה פליטים במקומך.

דוד אמסלם: הילדים שלך גם רפורמים או רק אתה?

דוד אמסלם: הילדים גם רפורמים או רק אתה?

גלעד קריב: אבל אני רוצה לספר לחבר הכנסת אמסלם: ראיתי שלמדת בישיבת אור עציון, בראשותו של הרב דרוקמן, ואתה ודאי יודע יותר טוב ממני שאחד מן המפעלות המפוארים של ישיבת אור עציון זו הפנימייה הצבאית.

גלעד קריב: זו אחת משתי פנימיות צבאיות: האחת פועלת בישיבת אור עציון, והשנייה בבית הספר הריאלי בחיפה.

גלעד קריב: אבי הפנימיות הצבאיות הוא ד"ר הרב ארתור בירם, המייסד המיתולוגי של בית הספר הריאלי בחיפה, אב שכול, ששכל את בנו במלחמת העצמאות.

גלעד קריב: חבר הכנסת אמסלם, ארתור בירם היה רב רפורמי, שעלה למדינת ישראל, לארץ ישראל, כציוני גדול, ב-1913, והוא אבי הפנימיות הצבאיות, חתן פרס ישראל.

גלעד קריב: ואת הפנימייה הצבאית הראשונה הוא הקים עם שותף, יוסף בנטואיץ', שב-1926 ייסד את המניין השוויוני הראשון בעולם היהודי שבו נשים עלו לתורה, והוא עשה את זה עם הרב פרופ' יהודה לייב מאגנס, מייסד האוניברסיטה העברית, שהיה רב רפורמי ועלה לארץ כדי לייסד את האוניברסיטה העברית.

גלעד קריב: ויכולתי לדבר באיזה בית יהודי גדלה חנה סנש, ואיזו תלמידת חכמים ענקית בעולם הקונסרבטיבי הייתה הנרייטה סאלד, מייסדת הדסה, אבל אתה יודע, קורותיה של מדינת ישראל, של התנועה הציונית, זרועות בעשייה ברוכה של יהודים מכל הגוונים ומכל הסוגים, וכמה חבל שיש כאן מי שמבקש להפוך את הציונות, ואת היהדות בכלל, לנחלתו של זרם אחד.

גלעד קריב: לגבי חבר הכנסת פרוש, מכיוון שגם הוא חושב שאפשר לעלות לדוכן ופעם אחר פעם להשמיע עובדות לא נכונות, אז אולי הגיע הזמן לומר פעם אחת ולתמיד: אותו מכתב מגוחך שחבר הכנסת פרוש מרבה לצטט נכתב על ידי חבר בקהילה הרפורמית בקנדה – לא רב אלא פרופסור, חבר מן המניין, שהיה מתוסכל עד עמקי נשמתו שארגון הרבנים הרפורמי בארצות הברית אחרי מלחמת ששת הימים הגיע לארץ וביקש לקיים תפילת הודיה בכותל, והרבנות הראשית ניהלה מאבק של שנתיים למנוע מהם להתפלל בכותל, ואז גם הוצבה בפעם הראשונה, בניגוד לעמדת הממשלה, המחיצה בכותל.

גלעד קריב: אז לא מכתב ולא עמדה של התנועה הרפורמית.

גלעד קריב: גם אנשים אידיאולוגיים צריכים להיות נאמנים לאמת העובדתית, וחבל שבמקום לנהל ויכוח, האחד מציע לי לעזוב את הארץ, השני מספר שקרים.

גלעד קריב: לעם בישראל מגיעה איכות אחרת של ויכוח פרלמנטרי נוקב.

גלעד קריב: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: לא דיברת על החוק.

גלעד קריב: לא צריך לדבר על החוק, זה הודעה אישית.

גלעד קריב: דיברתי על החוק בהתחלה.

גלעד קריב: זו הודעה אישית בעקבות דבריו, הוא התייחס אליי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש - - -

קרן ברק: חשבתי שבגלל שזה בוועדה שלך - - -

גלעד קריב: אני דיברתי 20 דקות על החוק.

גלעד קריב: בהתחלה הצגתי את החוק - - -

קרן ברק: ההתחלה הייתה אתמול.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, התמיכה הייתה מצד אל צד בכל הבית הזה.

מיקי לוי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/879).

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: לפיכך, אנחנו ממשיכים בסדר-היום לסעיף 5 – הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 145) (השחתת פני מקרקעין במטרה להדיר נשים), התשפ"ב–2021, לקריאה ראשונה, של חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, יבגני סובה ואלכס קושניר.

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, שרים, חבריי חברי הכנסת, אני מבקשת להציג בפניכם את הצעת החוק שלי בנושא החמרת הענישה על השחתת שלטים על רקע מגדרי.

יוליה מלינובסקי: החוק הזה, התחלתי לחוקק אותו לפני שלוש, ארבע, כבר חמש שנים, עוד מהכנסת העשרים, ואני רואה בחוק הזה חשיבות מאוד גדולה.

יוליה מלינובסקי: יכולים להגיד, מה זה חשוב, יש מלחמות, יש מחלות, יש הרבה צרות בעולם, ואת מתעסקת עם שלטים.

יוליה מלינובסקי: האלימות מתחילה מזה שמנסים להשחית שלט עם דמות נשית, בגלל שיש שם אישה, ואחר כך אנחנו רואים הדרת נשים מהמרחב הציבורי, ובסוף כולנו זועקים על אלימות קשה כלפי נשים.

יוליה מלינובסקי: אז זה צעד חשוב.

יוליה מלינובסקי: זה רק קריאה ראשונה, אבל זה כבר קריאה ראשונה – אפשר להגדיר את זה או רק או כבר, זה כבר נושא לפרשנות.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מתקדמים, ואני חושבת שזה פשוט - - -

קרן ברק: רגע, אבל יוליה, מותר להשחית שלטים באופן כללי?

יוליה מלינובסקי: לא, אסור בכלל, אבל אנחנו רואים תופעה מאוד קשה - - -

דוד אמסלם: איפה ראיתם?

דוד אמסלם: מי זה אנחנו?

יוליה מלינובסקי: לא, לא.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח הזה.

קרן ברק: עזוב רגע תופעה.

דוד אמסלם: מי זה "אנחנו ראינו"?

קרן ברק: לא, לא קשור לתופעה.

קרן ברק: אני רק שואלת.

קרן ברק: שלט מותר - - - זה מעניין אותי.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה להיגרר לוויכוחים קולניים ולא תרבותיים.

יוליה מלינובסקי: אני אגיד את זה ככה.

יוליה מלינובסקי: היום יש תופעה מגעילה ברחבי הארץ.

יוליה מלינובסקי: אנחנו רואים באופן קבוע, אי-אפשר להתעלם מזה, שכאשר יש שלט עם דמות נשית, הוא מושחת.

יוליה מלינובסקי: כמובן, אנחנו מגנים את כל האלימות, אבל אנחנו רואים ואי-אפשר להתעלם מהתופעה הזאת.

יוליה מלינובסקי: זה גם בכל רחבי הארץ – יש שכונות שיותר, יש שכונות שפחות, אבל זו תופעה שגם נשים זועקות עליה, ואי-אפשר להמשיך עם התופעה הזאת.

יוליה מלינובסקי: מטרת החוק היא הרתעתית, להגיד שאנחנו כחברה מתוקנת לא מוכנים להשלים עם זה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו רוצים לראות נשים גם בשלטים, גם במרחב הציבורי, אנחנו רוצים לראות נשים כנשים בכל מקום אפשרי.

דוד אמסלם: דרך אגב, ילדים, מותר להשחית במרחב הציבורי?

יוליה מלינובסקי: כמובן, אם אנחנו זוכרים, אתמול היה יום האישה הבין-לאומי וכולם סיפרו על מקום האישה בחברה שלנו, הישראלית, ובכלל בעולם, אז אני לא רוצה שיאמרו עלינו שבחים רק כאשר יש יום האישה הבין-לאומי אלא שבכל יום לאישה הישראלית יהיה מקום מכובד במרחב הציבורי – בשלט, ברחוב, בכנסת, בכל מקום אחר.

יוליה מלינובסקי: לכן, הצעת החוק הזאת זכתה לתמיכה לקריאה ראשונה בוועדת החוקה, ואני רוצה להודות לחבר הכנסת קריב על עזרתו ועל תמיכתו, ואני מקווה מאוד, כאשר הוא יעבור היום בקריאה ראשונה, שאנחנו במושב הקיץ נקדם את זה – נכון, חבר הכנסת קריב?

גלעד קריב: כן.

יוליה מלינובסקי: נקדם את זה במהירות לשנייה ושלישית.

יוליה מלינובסקי: המטרה היא לגרום לכך שבן אדם שהשחית שלט עם דמות נשית – הוא צריך לדעת: ענישה גדולה עד שנת מאסר או קנס 75,000 שקלים.

יוליה מלינובסקי: גם משטרת ישראל מגויסת לנושא, ואנחנו נקיים גם דיון מיוחד עם המשטרה כדי לראות מה הם יכולים לעשות.

יוליה מלינובסקי: היום גם העיריות מגויסות לנושא.

יוליה מלינובסקי: בתי המשפט קובעים לעיריות שזו תופעה פסולה.

יוליה מלינובסקי: כבר עכשיו על השלטים, במיוחד שלטים של העירייה, מציבים מצלמות אבטחה כדי לראות את הפורעים האלה ולתפוס אותם בזמן אמת.

יוליה מלינובסקי: החברה הישראלית שינתה כיוון.

יוליה מלינובסקי: החוק הזה בעצם רק מחזק את הכיוון של החברה הישראלית כולה, שאנחנו לא מסכימים יותר לתופעה מגעילה של הדרת נשים מהמרחב הציבורי.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: ראשון הדוברים, חבר הכנסת קיש.

מיקי לוי: לכל דובר שלוש דקות.

מיקי לוי: רשימת הדוברים סגורה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת, היושב-ראש, רציתי לדבר על נושא אחר, אבל מכיוון שאתה נמצא פה, חשוב לי להבהיר נושא שאני רוצה שאתה תכיר אותו.

יואב קיש: למעשה, בוועדת החוץ והביטחון לא סיימו להכין את חוק האזרחות, והם צריכים עוד זמן עבודה.

יואב קיש: משיקולי קואליציה, זמן עבודה לא ניתן כשהמליאה עובדת.

יואב קיש: אני זוכר עשרות פעמים שכאופוזיציה פנינו באותה בקשה ונדחינו, והוועדות באישורך - - -

מיקי לוי: לא נתתי אישור.

יואב קיש: עכשיו, לחוץ וביטחון, אין בעיה.

מיקי לוי: כל זמן - - -

יואב קיש: רק שנייה, אני אגיד רגע את הטענה, ואז אני אשמח לשמוע התייחסותך.

מיקי לוי: בבקשה.

יואב קיש: אנחנו כאופוזיציה, אני לא נתקלתי במקרה אחד שאתה לא נתת אישור לבקשה של ראש ועדה לקיים דיון בזמן מליאה.

יואב קיש: רק בפעם הראשונה שהסיבה שמבקשים את זה – והסירוב זה בגלל שסיעות קואליציה מתנגדות – זה קורה.

יואב קיש: ולכן, אני אשמח לשמוע אם היה מקרה שאכן גם האופוזיציה ביקשה ואמרת שלא יהיו דיונים בזמן מליאה.

מיקי לוי: למיטב ידיעתי, לא.

מיקי לוי: למיטב זיכרוני, אף פעם, מיום שמוניתי, לא אישרתי ועדות על חשבון הצבעות, על חשבון חקיקה, מעולם.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: על חשבון מליאה.

מיקי לוי: מעולם.

מיקי לוי: תבדוק.

יואב קיש: חקיקה, אתה אומר.

יואב קיש: זאת אומרת אתה מפריד בין חקיקה - - -

מיקי לוי: אם יש ימים מיוחדים, שזה מקובל.

יואב קיש: לא, בסדר.

יואב קיש: אז מה שאני יכול להבין מהאמירה שלך, זה שאם יש חקיקה אתה לא מאשר דיוני ועדה.

מיקי לוי: יותר מכך, הודעתי לממשלה ולקואליציה שאם לא יהיו הסכמות בין האופוזיציה לבין הקואליציה, לא אאשר הפסקה.

יואב קיש: אה, זה חדש.

יואב קיש: זאת אומרת - - -

מיקי לוי: הבקשה הוגשה.

מיקי לוי: מכיוון שאני בחקיקה – אני לא מאשר.

יואב קיש: אבל רגע, אני יכול להגיד לך שאתמול – לא אתמול, ביום שני אחרי האמון, הכנסת יצאה להפסקה.

יואב קיש: ניהל את הישיבה צביקה האוזר, אתה לא היית, והכנסת יצאה להפסקה ללא - - -

מיקי לוי: כי התבקשתי, מכיוון שניהלו משאים ומתנים.

יואב קיש: אבל האופוזיציה לא ביקשה הפסקה.

מיקי לוי: ביקשו ממני הפסקה כי - - -

יואב קיש: האופוזיציה לא ביקשה.

יואב קיש: אנחנו ישבנו פה – אני אספר לך את האירוע מבחינתי - - -

דוד אמסלם: התייבשנו חמש שעות.

דוד אמסלם: חמש שעות.

יואב קיש: שנייה.

יואב קיש: אנחנו ישבנו פה, חיכינו לראות את החוק הבא ופתאום הודיע חבר הכנסת צביקה האוזר, שכיהן כיו"ר הכנסת: יוצאים להפסקה.

מיקי לוי: מכיוון ששני הצדדים הודיעו לי - - -

דוד אמסלם: - - - אנחנו שיושבים פה לא הבנו מה - - -

יואב קיש: תנו לשמוע.

יואב קיש: אולי הטעו אותו.

יואב קיש: דודי, דודי, אולי הטעו אותו.

יואב קיש: תן לי רגע לשמוע אותו, ואם הטעו אותו, אז בואו נבדוק את זה.

יואב קיש: שנייה.

יואב קיש: כן.

מיקי לוי: הודיעו לי ששני הצדדים ביקשו הפסקה – עשיתי הפסקה.

יואב קיש: אז שיקרו לך, היושב-ראש.

מיקי לוי: טוב, נבדוק.

יואב קיש: פעם הבאה אני מבקש לא לסמוך על הודעה של קואליציה.

יואב קיש: אם יש הודעה של אופוזיציה, אז דרך יריב לוין או מי שהוא הסמיך – אתה יודע שהוא בהרבה מקרים הסמיך אותי – אבל בסדר, לקבל הודעה פוזיטיבית של אופוזיציה.

יואב קיש: גם היום האופוזיציה לא הסכימה.

יואב קיש: לא אמרו לנו.

מיקי לוי: ולכן לא קיבלו.

שמחה רוטמן: לא, לא הסכימה, לא התנגדה, לא שאלו.

שמחה רוטמן: אבל השאלה - - -

יואב קיש: לא שאלו.

שמחה רוטמן: אבל אף אחד לא שאל אותנו.

יואב קיש: לא שואלים אותנו.

יואב קיש: אני אומר לך, היושב-ראש - - -

שמחה רוטמן: אבל יש פה בשורה, יואב.

מיקי לוי: רק שנייה, הוויכוח הזה מיותר, כי פנו אליי לעשות הפסקה ולא הסכמתי.

מיקי לוי: מה, מה - - -

יואב קיש: רגע, לא תהיה הפסקה עד סוף היום?

מיקי לוי: אם לא תהיה הסכמה בין אופוזיציה לקואליציה - -

יואב קיש: להפסקה.

מיקי לוי: - - להפסקה – לא תהיה.

מיקי לוי: הודעתי להם.

שמחה רוטמן: זה הכלל עכשיו לכנסת תמיד?

קרן ברק: - - - תמיד היה גם, זו פעם ראשונה - - -

מיקי לוי: למרות שבדקנו והיו - - -

יואב קיש: קודם כול, זה לא משנה.

יואב קיש: אני שואל כרגע את היושב-ראש, והוא אומר לי בצורה ברורה שהסכמה על הפסקה, אם תהיה היום, חייבת - - -

מיקי לוי: בעת חקיקה.

יואב קיש: בעת חקיקה, חייבת לכלול קואליציה ואופוזיציה כאחד.

יואב קיש: האם הכוונה היא לכל סיעות האופוזיציה?

מיקי לוי: תראו, אני לא אתחיל לנהל משא ומתן.

מיקי לוי: יש לכם אחד – או את הסיעה הגדולה – שמודיע לי, ומבחינתי זו האופוזיציה.

יואב קיש: הבנתי.

יואב קיש: זאת אומרת שאם אין הסכמה בכלל לצאת להפסקה, המליאה לא תצא להפסקה ותינעל, ובזה תסתיים החקיקה.

מיקי לוי: לא תהיה הפסקה.

מיקי לוי: הודעתי את זה.

יואב קיש: אז קודם כול, אז בוא נסכם ככה: ראשית - - -

מיקי לוי: לא, עזוב, יואב.

מיקי לוי: אתה לא עושה - - -

יואב קיש: לא, רק דבר אחד - - -

מיקי לוי: לא לא.

יואב קיש: אני רוצה להודות לך.

יואב קיש: אני יכול להגיד מילה?

מיקי לוי: אבל אמרתי מילה.

שמחה רוטמן: - - - מכאן והלאה.

יואב קיש: חבר'ה, שלמה – סליחה.

יואב קיש: אני רוצה להודות לך על גישה מאזנת ומאוזנת.

יואב קיש: אני חושב שכך נהוג וכך ראוי.

יואב קיש: דבר שני, לעולם – אני אומר לך – אל תסת

יואב קיש: פק בהודעה של מי מהקואליציה לאמירה של האופוזיציה.

יואב קיש: למשל, ביום שני – והינה, אני אומר לך בצורה הכי מוסמכת: ההפסקה שנעשתה פה במליאה לא נעשתה על דעתנו, הפתיעה אותנו והייתה חד-צדדית, היושב-ראש.

יואב קיש: מישהו שיקר לך.

יואב קיש: תודה רבה.

מיקי לוי: אוקיי, תודה לך.

מיקי לוי: בואו, ממשיכים בסדר-היום.

דוד אמסלם: על מה אתה מודה לו? על מה?

דוד אמסלם: שהוא נותן לנו את המובן מאליו?

יואב קיש: בסדר, גם זה לא - - -

מיקי לוי: טוב.

מיקי לוי: אני רק רוצה לבקש ולהודיע לחברי הכנסת, שמי שלא יהיה נוכח יאבד את זכותו.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת אוחנה - - -

יואב קיש: - - - הם לא אמרו שביקשנו הפסקה ביום שני.

מיקי לוי: חבר הכנסת אוחנה – איננו; חברת הכנסת ברק – מוותרת; חבר הכנסת כץ.

קרן ברק: רגע רגע רגע.

יואב קיש: תעלי.

יואב קיש: תעלי, את יכולה לדבר.

מיקי לוי: כבר עברתי לשם הבא.

יואב קיש: אבל אנשים שלנו לא עלו בגלל - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, אל תנהל לי את המליאה.

מיקי לוי: עכשיו רק בגלל שאמרת, תשבי, את תהיי בסוף התור.

מיקי לוי: בבקשה.

יואב קיש: אבל היו"ר, בגלל שוויתרנו על ההסתייגויות - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, אני מאחל לך להיות יושב-ראש הכנסת.

יואב קיש: אתה יודע מה, אנחנו לא מוכנים להפסקה.

יואב קיש: לא מוכנים להפסקה.

מיקי לוי: עליי אתה בוודאי ובוודאי אינך מאיים.

דוד אמסלם: - - - הוא רגיל להרבה כאלה.

מיקי לוי: עליי בוודאי ובוודאי אינך מאיים.

דוד אמסלם: אתה לא מאיים עליו.

מיקי לוי: חבר הכנסת כץ – איננו.

מיקי לוי: חברת הכנסת סלימאן, בבקשה.

דוד אמסלם: אתה מאיים עליו?

דוד אמסלם: הוא רגיל להרבה איומים, עשרות בחיים שלו - - -

שמחה רוטמן: - - - כמו שציין פה.

שמחה רוטמן: כנראה שזה התקדים מעכשיו – אין יותר ועדות בזמן - -

מיקי לוי: חבר הכנסת שמחה, אתה מפריע לי.

שמחה רוטמן: - - מצוין, מצוין.

מיקי לוי: תודה.

סמי אבו שחאדה: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת שמחה, בבקשה, שב במקומך.

מיקי לוי: תודה.

סמי אבו שחאדה: - - - מיותר, אפשר לוותר עליו.

אמיר אוחנה: פספסתי בשנייה.

מיקי לוי: אמרתי.

מיקי לוי: כמו שלא נתתי לחברת הכנסת ברק.

מיקי לוי: אני מתנצל.

מיקי לוי: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-2015, כשנכנסתי לכנסת, אחרי שנבחרתי להיות יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, קיבלתי בלשכה שלי שתי נשים נהדרות, שמובילות מאבק אמיתי לייצוג נשים חרדיות בפוליטיקה.

עאידה תומא סלימאן: הן, בין היתר, הביאו לי במתנה, באותו יום, גיליון עיתון שהתייחס לבחירות שהיו ליושבי-ראש ועדות בכנסת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: ואז אני קוראת שם שהם כתבו:

עאידה תומא סלימאן: יושב-ראש הוועדה הזו נבחר חבר הכנסת פלוני אלמוני וכך וכך, עד שהגיעו אליי – הוועדה לקידום מעמד ולא נכתב מעמד האישה.

עאידה תומא סלימאן: הוועדה לקידום מעמד, נבחר חבר הכנסת תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: הורידו את השם שלי, הורידו את המילה אישה בפרסום בעיתון, והייתי בהלם.

עאידה תומא סלימאן: כתבו - - -

דוד אמסלם: מה כתבו, סלימאן?

עאידה תומא סלימאן: כתבו: ועדת קידום מעמד, בלי האישה.

דוד אמסלם: מעמד של מי?

עאידה תומא סלימאן: ככה כתבו.

עאידה תומא סלימאן: אתה שואל אותי?

עאידה תומא סלימאן: ונבחר חבר הכנסת סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: ואז נחשפתי לעולם ומלואו, את האמת.

דוד אמסלם: מי פרסם את זה?

עאידה תומא סלימאן: עיתון.

עאידה תומא סלימאן: עיתון דתי.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא הבנתי מה קורה שם.

עאידה תומא סלימאן: קיבלתי העתק מהעיתון.

עאידה תומא סלימאן: אחר כך היה לי סיור של הוועדה לקידום מעמד האישה בבית שמש, ושם עמדתי מקרוב על שלט שכתוב עליו – אתם יודעים, קופות חולים יש להם מרכז בריאות האישה, ואז יש את הסמל של קופת חולים, מרכז בריאות ואחר כך קו שחור, במקום מרכז בריאות האישה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו ב-2022 ואנחנו, הנשים, נמצאות בכל מקום.

עאידה תומא סלימאן: אתמול הכנסת, ושלשום, הקדישה ימים לעניין ה-8 במרץ כדי לדבר על מעמדן של נשים.

עאידה תומא סלימאן: לא יכול להיות שנמשיך במצב כזה, בניסיונות להעלים אותנו מהעין הציבורית.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו פה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך להיות פה.

עאידה תומא סלימאן: ואני שמחה שחברת הכנסת יוליה מלינובסקי הגישה את הצעת החוק הזו, אבל אני שואלת את חברת הכנסת יוליה מלינובסקי – שכל כך אכפת לה באמת – מהזכות של הנשים, וכלל הזכויות של הנשים.

עאידה תומא סלימאן: הרי הגישה את הצעת החוק כי אכפת לה – ככה היא מצהירה – מזכויות נשים באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: איך זה מסתדר עם שלילת זכות אישה לחיות עם המשפחה שלה, עם בן הזוג שלה, ברוגע, בביטחון?

עאידה תומא סלימאן: איך זה משתווה למצב שיש בו אפליה כל כך ברורה, בעניין יסודי ביסודות המדינה, שנקרא אזרחות?

עאידה תומא סלימאן: אין כפל של סטנדרטים: מי שבעד זכויות נשים, שילך עם זה עד הסוף - -

מיקי לוי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: - - אחרת זה לא עובד ולא אמין גם כן.

עאידה תומא סלימאן: ובכל זאת, אני אצביע עם החוק, כי אצלי זכויות זה לכולם, לא לחלק כן ולחלק לא.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ביטון, בבקשה.

מיקי לוי: קיש, קיש.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בסופו – לא, אני מחכה, לא אפריע לכם.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים לקראת פגרה בסיומה של תקופה, הייתי אומר, שבה הכנסת עמלה וטרחה – יותר נכון הקואליציה עמלה וטרחה להעביר פה שורה של חוקים, חוקים רעים הפוגעים בדת ומעלים את יוקר המחיה.

חיים ביטון: בדוח של רשות המיסים שראינו אתמול רשות המיסים מספרת שהגירעון בחודש פברואר הגיע למצב – לעומת 11 מיליארד גירעון בפעם שעברה, הפעם יש 4 מיליארד שקל עודף.

חיים ביטון: ומתפארים בזה, ראש הממשלה מתפאר בזה.

חיים ביטון: במה הוא מתפאר?

חיים ביטון: שהיקף המיסים ויוקר המחיה שהשיתו על השכבות החלשות – כפי שאמרתי פה בעבר, בסוף, כשאוספים הרבה כסף מקצת אנשים זה לא מביא את אותו מספר שמביאים מקצת כסף מהרבה אנשים.

חיים ביטון: והעובדה היא שזה פשוט מה שעשו – העלו מיסים בכל תחום, ויוקר המחיה הגיע למצב שנוגעים בכל השכבות החלשות, וזה פשוט הביא למדינה הרבה כסף.

חיים ביטון: 4 מיליארד שקל, שזה 15 מיליארד יותר מפברואר אשתקד, פשוט לקחו ולוקחים מכל החוקים החדשים, מכל העלאת יוקר המחיה, ועוד מתפארים בזה.

חיים ביטון: אני חושב שהיה צריך להתבייש בכך שהמדינה גבתה כל כך הרבה מיסים.

חיים ביטון: בשביל מה צריך את כל המיסים האלה?

חיים ביטון: בשביל מה צריך לגרום לכך שאנשים מחזירים מוצרים למדפים בסופר, ואצל הקופאית הם אומרים שאין להם מספיק כסף ומחזירים חזרה לעגלה ולמדף?

חיים ביטון: בשביל מה צריך את הכסף הזה, בשביל להעביר כסף לכל החברות הגדולות ולכל הטייקונים, שירוויחו ויעשו עוד הון על גבם של אותם אנשים שאין להם מה לאכול, ששוקלים אם ללכת לרופא או לקנות תרופות או לקנות בגדים או לקנות אוכל?

חיים ביטון: איזו התפארות זאת?

חיים ביטון: אנחנו בתנועת ש"ס וכל החברים באופוזיציה נלחמנו בכל התקופה הזאת בצורה חמורה וקשה, והצלחנו בהצלחות גדולות, לצערם של חלק מהקואליציה, שדשדשה כל התקופה הזאת.

חיים ביטון: ואנחנו מודים לכם.

חיים ביטון: אנחנו נמשיך להילחם גם בתקופת הפגרה, נילחם מעל כל במה כדי שיוקר המחיה הזה ייפסק, שיהיה מצב שיסתכלו פה גם בעיניים של השכבות החלשות וייתנו להם את המגיע להם, ובעזרת השם, הממשלה הזאת, שלצערנו עושה את הדבר הרע ביותר שאפשר – לא להתייחס לציבור הזה – תלך מן העולם.

חיים ביטון: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, בג"ץ החמץ בבסיסי צה"ל חושף, אני חושב, בתיק אחד לדוגמה מרכיבים מאוד מאוד רבים בכשלים – ואני בורר את מילותיי בעדינות – של בית המשפט העליון במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה מתחיל בבורות.

בצלאל סמוטריץ': עקבתי אחרי הדיונים, אחרי ההתבטאויות של השופטים – חוסר הבנה מוחלט בסוגיות הלכתיות מורכבות.

בצלאל סמוטריץ': זה נכון, מאוד קל להסתכל על הדברים בפשטנות, והאמת, אני כאילו מחייך, כי אני מרחם עליהם, אבל להבין את המשמעות של מה זה "בל ייראה ובל יימצא" ומה נחשב לרשותו ולא רשותו, ולמה בסיס בצה"ל הוא כן רשותו של החייל – סוגיות שהשופטים לא מתחילים להבין הן.

בצלאל סמוטריץ': וכבר אמר החכם באדם: "גם אויל מחריש חכם יחשב", ובתרגום לעברית פשוטה: מוטב לסגור את הפה ולהיחשב לטיפש מאשר לפתוח אותו ולהוכיח שזה נכון.

בצלאל סמוטריץ': אבל זאת בורות עצובה.

בצלאל סמוטריץ': מתווספת לזה היהירות, וגם על זה יש כבר משפט ידוע, כן?

בצלאל סמוטריץ': להיות חכם ושחצן – חצי צרה, לפחות אתה חכם; להיות טיפש ועניו – חצי צרה, לפחות אתה בעל ענווה, תלמד.

בצלאל סמוטריץ': אבל להיות טיפש ושחצן זה הכי גרוע.

בצלאל סמוטריץ': אז גם לא מבינים שום דבר בהלכה וגם לא מוכנים ללמוד, וחושבים שמבינים הכול כי יושבים על איזה במה גדולה עם גלימות ומשחקים אותה חכמים גדולים ונבונים ומבינים.

בצלאל סמוטריץ': זה נמשך בזלזול – אותה התבטאות עצובה ומקוממת של השופט עמית על דיאטת מצות.

בצלאל סמוטריץ': עליו, אגב, אי-אפשר להגיד שהוא לא יודע, יש לו רקע דתי.

בצלאל סמוטריץ': בוז גדול לכל מה שריח של יהדות נוטף ממנו, וזה עצוב למדינה היהודית.

בצלאל סמוטריץ': אבל הדבר המרכזי שעליו אני רוצה לדבר הוא השיטה של בג"ץ.

בצלאל סמוטריץ': לקחת סוגיות שנוגעות בכלל לצביון, למהות, לזהות של מדינת ישראל, לנסות להפוך אותן ולהסתכל עליהן דרך הפריזמה המצומצמת של זכות הפרט, ואז להגיד: טוב, אם זה זכויות פרט אז בואו נאזן, נמצא את הדרך שגם החיילים הדתיים והמסורתיים – אגב, חמץ, אני חושב, לפי כל הסקרים, הרוב המוחלט של החברה הישראלית נזהר ממנו בפסח.

בצלאל סמוטריץ': כולם מבינים את המשמעות.

בצלאל סמוטריץ': אבל אומר בג"ץ: ניקח את זה מהמרחב הכללי, הציבורי, למרחב הפרטי, ובמרחב הפרטי נאזן בין זכויות ונמצא את הדרך לסדר.

בצלאל סמוטריץ': הרי ברור לכולם: פסח זה יום ההולדת של עם ישראל, היום שבו עלינו על בימת ההיסטוריה.

בצלאל סמוטריץ': איסור חמץ ומצוות אכילת מצה – ואני לא אתן עכשיו שיעור שלם – מקפלים בתוכם מהות כל כך אדירה שנוגעת לעם ישראל, לייעודו, לתכליתו בפסח, כן, באותו יום ההולדת שאנחנו חוזרים אליו מדי שנה בשנה ומתחדשים בו.

בצלאל סמוטריץ': מדינת ישראל כמדינה יהודית, יש בה חוק שאוסר הצגת חמץ.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא שאלה של פרט מול פרט, זאת שאלה של צביון.

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': זאת הזהות של מדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': זאת לא שאלה עכשיו רק לאפשר לחייל הדתי או המסורתי איך הוא יוכל לשרת, ובמקביל – הלוא זאת מדינה יהודית, ואת זה לא מבינים השופטים – את הזהות והצביון.

בצלאל סמוטריץ': ופה, ממש משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': זה קורה בכל כך הרבה סוגיות שבית המשפט, הוא הרי לא מוכן להתמודד.

בצלאל סמוטריץ': הרי במרחב הציבורי, אם הוא יגיד: אני החלטתי שהתוכן שאני יוצק אל תוך ערכי המדינה היהודית לא כולל חמץ – אין לו לגיטימציה.

בצלאל סמוטריץ': זה, הבית הזה צריך להתווכח ולהחליט.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא מוציא את זה מהבית הזה ולוקח את זה כאילו באיזה תרגיל משפטי למישור הפרטי.

בצלאל סמוטריץ': זאת טעות.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לכם, השופטים: אל תתעסקו בפסח, אל תתעסקו בחמץ ואל תתעסקו בצה"ל.

בצלאל סמוטריץ': הוגשה כאן כבר הצעת חוק, ואם צריך – הכנסת תתקן.

בצלאל סמוטריץ': אבל גם היום, שלא תעזו, תעזו, לפגוע בקדושתו של צה"ל ובאופייה היהודי של מדינת ישראל ולאפשר הכנסת חמץ לצה"ל, שהוא סמל כל כך משמעותי בעצמאות ובריבונות שאנחנו זוכים לה מחדש.

בצלאל סמוטריץ': זה רק חידוש של מה שהיה כאן שלושת אלפים ומשהו שנים לפני יציאת מצרים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אני מבקש בכל לשון של בקשה מחברי הכנסת לעמוד בזמנים.

מיקי לוי: יש מספר דוברים רב.

מיקי לוי: בבקשה לעמוד בזמנים.

מיקי לוי: חבר הכנסת עודה – איננו.

מיקי לוי: חברת הכנסת דיסטל, בבקשה.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלית דיסטל אטבריאן: אתמול חגגנו כולנו את יום האישה.

גלית דיסטל אטבריאן: אני רוצה להקדיש את הנאום הזה לנוכחות-הנפקדות של היום הזה, אלה שזקוקות לו הכי הרבה, אלה שבאופן פרדוקסלי נמצאות בפינה האפלה של החברה הישראלית – אני רוצה להקדיש את היום הזה לנשות עוטף התחנה המרכזית בתל אביב, אלה שאיתרע מזלן והתוקפים שלהן שייכים לפרחים המאותגרים של משטרת התקינות הפוליטית.

גלית דיסטל אטבריאן: אז כדי לא להציף את הפשעים שנעשים להן השכם והערב, גם המשטרה מטשטשת באין דורש, ואף אחד באמת לא דורש.

גלית דיסטל אטבריאן: לא פעם ולא פעמיים הנשים האלה אושפזו בבתי חולים, ושום ידיעה משטרתית לא יצאה על הדבר הזה.

גלית דיסטל אטבריאן: האליטה בתקשורת כמובן איננה דורשת בשלומן.

גלית דיסטל אטבריאן: יום האישה הוא בכלל יום פרחוני של פייק העצמה פייק נשית בפייק תוכניות בוקר של פייק מגישות שלא יודעות ולא מכירות את ההתמודדות של הנשים – המזרחיות ברובן, חייבים לומר את האמת – שחיות בעוטף התחנה המרכזית.

גלית דיסטל אטבריאן: מעט נתונים, ברשותכן, זה המעט שאני יכולה לעשות למען הנשים האלה.

גלית דיסטל אטבריאן: בשנת 2017 אנחנו רואים שעבירות המין כלפי הנשים האלה היו פי 4.31 מכלל העבירות בישראל, ואני מדברת על עבירות מין קשות, כולל אינוס, שנעשו אך ורק על ידי אריתריאים וסודנים.

גלית דיסטל אטבריאן: אני חוזרת על הנתון: פי 4.31.

גלית דיסטל אטבריאן: עבירות גוף כמו אלימות – פי 3.46.

גלית דיסטל אטבריאן: נשים מוחלשות בדרום תל אביב מותקפות פי שלושה, באלימות פי 4 כמעט, עבירות מין, ולאף אחד לא אכפת, אף אחד לא שומע, אף אחד לא יודע.

גלית דיסטל אטבריאן: ב-2018 הנתונים האלה מחמירים.

גלית דיסטל אטבריאן: אני מצטטת: עלייה דרמטית במספר עבירות המין המבוצעות על ידי תוקפים שאינם ישראלים במחוז תל אביב.

גלית דיסטל אטבריאן: מה שקורה עם הדבר הזה – שיש כמעט חיסיון מוחלט.

גלית דיסטל אטבריאן: אין דרך להגיע לנתונים, אין דרך לדעת למשל מה קרה בשנת 2021 או 2022.

גלית דיסטל אטבריאן: אני ניסיתי.

גלית דיסטל אטבריאן: אם מישהו מצליח, אני אשמח לקבל.

קרן ברק: תפני לוועדה לביטחון פנים, היא אמורה לדון בזה, לא?

גלית דיסטל אטבריאן: תאמיני לי, פניתי לוועדה לביטחון פנים, לא נותנים לי לדבר בה.

גלית דיסטל אטבריאן: אסור לי לדבר בה, כי הגב' מירב בן ארי הפכה להיות הדוברת של המשטרה, ואסור לאתגר את המשטרה מולה, זה מעצבן אותה, זה מכעיס אותה.

עופר כסיף: חד-משמעית - - -

גלית דיסטל אטבריאן: תודה.

גלית דיסטל אטבריאן: אתה רואה?

גלית דיסטל אטבריאן: ימין ושמאל, לפחות בדבר הזה ימין ושמאל מסכימים, עופר.

גלית דיסטל אטבריאן: אני רוצה לסיים בפרופיל של האנשים שתוקפים את הנשים האלה.

גלית דיסטל אטבריאן: הנשים הנתקפות – ואני חוזרת שוב: פי 4.5 כמעט מכל אישה אחרת בכל עיר, בכל אזור בישראל – הן בדרך כלל או קטינות או נערות או ילדות צעירות או קשישות או חוסות וכאלה עם מוגבלות, מוגבלות שכלית, מוגבלות נפשית, מוגבלות גופנית.

גלית דיסטל אטבריאן: המקרה האחרון, המקרה המזעזע שלא צלח את המהדורות ולא צלח את כל תוכניות ההעצמה הנשית שבהן יושבות דוגמניות ומספרות להן מהי העצמה – את מכירה את זה, קרן?

קרן ברק: כן.

גלית דיסטל אטבריאן: אף אחת מהן, באמת, אף אחת מהן לא דיברה על צעירה בת 22, חוסה בהוסטל, ששני גברים, אחד בן 35 ואחד בן 45, גררו אותה ביחד לדירה בדרום תל אביב ואנסו אותה עד כדי כך שהיא סיימה בבית חולים.

גלית דיסטל אטבריאן: את שמעת על הסיפור הזה, קרן?

קרן ברק: מזעזע.

גלית דיסטל אטבריאן: זה סיפור שפשוט הושתק לחלוטין, רק לפני כמה שבועות – עוד בחורה אחת, חוסה, עוד מספר סטטיסטי, אנונימי, שלא מעניין אף אחד.

גלית דיסטל אטבריאן: ולא מדובר ביום האישה המזויף להכאיב שישראל חוגגת.

גלית דיסטל אטבריאן: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן, בבקשה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו לומדים כל יום כללים חדשים, מגלים כל שבוע מחדש שהתקנון חל או לא חל, אפשר לצאת להפסקות, אפשר לקיים דיונים תוך כדי מליאה, אי-אפשר לקיים, כי הינה, כחומר ביד היוצר, ברצותו מאריך, ברצותו מקצר, ברצותו יוצא להפסקה, ברצותו לא יוצא להפסקה.

שמחה רוטמן: אבל לזה, לצערי, כבר התרגלנו.

שמחה רוטמן: בשבוע שעבר ביקשתי לקיים דיון דחוף בהצעה דחופה לסדר בעניין ח'אן אל-אחמר, תשובת המדינה שהייתה אמורה להיות מוגשת על ח'אן אל-אחמר.

שמחה רוטמן: בעקבות התארכות דיוני המליאה באחד הימים, הדיון שהיה אמור להיות בערעור על החלטת הנשיאות לדחות את ההצעה, הוא לא הגיע לוועדת הכנסת.

שמחה רוטמן: יושב-ראש הכנסת, שהערעור הוא בעצם על החלטתו שלו, יחד עם הנשיאות, סירב לוועדת הכנסת להתכנס, ומנע את האפשרות לערער על ההחלטה שלו.

שמחה רוטמן: מה שנקרא, כללי הצדק הטבעי לא כל כך טבעיים.

שמחה רוטמן: ואני לא הבנתי למה, לא הבנתי מה פתאום מונעים דיון בוועדת הכנסת בערעור על הצעה דחופה לסדר-היום.

שמחה רוטמן: ואז הבנתי – אז הבנתי שיושב-ראש הכנסת, שנשיאות הכנסת התגייסה כל-כולה להגן על אנשי הקואליציה מפני הבושה בעניין ח'אן אל-אחמר.

שמחה רוטמן: בעניין ח'אן אל-אחמר היו הרבה מאוד הבטחות, בואו נזכיר – והאזכור הוא באדיבות אתר סרוגים, שאסף את הציטוטים.

שמחה רוטמן: נפתלי בנט באולפן סרוגים: נזכיר לכולם שבאותה החלטה, רק אני ואילת הצבענו בעד הפינוי, שרי הליכוד וכל שאר שרי הממשלה התנגדו.

שמחה רוטמן: כל כך הרבה שנים נתניהו אמר שבגלל האג לא נחיל ריבונות או לא ניישב או לא נפנה.

שמחה רוטמן: בסוף לא החלנו, לא יישבנו, לא פינינו ועדיין קיבלנו את האג.

שמחה רוטמן: שרת הפנים אילת שקד: יש פסק דין שמאפשר את הפינוי.

שמחה רוטמן: הדבר היחיד שעוצר את זה הוא נתניהו.

שמחה רוטמן: נתניהו כבר לא נמצא בממשלה, ואין פינוי בח'אן אל-אחמר.

שמחה רוטמן: הגישו עוד הארכה.

שמחה רוטמן: יושב-ראש תקווה חדשה, גדעון סער: אני קורא כבר היום לנפתלי בנט: אתה לא הולך לעוד ממשלה של נתניהו, צריך לפנות את ח'אן אל-אחמר, זה רק אם לא יהיה עם נתניהו.

שמחה רוטמן: הסיבה לכך שהיישוב הזה לא פונה – בגלל הפחד המשתק מול בית הדין בהאג.

שמחה רוטמן: אנחנו עושים טעות בהתנהלות מול האג, אמר אלקין.

שמחה רוטמן: כל הזמן משחקים מגננה, אי-אפשר לנצח בקרב הזה.

שמחה רוטמן: כך נעשה – נפנה.

שמחה רוטמן: עודד פורר: ח'אן אל-אחמר מציגה הכי טוב את הפארסה של שלטון נתניהו עם החרדים, שמצליחים לרמות את הציבור ולהגיד שהם ממשלת ימין.

שמחה רוטמן: אין נתניהו בממשלה, אין חרדים, ועדיין ח'אן אל-אחמר לא מפונה, אז כדי לחסוך את המבוכה מנע יושב-ראש הכנסת את הדיון בהצעה דחופה לסדר-היום בשבוע שעבר.

שמחה רוטמן: מזל שאת שלוש הדקות שלי עוד מותר לי לדבר.

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קושניר – איננו; חבר הכנסת מלכיאלי – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על יוקר המחיה המטורף המשתולל בכל תחום.

יואב בן צור: הממשלה הרעה הזאת נתנה את האות שאפשר להעלות מחירים, והם ייקרו את החד-פעמי ואת המשקאות הממותקים בבחינת מס החינוך שלכם כלפינו, והוא כולו בהתנשאות ורוע.

יואב בן צור: כבר דיברתי על החד-פעמי, שהבעיה בייקור של המוצר הזה היא כפשוטו – לקחת את זמן האיכות של האב או האם בבית, שבמקום שישבו עם הילדים, הם צריכים לשטוף כלים.

יואב בן צור: זה מה שלקחתם להם – את השלווה, את מעט הנוחות שהייתה לאימהות הללו.

יואב בן צור: אני רוצה לדבר על יוקר המחיה האמיתי שבו נתקל כל אדם שמגיע לסופר לקניות וחי בישראל האמיתית, לא זאת המנותקת והשבעה של חברי הקואליציה, שגם לא הולכת לשוק ולסופר.

יואב בן צור: כי כשהיצרנים והיבואנים ורשתות השיווק מעלות מחירים והממשלה הרעה הזאת מעלה את המס על הדלק והחשמל לשיא חדש, האזרחים חנוקים ולא יכולים לחיות, כפשוטו.

יואב בן צור: אזרחים רבים נאלצים לוותר על קניות ולצמצם את סל הצריכה שלהם,.

יואב בן צור: ואני מדבר על מוצרים בסיסיים: סוכר, שמן, פסטות, מוצרי ניקיון והיגיינה.

יואב בן צור: אתם רעים בצורה שלא תיאמן.

יואב בן צור: העם נאנק.

יואב בן צור: וגם ייצרתם עוד עניים חדשים בגל האומיקרון, כי לא סגרתם את המשק ולא נתתם סיוע כספי.

יואב בן צור: הם קרסו ונהיו עניים בגללכם, כי בממשלה הזאת לא נותנים לעם את הביטחון הכלכלי שהעם זקוק לו כדי להמשיך לעבוד ולא לקרוס.

יואב בן צור: הם לא מבינים את המצב לאשורו.

יואב בן צור: הממשלה הרעה הזאת מסרבת לתת כסף ממשי לאזרחים שנפגעים.

יואב בן צור: בינתיים הם חזקים בהבטחות, ולצערי הגדול, גם מה שהם אומרים שייתנו – זה מעט מדי, מאוחר מדי ולפעמים כבר אין את מי להציל.

יואב בן צור: כאן, הממשלה הזאת עומדת מול העם, נגד העם.

יואב בן צור: לא נשמע דבר שכזה.

יואב בן צור: חברי הקואליציה, תשאלו ברחוב את המצביעים שלכם – הם יגידו לכם שהם לא מאמינים לכם למילה.

יואב בן צור: גם המצביעים שלכם מיואשים – מכם, מחוסר ודאות כלכלית.

יואב בן צור: לכו הביתה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אמר יושב-ראש הכנסת בהיותו באופוזיציה, הוא שאל שאלה: אתם השתגעתם?

יצחק פינדרוס: ביום ז' באדר, שר הדתות, במה עוסק?

יצחק פינדרוס: בעוד לבנה בהחרבת הרבנות.

יצחק פינדרוס: הוא כנראה לא זוכר, במסגרת קורס הטיס שלו, את מה שאמר חמיו של משה רבנו כשהוא העמיד דיינים והוא הציע את ההצעה של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים, שרי עשרות, ו"את הדבר הקשה יביאון" אליו.

יצחק פינדרוס: כשהוא מביא חוק של לבטל את ראש הדת, לבטל את הדבר הזה, הוא מתערב בבתי הדין בניגוד לראש הדת, והוא עוד מעיר לו ויוצא נגדו באותו זמן, במקום להתעסק במירון – שזה לא הפתעה אצלו; אסון מירון היה לפני מספיק זמן.

יצחק פינדרוס: אם אני זוכר נכון, בישיבות הראשונות של הממשלה הקימו את ועדת החקירה על מירון בשביל לעזור, בשביל שיהודים יוכלו לעלות לשם; אז הבוקר הוא סגר את המקום, ואחר כך יש לו תמונות יפות, שיפתחו את החדשות – החרדים משתוללים, לא נותנים להם להיכנס.

יצחק פינדרוס: הוא לא יכול היה לפתור את זה.

יצחק פינדרוס: היו לו תשעה חודשים לפתור את זה.

יצחק פינדרוס: הוא כבר מסתובב שם.

יצחק פינדרוס: הוא היה שם לפני שבועיים, לפני שלושה, אבל לא, הוא עסוק במשהו אחר – הוא עסוק בלהחריב את הרבנות הראשית.

יצחק פינדרוס: הוא עסוק בלהחריב, השחתת מקרקעין – בלהשחית כל דבר שפוי ונורמלי ודתי שנמצא במדינת ישראל, והוא שר הדתות.

יצחק פינדרוס: ובמה עסוקה יושבת-ראש הוועדה לשירותי הדת?

יצחק פינדרוס: בלהגיש חוק על הדרת נשים.

יצחק פינדרוס: אתם מבינים את האבסורד?

יצחק פינדרוס: מבקשים, בשביל לא להפוך את הנשים לחפצים ולחפצים לפרסום – וכולם מבינים למה – מבקשים לכבד את הנשים, לכבד אותן ולשים אותן במקום של כבוד.

יצחק פינדרוס: הוא קורא לזה השחתת פני מקרקעין במטרה להדיר נשים.

יצחק פינדרוס: להכריח, להכניס לנשים שלא רוצות – לא גברים, נשים שלא רוצות; לא רוצות תמונות שיהיו שם בשביל להפוך אותן לחפץ, שלוש נקודות.

יצחק פינדרוס: בשביל הדבר הזה הוא מביא חוק ביום כזה.

יצחק פינדרוס: עסוקים בלהחריב, להשחית, וכמו שאמרו קודמיי, בלהעלות מיסים, בלהכביד על האזרחים; "תכבד העבדה" – הפתרון של פרעה במקום הפתרון של יתרו.

יצחק פינדרוס: במקום לייקר את הרבנות הראשית – להרוס את הרבנות הראשית, ולדבר הזה אתם קוראים שלטון.

יצחק פינדרוס: תלכו הביתה.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מיקי לוי: מה שייך קורס הטיס, פינדרוס?

מיקי לוי: הוא לוחם מהולל.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי – איננו.

מיקי לוי: חברת הכנסת וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר או השרה - -

מיקי לוי: יש, השר חמד עמאר.

מיכל מרים וולדיגר: - - כבוד השר, כנסת נכבדה, אז המלחמה באוקראינה – דבר קשה, עצוב, אבל אנחנו צריכים להתמודד עם זה.

מיכל מרים וולדיגר: וכשמתמודדים עם מלחמה, ישנה כמובן התמודדות שהיא גופנית.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לפעול ברמה הביטחונית, ברמה הסוציאלית, בכל רמה שהיא, אבל כן, גם ברמה הרגשית – במתחים, בטראומות, ויש, לצערי הרב, רבים ורבות כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: אני פניתי גם לשר החוץ, גם לשרה לקליטה ועלייה וגם לשר הבריאות, בבקשה/דרישה להקים מערך, תחום תמיכה, של בריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: תמיכה נפשית לאותם זכאי חוק השבות, בין אלה שמגיעים כבר לארץ, בוודאי, אבל גם כאלה שנמצאים על הגבולות, בין שבאוקראינה, בין שבארצות מסביב, ומחכים לעלות לארץ.

מיכל מרים וולדיגר: החבילה הזאת היא הכרחית, בין שכלפי חוץ נראה שהאנשים האלה זקוקים לתמיכה הזו, ובין שזה לא נראה, אבל זה יישאר עוד זמן רב אצל אותם אנשים, גם אחרי שהמלחמה תסתיים.

מיכל מרים וולדיגר: ואני מדברת על כמה דברים.

מיכל מרים וולדיגר: אחד מהם הוא, כמובן, מוקד טלפוני, שיהיה מקום שאפשר יהיה להתקשר אליו.

מיכל מרים וולדיגר: כשבן אדם מרגיש לא טוב, הוא יוכל להתקשר, ומי שיענה לו – זה יהיה מונגש בשפה, בתרבות, ביכולת ההבנה של מה שמתחולל לאותו פונה בראש.

מיכל מרים וולדיגר: וזה לא קשה ולא מסובך לעשות את זה.

מיכל מרים וולדיגר: כמדומני, אמרה לי שרת העלייה והקליטה שהם אכן עובדים על זה, ויכול להיות שזה אפילו התחיל, אבל יש עוד שני דברים: 1.

מיכל מרים וולדיגר: חבילת סיוע מיידית, קריטית, שבתוך החבילה הזאת יהיו שלוש פגישות, שבן אדם אפילו ב-reaching out – יגיעו אליו וידברו איתו, ויבדקו מה קורה שם, ואם יש שם משהו שמצריך טיפול יותר ארוך.

מיכל מרים וולדיגר: ואם לא, אז בטיפול הזה או בפגישה הזאת ידברו איתו, יכירו לו את מה שקורה בארץ, ייתנו לו את הסיוע שהוא צריך, סיוע מיידי, שינגיש ויאפשר לו את הקליטה בארץ זרה לו.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לומר שקליטת עלייה קשה גם כשלא מגיעים ממלחמה, ולהעתיק אדם מהמקום הטבעי שלו למדינה אחרת זה קשה, על אחת כמה וכמה כשמגיעים לארץ זרה עם חתיכת משקל על הכתפיים של זוועות, של טראומות, ולכן צריך את חבילת הסיוע הקטנה.

מיכל מרים וולדיגר: ואם מאבחנים – אני מסיימת – תוך כדי החבילה הראשונה שמדובר פה במקרה יותר מורכב ושצריך יותר תמיכה, אזי יש חבילה שנייה, מורכבת יותר, שבנויה על 12 עד 24 מפגשים שייתנו תמיכה אמיתית; כי, חברים, אם לא ניתן את זה עכשיו, זה רק ילך ויצמח, ויגדל לנו פה דור ועולים שבאמת, הטראומות שלהם רק ילכו וישתלטו עליהם והם לא יוכלו באמת להפוך לחלק מאיתנו.

מיקי לוי: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן, אני מבקשת שייקחו את הדברים האלה בשתי ידיים ויתחילו לעזור גם בפן הרגשי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בוסו, בבקשה.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בסיומה של – איך אומרים?

אוריאל בוסו: – תקופת מושב החורף.

אוריאל בוסו: מושב חורף הוא מושב ארוך והייתה ציפייה שבתקופה הזאת יהיה בליץ של חקיקה, שמקלים על האזרחים – יוקר המחיה.

אוריאל בוסו: נוח לממשלה שנתעסק במה שקורה בין רוסיה לאוקראינה, במה שקורה בגזרות אחרות – כן נסע בשבת, לא נסע בשבת – אבל התעלמות אמיתית מהדברים החשובים, מיוקר המחיה.

אוריאל בוסו: התעסקנו בפסטה.

אוריאל בוסו: אתה יודע, ראיתי סרטון של נאור ציון, שהוא באמת נגע בנקודות.

אוריאל בוסו: מדברים על הפסטה, אבל איפה הדלק, איפה מחירי הדירות, איפה המס הנוסף?

אוריאל בוסו: קראתי היום טור מאוד-מאוד חשוב ונכון: ממשלת בנט-לפיד מעמיקה את אי השוויון בשני מהלכים.

אוריאל בוסו: אתה צריך לזכור, היושב-ראש – אדם שמרוויח 100,000 שקל בחודש ואדם שמרוויח 5,000 שקל בחודש, ולשניהם יש חמש נפשות, בסוף על אוכל הם יוציאו כמעט אותו דבר, בערכים כאלה או אחרים.

אוריאל בוסו: שניהם ישלמו על הדלק אותו דבר.

אוריאל בוסו: אבל התוספת בסוף, האחוזים כמה יחסר לכל אדם בסוף שנה, מבחינת אחוזים – מי שמשלם את המחיר האמיתי זה מי שנמצא בעשירון התחתון, לפי הבדיקה האמיתית.

אוריאל בוסו: אתמול התפארה ממשלת ישראל בכך שהמינוס של מדינת ישראל ירד פלאים והצטמצם, אבל בסך הכול, הם לא יודעים לעשות דבר אחד – בכסף הזה, שיש עכשיו יתרות, יכולתם לצמצם את הפערים, אבל רק העמיקו את הפערים.

אוריאל בוסו: המזון, הדלק, הסיגריות, המיסים על משקאות ממותקים וכלים חד-פעמיים.

אוריאל בוסו: על המס על כלים חד-פעמיים למשפחה בחמישון התחתון – 278 שקלים לשנה לעומת 178 שקלים בחמישון העליון.

אוריאל בוסו: זה נקרא חמישים וחמישים.

אוריאל בוסו: הלאה – המס על המשקאות הממותקים למשפחה בחמישון התחתון יעלה 191 שקלים, ולמשפחה ממוצעת בחמישון העליון 99 שקלים.

אוריאל בוסו: מי ישלם יותר, בזכות אותם מיסים שהממשלה הטילה כדי שיהיה לה קל?

אוריאל בוסו: מדובר בצעדים שמרחיבים את הפערים, וכאן ממשלת ישראל לא עושה שום דבר, לא מסתכלת, לא באמת דואגת.

אוריאל בוסו: אני יכול לקרוא לכם כאן

אוריאל בוסו: נתונים חסרי תקדים, אבל בשורה התחתונה המיסים החדשים יוסיפו על החמישון התחתון נטו של 0.71% לעומת החמישון העליון, שיהיה לו נטו של 0.57%.

אוריאל בוסו: הרי אתה נותן הקלה במס, כשהחמישון התחתון רובו המכריע לא מגיע בכלל למס.

אוריאל בוסו: זאת התשובה האמיתית לכך, שהממשלה הזאת היא אכזרית לכל מי שלא חזק.

אוריאל בוסו: לא צריך להיות עני כדי שהיא תתאכזר אליך.

אוריאל בוסו: אם אתה לא חזק ועוצמתי, הפערים שהממשלה הזאת נטעה במיסים שלה רק הרחיבו את הפערים, והיא לוקחת מהחלש לחזק.

אוריאל בוסו: זו מדיניות הממשלה הקלוקלת.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אדוני היושב-ראש, סיפור קצרצר של גרשון שופמן, שנקרא "בעד החלון", שבו הסופר מנסה ללמד אותנו על כפילות המוסר של בני האדם.

סמי אבו שחאדה: האמת שלא צריך סיפורים כאלה, מי שבא לכנסת, יש לו כל יום שיעורים כאלה בחינם.

סמי אבו שחאדה: שמענו את ההקדמה לחוק של יוליה מלינובסקי על התנגדותה להדרת נשים – אנחנו איתה בנושא הזה; ואז אותה יוליה מלינובסקי, עם שותפיה בקואליציה ואנשים אחרים גם מהאופוזיציה, לא חושבים שלאישה הערבייה מגיע להחליט עם מי להתחתן ולהקים משפחה.

סמי אבו שחאדה: מביאים לנו עוד מעט עוד חוק, או מחזירים לנו את החוק האנטי-אנושי, החוק הגזעני שרוצה להחליט לערבים – בגלל שהם לא יהודים, אדוני – עם מי להתחתן.

סמי אבו שחאדה: אבל פה, במדינת היהודים, מותר, למה מותר?

סמי אבו שחאדה: כי מותר ליהודים להיות גזענים במדינת היהודים, ואז מדברים על ביטחון ולא ביטחון.

סמי אבו שחאדה: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אם היו לוקחים בדיוק את אותו חוק ומחילים אותו על היהודים; אם היו מענישים יהודים באזרחות שלהם על זה שמישהו במשפחה שלהם מעורב בעניין ביטחוני נגד ערבים, לא היו נשארים אצלכם אזרחים יהודים במדינה, אדוני.

סמי אבו שחאדה: אם אותו כלל – אותו כלל: אם מישהו במשפחה שלך פגע בערבי, אתה לא יכול להיות אזרח, כנראה שחברי כנסת יהודים רבים לא היו פה בכלל בכנסת, הם לא היו אזרחים.

סמי אבו שחאדה: העונשים הקולקטיביים האלה, אדוני, אי-אפשר להבין אותם ואי-אפשר להסביר אותם, בטח ובטח לא בענייני משפחה.

מיקי לוי: משפט סיום, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: אז אני רוצה לסכם, אדוני, ששוויון מגיע לאזרחים מתוקף היותם אזרחים.

סמי אבו שחאדה: אם הם מתפללים כמו יהודים, לא מתפללים בכלל, זאת בעיה שלהם, בינם לבין אלוהים.

סמי אבו שחאדה: זכויות אדם אמורות להתקבל מתוקף היותם בני אדם, לא צריך להיות יהודי כדי לקבל זכויות.

סמי אבו שחאדה: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להביע תמיכה בחוק ולהצדיק אותו, אבל אני גם רוצה להשמיע ביקורת על החוק מזווית פמיניסטית.

עופר כסיף: אני אתחיל מההצדקה, למה החוק הזה נכון, למה הוא מוצדק.

עופר כסיף: מניעה של הצגת דמויות של נשים במרחב הציבורי, או השחתה של דמויות כאלה, קל וחומר הגבלה של גישה חופשית של נשים במרחב הציבורי בצורה כזו או אחרת, אלו הם אקטים אלימים; אקטים אלימים שנגזרים מראיית נשים כאובייקטים מיניים, ותו לא.

עופר כסיף: זאת אומרת, אלה שמשחיתים תמונות, או מונעים את תלייתן, או קל וחומר, כפי שאמרתי, מונעים מנשים להגיע ולהופיע, תרתי משמע לפעמים, במרחב הציבורי, מתייחסים לנשים רק כאל אובייקטים מיניים; כאילו נשים הן שוות ערך למיניות וסקס וזהו; כאילו אין להן שום תכונה מלבד מיניות.

עופר כסיף: זאת כשלעצמה תפיסה משפילה ומבזה, וטוב שניאבק בתפיסה הזאת, גם אם השלב הראשוני הוא – כפי שהצעת החוק הזאת מציעה – על ידי מניעת או על ידי הגדלת הסנקציה על מי שמשחית או מונע הופעת נשים או ייצוגן במרחב הציבורי.

עופר כסיף: אבל אני רוצה גם להשמיע ביקורת.

עופר כסיף: מי שתעזור לי בביקורת היא ד"ר רונית עיר-שי מאוניברסיטת בר אילן.

מיקי לוי: הוספתי לך עוד דקה, אז בבקשה, תזדרז.

עופר כסיף: ד"ר רונית עיר-שי מאוניברסיטת בר אילן כתבה מאמר שנקרא: הדרת נשים – הפמיניזם כמנצח העצוב.

עופר כסיף: היא כותבת כך, ואני מצטט אותה: "אחת הטענות החוזרות ונשנות בשיח הציבורי בעניין הדרת נשים היא שבין הציבור החרדי או החרד"לי ובין הציבור החילוני מתנהל דו-שיח של חירשים.

עופר כסיף: אלה אינם מעוניינים בשוויון לנשים ואלה אינם רואים בצניעות ערך.

עופר כסיף: אלה מעוניינים להשפיל ואלה לרומם.

עופר כסיף: יש רעים וטובים בסיפור הזה.

עופר כסיף: יש חשוכים ויש נאורים.

עופר כסיף: הטענה הזאת מופרכת בעיניי מכול וכול - - - אבקש לדחות את ההנחה, שלפיה ה'נאורים', אלה שלא רואים כל בעיה - -

מיקי לוי: תודה.

עופר כסיף: תרשה לי, אדוני.

מיקי לוי: אבל זה מעל ומעבר.

עופר כסיף: - - אלה שלא רואים כל בעיה באישה בביקיני קטנטן, שאינו משאיר מקום לדמיון, מרוחה על שלט חוצות ענקי, אינם משפילים או מדירים.

עופר כסיף: בשני המקרים", אני מוסיף ומסיים, אדוני, "מדובר בהחפצה של האישה.

עופר כסיף: בשניהם האישה מזוהה עם מיניות ורק עם מיניות, ואת הדבר הזה צריך להפסיק בשני המובנים".

עופר כסיף: חבל שאין לי את הזמן להמשיך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

עופר כסיף: תודה.

מיקי לוי: עד שחבר הכנסת אייכלר יגיע – הודעה לסגנית מזכירת הכנסת, בבקשה.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הכנסת, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –     לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק שמספרה פ/3556 וכלה בהצעת חוק שמספרה פ/3685 – הצעת חוק מוקד חירום רפואי טלפוני, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת משה גפני, עידית סילמן, ינון אזולאי, יעקב אשר, יצחק פינדרוס ועלי סלאלחה; הצעת חוק אישור לפתיחת חקירת שוטרים המעורבים באירוע לאומני, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אופיר כץ; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – תוספת לשכול מבוגר), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת עידית סילמן, אבי דיכטר ופטין מולא; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חינוך ממלכתי חרדי), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת שרן מרים השכל; הצעת חוק חילופי מידע בין גופי הביטחון, המודיעין והאכיפה לבין קורבנות טרור, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת צבי האוזר, רות וסרמן לנדה ורם בן ברק; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תגמול למשרתים במילואים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אופיר סופר, שלמה קרעי, אורלי לוי אבקסיס וינון אזולאי; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (שלילת זכויות יתר מאסיר ביטחוני המשתייך לארגון טרור), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אופיר סופר, שלמה קרעי, אורלי לוי אבקסיס וינון אזולאי; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הסדרי עבודה גמישים להורה עצמאי), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ועופר כסיף; הצעת חוק מתאם ממשלתי לזכויות ילדים ונוער, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת מיכל שיר סגמן, זאב בנימין בגין, צבי האוזר, שרן מרים השכל, מופיד מרעי, יסמין פרידמן, עלי סלאלחה, מיכל וולדיגר וקטי קטרין שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת סיעוד למבוטח הנמצא במוסד סיעודי), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת חוה אתי עטייה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שאינה ארוזה מראש), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת צבי האוזר; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (החרגת מכשירי דימות תהודה מגנטית הפועלים בשדה מגנטי נמוך מ-0.5 טסלה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אופיר כץ; הצעת חוק לתיקון פקודת הדיג (איסור דיג מכמורת), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אלון טל, מופיד מרעי, מוסי רז, רות וסרמן לנדה, רם שפע, נעמה לזימי, יסמין פרידמן, יוראי להב הרצנו, גבי לסקי, מיכל רוזין, משה טור פז, אבתיסאם מראענה, גילה גמליאל וגלעד קריב; הצעת חוק שימוש חוזר במים אפורים, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר ואבי מעוז; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת הצגת מחיר מומלץ של ירקות), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר ויצחק פינדרוס; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור הפליה מחמת מצב כלכלי), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת חוה אתי עטייה; הצעת חוק השעיה או פיטורין של עובדי הוראה החשודים בעבירות מין ואלימות, התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת שרן מרים השכל; הצעת חוק משכן הכנסת, רחבתו ומשמר הכנסת (תיקון – איסור העסקה קבלנית), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – התקנת מנגנון שבת למשאבות מים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', משה אבוטבול, אורי מקלב, אורית מלכה סטרוק, משה ארבל, ישראל אייכלר, יצחק פינדרוס, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, משה גפני, אופיר סופר, ינון אזולאי, מיכל וולדיגר, גלית דיסטל אטבריאן, פטין מולא, חוה אתי עטייה, קטי קטרין שטרית, אוריאל בוסו, יוסף טייב, יעקב ליצמן, איתמר בן גביר, יולי יואל אדלשטיין, חיים ביטון, אלי כהן, אבי מעוז, מאי גולן, שלמה קרעי, דוד ביטן, גילה גמליאל, יעקב אשר, מאיר פרוש ודוד אמסלם; הצעת חוק-יסוד: ביטול ההסדר המיוחד להפסקת חברות בכנסת של שר או סגן שר (תיקוני חקיקה), מאת חברי הכנסת שמחה רוטמן, דוד אמסלם ויצחק פינדרוס; הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון – סחר, החזקה והעברה של חיות בר), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת מוסי רז, יסמין פרידמן, ענבר בזק, נעמה לזימי, שרן מרים השכל ואלון טל; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – הטבות לאח הנספה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת עידית סילמן, אבי דיכטר ופטין מולא; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שמירה חקלאית כעבודה מועדפת), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת נירה שפק, טטיאנה מזרסקי, ענבר בזק, יוראי להב הרצנו, רות וסרמן לנדה, אלון טל, סימון דוידסון, ולדימיר בליאק ויעל רון בן משה; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – אי-החזרת גופות מחבלים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הטבות במס ליישוב מאוים באזור), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק רישוי סוכני אונייה, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – בחירת נשיא בית המשפט העליון בידי הכנסת), מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – סוף שבוע ארוך), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מכירה ישירה של תוצרת חקלאית), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – מינוי יועץ משפטי וחשב למשרד ממשלתי), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – פגיעה בזכויות), מאת חברי הכנסת גלית דיסטל אטבריאן, קטי קטרין שטרית, אבי מעוז ומיכאל מלכיאלי; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תיקון – יתומי צה"ל), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת קטי קטרין שטרית, קרן ברק, גילה גמליאל, צחי הנגבי, אמיר אוחנה ויואב גלנט; הצעת חוק עמותות חוץ, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לטיפול סביבתי בציוד חשמלי ואלקטרוני ובסוללות (תיקון – חובת מיחזור פסולת רכב חשמלי ורכב היברידי), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת מוסי רז, יוראי להב הרצנו, נירה שפק, עופר כסיף, אלון טל, יעקב אשר, לימור מגן תלם, נעמה לזימי, מיכאל מרדכי ביטון וגבי לסקי; הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג) (תיקון – הרחבת התחולה על ספקים וקמעונאים גדולים), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק יום משפחות היתומים בישראל, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יוסף טייב, משה אבוטבול, ינון אזולאי, אוריאל בוסו, חיים ביטון, מיכאל מלכיאלי ויעקב מרגי; הצעת חוק להקמת טכניון בנגב, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הבלו על דלק (תיקון – הגבלת שיעור המס על הדלק), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת שלמה קרעי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – העלאת אחוז החסימה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק חובת תשלום בשוברים, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת מופיד מרעי; הצעת חוק תוכנית לימודים נוספת (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, עאידה תומא סלימאן, אלי כהן ועופר כסיף; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – אי-כשירות של נאשם להרכיב את הממשלה), מאת חברי הכנסת אלי אבידר, אמילי חיה מואטי, איתן גינזבורג, אוסאמה סעדי ומיכל שיר סגמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון קצבת אזרח ותיק בהתאם לשכר המינימום), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת גלעד קריב; הצעת חוק להקמת קרן למוצרי מזון בריא, התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת עידית סילמן; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מענק עבודה) (תיקון – פטור מהשבת מענקים להתמודדות עם השלכות נגיף הקורונה לעסקים במחזור קטן), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת מיכל שיר סגמן, זאב בנימין בגין ושרן מרים השכל; הצעת חוק הרשות הלאומית למניעת התאבדויות, התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת גילה גמליאל; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מענק עבודה) (תיקון – אוטומציה בקבלת מענק העבודה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי, מוסי רז, נעמה לזימי, אפרת רייטן מרום, מיכאל מרדכי ביטון ואימאן ח'טיב יאסין; הצעת חוק קרן קיימת לישראל (תיקון – ביטול החוק), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – מס שבח על מכירת דירה שנייה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מינוי נציגות ציבור), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת גבי לסקי, עידית סילמן ומשה טור פז; הצעת חוק להקמת אוניברסיטה במחוז הצפון, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – תיעוד שיחות בין צרכן לעוסק ומסירתו לצרכן), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, מנסור עבאס, מאזן גנאים וווליד טאהא; הצעת חוק פנייה לגופים ציבוריים באמצעי קשר דיגיטליים (תיקון – פנייה באמצעות מסרון), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת שירלי פינטו קדוש, עידית סילמן, ניר אורבך ויום טוב חי כלפון; הצעת חוק-יסוד: ביטול מוסד הקלון (תיקוני חקיקה), מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים) (תיקון – הגברת הפיקוח על ניסויים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יסמין פרידמן, יוראי להב הרצנו, שרן מרים השכל, גבי לסקי, מוסי רז ועידית סילמן; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי הדין (התייצבות היועץ המשפטי לממשלה) (ייצוג המדינה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – זמן שהייה לעובד סיעודי זר) (הוראת שעה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יעקב מרגי; הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון – אגרה סביבתית), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – הסדרת העיסוק בפודולוגיה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יוסף טייב, מיכאל מלכיאלי, משה אבוטבול, ינון אזולאי, אוריאל בוסו, יואב בן צור, חיים ביטון, יעקב מרגי, משה ארבל ומאיר פרוש; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – איסור חקירה פלילית נגד ראש הממשלה במהלך תקופת כהונתו), מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק התקנת מצלמות לשם הגנה על פעוטות במעונות יום לפעוטות (תיקון – צפייה של ההורים בצילומים), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אופיר כץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגדרת סוכן חוץ), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אבי דיכטר, יואב קיש, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, יובל שטייניץ, קרן ברק, אורלי לוי אבקסיס, יעקב אשר ואורית מלכה סטרוק; הצעת חוק לניתוק זיקתם של חיקוקים ממצב החירום (שמירת דינים והוראות שעה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת גלעד קריב, איתן גינזבורג ורם בן ברק; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – ייצוג לנשים ברשימת המועמדים), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – הגבלת עמלת ערבות בנקאית שמובטחת בפיקדון כספי מסוים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת מיכאל מרדכי ביטון ושלמה קרעי; הצעת חוק בחינת חלופות מדיניות לא–צבאיות (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק להגבלת היתרים לעריכת הגרלות והימורים בקרבת מוסדות ציבוריים, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יוסף שיין, יבגני סובה, יוליה מלינובסקי, אלכס קושניר, לימור מגן תלם ואלינה ברדץ' יאלוב; הצעת חוק חובת פרסום הודעות באינטרנט, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת שלמה קרעי, דוד אמסלם, גלית דיסטל אטבריאן, אמיר אוחנה, יריב לוין, אורית מלכה סטרוק וינון אזולאי; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – קביעת נקודות זיכוי), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – ביטול גיוס חובה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – רשם המחלות הנדירות), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת עלי סלאלחה; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – קבלת סעיף בחוק-יסוד שדרוש לביטולו או לשינויו רוב מיוחס), מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חובת מסירת הקלטת שיחת טלפון לצרכן), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקת מכר מרחוק למתן שירותי תיירות בישראל), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת רון כץ; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הגבלת זכות העמידה), מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תמרור סימון על פני הכביש – שימוש באמצעי מונע החלקה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – העמדת סיוע לנפגע פעולות איבה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק הגבלת עמלת פירעון מוקדם ואיחוד הליכים  של הלוואה לדיור (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת מיכאל מרדכי ביטון ושלמה קרעי; הצעת חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות (תיקון – הסדרת מקצוע ניתוח התנהגות), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת עידית סילמן; הצעת חוק להבטחת פיצוי לתושבי גבעת עמל, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת משה גפני, נעמה לזימי וגבי לסקי; הצעת חוק לקידום מתחרים ולהגברת יעילות במתן רישיונות והיתרים בענף הפיננסים, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק החברות (תיקון – פרסום דוחות כספיים של מונופול), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הגבלות מוסכמות על שירות וציוד תקשורת), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת משה ארבל, ינון אזולאי, שלמה קרעי, אוריאל בוסו, יוסף טייב, חיים ביטון, עופר כסיף, ישראל אייכלר, אופיר כץ, משה גפני, מיכאל מרדכי ביטון, אלי כהן, ניר ברקת ומאיר פרוש; הצעת חוק צעירים חסרי עורף משפחתי, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת נעמה לזימי ורם שפע; הצעת חוק פטור מתשלומים בעד ימי מילואים (תיקוני חקיקה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מיסוי קרן הון סיכון נסחרת), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת ולדימיר בליאק; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – הצהרת אמונים), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – צמצום הפערים בין הפריפריה למרכז), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אופיר סופר, שלמה קרעי, אורלי לוי אבקסיס וינון אזולאי; הצעת חוק הספורט (תיקון – זכויות ספורטאי קטין), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת שרן מרים השכל וסימון דוידסון; הצעת חוק העונשין (תיקון – ביטול עבירת המטרד על ידי עיסוק בזנות), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יסמין פרידמן ואבתיסאם מראענה; הצעת חוק שירותי רווחה לאנשים עם מוגבלות, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מינוי חשב המשטרה), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלומים של דמי ביטוח בעד ימי מילואים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אופיר סופר, שלמה קרעי, אורלי לוי אבקסיס וינון אזולאי; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – העדפה מתקנת ללוחמים), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון – בחירות לוועד עובדים ולארגון יציג), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת משה טור פז; הצעת חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ ישראל (תיקון – ניהול והקצאת מקרקעין באזור יהודה והשומרון על ידי החטיבה להתיישבות), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (חיסיון רואה חשבון), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, ולדימיר בליאק, משה גפני, מיכאל מרדכי ביטון, שלמה קרעי, אורי מקלב, מיכאל מלכיאלי, מוסי רז, יצחק פינדרוס, ינון אזולאי, משה ארבל, דוד אמסלם, ענבר בזק ויעל רון בן משה; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות שנאה, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק הקמת ועדת חקירה ממלכתית לפרשת הרוגלות בשימוש משטרת ישראל, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק משמר עירוני, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת ניר ברקת, אופיר סופר, חיים ביטון, מאי גולן, גילה גמליאל, קטי קטרין שטרית, מכלוף מיקי זוהר, פטין מולא, דסטה גדי יברקן, יעקב אשר, שמחה רוטמן, אוריאל בוסו, יוסף טייב, מיכאל מלכיאלי, בצלאל סמוטריץ' ואורית מלכה סטרוק; הצעת חוק הפיקוח על צעצועים מסוכנים, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק לשמירה על בטיחות מעליות, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הקצאת תוספת שנתית ייעודית לתרופות למחלות יתומות בסל שירותי הבריאות), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מיסוי הכנסה מהשכרת דירה למגורים), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת נעמה לזימי; הצעת חוק להסדרת הצבה של כוורות וייצור דבש, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים-וארבע, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – סמכות זימון של ועדות הכנסת לגורמים פרטיים), מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק החלת דיני הקרקעות והתכנון והבנייה הישראליים ביהודה והשומרון, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון – הבטחת נכסי בעלי דירות בעסקאות מסוג של התחדשות עירונית), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק ירושלים ובנותיה, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (תיעוד חזותי של השימוש במכת"זית), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת גבי לסקי; הצעת חוק החלת הריבונות של מדינת ישראל בחבלי יהודה והשומרון, התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק בתי המשפט (תיקון – תקופת צינון למינוי היועץ המשפטי לממשלה או פרקליט המדינה כשופטים בבית המשפט העליון), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, מיכל וולדיגר, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק התחרות הכלכלית (תיקון – איסור פטור סוג להסדר בלעדיות), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת מיכאל מרדכי ביטון; הצעת חוק-יסוד: ההתגברות (תיקוני חקיקה), מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מונים למוניות והשכרת רכב), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש רשות סגניו וכהונתם) (תיקון – פתיחה בחקירה כנגד ראשי רשויות), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון – תעמולה דיגיטלית), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם (תיקון – פיצויים ללא הוכחת נזק), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת יואב קיש; הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון – אחריות לתשלום דמי תיווך), התשפ"ב–2022, מאת חבר הכנסת איתן גינזבורג; הצעת חוק הרב הצבאי הראשי, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק יישום הסכם הביניים בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה (הגבלת פעילות) (תיקון – עונשין על קיום פעילות), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון (ביטול החוק הירדני), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (איסור כבילה במוסדות רפואיים), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת גבי לסקי ומשה ארבל; הצעת חוק ביטול המינהל האזרחי, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק הנחה לחיילי צה"ל לוחמים בתחבורה ציבורית, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אופיר סופר, שלמה קרעי ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק החלת הריבונות של מדינת ישראל בחבלי יהודה והשומרון, התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות על פי אמונה דתית), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לביטול ההפליה ברכישת מקרקעין ביהודה והשומרון (זכות לרכוש מקרקעין), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר, אורית מלכה סטרוק, מיכל וולדיגר, אבי מעוז ושמחה רוטמן; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (תיעוד חזותי של השימוש במכת"זית), התשפ"ב–2022, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – איסור שימוש באביזרים חשמליים), התשפ"ב–2022, מאת חברת הכנסת יסמין פרידמן.

אלינור ימין: עוד הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת הבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אתי עטייה, טטיאנה מזרסקי ואחמד טיבי בנושא: פגיעה בטיפול בחולי הקורונה הגריאטריים; מסקנות ועדת העבודה והרווחה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מופיד מרעי וטטיאנה מזרסקי בנושא: קריסת הלשכות הפרטיות בענף הסיעוד והצורך במתן מענה תקציבי מידי לפעילותן; מסקנות ועדת הפנים והגנת הסביבה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מוסי רז, אמילי מואטי וענבר בזק בנושא: המאמצים למיגור תופעת הסחר בבני אדם בישראל; מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אמילי מואטי, ענבר בזק וגבי לסקי בנושא: החלת התקנות למניעת הטרדה מינית על גופי כוחות הביטחון באופן מיידי.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: (קריאה ראשונה)

מיקי לוי: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם יש מושג שנקרא "הקוזק הנגזל" זה מי שמפרסם תמונות תועבה ומשפיל ומבזה את כבוד האישה, ובא לדרוש 70,000 שקלים ממי שפוגע בתמונה שנועדה להעשיר את הטייקונים שמשתמשים בביזוי כבוד האישה בפריצות כדי לצבור הון בשבילם.

ישראל אייכלר: אני לא יכול להרחיב את הדיבור, ואתם כולכם יודעים מה קורה בשוק הזה של הפרסום, משום "הרחק מן הכיעור ומן הדומה לו", אבל מי שמפרסם תמונות כאלה מדבר על כבוד האישה?

ישראל אייכלר: לא מזמן יצא לי להיות בתל אביב וראיתי שכל הקירות מכוסים בקשקושים.

ישראל אייכלר: לא הבנתי: האם עיריית תל אביב ענייה ואין לה תקציב לניקוי וקנסות?

ישראל אייכלר: אמרו לי: לא, זאת אומנות המחאה, זה לא קשקושים, זה נקרא גרפיטי.

ישראל אייכלר: אמרתי: מה זה גרפיטי?

ישראל אייכלר: אין מילה כזאת בתנ"ך.

ישראל אייכלר: אמרו לי שאנשים מבטאים את המחאה והמחשבות שלהם, את הדעות שלהם, את הרגשות שלהם, באומנות.

ישראל אייכלר: זה מאוד מודרני ומקובל בניו יורק, בפריז, כך אמרו לי.

ישראל אייכלר: זאת הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: ואז אני בא ואומר: במקום שבו עדיין מאפשרים להביע דעות, אני רואה שהאנשים האלה שמקשקשים על הקירות רוצים לקנוס ב-70,000 שקלים מי שמקלקל, משחית מקרקעין נגד פרסומי שחץ וביזוי כבוד האישה.

ישראל אייכלר: לשיטתכם, אני אומר – אנחנו לא בשיטה של שום אלימות, אבל לשיטתכם, גרפיטי זאת הדעה האומנותית של המקשקש על לוח תמונות.

ישראל אייכלר: די עם הצביעות שלכם נגד נשים צנועות וכשרות.

ישראל אייכלר: מי מדבר על כבוד האישה?

ישראל אייכלר: מי שנלחם נגד אימהות צנועות וצדיקות שרוצות לשלוח את הילדים שלהן למעון ולקבל את ההנחה שמגיעה לכל המהגרים, לכל הוותיקים, לכל הסוגים ולכל העמים, רק לא לחרדים?

ישראל אייכלר: אימהות שמגדלות בתים בישראל והם העתיד של העם היהודי, רודפים אותם גם במעונות, גם במחירי המוצרים.

ישראל אייכלר: אתם מדברים על כבוד האישה?

ישראל אייכלר: אין מלכה כמו אישה אימא ברוכת ילדים.

ישראל אייכלר: המלחמה הזאת נגד אלוקי ישראל, נגד תורת ישראל, נגד שומרי התורה, באה ממקום של שנאה ואיבה.

ישראל אייכלר: הם לא דואגים למקרקעין ולא דואגים לכבוד האישה.

ישראל אייכלר: רואים איזו מפלגה מגישה את ההצעה הזאת – מפלגה שנלחמת נגד הנשים החרדיות, נגד הגברים החרדים, נגד ספר התורה, נגד היהדות, נגד המסורת, נגד כל מה שמייצג את האמונה של האבות שלהם.

ישראל אייכלר: ודווקא מי שמביע דעתו נגד - - -

יבגני סובה: נא לסיים, בבקשה.

ישראל אייכלר: במקום לכבד את האומנות האבסטרקטית, רוצים לקנוס ב-70,000 שקלים.

ישראל אייכלר: אני מכריז בזאת, אדוני היושב-ראש, שזכות המחאה, ההפגנה והבעת הדעה כוללת גם את המאבק נגד הפריצות בתמונות.

ישראל אייכלר: זאת אומנות המחאה, אם תרצו.

ישראל אייכלר: להפך, אתם צריכים לתת לו תקציב אומנות או מלגה על הגרפיטי שלהם.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

יבגני סובה: הדובר הבא – חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

ישראל אייכלר: אתה חדש כאן.

ישראל אייכלר: אפשר לברך?

יבגני סובה: זאת כבר פעם רביעית, אבל תברך, אני מקבל כל ברכה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת יבגני סובה, אני שמח, פעם ראשונה שאני מופיע אצלך כסגן יושב-ראש.

ישראל אייכלר: אני מברך אותך שתהיה לך הצלחה גדולה.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

יבגני סובה: רק שנייה, רק שנייה.

יבגני סובה: חברים, אני מבקש.

יבגני סובה: עליזה, אני שומע אותך יותר מאת חבר הכנסת מקלב.

יבגני סובה: סליחה.

יבגני סובה: בבקשה, אתם רוצים לדבר – אפשר לדבר בחוץ.

יבגני סובה: בבקשה, שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גם אני מברך אותך - -

יבגני סובה: תודה רבה.

אורי מקלב: - - גם אני מברך אותך על התפקיד החדש.

אורי מקלב: בנאומי אני דווקא מבקש להתייחס לחלוקת התפקידים בישראל ביתנו.

אורי מקלב: אני לא אתנדב להיות זבוב בראש של יושב-ראש המפלגה שלך, המפלגה הדמוקרטית, במסגרת חלוקת התפקידים שנעשית במפלגתך – מי מקבל להיות שר, איזה שר, ומי מקבל להיות יושב-ראש ועדת הכספים, מי מקבל תפקידים אחרים, כמו הוועדה לשירותי דת.

יבגני סובה: חבר הכנסת קיש, עכשיו כל העולם ישמע אותך.

יבגני סובה: חבר הכנסת קיש, בוא נשמע את הוויכוח.

אורי מקלב: אני בכל אופן רוצה להתייחס להצעת החוק של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, שהיא יושבת-ראש הוועדה לשירותי דת יהודיים.

אורי מקלב: אני אמרתי שרציתי באמת לראות לפי איזה כישורים חוץ מנאמנות מקבלים תפקידים.

אורי מקלב: זה בלתי אפשרי.

יבגני סובה: יואב, חבר הכנסת קיש, אני מבקש לא לעשות את זה באולם.

יבגני סובה: אני מוסיף לך עוד חצי דקה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: בכל אופן, יש לי היום מסקנות ביניים, ואני ראיתי את זה.

אורי מקלב: מה מסקנות הביניים?

אורי מקלב: לחבר הכנסת אלי אבידר, שהתברר שיש לו איזה רספקט לדת, רספקט לרבנים – במו עיניי ראיתי איך בשרו נעשה חידודין ומצטמרר כשהוא מספר על החוויה הרוחנית שהייתה לו בביקור בבתי רבנים.

אורי מקלב: מנגד, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, כשאני רואה אותה, איך דמה עולה לראשה כשהיא מדברת על רבנים ראשיים, על רבנים בכלל, על כאלה שעומדים בראש קהילות דת – במו עיניי ראיתי – אני מבין היום מי מקבל את התפקיד שהיא יושבת-ראש הוועדה לשירותי דת, עם הקשר שהיא מביאה, עם הרספקט הגדול שיש לה, עם השורשים הרבים שיש לה, שהיא מביאה איתה בנושאי דת ומסורת, מה שקיבלה בבית אבא ובמקומות כאלה – את זה היא מביאה לוועדה.

אורי מקלב: מה אני יכול לעשות?

אורי מקלב: אני, את הדבר הזה, את הפתטיות הזאת, ראיתי גם כשהייתי נוכח, או כשעקבתי אחרי הישיבה הראשונה שהייתה כאן בכנסת על חוק הכשרות, ישיבה ראשונה בנושא שירותי דת בוועדה שלה.

אורי מקלב: ראיתי את השר לשירותי דת יושב לידה, מאותה קואליציה, ומנסה באופן חגיגי לבוא ולהגיד: איך אני מביא חוק ש"מגביר ומחזק את הכשרות", ובדברי הפתיחה של היושבת-ראש היא מספרת כמה זה מרגיז אותה וכמה זה מרתיח את דמה, שהיא הייתה בחנות טיב טעם, חנות הטרפות והדבר האחר בארץ ישראל, והיא לא יכולה להבין למה היא צריכה לראות ולקנות מכשירים או תכשירים או מוצרים שיש שם חותמת של בד"ץ כזה, היא לא יכולה לסבול את זה.

אורי מקלב: זה השיתוף, זאת מי שעומדת בראש הוועדה.

אורי מקלב: מעניין לעקוב אחרי 18 ישיבות - - -

דוד אמסלם: מה היא אמרה, שהיא לא יכולה לראות חותמת בג"ץ?

אורי מקלב: היא לא יכולה לסבול.

אורי מקלב: מדוע היא צריכה?

אורי מקלב: היא לא יכולה לראות את זה.

אורי מקלב: היא לא יכולה לסבול.

דוד אמסלם: זה עושה לה מיצים בקיבה.

אורי מקלב: למה היא צריכה לקנות שם?

אורי מקלב: זאת הוועדה.

אורי מקלב: 18 ישיבות מתוך 36, 37 ישיבות שהיא קיימה בוועדה שלה באופן כללי עסקו בשירותי דת, בבירורי יהדות, בהצעות חוק ובתקנות שעוד לא הגיעו – זה בוועדה שהיא עומדת בראשה.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד מילה אחת על החוק שהיא מביאה.

אורי מקלב: אנחנו נגד לקיחת החוק בידיים, אבל אנחנו יודעים מה עומד מאחורי החוק הזה.

אורי מקלב: הפרובוקציות שנעשות באזורים חרדיים, הפגיעה ברגשות של ציבור – לא רק פגיעה בנשים אלא גם ברגשות, על חשבון פגיעה בנשים.

אורי מקלב: אנחנו עדים לכך, אם זה בחירות וזה לא בחירות, איזה פרובוקציות עם צוותי צילום.

יבגני סובה: משפט סיום.

אורי מקלב: האם מישהו ירק על ילדה, או לא ילדה, שעשו את זה, מפלגה כזאת או מפלגה אחרת – ישראל ביתנו, לצערי, יש בה גם חלקים, אני לא אומר כולם, חלקים שזו בעצם תרבות אצלם להסית ולהדיח נגד ציבור חרדי, שלא עשה להם שום דבר אלא בסך הכול הוא רוצה לממש את זכותו לחיות כאן בארץ ישראל.

אורי מקלב: האם היו מביאים את הדברים האלה לערים ערביות?

אורי מקלב: גם שם היו מעיזים להביא תמונות שרוצים להביא לתוך שכונות חרדיות?

אורי מקלב: אחרי זה אומרים: מי עושה את זה ולמה עושים את זה?

אורי מקלב: בכוונת מכוון, זה מה שעושים.

אורי מקלב: אנחנו לא בעד לקחת את החוק לידיים, אבל כל מה שנעשה, כל מה שעומד מאחורי החוק הזה, זה רק לעורר פרובוקציות על ידי פרובוקטורים מקצועיים, שעושים את זה רק לצרכים פוליטיים, לצורכי הסתה והכפשה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מקלב.

יבגני סובה: הדובר הבא – חבר הכנסת גפני.

יבגני סובה: איך שאמרתי "גפני" מייד נהיה שקט שם, כי היה ויכוח על קיזוזים – פתאום יש שקט.

יבגני סובה: אפשר לשמור על השקט הזה תוך כדי הדיבורים?

יבגני סובה: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, אני מודה לך שאני עולה עכשיו לדבר, כי נדמה לי שעדיין לא בירכתי אותך כיושב-ראש.

יבגני סובה: אני כל פעם נאלץ לעצור את השעון בשביל הברכות, כי לא נעים לי ברכות על הזמן שלך.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני מברך אותך על התפקיד הזה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק שמביאה חברת הכנסת מלינובסקי - -

יבגני סובה: גם אני חתום עליה, דרך אגב.

משה גפני: אני לא רוצה לדבר עליך.

משה גפני: אני אדבר רק עליה, מכיוון שהיא החתומה הראשונה, והיא, כנראה, מביאה את זה, בגלל שהיא מביאה עוד הרבה דברים מהסוג הזה.

משה גפני: אני קורא פה את החוק.

משה גפני: יש חוק של השחתת פני מקרקעין, השחתת מודעות.

משה גפני: יש חוק במדינת ישראל – אסור להשחית מודעות.

משה גפני: זה יכול להיות משהו על רקע מגדרי; והיות שהיא מציעה להעלות את הקנסות, אני גם הגשתי הצעת חוק שצריך לעשות את זה על פגיעה במקומות קדושים ורגשי דת – את זה היא לא מביאה.

משה גפני: אבל אני רוצה לומר משהו אחר: למה היא מתכוונת בחוק הזה?

משה גפני: היא לא מתכוונת לנושא המגדרי.

משה גפני: היא מתכוונת שידברו נגד הציבור החרדי.

משה גפני: אני, כמובן, לא מצדיק לקיחת החוק לידיים ואלימות מכל סוג שהוא; אבל שידברו עכשיו על הנושא הזה, שאצל חרדים יש הפרדה בין גברים לנשים מסיבות של צניעות, שעכשיו ידברו אם משחיתים מודעות או לא משחיתים מודעות.

משה גפני: כמו שבשבוע שעבר הייתה פה הצבעה על חוק איסור אפליה בבתי הספר.

משה גפני: מה זה איסור אפליה בבתי הספר?

משה גפני: יש חוק שאסור להפלות בכל מקום, יש איסור אפליה בספר החוקים מדינת ישראל, אבל צריך להביא את זה כדי שידברו על העניין הזה.

משה גפני: יש מטרה לחברת הכנסת מלינובסקי.

משה גפני: לכן אנחנו לא באים לדיונים בוועדה אצלה.

משה גפני: אנחנו לא באים לדיונים האלה.

משה גפני: היא דנה כל הזמן על נישואין וגירושין, נישואין אזרחיים וכל הנושאים שאפשר לדבר בהם נגד הציבור החרדי, נגד היהדות.

משה גפני: הינה, יש לנו פה חוק שידבר על העובדה שהחרדים מדירים נשים.

משה גפני: מה זה חרדים מדירים נשים?

משה גפני: איזה שטויות אלה?

משה גפני: בחז"ל כתוב "שאוהבה כגופו ומכבדה יותר מגופו".

משה גפני: מה זה מדירים נשים?

משה גפני: אני קורא לחברי הכנסת המוסלמים, הדתיים שבהם: מה אתם רוצים, שיהיו מודעות עם נשים שנמצאות מעורטלות?

משה גפני: שזה יהיה בכל המקומות?

משה גפני: איך אתם תצביעו בעד חוק כזה – שהוא בכלל מיותר, כפי שאמרתי?

משה גפני: להוסיף עוד קנסות.

משה גפני: החוק קובע שנת מאסר למי שמשחית פני מקרקעין.

משה גפני: זה החוק הקיים.

משה גפני: אני מציע, אדוני היושב-ראש, צריך לקחת את ספר החוקים בכל העבירות שקיימות בספר החוקים ולכתוב חוק ליד זה: בכל מה שנוגע לציבור החרדי, יוכפלו הקנס והמאסר; כל מה שנוגע לציבור החרדי בכל תחום שהוא.

משה גפני: מי שמצביע בעד החוק הזה לא מצביע בעד נשים, הוא מצביע נגד חרדים.

משה גפני: וזה בסדר, מותר לעשות את זה, אבל שכל העולם ידע שמלינובסקי היא אנטישמית.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב גלנט – אינו נוכח; חברת הכנסת לימור מגן תלם – אינה נוכחת; חבר הכנסת ינון אזולאי – אינו נוכח; חבר הכנסת אבי מעוז – אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר הכנסת משה אבוטבול, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

משה אבוטבול: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו עוסקים בחוק העונשין, השחתת פני מקרקעין במטרה להדיר נשים במרחב הציבורי.

משה אבוטבול: זאת אותה הצעה של יוליה.

משה אבוטבול: יוליה, כמו יוליה, רוצה שיהיה שמח, אז היא מוכנה להביא חוקים כדי להשמיץ את הציבור החרדי.

משה אבוטבול: היא מוכנה לעשות הכול, אבל כשאנחנו מקבלים כוס מים מצינור מזוהם, אנחנו בודקים בדיוק מי מגיש לך את המים, ובעיקר, מה יש במים ומי המגיש של המים – כי זה עבר דרך צינור מזוהם.

משה אבוטבול: באופן עקרוני אנחנו נגד השחתת רכוש.

משה אבוטבול: זה מה שמלמדים אצלנו בתלמודי התורה, בכוללים, בישיבות, בבתי ספר.

משה אבוטבול: איסור "בל תשחית" מופיע בתורה.

משה אבוטבול: בוודאי שאנחנו נגד השחתה של דברים.

משה אבוטבול: אבל כשיוליה מביאה את זה היא לא מביאה את זה כדי לתקן איזו בעיה – היא מביאה את זה כדי לתקן את עצמה, שידברו עליה.

משה אבוטבול: הינה, עכשיו היא מקבלת שעות שידור.

משה אבוטבול: הינה, יוליה, את משיגה את המטרה.

משה אבוטבול: נזכיר את השם שלך שוב: יוליה, ושוב: יוליה.

משה אבוטבול: כי זה מה שאת רוצה, שידברו עלייך.

משה אבוטבול: אז, הינה, מדברים עלייך.

משה אבוטבול: אבל החוק הוא לא נכון, כי לאף אחד אין – במודע לבוא ולהשחית דברים.

משה אבוטבול: ואם אנחנו מדברים על צביעות אז אני רוצה לבוא ולומר שהצביעות קיימת בצורה מקסימלית בציבור האחר.

משה אבוטבול: כשאני הייתי ראש עיריית בית שמש התנועה הרפורמית הגישה נגדי בג"ץ על זה שיש שלטי הדרה בשכונות חרדיות בבית שמש.

משה אבוטבול: מה לא עשו לי?

משה אבוטבול: מצצו לי את הדם; גבו מאיתנו 150,000 שקל מהעירייה.

משה אבוטבול: כן, השופט חנן מלצר, שפרש עכשיו לגמלאות, ניקה את השולחן.

משה אבוטבול: מה לא עשו לנו?

משה אבוטבול: הוא אפילו איים עליי בפקודת מאסר אם לא אוריד את אותם שלטים.

משה אבוטבול: אמרתי לו, אבל אין לנו כוח.

משה אבוטבול: זה לא שייך.

משה אבוטבול: הוא אמר: תביאו טנקים להוריד את זה.

משה אבוטבול: היום אני כבר לא ראש עירייה שם, אבל ראה זה פלא, איזה יופי: השלטים מתגברים ואף אחד לא מדבר על זה.

משה אבוטבול: לא הרפורמיות ולא כלום.

משה אבוטבול: פגשתי את השופט חנן מלצר פה בכנסת לפני כשנתיים.

משה אבוטבול: אמרתי לו, שלום, מה נשמע?

משה אבוטבול: אמרתי לו, מאז אני רואה שלא עשית שום דבר בנושא, אני רואה שהכול בסדר – אני לא נכנס לסוגיה אם כן לשים את השלטים או לא לשים אותם.

משה אבוטבול: זאת שכונה חרדית, ויש להם זכות להרגיש נבדלים, הם קנו דירה באותו מקום.

משה אבוטבול: אז אמרתי לו, למה מאז לא עשיתם כלום?

משה אבוטבול: אמרתי לו, תדע לך, התחושה של הציבור בבית שמש היא שאלה לא שלטי הצניעות – אלה שלטי הצביעות, וזה לא השלט אלא זה השלטון.

משה אבוטבול: אז תתביישו לכם לפני שאתם מדברים נגד החרדים.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אבוטבול.

יבגני סובה: הדובר הבא – חבר הכנסת יברקן, בבקשה, שלוש דקות.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אתמול היה יום האישה הבין-לאומי, ואני אומנם באיחור של יום, אבל אני רוצה לדבר על נשים חזקות במיוחד, שקרובות לליבי.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להגיד תודה רבה, תודה ענקית מכל הלב לאימהות שלנו, העולות החדשות, שהגיעו מכל קצוות העולם ללא שפה, ללא הבנה חברתית, עם פערים תרבותיים; שהגיעו מאוקראינה, מרוסיה, מאתיופיה, מאמריקה, ממרוקו ומכל מקום, וגידלו דורות ללא עזרה ולפעמים כנגד המערכת.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להגיד להם תודה רבה.

דסטה גדי יברקן: במיוחד לאימהות שלנו, יוצאות אתיופיה, שהגיע מאתיופיה שהיא מדינה אחרת, שונה בתרבות, בנוף, בצבע.

דסטה גדי יברקן: הגיעו עם הלבוש המסורתי, הקמיס; שישר נכנסו לשוק העבודה, ללא שפה, גם כשמי שקיבל אותם לעבודה התייחס, לפעמים, בעין עקומה, בזלזול, בגלל השוני.

דסטה גדי יברקן: אבל האימהות הללו, במהלך 40 השנים האחרונות, גידלו לתפארת דור שצמצם פערים של 3,000 שנה ב-30 שנה.

דסטה גדי יברקן: הצליחו לגדל – תוך כדי שהן עובדות במשק בית, בניקיון, בסיעוד או בכל מקום – גידלו עורכי דין, צעירים, משכילים, לוחמים בצבא ההגנה לישראל, שותפים בבנייתה של מדינת ישראל של היום.

דסטה גדי יברקן: האימהות שלנו, אתן הגיבורות שלנו ביום האישה הבין-לאומי הזה.

דסטה גדי יברקן: אתן, שגידלתן דור שלם של צעירים, שעכשיו נמצאים באוניברסיטה, צעירים וצעירות, שנמצאים שם, כי הם גאים בכן.

דסטה גדי יברקן: אתן, שהלכתן לעבוד בכל מקום, על מנת שלנו, הילדים, לא יהיה מקרר ריק בבית, עם שכר מינימום; אתן שגידלתן אותנו.

דסטה גדי יברקן: ואני, שנמצא כאן – לכל האימהות יוצאות אתיופיה, ביום האישה הבין-לאומי אני רוצה שתדעו: דור שלם מצדיע לכן ואומר לכן תודה רבה.

דסטה גדי יברקן: יש משפט באמהרית, אדוני היושב-ראש, שיר קצר, אני בטוח שתבין זאת, שאומרים על אימא.

דסטה גדי יברקן: (אומר דברים באמהרית ומתרגמם:) זאת אומרת, אני קורא לאימי "אימא", כאילו שזה השם שמכבד אותה, כי זה מעט, למרות שהיא אחסנה אותי בבטנה תשעה חודשים.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה להגיד לכן, האימהות שלנו, תודה רבה, יום האישה שמח.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת יברקן.

יבגני סובה: אני בהחלט מצטרף לכל הברכות, ואומר חג שמח לכל הנשים שלנו, היקרות.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת יריב לוין, ראיתי אותו באולם.

יבגני סובה: בבקשה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אדוני, ברכת הצלחה בתפקיד החדש.

יבגני סובה: תודה רבה.

יריב לוין: אני רוצה לפתוח, קודם כול, כמובן, באיחולי החלמה גם לראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו, גם לחבר הכנסת אבי מעוז ולחברת הכנסת שירלי פינטו, שהם החולים התורנים בקורונה, אם אפשר לקרוא לזה כך כאן.

יריב לוין: אבל באותה הזדמנות לומר בהקשר הזה לאדוני שבכל המחלוקות והקשיים והבעיות שהיו לנו כאן, הייתה לנו הסכמה אחת שהצלחנו לעמוד ולקיים למרות כל הקשיים, והיא שאת חולי הקורונה מקזזים כדי שהם לא יגיעו.

יריב לוין: ואז התעורר אותו עניין שקרה בשבוע שעבר, כאשר הובא לכאן חוק שהצריך 61.

יריב לוין: הוא היה אמור להיות מוצבע בקריאה שלישית, ואז חבר הכנסת מעוז חלה, וכתוצאה מזה הקואליציה לא יכלה לגייס 61.

יריב לוין: אני רוצה לומר לזכותו של יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת מיקי לוי, שאמר לי באופן מפורש שהוא יעמוד על כך שההסכם, כפי שסוכם איתו, יכובד.

יריב לוין: לצערי, אני מוכרח לומר – אבל בוודאי שאין לי אליו טענות – הוא הודיע לי בהגינות שמכאן והלאה, לאחר אותה הצבעה הוא כבר לא יכול לעמוד מאחורי סיכום שיקבע שבמקרה של הצעה שמחייבת 61 מקזזים חולה קורונה, בין אם החולה עצמו דרוש ל-61 או הקיזוז שלו דרוש ל-61.

יריב לוין: הוא אמר לי שלצערו ההסכם כפי שעשינו אותו, מאותה נקודה וקדימה, לא יוכל יותר להתקיים.

יריב לוין: אנחנו בעצם נמצאים היום במצב שבו אין לנו הסכם בעניין קיזוז של חולי קורונה, וצריך את הדבר הזה לומר.

יריב לוין: אני שמח שלפחות מצאנו היום, בשלב זה, פתרונות לחולי הקורונה משני הצדדים, אבל צריך לומר שבאופן עקרוני אנחנו נמצאים היום במצב שהקיזוזים שניתנו בעניין הזה היו בתהליך וולונטרי של שני הצדדים ולא מתוך הסכמה.

יריב לוין: ההסכמה המחייבת, שהייתה בין יושב-ראש הכנסת לביני הסתיימה, למעשה, בנקודה שבה יושב-ראש הכנסת הודיע לי על כך.

יריב לוין: אני אומר עוד פעם, אני רוצה לא לומר את הדברים בגנותו, אלא להפך, להודות לו על העמידה האיתנה על הסיכום, כאשר הוא עמד במבחן לא פשוט.

יריב לוין: אני מבין את הקושי להמשיך ולקיים את הסיכום אחרי שפעם אחת המבחן הזה כבר התרחש, אבל זה המצב – וחבל שזה כך.

יריב לוין: אני מאוד מקווה שכולם יהיו בריאים, ובאופן הזה אנחנו לא נידרש לעניין הזה פעם נוספת.

יבגני סובה: אני דווקא שמעתי אותו בנשיאות הכנסת, ואני מניח שגם כבוד היושב-ראש ישיב לך על הדברים האלה.

יריב לוין: לא, לא, אני לא - - -

יבגני סובה: אני לא יכול לנהל איתך את השיח הזה.

יריב לוין: לא, לא, אין שיח, אני דווקא אומר - - -

יבגני סובה: אני דווקא שמעתי אותו אומר בקול רם שיש הסכם, ולכן – הוא לא אמר את זה בסודיות, הוא אמר את זה בנשיאות הכנסת.

יריב לוין: לא, בוודאי.

יריב לוין: לא, לא, שלא תהיה אי-הבנה, אני אומר את זה באמת באמת בעניין הזה, לא בשום מירכאות, אני אומר חד-משמעית לשבחו ולזכותו.

יריב לוין: אני חושב שהוא עמד על קיום ההסכם בתנאים לא פשוטים, וגם אמר בגילוי לב שמכאן והלאה מבחינתו לא יהיה אפשר להמשיך עם ההסכם הזה, כתוצאה מכך שהוא יוצר קושי כשצריך להעביר חוק של 61.

יריב לוין: אני לגמרי מכבד את האמירה הזאת, בטח כשהיא באה על רקע עמידה מוחלטת בהסכם קודם.

יריב לוין: אני רק אומר: חשוב שכולם כאן ידעו שזה המצב, ואני מקווה שכולם יהיו בריאים ולא נידרש להתמודד עם חולה קורונה שיגיע לכאן, כי זה בהחלט עלול לקרות.

יריב לוין: תודה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת לוין.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה, אדוני.

יבגני סובה: אתה כבר בירכת אותי, אז תחסוך את השניות האלה.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

אני בכל זאת רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש.

שיהיה לך בהצלחה.

יבגני סובה: כל פעם תברך אותי.

יבגני סובה: תודה רבה.

כן, ברכות זה דבר שעובד בסוף.

יבגני סובה: עם זה אני מסכים.

איך אני יודע שברכות זה עובד?

כי הממשלה הזאת, שאף אחד לא בירך אותה ואף אחד לא מברך עליה, גם אלה המרכיבים אותה פשוט אין להם ברירה, זאת אומרת, זה להעדיף אם ללכת לשממה הפוליטית להרבה מאוד שנים ולהימחק מהמפה – מה עשתה הממשלה הזאת במשך כל התקופה הזאת?

מה עשתה הממשלה, שאפשר לבוא ולומר שהיא מטפלת בדברים?

אנחנו פשוט היום תחת הכותרות של אוקראינה, של רוסיה, של מלחמה עולמית, אבל כל יום, אדוני היושב-ראש, כל יום ממשיכים למות אנשים מקורונה.

הגענו כבר ל-10,300 איש.

יוקר המחיה הולך ומאמיר, גם בגלל סיבות אובייקטיביות של מה שקורה בעולם, כולל הלחימה, וגם מה שקורה כאן, מהטלות המס החוזרת ונשנות שהמדינה, שר האוצר שלכם הטיל, כדוגמה אישית, על כל הקמעונאים ועל כל החברות.

דוגמה אישית, שר האוצר הטיל מיסים, ומהם הוא דורש להוריד את יוקר המחיה.

מה עושה הממשלה הזאת חוץ מלהתעסק בשטויות, להתעסק עם חוקים קנטרניים, טיפשיים?

אתה יודע, אדוני, ישבו בוועדת הפנים – גם אנחנו כחברי אופוזיציה – על החוק של חלופה לתמ"א 38, מה שנקרא חלופת שקד.

חוק חשוב.

חוק חשוב לרעידות אדמה, אדוני היושב-ראש, כדי שלא ייפלו פה בניינים.

אז מה יותר חשוב מהחוק של רעידות אדמה?

החוק של המקרקעין של חברת הכנסת מלינובסקי.

איזו בושה, אילו סדרי עדיפויות יש לקואליציה הרעה והטיפשה הזאת.

איזה קואליציה; איזו טיפשות של אנשים.

ישבה ועדת הפנים, שיתפנו פעולה כחברי אופוזיציה, תיקנו, טייבנו, כל השוק מחכה לנושא הזה של דירות: להציף את השוק בדירות כדי להוריד את המחירים שהמריאו למעלה.

ומה אתם מביאים כשאתם צריכים להחליט?

בואו נביא את החוק הזה של השחתת מקרקעין.

מאוד מאוד חשוב.

זה יציל את כבודם.

יבגני סובה: משפט לסיום, בבקשה.

זו פשוט ממשלה שנותנת לחיים לעשות את שלהם.

היא רק נותנת את התפאורה מסביב.

כלום בקורונה לא נעשה אקטיבית.

כלום ביוקר המחיה לא נעשה אקטיבית.

ובמקום זה מביאים בסוף מושב חוקים הזויים, טיפשיים, מיותרים - -

יבגני סובה: תודה רבה.

- - במקום להציל את הזוגות הצעירים מיוקר המחיה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת יעקב מרגי – אינו נוכח; חברת הכנסת מירי מרים רגב – אינה נוכחת; חבר הכנסת אופיר כץ – אינו נוכח; חבר כנסת איתמר בן גביר – אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה.

יבגני סובה: אתה לא במקום, נכון?

שלמה קרעי: לא, לא.

יבגני סובה: אתה החלפת אותו.

יבגני סובה: אוקיי, בסדר.

שלמה קרעי: דודי, תכף אתה.

שלמה קרעי: היו הרבה שלא היו.

דוד אמסלם: נשמה, מקשיב ואומר.

יבגני סובה: שלוש דקות, בבקשה.

שלמה קרעי: רגע, רגע.

שלמה קרעי: מה התחלת?

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברת הכנסת מלינובסקי – יחד עם השר כהנא – היא הקולמוס שבאמצעותו הקואליציה הזו כתבה על קרן השור: אין לנו חלק ונחלה באלוהי ישראל.

שלמה קרעי: רבי יהודה הלוי חד חידה בעניין הזה.

שלמה קרעי: החידה הולכת ככה: "ומה דקה ורקה וחלקה / ואילמת מדברת בחוזקה / והורגת בני אדם חרישית / ודם אילים במו פיה מריקה".

שלמה קרעי: זו החידה.

שלמה קרעי: תחשבו על הפתרון.

שלמה קרעי: אני אתן את הפתרון בסיבוב הבא, בהמשך הערב.

שלמה קרעי: כמה דיברתם על השיח בחברה.

שלמה קרעי: כמה הוא מסוכן ורעיל, כמה הוא בעייתי.

שלמה קרעי: איך לפיד אמר?

שלמה קרעי: יהיה כאן שקט.

שלמה קרעי: והשינוי שהבאתם הוא רק רעיל יותר, בעיקר נגד כל דבר שיש בו ניחוח של יהדות.

שלמה קרעי: אתם מסיתים ללא הפסקה נגד החברה החרדית ומחבקים באותו הזמן את האויבים שלנו.

שלמה קרעי: אתם מסיתים נגד שומרי תורה ומצוות ונגד מחנה הימין כולו ומצקצקים בלשון על ההסתה.

שלמה קרעי: בושה.

שלמה קרעי: אתם מרימים יד על תורת משה, שהלילה הוא ליל פטירתו.

שלמה קרעי: יוליה, אם עשית חשבון שבגלל שהלילה זה ליל פטירתו של משה רבנו, אז אין מזל לשומרי התורה, ולכן הבאת את החוק המתריס שלך היום, אז תדעי לך שעשית את אותה טעות שעשה המן לפני 2,500 שנה.

שלמה קרעי: האגדה מספרת שהמן ערך גורל כדי לדעת מה החודש הכי טוב להשמיד את היהודים, ויצא לו חודש אדר.

שלמה קרעי: המדרש אומר, "כיוון שנפל פור באדר, שמח שמחה גדולה.

שלמה קרעי: אמר, נפל לי פור בירח שמת בו משה, ולא היה יודע שבשבעה באדר מת ובשבעה באדר נולד".

שלמה קרעי: גם האג'נדה של המן הייתה הסתה נגד היהודים.

שלמה קרעי: הוא בא לאחשוורוש ואמר לו: היהודים פוגעים בכלכלה; את כל השנה כולה הם מבזבזים בשה"י פה"י – שבת היום, פסח היום, שיעור תורה היום.

שלמה קרעי: די מזכיר את ההסתה של ליברמן וחבורתו כלפי לומדי התורה.

שלמה קרעי: המשיך המן ואמר לאחשוורוש: בוא נחסל את היהודים.

שלמה קרעי: אמר לו: אני מפחד מהאלוהים שלהם שלא יעשה לי את שעשה לקודמיי.

שלמה קרעי: אמר לו המן: לא, הם ישנו מן המצוות; הם לא שומרים מצוות.

שלמה קרעי: אמר לו: יש בהם תלמידי חכמים.

שלמה קרעי: אחשוורוש ידע שתלמידי החכמים יגנו על כל העם, גם על אלו שאינם שומרי תורה ומצוות.

שלמה קרעי: אבל כאן, בכנסת, יש כאלו רשעים, גרועים מאחשוורוש, "פיהם דבר שוא וימינם ימין שקר".

שלמה קרעי: החלום שלהם הוא "מי יתן לי תלמיד חכם ואנשכנו כחמור".

שלמה קרעי: הם באים ורוצים לנתק את עם ישראל מהתורה ומהמצוות.

שלמה קרעי: הם אומרים: ננתק אותם מהקשר ליהדות: "ננתקה את מוסרותימו".

שלמה קרעי: אבל "יושב בשמיים ישחק, ה' ילעג למו".

יבגני סובה: משפט לסיום, בבקשה.

שלמה קרעי: רבותיי, כמו כל החוקים האנטי-יהודיים שלכם, שנפלו או נדחו בחודש הזה, חודש אדר, כך תמשיכו ליפול, בעזרת השם, לפני שומרי המסורת, בזכות משה רבנו, שהלילה הזה הוא ליל פטירתו וגם לידתו.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת קרעי.

יבגני סובה: הדובר הבא חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

יבגני סובה: שלוש דקות.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חברת הכנסת מלינובסקי – כל הצעות החוק שלה, כולן אנטי, נגד החרדים.

יעקב ליצמן: היא לא הציעה, מאז שהיא חברת כנסת, שום חוק שמיטיב עם בן אדם – רק להכות, רק לרדות, רק אנטי, נגד.

יעקב ליצמן: פשוט אנטישמית.

יעקב ליצמן: עכשיו צריך להבין דבר אחד: יש כאן שר, שר התקשורת, והוא הולך להתגרות בציבור בבני ברק – לבקר, להתגרות בהם.

יעקב ליצמן: פשוט להכעיס אותם.

יעקב ליצמן: לא רק שהחוק שלו הוא רשעות, כי אין שום דבר – מה מפריע לאף אחד?

יעקב ליצמן: לא מפריע לאף אחד שיש דבר כזה קומה לבד.

יעקב ליצמן: כלומר, למי זה מפריע?

יעקב ליצמן: יש אנשים שנהנים מזה.

יעקב ליצמן: יש אנשים שלא רוצים את זה.

יעקב ליצמן: יש להם את הדברים האחרים, מה שהם רוצים.

יעקב ליצמן: מה זה שייך?

יעקב ליצמן: מה הוא צריך להתערב בזה?

יעקב ליצמן: פשוט, על אף הפניות, כולל רבנים – פשוט רשעות למען רשעות.

יעקב ליצמן: וזו הממשלה.

יעקב ליצמן: הפלא הוא שהיה צריך חוק נגד שר התקשורת.

יעקב ליצמן: לא מישהו – למה הם עושים את התמונות בתוך המגזר החרדי, בתוך המקומות של החרדים?

יעקב ליצמן: פשוט להתגרות.

יעקב ליצמן: וזה רשעות למען רשעות.

יעקב ליצמן: אני מתפלא כל הזמן למה פוטין הזמין דווקא את בנט.

יעקב ליצמן: כי הוא ראה שבנט יודע להכות בחרדים.

יעקב ליצמן: הוא אומר: אין מישהו יותר טוב להתייעץ איתו על איך אני עושה את זה נגד האוקראינים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת ליצמן.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת פטין מולא, נמצא?

יבגני סובה: לא.

יבגני סובה: אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר הכנסת אופיר אקוניס – אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

יעקב ליצמן: אפשר לתת לו כמה דקות מאלה שלא היו?

יבגני סובה: לא שמעתי.

יבגני סובה: איך?

יעקב ליצמן: אפשר לתת לו כמה דקות מאלה שלא היו?

יבגני סובה: זה בהסתייגויות.

יבגני סובה: אתה ותיק פה, נכון?

יבגני סובה: אתה 30 שנה בבית הזה.

יבגני סובה: אתה יודע שזה לא עובד ככה.

יעקב ליצמן: אני רואה שאתה לא יודע לספור.

יבגני סובה: אה, אוקיי.

דוד אמסלם: קודם כול, אתה חייב לי שלוש דקות מהפעם הקודמת.

יבגני סובה: למה?

דוד אמסלם: אתה לא זוכר?

דוד אמסלם: ויתרתי על זכות הדיבור.

יבגני סובה: אה, גם זה לא לפי התקנון.

יבגני סובה: אבל בסדר.

דוד אמסלם: כלום לא לפי התקנון.

יבגני סובה: שלוש דקות, בבקשה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר – אני רוצה להגיד לך, מה שעשית, עמר בר לב, זה חוצפה, עזות מצח.

דוד אמסלם: אתה לא יודע מהי דמוקרטיה בכלל.

דוד אמסלם: אם מה שקראתי נכון, אתה לא רוצה שח"כים יבקרו אסירים בבתי הסוהר.

דוד אמסלם: למה, מי אתה?

דוד אמסלם: בתי הסוהר זה שלך?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

עמר בר-לב: מי כמוך יודע שמה שכתוב בעיתון זה לא נכון.

דוד אמסלם: אבל אם זה לא נכון, אז אני חוזר בי.

עמר בר-לב: תחזור בך.

עמר בר-לב: תחזור בך.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: אז אני חוזר.

דוד אמסלם: אני שמח שזה כך.

דוד אמסלם: כי אצלכם הכול בא בחשבון.

עמר בר-לב: להפך.

עמר בר-לב: לא, שנייה.

עמר בר-לב: דודי, דודי, שנייה, אני אעדכן אותך.

עמר בר-לב: ההפך הוא הנכון.

דוד אמסלם: תמתין, תמתין.

דוד אמסלם: השעון.

יבגני סובה: אתה, אל תדאג.

יבגני סובה: אתה ניסית לנהל, נכון?

יבגני סובה: אתה רוצה שהשר לא ישיב לך? אין בעיה.

עמר בר-לב: לא.

עמר בר-לב: ההפך הוא הנכון.

עמר בר-לב: הכוונה שלי היא שכל חבר כנסת יוכל לבקר אסירים ביטחוניים, כמובן, אם זה לא פוגע בביטחון המדינה.

דוד אמסלם: לא ביטחוני.

דוד אמסלם: מה עם פלילי?

עמר בר-לב: אני לא יודע.

עמר בר-לב: מה אני אחראי למה שאומרים בוואלה?

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, אני רוצה - -

יבגני סובה: שמת לב שעצרתי לך, נכון?

דוד אמסלם: - - להתייחס למהות החוק.

דוד אמסלם: תראה, יש לי הרגשה שהגברת מלינובסקי לא מבינה את החוק.

דוד אמסלם: היא כותבת דברים שהיא עצמה לא מבינה אותם.

דוד אמסלם: זה בושה וחרפה לאינטליגנציה, החוק הזה.

דוד אמסלם: הרי על מה אנחנו מדברים?

דוד אמסלם: על השחתת מודעות.

דוד אמסלם: אז מה, רק מודעה עם אישה אסור להשחית?

דוד אמסלם: ומודעה עם חרדי מותר להשחית?

דוד אמסלם: הרי יש גם היום חוק.

דוד אמסלם: הרי אסור לעשות ונדליזם, מה השאלה בכלל?

דוד אמסלם: אבל אם אפשר לעשות ולהתחכם – למה אתם לא אומרים שחרדי מותר?

דוד אמסלם: דרך אגב, מצווה, מבחינתכם, לפחות לפי המפלגה שלכם והקמפיינים שלכם, אם זה חרדי – מצווה.

דוד אמסלם: להפך, מי שמשחית, הייתם צריכים להשלים.

דוד אמסלם: מי שמשחית תמונה של אישה – 75,000 שקלים.

דוד אמסלם: דרך אגב, ואם זה ילד – כמה?

דוד אמסלם: ואם האישה מבוגרת – כמה?

דוד אמסלם: יש לכם גם תעריפים – צעירה, מבוגרת?

דוד אמסלם: ואם זה חרדי – מקבל 50,000 שקל, כי מבחינת

דוד אמסלם: כם חרדים זה כמעט לא אזרחים.

דוד אמסלם: אני רק רוצה להסביר לָך וגם לך, אדוני היושב-ראש, וגם ליושב-ראש המפלגה שלך – אתם כולכם עליתם מברית המועצות לא מזמן, לפני 20 שנה, 30 שנה; גם אנחנו עלינו.

דוד אמסלם: גם ההורים שלי עלו.

דוד אמסלם: אני נולדתי בארץ.

יבגני סובה: היום חגגו 60 שנה לעלייה ממרוקו, אז אני מצטרף לברכות.

דוד אמסלם: אתה יודע - - -

יבגני סובה: אני אומר לא בציניות.

יבגני סובה: אני באמת מצטרף לברכות.

דוד אמסלם: מצוין.

דוד אמסלם: אתה יודע מי קיבל את העלייה ממרוקו פה בארץ?

דוד אמסלם: זה החרדים.

דוד אמסלם: הם תמיד היו פה.

דוד אמסלם: הם קיבלו את היהודים שבאו, כולל, דרך אגב, כשהתחילה תנועת הציונות.

דוד אמסלם: מי קיבל אותם פה בארץ?

דוד אמסלם: מי נשאר במדינת ישראל מאז החורבן 2,000 שנה?

דוד אמסלם: זה החרדים.

דוד אמסלם: תראו איך אתם מדברים על מי שקיבל אתכם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני לעולם לא אדבר ככה בגלל שליצמן וכל מי שהוא מייצג קיבלו את ההורים שלי.

דוד אמסלם: אבל אצלכם כנראה אין הכרת הטוב – אתם בנויים רק על שנאה.

דוד אמסלם: רק אתמול הבן-אדם בא עם הבגאז', היום הוא כבר רוצה לזרוק את החרדי לים.

דוד אמסלם: משהו, לא יאומן כי יסופר.

דוד אמסלם: אותו אחד שהביא אותך – אותו אתה עכשיו רוצה לזרוק למזבלה.

דוד אמסלם: זה ליברמן.

דוד אמסלם: בושה וכלימה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

יבגני סובה: הדובר הבא, חברת הכנסת יעל רון בן משה – אינה נוכחת; חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

יבגני סובה: אגב, חבר הכנסת אמסלם, אני לא זוכר שמישהו הביא אותי – אני באתי לבד, אתה יודע, במסגרת חוק השבות.

יבגני סובה: אף אחד לא הביא אותי, ובטח לא בכוח.

יבגני סובה: אני משיב לך על הדברים.

דוד אמסלם: דרך אגב, הביאו אותך, שילמו על כרטיס הטיסה שלך, נתנו לך סל קליטה.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

דוד אמסלם: בוודאי ובוודאי אני מניח שלא גררו אותך עם כבל למטוס.

דוד אמסלם: זאת הכוונה.

יבגני סובה: בבקשה, שלוש דקות.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לדבר עכשיו על הנושא של הסכם הגרעין שמתגבש בחוץ לארץ.

דוד ביטן: ההרגשה שלי היא שהממשלה הזאת בעצם ויתרה על המאבק.

דוד ביטן: בזמנו, בהתחלה, כשהתחיל המשא ומתן על הסכם הגרעין, הם דיברו – גם בנט, גם גנץ, לפיד פחות, ואפילו ראש המוסד השתתף בחגיגה ואמר שבתקופתו הוא מתחייב שלא יהיה גרעין לאיראן.

דוד ביטן: אבל בסופו של דבר, אני זוכר את זה, שהגיע מזכיר המדינה, ופתאום השתנו הקולות.

דוד ביטן: כנראה הוא הבטיח שהכול יהיה בסדר ודרש מהממשלה ומאנשי הביטחון שלנו להפסיק להתקיף את ארצות הברית על הסכם הגרעין, ופתאום השתנתה המנגינה, ובאותו רגע הבנתי שוויתרנו על המלחמה בכל מה שקשור להסכם הגרעין.

דוד ביטן: מאותו רגע וגם עכשיו, זה הכול מילים שיוצאות החוצה, שאין שום כוונה ממשית לממש אותן, אין שום כוונה ממשית לממש אותם, ופתאום הממשלה וכל הגורמים הישראליים השתתקו.

דוד ביטן: ואני אומר לך שההרגשה שלי היא שבעצם וויתרנו על המאבק הזה ואנחנו לא נלחמים.

דוד ביטן: פתאום אני שומע את גנץ – לא את גנץ כל כך, אלא בעיתון היה כתוב שגורמים ביטחוניים אומרים שאם יהיה דבר כזה, הם ידרשו הטבות מארצות הברית בסוג של נשק, של כספים; זאת אומרת, הכול זה עניין של מחיר.

דוד ביטן: כל דבר מנצלים לצורך קבלת כל מיני דברים.

דוד ביטן: כך היה כל הזמן.

דוד ביטן: זאת אומרת, מערכת הביטחון כל הזמן דואגת קודם כול לעצמה, במובן הזה שהצבא – מה שהוא רוצה, הוא מקבל.

דוד ביטן: והאמריקאים למדו שבסך הכול משלמים לישראל טבין ותקילין, ואפשר לעשות מה שרוצים, כולל הסכם גרעין שמסכן את מדינת ישראל באופן מובהק.

דוד ביטן: ואני אומר לבנט, לגנץ ולכולם: מה זה?

דוד ביטן: מה?

דוד ביטן: אתם מוכרים את מדינת ישראל תמורת כסף, תמורת נשק, כשברור שאנחנו מדברים פה על קיומה של מדינת ישראל?

דוד ביטן: תראו מה קורה בצפון קוריאה.

דוד ביטן: בצפון קוריאה, וגם ביפן ובדרום קוריאה, כל היום משקשקים, לא יכולים לעשות שום דבר.

דוד ביטן: הוא עושה מה שהוא רוצה, נשיא צפון קוריאה, וזהו, אף אחד לא מדבר – לא ארצות הברית ולא המערב, והם נתמכים על ידי סין.

דוד ביטן: זאת אומרת, בגדול תראו את צפון קוריאה, תראו מה קורה מסביב – זה מה שיקרה לישראל.

דוד ביטן: נגמרו ההפצצות.

דוד ביטן: לא יפציצו בסוריה שום דבר ולא יהרגו אף איראני שם ולא שום דבר, כי יפחדו מהאיומים על שימוש בגרעין.

דוד ביטן: ולכן ממשלת ישראל הייתה חייבת לעשות כל מה שהיא יכולה כדי שזה לא יקרה, והיא לא עשתה את זה, ומתחילים כבר לדבר על אופציות אחרות.

דוד ביטן: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יבגני סובה: הדובר הבא חבר הכנסת עמיחי שיקלי – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח; חברת הכנסת גילה גמליאל – אינה נוכחת; חברת הכנסת מאי גולן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אופיר סופר – אינו נוכח; חבר הכנסת ווליד טאהא – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף טייב – אינו נוכח; חברת הכנסת רות וסרמן לנדה – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל שיר סגמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אלי אבידר – אינו נוכח.

יבגני סובה: חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק, בבקשה, גברתי.

אורית סטרוק: לשם שינוי, מישהו נוכח.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי.

יבגני סובה: שלוש דקות.

אורית סטרוק: ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת – ערב טוב, אדוני השר.

אורית סטרוק: אדוני השר, אני ממש שמחה שיוצא לי לדבר בדיוק כשאתה יושב כאן במליאה, כי אני חושבת עליך כבר כמה ימים.

אורית סטרוק: ממש אני חושבת עליך כבר כמה ימים.

עמר בר-לב: אני בטוח שרק טובות.

אורית סטרוק: אני חושבת רגע במקומך.

אורית סטרוק: אני אומרת לעצמי מה אני הייתי עושה אם אני הייתי עכשיו השר לביטחון פנים ואני הייתי יודעת שעוד מעט מתחיל הרמדאן, איך אני הייתי מוודאת שהרמדאן הזה יהיה פחות גרוע, פחות נורא, מהרמדאן הקודם.

אורית סטרוק: אני מנסה לשים את עצמי במקומך, אדוני השר, ולחשוב איך עושים את זה.

אורית סטרוק: אבל מה, כל בוקר אני קמה לידיעה חדשה ומפתיעה שהחלטת משום מה לעשות דברים שהם בדיוק ההפך הגמור ממה שצריך לעשות כדי לייצר הרתעה.

אורית סטרוק: כי בעצם מה קורה?

אורית סטרוק: לדוגמה, היום קמנו לידיעה המעניינת שברמדאן לא יהרסו בתים המיועדים להריסה של ערבים, כדי לא להרגיז אותם כנראה.

אורית סטרוק: נכון?

אורית סטרוק: זה הרציונל, אדוני השר?

אורית סטרוק: אולי במקרה לפני הרמדאן יזדרזו ויהרסו כמה שיותר בתים?

אורית סטרוק: לא, גם לפני הרמדאן לא הורסים, גם ברמדאן לא הורסים, ואתה יודע מה, אדוני השר, גם אחרי הרמדאן לא יהרסו.

אורית סטרוק: זה כאילו משונה, כי אני לא מבינה איך זה בדיוק מביא אותנו ליעד, אבל אז אני רואה, אני פותחת את הרדיו ואני שומעת לדוגמה שבירושלים הדרך של המשטרה למנוע מהומות זה לאפשר לערבים להשתלט על שער שכם, לאפשר להם לעשות שם חגיגות בעלות אופי לאומני בדיוק מהסוג שהיו בשנה שעברה ברמדאן, והדרך הזאת לתת להם מראש לעשות אירועים לאומניים, אנטישמיים, אנטי-ישראליים, בשער שכם, זו הדרך שלכם למנוע את האירועים האלה.

אורית סטרוק: זה מעניין, אדוני השר.

אורית סטרוק: אני לא מבינה איך עם הדבר הזה אתה חושב למנוע את ההתקפות הלאומניות?

אורית סטרוק: על ידי זה שאתה מראש מאשר אותן?

אורית סטרוק: לא מובן.

אורית סטרוק: ממש לא מובן.

אורית סטרוק: ואז אני מסתכלת על שר אחר בממשלה, על השר בני גנץ, ואני רואה שהשר בני גנץ כנראה לא חושב כמוך, הוא לא חושב שזה לא ראוי להרוס בתים בזמן שאנשים חוגגים.

אורית סטרוק: לדוגמה, ביום שישי האחרון, לפני שבת, הוא שלח את הכוחות להרוס את המבנים של ישיבת חומש.

אורית סטרוק: לא הפריע לו שזה קורה שעה לפני שבת, לא הפריע לו שאנשים לא יוכלו להיכנס לשבת, אולי הם יתעצבנו, אולי יהיה להם קשה, אולי לא יהיה להם איפה לישון, זה לא.

יבגני סובה: משפט לסיום, בבקשה.

אורית סטרוק: המשפט לסיום זה שאתה יודע, אדוני השר, אנחנו מצפים לשמוע ולהבין ממך איך בעצם אתה חושב לאפשר לנו רמדאן יותר רגוע.

אורית סטרוק: בינתיים נראה שההחלטות שלך מובילות אותנו לרמדאן הרבה יותר קשה ממה שידענו בשנה שעברה.

אורית סטרוק: אותי זה מאוד מדאיג.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת אורית מלכה סטרוק.

יבגני סובה: הדובר הבא הוא חבר הכנסת ולדימיר בליאק – אינו נוכח; חבר הכנסת רון כץ – אינו נוכח.

יבגני סובה: חברת הכנסת ענבר בזק – בבקשה, שלוש דקות, גבירתי.

ענבר בזק: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול, 8 במרץ, ציינו את יום האישה הבין-לאומי, אבל מעבר לכך יש עוד משמעות לתאריך הזה.

ענבר בזק: 8 במרץ הוא גם היום שבו לפני ארבע שנים החליטה הממשלה החלטה חשובה מאוד עבור העדה האתיופית.

ענבר בזק: ב-8 במרץ 2018 התקבלה החלטת הממשלה מס' 3649 על קידום שילוב הקהילה האתיופית במערך שירותי הדת במדינה.

ענבר בזק: החלטה זו מהווה אבן דרך חשובה בשילובם של אזרחי ישראל ממוצא אתיופי בחברה הישראלית, בתחום שהינו בעל חשיבות רבה לרבים מהם, תחום שירותי הדת.

ענבר בזק: על פי ההחלטה נדרשה בין השאר הקצאת תקנים לקייסים של העדה, הקצאת תקנים לרבנים יוצאי אתיופיה ושילוב עובדים יוצאי אתיופיה במועצות הדתיות.

ענבר בזק: על אף חלוף הזמן הרב – ארבע שנים בדיוק – מאז קבלת ההחלטה החשובה, ואף שמשרד הדתות כבר הכיר בקייסים, חלקים רבים מן ההחלטה עוד ממתינים ליישום ורבים מהתקנים לא אוישו.

ענבר בזק: יכול להיות שחלקכם הבחנתם במשך התקופה האחרונה באוהל לבן העומד בצד הדרך לכנסת.

ענבר בזק: מדובר באוהל מחאה שבו שוהים זקני העדה, קייסים של העדה, על מנת להזכיר את מה שנשכח, על מנת לבקש את מה שהובטח.

ענבר בזק: אתמול גם הגיעו רבים נוספים מבני העדה להפגין ולחדד את הצורך ולחזק את ידי הקייסים בדרישותיהם.

ענבר בזק: מדינת ישראל הינה מדינה קולטת עלייה מאז היווסדה.

ענבר בזק: היום יותר מתמיד אנו רואים ורואות את הצורך לקבל ולחבק לתוכנו עולים מכל עבר, מכל מדינה, ולהיות עבורם בית.

ענבר בזק: חלק משמעותי מכך הוא גם המקום לקבל ולכבד את השונות והייחוד ולייצר רב-תרבותיות ומגוון מיוחד שנרקם כאן.

ענבר בזק: מימוש החלטת הממשלה האמורה הינו חלק מכך.

ענבר בזק: ללא יישום הפתרונות הכלולים בה, ממשיכים אזרחי ישראל בני העדה האתיופית להיתקל בקשיים משמעותיים.

ענבר בזק: אני קוראת לממשלה ולשר הדתות לפעול בנושא ולסייע בהמשך מימוש הצעדים הנדרשים להגביר את התאמת שירותי הדת לצורכי הקהילה האתיופית.

ענבר בזק: התאמה זו מהווה חלק בלתי נפרד משילובם באוכלוסייה ומזכותם הבסיסית כאזרחי המדינה, תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת ענבר בזק.

יבגני סובה: הדובר הבא – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הגמרא אומרת "קדירא דבשותפי" – סיר שצריכים לבשל אותו, אם הוא של שותפים אז לא יצא מזה לא דבר חם ולא דבר קר.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: כי כל אחד חושב שהשני יטפל בזה.

מאיר פרוש: זה אומר: זה יעשה את זה חם, וזה אומר: זה יעשה את זה חם.

מאיר פרוש: בסוף זה לא חם ולא קר כי יש שני אנשים שאמורים לעשות את העבודה.

מאיר פרוש: למה אני מזכיר את הגמרא הזו?

מאיר פרוש: כי אנחנו נמצאים ביום עצוב מאוד לכל הציבור הגדול, ואני חושב שאני מדבר על אתר שהוא מספר שתיים במדינה מבחינת ציבור שבא לשם במהלך השנה, הראשון זה הכותל והשני זה מירון.

מאיר פרוש: למה אני אומר שזה בבחינת "קדירא דבשותפי"?

מאיר פרוש: כי מצד אחד - - -

יבגני סובה: רק שנייה, אפשר, בבקשה, יותר בשקט שם?

יבגני סובה: תודה.

מאיר פרוש: מצד אחד באיזשהו מקום המדינה השתלטה על האתר, המדינה נותנת הוראות לעשות את כל מה שחושבים שצריכים לעשות שם – יש כאלו שחושבים שלא צריך את הכול, יש כאלו שחושבים שכן – אבל היא נותנת את התחושה שהיא זו שאומרת מה צריך להיות שם ומה צריך להיות שם בעתיד.

מאיר פרוש: מצד שני, יש את אלו שממונים על המקום הזה, והם אומרים שכנראה מי שיטפל בזה זה הצד השני, כך שמירון יוצא עם מצב שלא המדינה טיפלה בלהשאיר שם חשמל תקין ולא המרכז למקומות הקדושים, והאלפים של האנשים שבאים לשם מדי שנה, במיוחד ביום ז' באדר, שזה היום בלילה – יום ההילולה של משה רבנו – לא יכולים להיות שם.

מאיר פרוש: למה אני מזכיר את כל העניין הזה?

מאיר פרוש: היום חידדתי בוועדת החינוך שיש סעיף בחוק הפיקוח שאומר שאם יש חשש שבבית ספר מתנהלת הסתה נגד המדינה, למנכ"ל משרד החינוך יש סמכות להוציא צו סגירה כנגד בית הספר.

מאיר פרוש: אני אמרתי שהדבר הזה כבר עלה לפני חודשיים או שלושה בוועדת החינוך, אחרי שאותו מחבל הרג אדם שהלך בדרכו לכותל והוא היה מורה מטעם העירייה, מטעם משרד החינוך.

מאיר פרוש: אז עלתה השאלה איך נותנים בעיר העתיקה, במזרח ירושלים, שיהיו כל כך הרבה בתי ספר שבאמת יש שם חשש שמתנהלת הסתה נגד המדינה ובכל אופן משרד החינוך לא מוציא צווי סגירה נגד בתי ספר בעיר העתיקה – ואני לא מייחל שיוציאו, אבל משרד החינוך, שיודע להוציא אצל יהודים צווי סגירה מכיוון שיש להם בעיה כזו או אחרת, לא יוציא כנגד בית ספר ערבי.

מאיר פרוש: אדוני השר לביטחון הפנים, אתה יודע שבמזרח העיר יש בתי ספר שמתנהלת שם הסתה נגד המדינה וצריך לסגור אותם לפי החוק, ולא סוגרים, כי מהערבים מפחדים.

מאיר פרוש: מיהודים לא מפחדים, יהודים לא יעשו מה שערבים מסוגלים לעשות, ולכן שולחים נגדם צווי סגירה על דברים הרבה פחות בעייתיים מאשר על הבעיה של הסתה נגד המדינה.

מאיר פרוש: מה שאני רוצה לומר לך, אדוני, לפני שאתה לא נותן לי לסיים: אנחנו לא יכולים לעבור לסדר-היום כשהמדינה, שמשרה את האווירה שהיא זו ששולטת במירון, נותנת למצב הזה להישאר ואין שם אפשרות לבוא ולהתפלל.

מאיר פרוש: ואם היא כך נוהגת, שהיא תיכנס למקומות שהחוק מחייב אותה לפעול בהם באומץ ובתקיפות - -

יבגני סובה: תודה רבה.

מאיר פרוש: - - ואם זה בעיר העתיקה, שיהיה בעיר העתיקה, ולא שתנהג ביד קשה כנגד יהודים וביד רכה נגד ערבים, תודה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יבגני סובה: הדוברת הבאה, חברת הכנסת קטי קטרין שטרית, בבקשה.

יבגני סובה: כמעט פספסתי אותך, בבקשה.

קריאה: מזל טוב, אדוני היושב-ראש.

קטי קטרין שטרית: למה הוא אמר מזל טוב?

יבגני סובה: בגלל שאני מנהל את הישיבה, כסגן.

יבגני סובה: אבל זו כבר פעם רביעית, נדמה לי, כולם בירכו.

קטי קטרין שטרית: רגע, בגלל זה התכוננת לזה כל כך הרבה זמן שלא באת לאירוע שהיה, אירוע מכונן, 60 שנה ליהדות מרוקו?

יבגני סובה: אני חייב להגיד, למרות שזה לא מעניין את הצופים, הייתי באירוע של אגודת ידידות אתיופיה.

יבגני סובה: הייתי שם.

קטי קטרין שטרית: אה, אוקיי, אם זה ככה, אם זה ככה, אז אתיופיה ניצחה.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי, שלוש דקות.

קטי קטרין שטרית: היום היה לי אירוע מאוד יפה ומכונן.

קטי קטרין שטרית: היום קיימנו, ארבעה חברי כנסת – חברי חבר הכנסת מיכאל ביטון, חברי חבר הכנסת יעקב מרגי, חברי חבר הכנסת אמיר אוחנה ואני קיימנו היום אירוע ענק, וגדול ומשמח שנקרא "60 שנים לעליית יהודי מרוקו לישראל".

קטי קטרין שטרית: זה היה אירוע מאוד מרגש, ומצד שני מאוד עצוב.

קטי קטרין שטרית: מצד אחד הוא היה מרגש, כי החלטתי שאני רוצה להביא את הפן של יהדות מרוקו מצד אחר.

קטי קטרין שטרית: לא רק מופלטות ומימונה, ליהדות מרוקו יש הרבה מאוד דברים – שזה שירה, אומנות, תרבות, הווי, כתיבה.

קטי קטרין שטרית: ומצד שני זה היה לי מאוד עצוב, כי הייתי מאוד שמחה אם הוריי היו בחיים והיו רואים את זה שהבת שלהם, שהגיעה בגיל שנה מקזבלנקה, היא בעצם רוצה להוקיר ולהעריך ולדבר על היהדות העשירה שהוריה צמחו בה.

קטי קטרין שטרית: כשנאמתי שם, אז היה איזשהו קטע מאוד מרגש שבו אמרתי שכל הזמן התביישתי להגיד שהוריי הם יוצאי מרוקו, כי לא קיבלו את זה יפה.

קטי קטרין שטרית: אפשר לקרוא לזה השד העדתי, השסע העדתי, ישראל הראשונה, ישראל השנייה, אבל זה בעצם מה שקרה לבני הדור שלי, שהוא בעצם הדור שידע לספר על תחושות של התנשאות והעדפה על הרמת גבה למשמע שם משפחה ספרדי, המנסה לצלוח אתגרים ומאמין שהוא יכול.

קטי קטרין שטרית: ומצד שני, עצם המילה "מזרחים" בעצם מבטאת תפיסת עולם מסוימת שמאגדת בתוכה כל מי שלא אשכנזי, אוקיי?

קטי קטרין שטרית: וכורכת אותו עם עולם המזרח.

קטי קטרין שטרית: אז ההנחה הזו היא בעצם מוטעית, למה?

קטי קטרין שטרית: כי בעצם מרוקו נמצאת בצד המערבי.

קטי קטרין שטרית: אם אתם לא יודעים, אז אני אחדש לכם.

קטי קטרין שטרית: קראו להם המרוקאים המערבים, אל-מגרב, ככה קראו להם.

קטי קטרין שטרית: למה מגרב?

קטי קטרין שטרית: כי הם היו בצד המערבי של המפה.

קטי קטרין שטרית: אז זה בעצם גם היה השם המסורתי של יהודי צפון אפריקה.

קטי קטרין שטרית: שמה הערבי של מרוקו בעצם אל-מגרב, שזה בעצם מערב, כי היא שוכנת בחלקה המערבי, או סוף המערב בספרד.

קטי קטרין שטרית: זה לא רק עניין של גיאוגרפיה, אלא גם עניין של תרבות.

קטי קטרין שטרית: ליהדות צפון אפריקה היה קשר הדוק עם מערב אירופה, וללא ספק היהודים שהם היו מערבים, והם היו בקשרים בספרד, בצרפת, בעוד המון המון מקומות.

קטי קטרין שטרית: אז אנחנו לא נסקור כאן את ההיסטוריה של יחסי עדות בישראל, וכל הסטיגמות.

קטי קטרין שטרית: עלה שם מרגי ואמר, קראו לנו בכל מיני שמות.

קטי קטרין שטרית: ואמיר אוחנה הביא את מכתבו של נתן אלבז, צעיר בן 17, שהגיע ארצה מייד עם קום המדינה, וכשהוא הגיע ארצה עם קום המדינה, הוא סיפר לאימו כמה שמתנהגים אליו לא יפה, ומדברים.

קטי קטרין שטרית: ואז הוא החליט שבמקום להילחם הוא יחייך.

קטי קטרין שטרית: אותו נתן אלבז הגיע לצבא ההגנה לישראל, והייתה שם תקרית עם רימון שנשלח על כל היחידה שלו.

קטי קטרין שטרית: הוא נשכב על הרימון.

קטי קטרין שטרית: הוא נהרג, אבל הוא הציל את כל היחידה שלו.

קטי קטרין שטרית: מחנה נתן זה מחנה על שמו.

קטי קטרין שטרית: אז בעצם היום הבאנו סיפורים, שירים, פיוטים, הווי, ותרבות.

קטי קטרין שטרית: ואני בהזדמנות זאת, מודה לחבריי שהיו שם יחד איתי, ואנחנו הבאנו את הדברים האלה לציבור הכללי.

קטי קטרין שטרית: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת קטי קטרין שטרית.

יבגני סובה: הדוברת הבאה, חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר כנסת איתמר בן גביר, בבקשה.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, אדוני, אם היו אומרים שבמדינה פלונית עומד מפכ"ל המשטרה ואומר לגנבים: אתם תמשיכו לגנוב, יש לכם חודש לגנוב, כדי שלא תהיה הסלמה אנחנו נותנים לכם לגנוב – אנחנו כולנו היינו צוחקים.

איתמר בן גביר: באיזו מדינה יכול מפכ"ל משטרה לעמוד ולהגיד לפורעי חוק: תמשיכו לפרוע חוק.

איתמר בן גביר: אבל הבדיחה, אדוני, היא על חשבוננו, כי היום התפרסם שמפכ"ל המשטרה קובי שבתאי, שכנראה רוצה לרצות את השר הכי שמאלני במדינת ישראל, עמר בר לב, המפכ"ל הזה הורה לא לאכוף צווי הריסה בחברה הערבית ברמדאן, שימו לב, כדי למנוע מעשי הסלמה.

איתמר בן גביר: אם מחר בבוקר היו עושים את זה למתיישבים ביצהר, אומרים שלא אוכפים את החוק, הראשון שהיה קם וצועק זה עמר בר לב.

איתמר בן גביר: אם היו עושים את זה לאנשי חברון, הראשון שהיה קם וצועק זה עמר בר לב.

איתמר בן גביר: אבל זה המפכ"ל הכושל, והשר הכושל, ושניהם ביחד הופכים את משטרת ישראל לבדיחה.

איתמר בן גביר: אני בא עכשיו משמעון הצדיק, שם אני גרמתי למשטרה להתחיל לעבוד.

איתמר בן גביר: שם סוף-סוף המשטרה מתחילה להיות במקום – יש חבר כנסת במקום, מה לעשות.

איתמר בן גביר: ושם אומרים לי אותם פורעי חוק – שמקללים, וצועקים, ומנסים לתקוף חבר כנסת, כן, יענו, דמוקרטית היו עוצרים אותם, אבל כנראה יש הוראה של השר שאפשר לתקוף חברי כנסת – אומרים לי, אבל השר איתנו, אבל השר לביטחון פנים איתנו.

איתמר בן גביר: עמר בר לב, אתה יכול לשחק אותה כמה שאתה רוצה כותב במחשב, אבל תדע לך דבר אחד.

איתמר בן גביר: תדע לך, בחצי שנה האחרונה אתה אשם.

איתמר בן גביר: אתה אשם שבמשך תשע פעמים שרפו רכב ליהודי בגלל שהוא יהודי.

איתמר בן גביר: אתה אשם ששלוש פעמים זרקו לעבר בית בקבוקי תבערה.

איתמר בן גביר: אתה אשם ששרפו עריסה של תינוקת.

איתמר בן גביר: אתה יכול לשחק אותה.

איתמר בן גביר: אתה יכול לכתוב במחשב, אבל כל עם ישראל יודע את זה.

איתמר בן גביר: אתה אשם.

איתמר בן גביר: אתה פוגע במשטרה.

איתמר בן גביר: אתה מסרס את המשטרה.

איתמר בן גביר: אתה מונע מהמשטרה לעבוד.

איתמר בן גביר: אתה השר לביטחון פנים הכי כושל בתולדות של מדינת ישראל.

איתמר בן גביר: אז זה לא יעזור לך, בר לב.

איתמר בן גביר: אני יכול להגיד לך דבר אחד.

איתמר בן גביר: יהודים ימשיכו להתגורר בשמעון הצדיק, ימשיכו להתגורר בירושלים.

איתמר בן גביר: אתה תהיה עם הצד השני, אנחנו יודעים מזמן שאתה מזדהה איתם, אבל עם ישראל חי וקיים למרות עמר בר לב, ולמרות המפכ"ל הכושל, הכושל ביותר בתולדות משטרת ישראל, קובי שבתאי.

איתמר בן גביר: ומילה אחת, אדוני היושב-ראש, על החרפה שמתרחשת במירון.

איתמר בן גביר: פתאום אומרים שיש ליקויים וסוגרים את האתר.

איתמר בן גביר: יש ליקויים, למה לא סגרו את האתר עד עכשיו?

איתמר בן גביר: למה לא סגרו את האתר עד עכשיו?

איתמר בן גביר: פשוט ממשלת חלם, מפכ"ל חלם ושר חלם.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת איתמר בן גביר.

יבגני סובה: חבר הכנסת רון כץ, בבקשה, אחרון הדוברים.

יבגני סובה: בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

רון כץ: תודה רבה, אדוני.

רון כץ: כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר דווקא היום עם הצד הזה - - -

קריאות: - - -

רון כץ: אדוני, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה להתחיל היום ולפנות לחבריי באופוזיציה.

רון כץ: אני רוצה לדבר איתכם היום דווקא על הוועדה לענייני קליטה ועלייה.

רון כץ: ועדה שהיא ועדה של האופוזיציה לפי ההסכמים, ולא מכונסת.

רון כץ: היא הוקמה כבר, אבל לא ממנים לה חברים.

רון כץ: ולמה אני מעלה את זה היום?

רון כץ: אני מעלה את זה היום כי אני לא יודע אם שמתם לב, אבל יש מלחמה באירופה, ויש קהילות גדולות מאוד של אחינו היהודים שנמצאים שם.

רון כץ: אני שומע שאתם זועקים על כך, מתראיינים על כך, מגיעים לפה ודנים בנושא ומדברים עליו.

רון כץ: אבל אתם יודעים מה אתם לא עושים?

רון כץ: באים לעבוד: מגיעים לוועדה, מכנסים אותה, מפקחים על עבודת משרדי הממשלה, מוודאים שעד אחרון מאחינו שצריכים להגיע לארץ באמת יגיע לארץ.

רון כץ: תבדקו איך עושים את זה.

רון כץ: אני לא מבין אתכם באמת.

רון כץ: יש רגעים בחיים שצריך לשים את הציונות בצד ולהתגייס למען עם ישראל.

רון כץ: זה לא יכול להיות שרק הקואליציה כל הזמן תתגייס למען עם ישראל.

רון כץ: גם האופוזיציה היא חלק מעם ישראל.

שלמה קרעי: - - - למען מי?

שלמה קרעי: למען עם ישראל או - - -

יבגני סובה: חבר הכנסת קרעי.

יבגני סובה: תודה.

רון כץ: הגיע הזמן שתבואו לעבודה.

רון כץ: הגיע הזמן שתפעלו לטובת עם ישראל בתפוצות, ולא רק בדיבורים, ולא רק בהצהרות, אלא באמת.

רון כץ: עכשיו זה הזמן שצריכים אתכם.

רון כץ: תפסיקו לעבוד בשביל איש אחד, ותתחילו לעבוד בשביל אומה גדולה שזקוקה לכם עכשיו.

רון כץ: ואני רוצה לומר לכם עוד משהו, אם תמשיכו בחרם הזה על יהודי התפוצות, הצד הזה ימצא את הדרך להסתדר לבד.

רון כץ: אנחנו נדע לעשות את זה כמו שצריך, אבל עם ישראל ומדינת ישראל לא ישכחו איך הפקרתם את אחינו בגולה.

רון כץ: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת רון כץ.

יבגני סובה: אם כך, סיימנו עם הדוברים.

יבגני סובה: אדוני השר - - -

יוליה מלינובסקי: - - -

יבגני סובה: תוכלי לסכם אחרי השר.

יבגני סובה: אדוני השר, השר עמר בר לב, בבקשה, אתה רוצה לסכם?

יבגני סובה: אתה מוותר על הדברים?

יבגני סובה: אז חברת הכנסת מלינובסקי.

יבגני סובה: את תסכמי.

יבגני סובה: בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היו"ר, אני דווקא מאוד שמחה שהשר התורן עכשיו הוא השר לביטחון הפנים, אדוני, כי החוק הזה נוגע באופן ישיר לתפקוד המשטרה.

יוליה מלינובסקי: חבל שוויתרת על הסיכום.

עמר בר-לב: - - - באתי באמצע, אני מצטער.

יוליה מלינובסקי: אז החוק הזה מדבר על זה שאנחנו רואים תופעה מגעילה ברחבי הארץ, השחתת שלטים על רקע מגדרי.

יעקב ליצמן: אנטישמית.

יבגני סובה: חבר הכנסת ליצמן, אני מבקש לא להפריע.

יוליה מלינובסקי: משחיתים שלטים עם דמויות נשים במטרה לפגוע בנוכחות שלנו במרחב הציבורי.

יוליה מלינובסקי: משטרת ישראל לצערי בורחת מהדבר הזה.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה שיש אתגרים רבים.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה שלמשטרת ישראל כנראה יש מה לעשות בחיים.

יוליה מלינובסקי: אבל עדיין, זה החוסן הלאומי שלנו.

יוליה מלינובסקי: אני מאמינה שעכשיו, כאשר החוק הזה יעבור בקריאה ראשונה – ובהמשך בשנייה ושלישית – משטרת ישראל תבין עד כמה זה חשוב.

יוליה מלינובסקי: כי ברגע שעבריינים משחיתים שלט עם דמות נשית ובזה מבריחים נשים מהמרחב הציבורי, זה מסר לחברה הישראלית כולה.

יוליה מלינובסקי: לאחרונה בית המשפט כבר נותן הוראות למשטרה.

יוליה מלינובסקי: מוזר שבית המשפט צריך לתת הוראות למשטרה – חבר הכנסת שיין, אני אשמח מאוד אם השר יקשיב לי.

יוליה מלינובסקי: מוזר מאוד שהגענו למצב שבתי המשפט צריכים לתת הוראות למשטרת ישראל.

עמר בר-לב: בית המשפט זה לא באחריות שלי.

יוליה מלינובסקי: לא, לא הקשבת.

יוליה מלינובסקי: הגענו היום למצב שבתי המשפט כבר מורים למשטרת ישראל לאכוף את החוק, כי עד עכשיו ראו בזה משהו שולי, לא חשוב, לא יקרה.

יוליה מלינובסקי: ודווקא יושבת-ראש המפלגה שלך שמה את נושא השוויון המגדרי בסדר העדיפויות שלה, והחוק הזה יחזיר את כבוד האישה למקום הראוי.

יוליה מלינובסקי: אנחנו מבקשים בהצעת החוק הזו להגדיל את הענישה על הפורעים והעבריינים שמרשים לעצמם להשחית שלטים עם דמות נשית.

יוליה מלינובסקי: יש לזה גם השלכות כלכליות.

יוליה מלינובסקי: היום מי שמפרסם כל מיני קמפיינים ברחבי הארץ בוחר לא לשים אישה על השלט.

יוליה מלינובסקי: למה?

יוליה מלינובסקי: כי ישחיתו שלט, כי זה פשוט לא כלכלי.

יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, לתופעה הזאת יש השלכות לטווח הארוך, כי אנחנו לאט-לאט רואים שחברות הפרסום בוחרות לא לשים דמויות נשיות על שלטי החוצות שלנו.

יוליה מלינובסקי: ואני כבר לא אדבר על כך שזה גורר הדרת נשים מהמרחב הציבורי ויכול להיות שכתוצאה מכך גם אלימות כלפי נשים.

יוליה מלינובסקי: אז אי-אפשר.

יוליה מלינובסקי: גברתי שרת התחבורה, יושבת-ראש מפלגת העבודה – אני מאוד שמחה, ראיתי אותה פה עכשיו – אנחנו חייבים לדבר על השוויון המגדרי לא רק בסיסמאות או בנאומים אלא לדאוג שכל אישה תרגיש בנוח ובבטחה במרחב הציבורי, שאף אחד לא יעז להשחית דמות נשית בשלט, ושמשטרת ישראל תדע לתת על זה מענה, יחד עם השלטון המקומי.

יוליה מלינובסקי: ואפילו, אדוני השר, יש לנו צילומים, כי העיריות בזמן האחרון התחילו לשים על השלטים במרחב הציבורי מצלמות אבטחה.

יוליה מלינובסקי: יש לנו כבר צילומים, אנחנו רואים - - -

יבגני סובה: חברים, נא לשמור על שקט, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו אפילו רואים דמות שמשחיתה – לאחרונה זה קרה בחריש.

יוליה מלינובסקי: המשטרה בוחרת לא לנקוט שום פעולה וסוגרת את התיק מחוסר ראיות, או שלא מצאו את החשוד.

יוליה מלינובסקי: ברור, אם לא מחפשים אז לא מוצאים.

יוליה מלינובסקי: אני מבינה שמישהו יכול להגיד שהמשטרה עמוסה.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שזה אולי בסדר עדיפויות איפשהו, לא מקום ראשון ולא שני, אבל יש לזה אמירה ערכית: אנחנו, כחברה במאה ה-21, לא מוכנים להשלים עם מצב שמדירים נשים משלטים, מהמרחב הציבורי, מהחיים הציבוריים, ממקומות ציבוריים.

יוליה מלינובסקי: התייחסות קצרה לנאומים של חברי כנסת שהיו פה קודם: אני כן העברתי הרבה מאוד חוקים בכנסת העשרים, שמונה במספר.

יוליה מלינובסקי: רק לדוגמה – כי אמרו פה ח"כים ממפלגות מסוימות שהחוקים שלי הם כולם נגד חרדים, שאני אנטישמית, אנטיוכוס, מה לא אמרו עליי?

יוליה מלינובסקי: העברתי בכנסת הקודמת שמונה חוקים, ביניהם זכויות למאבטחים, מה שלא קרה עד עכשיו.

יוליה מלינובסקי: כל מה שאנחנו רואים היום בתחום האבטחה, תנאי עבודה הולמים למאבטחים, זה חוק שלי; מענק חימום לכולם, בלי שייכות גיאוגרפית, וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה.

יוליה מלינובסקי: וגם בפעילות שלי בכנסת אני לא מבדילה בין אדם כזה או אחר.

יוליה מלינובסקי: אני מאמינה ביושרה ובדרך, וגם בשוויון.

יוליה מלינובסקי: ולזרוק פה סיסמאות על אנטישמיות, זה הפך להיות כבר מילת גנאי – מילה נרדפת.

יוליה מלינובסקי: אז תסתכלו במראה, חבר הכנסת ליצמן, תסביר לי למה בכנסת העשרים אתה התנגדת לחוק הזה, כי אני מקדמת את החוק הזה עוד מהכנסת העשרים.

יוליה מלינובסקי: אתה יודע למה, כי אמרת, והעוזרים שלך אמרו, שלציבור שלך אין כסף לשלם קנסות.

יוליה מלינובסקי: אז לזה אני יכולה לענות: אל תשחיתו, ולא יהיה צורך לשלם קנסות.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: אני מקווה מאוד שהחוק הזה יעבור – לא מקווה, אני בטוחה, ואנחנו במושב הבא נחוקק אותו בקריאה שנייה ושלישית.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת מלינובסקי.

יבגני סובה: לפי בקשת האופוזיציה ההצבעה תהיה הצבעה שמית.

יבגני סובה: אני אבקש מגברתי המזכירה לקרוא בשמות של חברי הכנסת.

יבגני סובה: בבקשה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – אינו נוכח איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מאזן גנאים – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – נגד סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד צבי האוזר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח יוסף טייב – נגד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – נגד טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – נגד אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – נגד יצחק פינדרוס – נגד שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – בעד אביר קארה –

אלינור ימין: בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – בעד

יבגני סובה: אני מבקש שקט, בבקשה.

יבגני סובה: גברתי המזכירה, אני מבקש לקרוא שנית בשמות חברי הכנסת שטרם הצביעו.

יבגני סובה: חבר הכנסת רם שפע, לא לדבר, בבקשה, בטלפון באולם.

יבגני סובה: תודה.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי המזכירה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – אינו נוכח איתמר בן גביר – נגד נפתלי בנט – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – אינו נוכח מאזן גנאים – אינו נוכח בנימין גנץ – אינו נוכח צבי האוזר – אינו נוכח מיכל וולדיגר – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד אחמד טיבי – אינו נוכח אופיר כץ – נגד מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – נגד מיכל רוזין – בעד יובל שטייניץ – אינו נוכח עמיחי שיקלי – אינו נוכח

יבגני סובה: האם יש חברי כנסת באולם שטרם הצביעו?

יבגני סובה: תמה ההצבעה.

יבגני סובה: רבותיי, אני מבקש שקט.

יבגני סובה: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 55, נגד – 46.

יבגני סובה: אם כך, אני קובע כי הצעת החוק התקבלה בקריאה הראשונה, וחוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

יבגני סובה: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום - - -

קריאה: - - -

יבגני סובה: זה חוזר, אי-אפשר.

יבגני סובה: זה חוזר לוועדה, כי זו קריאה ראשונה.

יבגני סובה: [נספחות.

יבגני סובה: ]

יבגני סובה: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין.

יבגני סובה: יציג את הצו יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת אלכס קושניר.

יבגני סובה: בבקשה.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני.

יבגני סובה: אני מבקש לשמור על השקט.

ועדת הכספים): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הצו שלפנינו קובע את מנגנון המיסוי החל על רכב דו-גלגלי - - -

בצלאל סמוטריץ': - - -

ועדת הכספים): זה דווקא מוריד מיסים.

יבגני סובה: רק שנייה.

יבגני סובה: בצלאל, אתה נרשמת בשביל לדבר ואתה מפריע.

יבגני סובה: אז הינה, יהיו לך שלוש דקות, תוכל לדבר.

יבגני סובה: בבקשה.

ועדת הכספים): אגב, בצלאל, מדובר בהוראת השעה שממשיכה משנת 2015.

ועדת הכספים): הוראת השעה האחרונה פקעה בשנת 2021, ואנחנו מחדשים אותה ועושים בה כמה שינויים מאוד מאוד חשובים.

ועדת הכספים): קודם כול, מפשטים את הוראות המס - - -

יבגני סובה: רק שנייה, חבר הכנסת קושניר.

יבגני סובה: אני חוזר, חבר הכנסת יום טוב כלפון, חבר'ה, אפשר בבקשה לשמור על השקט?

יבגני סובה: אני מבקש, מי שלא רוצה להיות באולם, תצאו, תשתו קפה, אבל לא להפריע, בבקשה.

יבגני סובה: אני לא שומע את חבר הכנסת קושניר לידי, אז איך אתם תשמעו אותו?

יבגני סובה: בבקשה, נא לשמור על השקט.

יבגני סובה: תודה.

ועדת הכספים): אני יכול להגביר את הקול.

יבגני סובה: בבקשה.

ועדת הכספים): אנחנו משנים את שיטת המיסוי ועוברים ממס שמורכב מהספק ונפח של הכלי רק לנפח של הכלי.

ועדת הכספים): מעבר לזה, בגלל שמערכת ABS למעשה הפכה להיות מנדטורית בכל הכלים, אנחנו מורידים את ההטבה, אבל מוסיפים הטבות נוספות לאביזרי בטיחות מתקדמים.

ועדת הכספים): חשוב לומר שאנחנו ממשיכים את הסעיף שהיה בהוראת השעה, לגבי כלים שהנפח שלהם לא עולה על 125 סמ"ק, והמס יהיה 25% במקום 40%.

ועדת הכספים): מעבר לזה, מפחיתים את המס החל על כלי הרכב מ-125 עד 400 סמ"ק מ-50% ל-40%.

ועדת הכספים): חשוב לומר, אדוני היושב-ראש, שאנחנו מורידים את נטל המס על הכלים הדו-גלגליים מ-8,788 שקלים בממוצע ל-8,278 שקלים, כי על 15% מהכלים המס יופחת בכמעט 5,000 שקלים, 4,949.

ועדת הכספים): לצו הזה לא הוגשו התנגדויות ולא הוגשו ערערים, אבל אנחנו מחויבים להצביע עליו במליאה, בגלל שהצו אושר פחות משלושה שבועות עד תום הכנס.

ועדת הכספים): לכן אני מבקש מהחברים לתמוך בצו הזה.

ועדת הכספים): תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס קושניר.

יבגני סובה: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יבגני סובה: כרגע הרשימה נעולה, כך שמי שלא נרשם לא יוכל לדבר.

יבגני סובה: ראשון הדוברים חבר הכנסת אוריאל בוסו, בבקשה.

יבגני סובה: נמצא?

יבגני סובה: אוריאל בוסו?

יבגני סובה: טוב, חבר הכנסת אוריאל בוסו – אינו נוכח; חבר הכנסת יצחק פינדרוס – אינו נוכח; חברת הכנסת גלית דיסטל אטבריאן.

קריאה: - - -

יבגני סובה: אה, בוסו.

יבגני סובה: טוב, בוא, אני אתן לך.

יבגני סובה: בסדר, בסדר, אני אתן לך לדבר.

יבגני סובה: בבקשה, בלי עיכובים.

יבגני סובה: זה רק בגלל שאנחנו מפתח תקוה.

יבגני סובה: בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, קודם כול, החוק האחרון שעבר מבית מדרשה של המפלגה שלכם, שהם אבי הגזענים, שהם מדברים על השחתת תמונות נשים.

אוריאל בוסו: תגידו לי, תמונות גברים מותר להשחית?

אוריאל בוסו: אני יודע שהיום מבחינת חוק העונשין והאיסור לפגוע ברכוש, גם תמונות גברים אסור.

אוריאל בוסו: אבל בשביל שיהיה פופוליטיקה, ולעשות מזה קצת צבע, אז יש חוק לאיסור השחתת מקרקעין וטובין בשביל תמונות נשים.

אוריאל בוסו: אז אני רוצה להגיד לך ולחדש לך שברור שמי שמשחית תמונות נשים – או תמונות גברים או כל רכוש – זה לא דרכו של אף אחד ולא רצון.

אוריאל בוסו: אבל כשבכל דבר רוצים לעשות פוליטיקה, זה מה שיש.

אוריאל בוסו: היה עכשיו יושב-ראש ועדת הכספים פה מעל הדוכן, ומדברים על עוד מיסים ועוד מיסים.

אוריאל בוסו: אנחנו שואלים את השאלה הפשוטה: כשמתעסקים בימים הללו במה שמסביב – כן רוסיה, כן אוקראינה, כן דברים כאלה ואחרים – אבל ביוקר המחיה האמיתי, ששום דבר בינתיים לא משנה.

אוריאל בוסו: תראו את המחירים בערב פסח, תדברו עם העמותות, מה קורה מבחינת הקריסה לבקשה של קמחא דפסחא.

אוריאל בוסו: שר הרווחה, האמת היא ששלחתי לך מכתב – אולי עוד לא ראית – אם אתה מגדיל את תקציב הקמחא דפסחא של המשרד שלך השנה?

מאיר כהן: הגדלנו.

מאיר כהן: הגדלנו אותו פי-שישה.

אוריאל בוסו: צריך להגדיל - -

מאיר כהן: פי שישה.

אוריאל בוסו: - - כי אתה לא מבין את הקריסה שיש השנה.

מאיר כהן: פי שישה.

מאיר כהן: לא נכון, לא נכון.

אוריאל בוסו: אני רוצה לומר לך עוד משהו, שאתה שר חברתי בממשלה - - -

מאיר כהן: נתנו 140 מיליון שקל.

אוריאל בוסו: היום קראתי מאמר כל כך נכון.

אוריאל בוסו: במיסים העקיפים - - -

מאיר כהן: אתה מדבר על שני דברים - - - הגדלנו מ-20 מיליון ל-140.

אוריאל בוסו: אני אסביר לך למה, כי הבן אדם שמרוויח 100,000 שקל בחודש או מרוויח 5,000 שקל בחודש, בסוף למחיה כמעט שניהם יקבלו אותו הדבר לנפש, כי בסוף צריכים לאכול.

אוריאל בוסו: אבל אם נשלם יותר.

אוריאל בוסו: אותו אחד שמשלם מס על הדלק, לא משנה כמה כסף יש לך, אותו אחד, בנטו שלו בסוף שנה – החלשים משלמים בשביל החזקים.

אוריאל בוסו: זו המדיניות של המיסים של הממשלה החדשה, להגדיל את הפערים ולהעצים את החזקים עוד יותר, אבל החלשים ימשיכו להיות מתחת לגלגלי הכלכלה.

אוריאל בוסו: אנא מכם, קצת חמלה.

אוריאל בוסו: תתחילו לצאת לרחובות ולשמוע את האנשים.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אוריאל בוסו.

יבגני סובה: חבר הכנסת דסטה גדי יברקן – אינו נוכח; חברת הכנסת קרן ברק – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואב גלנט – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת; חבר הכנסת משה ארבל – אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

יבגני סובה: שלוש דקות, אדוני.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, רציתי לעדכן אותך – אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבריי חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לדבר ליושב-ראש, אבל הוא לא איתי.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, יש מנהג בכנסת שכשמגיע סגן יושב-ראש חדש, כשהוא פוגש חבר כנסת חדש, בשבתו, הוא מוסיף על שלוש הדקות עוד שתי דקות.

מיכאל מלכיאלי: אני לא ממליץ לך להיות הראשון שמפר את הסיכומים האלה.

מיכאל מלכיאלי: המזכירות קפצה.

מיכאל מלכיאלי: אין דבר כזה.

מיכאל מלכיאלי: טוב, שלוש דקות.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אאחל לך הצלחה בתפקידך, באמת תפקיד גדול מאוד מאוד.

מיכאל מלכיאלי: יש לך אחריות על כל המליאה, ולפעמים יש לך בידיים כוח גדול מאוד גם בהתנהלות של המליאה.

מיכאל מלכיאלי: כשאתה ממרום כיסאך יושב כאן עכשיו מעל כל המליאה ואנחנו נמצאים בדיון האחרון, ברוך השם, של המושב האיום הזה, אתה צריך לשאול את עצמך כמה דיונים הכנסת הזאת במושב האחרון עשתה, כמה חוקים היא העבירה, כמה הצבעות היו וכמה מתוכם באמת עזרו לעם ישראל.

מיכאל מלכיאלי: כמה מתוך ההצבעות, ההעברות והחוקים כאן בכנסת הזאת במושב האחרון, כמה מתוכם עזרו לאומה שלנו, עזרו לעם ישראל?

מיכאל מלכיאלי: כשאני מסתכל אחורה, אני אומר שבכל מקום שאתה רק מסתכל, אתה אומר: החדר הזה, המליאה הזאת קיבלה החלטות הכי גרועות שיכולות להיות, גם בנושא דת, גם בנושא כלכלה, גם בנושא בריאות, גם בנושא ביטחון.

מיכאל מלכיאלי: אין אף דבר שבו אתה אומר:

מיכאל מלכיאלי: אזרחי ישראל מסתכלים על הכנסת בגאווה ואומרים, אנחנו מזדהים, אנחנו שלמים עם ההחלטות שלכם.

מיכאל מלכיאלי: זה – צריך בסוף לשאול את עצמנו מה היה כאן במושב הזה.

מיכאל מלכיאלי: אני לא חושב שהיה עוד מושב אחד בכנסת ישראל בשנים האחרונות שרמסו את האופוזיציה, השתיקו אותם, הוציאו אותם החוצה, כמובן, מי מדבר על הוועדות שלא עובדות כמו שצריך – סדרה של דברים שאתה, כחבר הנשיאות, צריך לקבל אחריות עליהם.

מיכאל מלכיאלי: אתה אדם הגון, ותפקידך להגיד: אני לא מוכן להיות חבר בנשיאות שרומסת זכויות של האופוזיציה בצורה כל כך עקבית במשך מושב כל כך ארוך.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו עושים את התפקיד שלנו.

מיכאל מלכיאלי: באים, מתרים, מדברים עוד פעם ועוד פעם, אבל איך אתם יכולים לחיות עם העובדה שחצי מהעם שנמצא כאן מרגיש שהקואליציה הזאת לא מייצגת, לא אותם ולא את הערכים שגם לשמם אתם התכנסתם.

מיכאל מלכיאלי: אני רק מקווה, ובזה אני מסיים, שבעזרת השם בתחילת המושב הבא אנחנו נגיש הצעה לפיזור הכנסת, ובעזרת השם עד אז נמצא את הרוב הנחוץ להעביר את החוק הזה.

מיכאל מלכיאלי: נלך לבחירות, בעזרת השם, ונחזיר לעם ישראל את השלטון.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת ולדימיר בליאק – אינו נוכח; חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח.

יבגני סובה: רבותיי.

יבגני סובה: דוד, חבר הכנסת ביטן, דוד, שומעים אותך יותר מדי חזק.

דוד ביטן: לא - - -

מאיר כהן: - - -

חיים כץ: למה אתה מפריע?

חיים כץ: אתה שומע?

חיים כץ: אתה מפריע.

יבגני סובה: לא, אני מבין.

יבגני סובה: בינתיים לא, אבל זה הפריע למלכיאלי.

יבגני סובה: אני מציע שלא נפריע אחד לשני.

יבגני סובה: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

יבגני סובה: חבר הכנסת אמסלם, אתה מדבר, נכון?

מיכאל מלכיאלי: ודאי.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת יואב קיש, שמענו את היושב-ראש קודם, מר מיקי לוי, מספר לנו שהוא לא עושה הפסקות.

דוד אמסלם: אתה שומע, חבר הכנסת מיכאלי?

דוד אמסלם: הוא לא עושה הפסקות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך: מאז שאתה בכנסת יש הפקרות מוחלטת.

דוד אמסלם: הרי בנט לא הגיע יום אחד לכאן, נרדם – סגרת את הכנסת, עשית הפסקה לכנסת.

דוד אמסלם: כמעט לא היה דיון בכנסת שלא אפשרת לוועדות לעבוד בו כשזה התאים לך.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתם עושים רק מה שמתאים לכם.

דוד אמסלם: אתם ממציאים את הכללים לפי מה שמתאים עכשיו.

דוד אמסלם: החוק משתנה.

דוד אמסלם: עברת באדום – מותר באדום.

חיים כץ: באתי לשמוע אותו.

חיים כץ: אני אוהב לשמוע את האמת.

דוד אמסלם: עברת בירוק – אסור בירוק.

דוד אמסלם: הוא משקר על בסיס קבוע.

דוד אמסלם: היום הוא עולה לכאן והוא אומר: אני לא מאפשר דיון בשעת מליאה.

דוד אמסלם: הרי היו מאות דיונים בשעת מליאה שאנחנו לא רצינו, ואמרנו לך.

דוד אמסלם: הרי אתה משקר על בסיס קבוע.

דוד אמסלם: כמעט לא שמעתי אותך אומר דבר אמת.

דוד אמסלם: אתה בכלל עושה מה שלפיד אומר לך.

דוד אמסלם: היום אתם לא רוצים הפסקה.

דוד אמסלם: מה הם רוצים?

דוד אמסלם: לפיד החליט להראות לשקד, מה שנקרא, אתה יודע - -

חיים כץ: מאיפה משתין הדג.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: - - מה עושה הדג.

דוד אמסלם: לכן, הוא אמר לה, ככה?

דוד אמסלם: אני אראה לך מה זה.

דוד אמסלם: והיות והשאוויש כאן הוא איש שלו, אז הוא פועל בהתאם.

דוד אמסלם: הוא אומר: לא, אין הפסקה.

דוד אמסלם: הרי אין עכשיו דיון בוועדת - - -

חיים כץ: איזו ברירה יש לו?

דוד אמסלם: אין לו ברירה, אבל - - -

חיים כץ: אצלנו אתה עומד לפריימריז.

חיים כץ: אם הוא לא יעשה מה שהוא אומר לו - -

דוד אמסלם: נכון.

חיים כץ: - - הוא לא יהיה בכנסת הבאה.

דוד אמסלם: אני מסכים איתך, חבר הכנסת כץ, אבל אני מצפה - -

חיים כץ: הוא לא יהיה שם.

דוד אמסלם: - - ממנו שיגיד דוגרי, כמו שכולנו יודעים, שלא ישקר כל היום.

דוד אמסלם: שיגיד: חבר'ה, אני פה קרטון.

דוד אמסלם: אם אני מתחצף טיפה ללפיד – אני לא פה, אתם יודעים מה קרה לאלה שהתחצפו אליו.

דוד אמסלם: לכן, לכו דברו איתו.

חיים כץ: בדוק מה היה עם עדי קול.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: לא רק עדי קול.

דוד אמסלם: איפה עפר שלח?

דוד אמסלם: איפה מי שבכלל עבר, התעטש לא בזמן ולא במקום?

חיים כץ: עדי קול אמרה רק: אני יכולה להרים את האצבע בלי אישור?

חיים כץ: נמחקה מהכנסת.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: אז עכשיו טופורובסקי אתמול עשה צחוק מעצמו, בגלל שהוא גם קרטון בדיוק, והצביע 50 פעם עם עצמו, הזוי.

חיים כץ: ראיתי את זה - - -

דוד אמסלם: ועכשיו הוא אומר שהוא עושה מה שהוא רוצה.

דוד אמסלם: ולכן כל הסיפור הזה כאן זה פארסה אחת שלמה.

בועז טופורובסקי: הודעה אישית.

בועז טופורובסקי: דיבור מגעיל.

דוד אמסלם: זה מפריע לי.

בועז טופורובסקי: איזה דיבור מגעיל.

בועז טופורובסקי: קצת תדבר כמו בן אדם, כמו בן אדם.

דוד אמסלם: הוא מפריע לי.

יבגני סובה: אתה כרגע העלבת אותו.

בועז טופורובסקי: כמו בן אדם.

חיים כץ: אתה לא יכול להפריע לו ככה

בועז טופורובסקי: - - -

חיים כץ: בועז, אתה לא יכול להפריע לו.

חיים כץ: אתה לא יכול - - -

דוד אמסלם: אתה מפריע לי.

יבגני סובה: אני יודע להסתדר.

יבגני סובה: הכול בסדר.

דוד אמסלם: קשה מאוד לשמוע את האמת.

יבגני סובה: אני גם יכול לתת לו הודעה אישית על דבר כזה, אבל בסדר, בוא נירגע.

דוד אמסלם: תן לו, תן לו.

דוד אמסלם: הכול בסדר.

יבגני סובה: לא, לא רוצה.

יואב קיש: בועז, לך תצביע לבד.

יואב קיש: לך תצביע לבד.

יבגני סובה: לא רוצה.

דוד אמסלם: הוא אתמול הצביע, אתה יודע, משהו, אתה יודע - -

בועז טופורובסקי: הם צועקים.

בועז טופורובסקי: למה אתה לא הולך למי שצועק?

דוד אמסלם: - - הצביע עם עצמו לבד 50 הצבעות, כשהיינו בהפסקה.

קטי קטרין שטרית: בגלל זה אי-אפשר להאמין בהם.

קטי קטרין שטרית: זו הסיבה.

דוד אמסלם: לכן, אני אומר: חבר'ה, אתם עושים צחוק מעצמכם.

דוד אמסלם: אתם, לא אכפת לכם להיות שוטי הכפר – רק בגלל שאתם מפחדים ממר לפיד, שהוא יותר נבוב מרובכם.

דוד אמסלם: אז אתה בא, מר לוי, היום, עולה לי לכאן לדוכן ואומר: לא עשינו הפסקה, אנחנו נעשה הפסקה, אני לא הרשיתי?

דוד אמסלם: הרי אתה משקר.

דוד אמסלם: אני אראה לך 50 מקרים שעשינו דיונים, שאפשרת דיונים תוך כדי מליאה - -

יבגני סובה: נא לסיים, בבקשה.

דוד אמסלם: - - ומיותרים, ולא באנו כמעט להצביע במליאה בגללך.

יבגני סובה: תודה.

דוד אמסלם: אז תגיד את האמת.

דוד אמסלם: תגיד שאתה, כפי שאמרתי תמיד, אסקופה נדרסת של לפיד.

דוד אמסלם: את זה אני מבין.

דוד אמסלם: דרך אגב, את זה אני מבין בהיגיון.

דוד אמסלם: אבל כשעובדים עלינו וחושבים שאנחנו אהבלים, זה הדבר הכי גרוע.

יבגני סובה: תודה רבה.

דוד אמסלם: הינה, תראה, תראה את טופורובסקי, מה הוא עושה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אמסלם.

יבגני סובה: תודה.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת סמי אבו שחאדה – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת יעקב אשר - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא.

יבגני סובה: מה?

יבגני סובה: את רוצה?

יבגני סובה: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אני כאן, אבל אני אוותר.

יבגני סובה: את מוותרת.

יבגני סובה: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מוותרת; חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח; חבר הכנסת שלמה קרעי – אינו נוכח; חבר הכנסת עופר כסיף – אינו נוכח.

יבגני סובה: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת - - -

יבגני סובה: רק שנייה, רק שנייה.

יבגני סובה: חבר הכנסת כץ, תודה.

חיים כץ: - - -

יבגני סובה: לא.

יבגני סובה: פשוט הודיתי לך.

יבגני סובה: אמרתי תודה.

יבגני סובה: זה הכול.

חיים כץ: אני יוצא.

חיים כץ: אני לא מפריע.

יבגני סובה: רגע, אני אאפס לך את השעון.

דוד אמסלם: חיים, מה שנשאר לנו לחיות שיהיה רק - - - והילדים יריבו - - -

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאנחנו בדרך כלל מדברים על החוקים או לא בדרך כלל – חבר הכנסת אמסלם.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזכיר לכולנו שאתמול היום יום האישה הבין-לאומי, אבל אתמול בלילה גם נהרגה, נרצחה, בעיניי, צעירה בת 17, רזאן עבאס מכפר כנא בגליל, ליד נצרת.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אומרים – חברי הכנסת - - -

יבגני סובה: רבותיי, אני מבקש שקט.

יבגני סובה: האופוזיציה, בבקשה לכבד את הדוברים.

יבגני סובה: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הילדה הזאת, בת 17, בדיוק התכוננה לבחינה הפסיכומטרית ולבגרויות שלה, והיו לה חלומות של צעירה שרצתה להמשיך את הלימודים האקדמיים שלה.

עאידה תומא סלימאן: אני מזכירה את זה פה יש הרבה טענות גם כן על איסוף הנשק בחברה הערבית, אבל אני גם היום רוצה להדגיש משהו: אין כזה דבר כדור תועה, אין כזה דבר שהיא נהרגה בלי כוונה.

עאידה תומא סלימאן: היא הייתה בתוך הבית שלה, היא הייתה בתוך החדר שלה.

עאידה תומא סלימאן: פחדה מהקול של הירי והיא נכנסה להתחבא בחדר של אח שלה, ושם היא נהרגה.

עאידה תומא סלימאן: אין כדור תועה.

עאידה תומא סלימאן: כל מי שמוציא ומרסס בכדורים, בעיניי הוא פושע, כי כדור, כשיוצא מהקנה, אין לך שליטה עליו.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו, כבר נמאס לנו לראות עוד כדור תועה ועוד אדם שנהרג בשוגג.

עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת סלימאן.

יבגני סובה: חברת הכנסת לימור מגן תלם – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירי מרים רגב – אינה נוכחת.

יבגני סובה: חבר הכנסת מאיר פרוש – מדבר או מוותר?

יבגני סובה: לא שמעתי.

מאיר פרוש: מדבר, מדבר.

יבגני סובה: מדבר.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני.

יבגני סובה: חברים, לפי איך שאני שומע אני יכול להיות גם חלק מהמשא ומתן, אז אני מבקש, או שתשבו שם בצד – בועז, עידית, אני שומע מפה את כל מה שאתם מדברים, אז אולי תשבו שם בצד, כי אחרת כולם ישמעו.

קריאה: יבגני - - -

יבגני סובה: זה מעניין, אבל בכל זאת זה מפריע לדוברים.

יבגני סובה: בסדר?

יבגני סובה: מתקבל הרעיון?

יבגני סובה: תודה.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בתחילת הערב או בפעם הראשונה שדיברתי הערב, דיברתי על כל מה שקשור לחבר הכנסת הרב הרפורמי הזה והבעיות, שהוא מנסה לפגוע בכותל המערבי וכדומה.

מאיר פרוש: אחר כך הוא עלה ואמר: אה, סתם רבנים.

מאיר פרוש: הינה, יש פה – דודו, אני אכבד במכתב שרשום באנגלית, שאתה תקריא קטעים ממנו, כדי שהוא לא יגיד שאני מספר סיפורים.

מאיר פרוש: לצורך העניין הזה, אני רוצה הפעם לדבר בקשר לרפורמות בנושא דת, שהממשלה הזו עשתה, שהן יכולות להביא, חלילה, להרס היהדות.

מאיר פרוש: לממשלה הנוכחית, יש לה אסטרטגיה – רחמנא ליצלן, השם ישמור – האסטרטגיה שלה זה, כמו שאומרים, להכיל את המתים; לא צריך לקדש את החיים.

מאיר פרוש: אני מזכיר לכם שהיו שרים כאלה שדיברו – אם זה היה השרה שקד או השר ליברמן.

מאיר פרוש: ממילא הממשלה הזו, היסודות שלה, אם צריך להגדיר אותם, זו ממשלה בלי עמוד שדרה; אין לה דרך משלה; אין לה משהו שהיא מאמינה בו; אין לה משהו שהיא דבקה בו בגלל שהיא מכבדת איזשהו צו עליון.

מאיר פרוש: ממשלה כזו, של חטוף ואכול כל מה שאתה יכול מכל מי שאתה יכול.

מאיר פרוש: זו ממשלה בלי עמוד שדרה, זה להיות גוי ככל הגויים – קצת איטלקי, קצת מרוקני, קצת פרסי, קצת אמריקני, קצת שווייצרי, קצת הולנדי.

מאיר פרוש: גוי ככל הגויים.

מאיר פרוש: אז אין פלא שממשלה כזו, שזו התפיסה שלה – גוי ככל הגויים – שאין לה גם בעיה להעלות לארץ עשרות אלפי אוקראינים.

מאיר פרוש: ואני לא בא לומר שאנחנו צריכים להיות אטומים ולא להתחשב במה שקורה, חלילה, באוקראינה, אבל אני לא ראיתי אף מדינה באירופה שהיא מזדעזעת ממה שקורה באוקראינה.

מאיר פרוש: פה כבר הכנסנו 20,000.

מאיר פרוש: איך מסתובבים 20,000 אוקראינים פה ולא עשו להם כלום?

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: זה כישלון של משרד הפנים?

מאיר פרוש: של מי זה הכישלון הזה?

מאיר פרוש: ועוד מודיעים לי שיכניסו עוד 5,000.

מאיר פרוש: ומי אומר שזה ייגמר ב-5,000?

מאיר פרוש: אז במסגרת חוק ההסדרים הממשלה העבירה רפורמה בכשרות, והרפורמה הייתה שאם אדם בירושלים רוצה לקבל כשרות, והרבנים חושבים שהוא לא יכול לקבל כשרות, בגלל התנאים שההלכה מחייבת, הוא יבחר לו רב מעיר אחרת בארץ, שיוכל להעניק לו את ההכשר.

מאיר פרוש: איך אפשר לתת לך הכשר?

מאיר פרוש: אתה פועל בירושלים, אני במטולה; איך יפעלו, דרך המשגיחים המקומיים?

מאיר פרוש: יש על זה הרבה שאלות ותשובות לא היו.

מאיר פרוש: אז האמת שהציבור החרדי לא יינזק מרפורמה כזו כי לנו, הציבור החרדי, יש את הכשרויות שלנו.

מאיר פרוש: אנחנו גם לא חגגנו – צריך לומר את האמת – לא חגגנו כשהקימו את הרבנות הראשית, לפני יותר מ-100 שנים.

מאיר פרוש: ידוע שהגאון הרב זוננפלד צם באותו יום.

מאיר פרוש: למה הוא צם?

מאיר פרוש: כי אוי ואבוי לרבנות שהיא צריכה להיבחר גם על ידי כאלה שלא מאמינים; לא שומרים את ההלכה.

מאיר פרוש: היום אנחנו עדים לניסיונות להביא חוק שאת הרבנים הראשיים יבחרו יותר חילונים ופחות רבנים.

מאיר פרוש: אז לנו הדבר הזה לא יזיק, הרפורמה בכשרות, בשביל הכשרות שלנו, אבל בוודאי שמי שיינזק מזה, מי שיינזק מהפייק כשרות של רבני צוהר, יהיה הציבור המסורתי בארץ.

מאיר פרוש: בשיחה שקיימתי עם שר הדתות שאלתי אותו: איך אתה מסוגל להיות בעימות מתמיד עם רבנים ראשיים?

מאיר פרוש: אני בטוח שאם שר המשפטים היה מעז ללכת על רפורמה כל כך יסודית בתחום המשפט, בניגוד לדעתם של שופטי בית המשפט העליון, בניגוד לדעתו של נשיא או נשיאת בית המשפט העליון, הארץ הייתה רועדת, איך שר המשפטים הולך – היה כאן רעש: איך אתה יכול להתעמת עם שופטי בית המשפט העליון?

מאיר פרוש: אבל ככה אנחנו יודעים ששר הדתות נמצא בעימות מתמיד עם הרבנים הראשיים לישראל.

יבגני סובה: נא לסיים, בבקשה.

מאיר פרוש: אני כבר מסיים.

מאיר פרוש: הוא נמצא בעימות מתמיד עם מועצת הרבנות.

מאיר פרוש: איך אפשר כאן, במדינה שנשלטת על ידי יהודים, לנהל מאבק בין שר בממשלה, או כל הממשלה, נגד הרבנים הראשיים?

מאיר פרוש: הרי הם הסמל של הדת היהודית במדינה הזאת, כי מועצת הרבנות - - -

יבגני סובה: תודה.

מאיר פרוש: אני כבר מסיים.

מאיר פרוש: מועצת הרבנות היא זו שיש לה את הסמכות לתת את הכשרות, והיא זו שצריכה להגיד מה זה גיור כהלכה ומה לא.

מאיר פרוש: אבל שר הדתות מנהל לעצמו מערכה משלו וסדר משלו.

מאיר פרוש: לכן אנחנו בממשלה הזו, שלפני יום מלאו לה תשעה חודשים מאז שהיא הוקמה, אנחנו לא נותנים אמון בממשלה כזו; שהולכת לרפורמה בגיור; הלכה לרפורמה בכשרות בניגוד לדעתם של הרבנים הראשיים.

מאיר פרוש: ממשלה כזו, כמו שאמרתי בפעם הראשונה שדיברתי היום, צריכה מהר מאוד ליפול.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יבגני סובה: חבר הכנסת חיים ביטון, בבקשה.

יבגני סובה: שלוש דקות לרשותך.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני.

חיים ביטון: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אני רוצה להקדיש את הנאום שלי – זה אחד מהנאומים האחרונים, אולי, של מושב החורף הזה – לאיש שהייתי מציע לו לבדוק את מצב הסיעתא דשמיא שלו, הלוא הוא השר כהנא.

חיים ביטון: מי שבאמת לוקח וסוקר את כל התקופה הזאת מוצא שכל תוכניות העבודה שהיו למתן כהנא במושב הזה – שלצערי הרב, רוב-רובן התעסקו אך ורק בפגיעה בדת ובכל הקשור בה – פשוט אפשר לעשות טבלת אקסל מסודרת ולבדוק למטה מה כן ומה לא.

חיים ביטון: לשמחתנו, אתם תראו שהרוב לא.

חיים ביטון: רפורמת הכשרות לא יצאה לפועל ולא תצא לפועל; חוק הגיור, כפי שאתם יודעים, ירד מעל שולחן הכנסת, ובעזרת השם, לא יגיע יותר.

חיים ביטון: כל הרעיון של הפגיעה במועצות הדתיות וההצהרות שלו בתחילת המושב על כך שעובדי משרד הדתות – אני לא רוצה להתבטא בלשון שהוא נקט, רק שאחר כך הוא התנצל, אז אני אכבד אותו על התנצלותו על כך שהוא דיבר שהם לא עושים את העבודה שלהם כבר 70 שנה, והוא בא לתקן את זה.

חיים ביטון: אבל הוא התנצל, אז נשאיר את זה בצד.

חיים ביטון: החוק של שינוי הבחירה ברבנים הראשיים בישראל גם לא עבר.

חיים ביטון: אני במקומך, השר מתן כהנא, הייתי מציע לך לעשות "חושבים"; לבדוק מהיכן הגעת, לבדוק מה היו התוכניות שלך לפני שהגעת לפוליטיקה וכמה יצא הרס גדול מכך שתכניות העבודה שלך ניסו לצאת לפועל בתקופה של ממשלה כזאת.

חיים ביטון: לצערך – ייתכן, יכול להיות, אני רוצה להיות סניגור שלך, שאם הייתה בתקופה אחרת עם ממשלה אחרת, ייתכן שזווית הראייה שלך הייתה ישרה יותר, יותר אכפתית מעם ישראל.

חיים ביטון: ולכן אני מציע לך בסיום מושב החורף הזה לעשות "חושבים", ואם יהיה מושב הבא בכנסת הזאת עם הממשלה הזאת, אנחנו נקבל אותך בנושא הזה גם בחזרתך בתשובה.

חיים ביטון: תודה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ביטון.

יבגני סובה: הדובר הבא: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – אינו נוכח; חבר הכנסת יואב בן צור – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף טייב – אינו נוכח; חברת הכנסת מאי גולן – אינה נוכחת.

יבגני סובה: חבר הכנסת ינון אזולאי, שמעתי שאתה מוותר, לא?

ינון אזולאי: רציתי, אבל כל כך הרבה ביטלו, אז לא נעים לי.

יבגני סובה: חשבתי שיש לך סיכום עם יושב-ראש הוועדה שאתה תוותר, וככה נוכל ביחד להצביע, לא? אז טעיתי.

יבגני סובה: טעיתי.

יבגני סובה: הוא יודע לעשות קשרים.

יבגני סובה: אם אני לא דואג למישהו, אז זה רק לו.

ינון אזולאי: מה אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים.

ינון אזולאי: אלכס קושניר, יושב-ראש הוועדה.

ינון אזולאי: קושניר?

ינון אזולאי: הוא אמר שהוא חשב שיש בינינו הבנה, שאני לא אעלה לדבר.

ינון אזולאי: אז לפני שאני אגיד את ההבנות שבינינו, קודם כול תודה רבה לסדרנים שבאמת כל פעם מחליפים.

ינון אזולאי: תביאו לנו, אנחנו יכולים לעשות את זה, באמת.

ינון אזולאי: תודה רבה לכם על הכול.

ינון אזולאי: אז קודם כול אני אגיד לך למה אני עולה.

ינון אזולאי: בגלל שלא הבנתי משהו – הלכתי לשאול אותו.

ינון אזולאי: מי שעמד פה הבין שרשות המיסים עשו משהו שהכול טוב.

ינון אזולאי: לא יכול להיות.

ינון אזולאי: אני שומע אותו, ואני זוכר שבוועדה לא הכול היה טוב.

ינון אזולאי: אז אמרתי: איך זה יכול להיות?

ינון אזולאי: חשבתי לוותר, אבל מכיוון שהוא החסיר את הפרט הזה אז אני רוצה לעלות להגיד.

ינון אזולאי: שמעתי פה הרבה שמדברים, אבל אני אדבר על הצו – גם.

ינון אזולאי: הצו הזה בעצם באמת בא להפחית, כמו שאלכס אומר, וכשאנחנו מדברים, רשות המסים מפחיתה.

ינון אזולאי: אבל צריך לדעת דבר אחד: רשות המסים הפחיתה.

ינון אזולאי: אבל היא לא מסוגלת רק להפחית בלי לפגוע.

ינון אזולאי: ועל האופנועים שבין 500 ל-600 סמ"ק, אלה אופנועים שגם אנשים רגילים עולים אתם מתל אביב לירושלים.

ועדת הכספים): לחלקם, ינון, לא לכולם.

ינון אזולאי: ל-9%.

ועדת הכספים): ל-9% - - -

ינון אזולאי: בסדר.

ינון אזולאי: מסך האופנועים.

ינון אזולאי: הינה, אני עוזר לך – 9%.

ינון אזולאי: שם הם כן פגעו.

ינון אזולאי: איפה הייתה הטבה, גם?

ינון אזולאי: אופנועי השטח, פנאי.

ינון אזולאי: אלא שיש להם פנאי – הם עובדים הרי קשה כל השבוע, יש להם זמן.

ינון אזולאי: יש להם כסף לקנות גם אופנוע פנאי.

ינון אזולאי: אמרו: שמע, עזוב, אופנוע פנאי – מי נוסע עליו?

ינון אזולאי: בואו נעשה להם גם הנחה, שיהיה להם.

ינון אזולאי: אבל לאלה שנוסעים לעבודה, אמרו: לא.

ינון אזולאי: צריך בין 500 ל-600 סמ"ק, אנחנו צריכים לתת להם, עוד, להוסיף עליהם.

ינון אזולאי: ומה עוד יש?

ינון אזולאי: יש את האופנועים שפטורים ממס של מד"א.

ינון אזולאי: זה בסדר גמור.

ינון אזולאי: אבל אופנועי חירום של איחוד הצלה, למשל, לא נמצאים בכלל בחוק.

ינון אזולאי: על זה היה סיכום עם היושב-ראש, שנביא את זה לדיון ולראות מה אפשר להועיל.

ינון אזולאי: עד כאן בנושא החוק.

ינון אזולאי: זה בסדר, אמרתי.

ינון אזולאי: סך הכול השלמתי את דבריך.

ינון אזולאי: שמתי גם את האמת שלא הכול טוב ולא הכול ורוד ברשות המיסים.

ועדת הכספים): - - -

ינון אזולאי: לא הכול טוב ולא הכול ורוד ברשות המיסים.

ינון אזולאי: את זה חייבים לדעת.

ועדת הכספים): גן עדן.

ינון אזולאי: גן עדן לא הייתי אומר על רשות המיסים.

ינון אזולאי: אבל בסדר.

ינון אזולאי: אבל אדוני השר לביטחון הפנים, אני שמח שאתה פה, ואני אגיד לך למה.

ינון אזולאי: קודם כול, שני דברים.

ינון אזולאי: חיים גולדברג, סליחה – הבחור, הוא פרסם את זה באמת, הבחור – מזרחי שהוכה על ידי שוטר ומח"ש החליטו שצריך להעמיד לדין את השוטר.

ינון אזולאי: אבל השוטר הזה חוזר בחזרה כבר לתפקיד.

ינון אזולאי: היה שוטר אחר שגם הגישו נגדו כתב אישום והשבוע הוא השתתף בהפגנה של הפלג.

ינון אזולאי: עכשיו, אני נגד ההפגנות, נגד אלימות משני הצדדים, בסדר?

ינון אזולאי: אבל אותו שוטר דורך למפגין על הראש, ההוא צורח, אוזקים אותו, אבל השוטר הזה, האלים הזה, נמצא שם.

ינון אזולאי: ואני שואל אותך, באמת: עד איפה יכולה להגיע האטימות של המשטרה?

ינון אזולאי: לתת לאותם פושעים – ואני אומר לך שאותם שוטרים שאנחנו ראינו אותם, שהיכו את חיים מזרחי ושהיכו בפעם שעברה – כל אלה הם שוטרים שבסופו של דבר, הבלשים האלה והשוטרים האלה הם שוטרים שצריך להעיף מהמשטרה.

ינון אזולאי: אלה לא עשבים שוטים, אלה עבריינים.

ינון אזולאי: אין לי מילה אחרת להגיד על אותם שוטרים שהם שוטים.

ינון אזולאי: אין להם זכות ללבוש את המדים של המשטרה, אלא אם כן תגיד לי: זה פרצופה של המשטרה, ואני לא אסכים איתך על זה.

ינון אזולאי: לא יכול להיות שתיתן את ידך שהם ימשיכו להיות במקום הזה ואתה תשתוק והעיניים שלך יהיו עצומות בעניין הזה.

ינון אזולאי: לא יכול להיות שימשיכו להכות ואתה תשב ותגבה אותם.

ינון אזולאי: די, מספיק.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אזולאי.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד ביטן – שאלתי אותו אם הוא רוצה לדבר, במשא ומתן; חבר הכנסת רון כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת יעקב ליצמן – אינו נוכח; חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח; חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח; אתה רשום לי פעמיים, איך זה יכול להיות?

יבגני סובה: ביקשת להירשם כשכבר הופיע.

יבגני סובה: רגע, לא יכול להיות.

יבגני סובה: חבר הכנסת קיש – אינו נוכח.

יבגני סובה: חבר כנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

יבגני סובה: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אני רציתי לדבר על כך שאולי הגיע הזמן שבית המשפט העליון של מדינת ישראל ילמד מעט ממנסור עבאס.

שמחה רוטמן: אני חושב שאחרי שחבריי לכנסת בחרו להקים קואליציה ולמנות את מנסור עבאס לראש הרשות המבצעת בפועל, אולי גם צריך שימנו אותו - - -

יבגני סובה: למרות שהאולם ריק אני שומע רעש.

יבגני סובה: אז אני מבקש.

יבגני סובה: חבר הכנסת ביטן, אתה רוצה לדבר?

דוד ביטן: כן.

יבגני סובה: אז אני רושם אותך.

יבגני סובה: עוד שניים, ובסוף אני רושם אותך.

קריאה: הוא רוצה לדבר על המשא ומתן.

שמחה רוטמן: אז חברי הכנסת שהצטרפו לקואליציה הזאת מינו את מנסור עבאס לעמוד בראש הרשות המבצעת.

שמחה רוטמן: אבל אני חושב שאולי זה רעיון טוב למנות אותו גם לראש הרשות השופטת, מסיבה מאוד פשוטה.

שמחה רוטמן: מנסור עבאס הפעיל בשבוע הזה איזשהו שיקול דעת מאוד מאוד הגיוני.

שמחה רוטמן: הוא בא ואמר: עם כל הכבוד, לא ייתכן שאני, כמוסלמי, אשתמש באצבע שלי כדי להכריח את היהודים לפעול בדרך א' או בדרך ב' בכל מה שנוגע לדת שלהם.

שמחה רוטמן: זה לא הגיוני.

שמחה רוטמן: אז הוא אמר: אל תספרו אותי.

שמחה רוטמן: אתם רוצים להתעסק בעניינים דתיים יהודיים – תתנו ליהודים להכריע.

שמחה רוטמן: אני אגיד אפילו יותר מזה: אתם רוצים להתעסק בעניינים דתיים?

שמחה רוטמן: תנו לאנשים שהנושא קרוב לליבם.

שמחה רוטמן: הם לא צריכים להיות דתיים, חלילה וחס; הם יכולים להיות גם ברוך השם מסורתיים; יהודים עם לב חם שהנושא חשוב להם; מי שאכפת לו.

שמחה רוטמן: מי שאכפת לו מסוגיות של גיור, של כשרות, צריך להיות זה שמחליט בנושא.

שמחה רוטמן: לא ייתכן שנשב וניתן – זה נשמע כמו בדיחה, האמת, דודי לא נעים לי לקחת את המקום שלך, אבל אני חייב לומר שזה נשמע כמו בדיחה: רב יהודי, שייח' מוסלמי ורב רפורמי יישבו ויחליטו איך עושים גיור ביחד.

שמחה רוטמן: אני אומר: אני לא מתערב לאף אחד, אני לא חושב שכנסת ישראל צריכה לחוקק ליהדות הרפורמית איך לעשות את הגיורים שלהם.

שמחה רוטמן: שיעשו מה שהם רוצים.

שמחה רוטמן: אנחנו נחליט אם נכיר בהם או לא נכיר – זה עניין אחר.

שמחה רוטמן: אנחנו יודעים את האמת.

שמחה רוטמן: אבל אנחנו לא צריכים להחליט עכשיו מה נקרא גיור רפורמי.

דוד אמסלם: איזה שירים הם ישירו בערב שישי, עם "לכה דודי" בפסנתר.

שמחה רוטמן: אנחנו לא צריכים להחליט.

שמחה רוטמן: לא הגיוני שמועצת השורא תחליט איך מגיירים.

שמחה רוטמן: מנסור עבאס שמע את הטיעון הזה, קיבל את ההחלטה – בעיניי החלטה מכובדת שצריך לכבד אותו עליה.

שמחה רוטמן: אני אומר דבר אחר: לא ייתכן שמי שאין לו בסיס של כבוד לאיסור אכילת חמץ בפסח, ידון בשאלה מה ייקרה בבסיסי צה"ל בחמץ.

שמחה רוטמן: בן אדם שקורא, כמו השופט עמית, שקורא דיאטת מצות, בזלזול, לסוגיית החמץ בפסח, הוא לא האדם שצריך להחליט בשאלה כיצד אנחנו נתנהג בשבעת ימי הפסח, איך העם היהודי במדינה היהודית שלו יתייחס לפסח.

שמחה רוטמן: מי שלא רוצה לכבד את חג המצות שלנו, ורוצה לקרוא לו דיאטת מצות, אז עדיף שלא יתעסק בנושא בכלל.

שמחה רוטמן: לא יגיד כן, לא יגיד לא.

שמחה רוטמן: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת שמחה רוטמן.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת איתמר בן גביר – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל וולדיגר – אינה נוכחת; חבר הכנסת דוד ביטן – ביקשת לדבר, נכון?

יבגני סובה: ואחריו, הדובר האחרון, חבר הכנסת יואב קיש.

יבגני סובה: אני כבר עכשיו קורא ואני אומר, שאחרי דוד ביטן ידבר קיש ובזה נסיים את רשימת הדוברים.

יבגני סובה: בבקשה, דוד.

יבגני סובה: קיש אחרון, אחריו.

יבגני סובה: קיש ביקש לדבר בסוף כי פספס.

יבגני סובה: הסכמתי, תגידו לו עכשיו שהוא מדבר.

יבגני סובה: אם הוא לא באולם, הינה, הוא הגיע.

יבגני סובה: חבר הכנסת קיש, אתה אחרי דוד ביטן, בבקשה, שלוש דקות.

יבגני סובה: שלא תגידו שאנחנו לא הוגנים.

דוד ביטן: מי אמר שאתה לא הוגן?

יבגני סובה: שמעתי.

דוד ביטן: אני אמרתי עליך שאתה לא הוגן?

יבגני סובה: שמעתי.

דוד ביטן: אה, שמעת?

דוד ביטן: שמעת לא טוב.

דוד ביטן: כן, קיש, על מה אתה רוצה שאני אדבר?

יואב קיש: דבר על מה שאתה רוצה.

דוד ביטן: על מה שאני רוצה?

דוד ביטן: נתתי לך צ'אנס להגיד לי מה להגיד.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, כבר דיברתי על זה גם לפני כן.

דוד ביטן: יש לך משהו?

יבגני סובה: כן, בטח.

דוד ביטן: מה?

יבגני סובה: אנחנו רוצים להקים את ועדת העלייה והקליטה.

יבגני סובה: אם יש לך תשובה, תגיד לנו, תגיד לכנסת.

דוד ביטן: קודם כול, אני רואה שאתם מטפלים בעלייה, שמתם פרויקטור, כנראה שאתם לא מסוגלים לבד.

דוד ביטן: דרך אגב, בבוקר ראיתי את שרת הקליטה מופיעה בטלוויזיה, בתוכנית הבוקר.

דוד ביטן: היא אמרה, שבשום פנים ואופן היא לא תסכים לפרויקטור, מכיוון שאין שום סיבה שמשרד העלייה והקליטה לא יטפל בעניין הזה; יש להם אנשי מקצוע, הם מסוגלים לטפל ולכן היא תתנגד לפרויקטור.

דוד ביטן: זה היה בבוקר.

דוד ביטן: בערב ראיתי פתאום שהיא הסכימה לפרויקטור בשם שפיגלר, שהוא מנכ"ל הביטוח הלאומי.

דוד ביטן: מה זה מינהלת?

דוד ביטן: בגדול, קראו לו פרויקטור.

דוד ביטן: זאת אומרת, תכלס, אם לא מאמינים, אם הממשלה הזאת לא מאמינה שהיא מסוגלת לעשות משהו בעניין הזה, שמשרד הקליטה לא מסוגל, שיבואו ויגידו את זה.

דוד ביטן: ועדת העלייה והקליטה, אני מזכיר לך, היא לא ועדה שצריכה לנהל את העסק, היא צריכה לפקח על העניין וללחוץ במקומות הנכונים.

דוד ביטן: ככה עשינו כשאני הייתי יושב-ראש.

דוד ביטן: אבל נכון לעכשיו, גם אם תקום ועדת עלייה וקליטה חדשה, אני לא חושב שהיא יכולה תוך יומיים שלושה להיכנס לעניין הזה בצורה רצינית, ולכן זה לא מה שישפיע, אם תהיה ועדה או לא תהיה ועדה.

דוד ביטן: אני חוזר ואומר: אתם יכולים לפתור את בעיית הוועדה בשניות.

דוד ביטן: זה שאתם מפילים את זה עלינו זה לא בסדר.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: כולנו יודעים שהבעיה זה ליברמן.

דוד ביטן: ליברמן, יושב-ראש המפלגה שלך, הוא מתנגד לכל הסכם שקשור לוועדת כספים.

דוד ביטן: נכון להיום, כל ההסכם בין המפלגות תקוע על ההרכב של ועדת הכספים.

דוד ביטן: ההרכב – אם הוא יוותר, וההרכב של ועדת הכספים ישתנה כמו שהיה צריך להיות מלכתחילה, אז גם האופוזיציה תקים את ועדת העלייה וקליטה.

דוד ביטן: בינתיים אתם ממשיכים לדרוס את האופוזיציה, מדוע?

דוד ביטן: בגלל ששמעתי שאתם מקימים את זה במסגרת ועדת משנה של ועדת חוקה.

דוד ביטן: אני לא יודע מה ועדת חוקה, מה המקצועיות של ועדת חוקה, של עובדי ועדת החוקה, על מנת שהם יטפלו בעניין הזה כמו שצריך.

דוד ביטן: אני לא חושב שוועדת משנה תוכל לעשות את העבודה הזאת כמו שצריך.

דוד ביטן: אם כבר, הייתם נותנים לקושניר, הוא ישב בוועדת הקליטה יחד איתי, ויש לו הרבה יותר ניסיון.

דוד ביטן: הוא גם היה מנכ"ל משרד הקליטה.

דוד ביטן: אז הבן-אדם, יש לו הרבה יותר ניסיון מאשר לחברים בוועדת החוקה.

דוד ביטן: תודה רבה לכם.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

יבגני סובה: חבר הכנסת יואב קיש ביקש לדבר.

יבגני סובה: חבר הכנסת קיש, ביקשת לדבר, נכון?

יבגני סובה: בבקשה.

יבגני סובה: מייד לאחר מכן נעבור להצבעה.

יואב קיש: לא, סיכום.

יבגני סובה: אה, סליחה, סיכום והצבעה.

יבגני סובה: ביקשתם הצבעה שמית.

אוריאל בוסו: - - -

יבגני סובה: את דעתי על המילה אנטישמית אמרתי כמה פעמים.

יבגני סובה: אני רוצה להגיד, חבר הכנסת בוסו, המילה אנטישמי, שמופנית כלפי חבר הכנסת, זאת הפרה של כל האתיקה.

יבגני סובה: אם הייתה לנו ועדת אתיקה, מזמן כבר הייתי ממליץ להגיש תלונה למי שקורא לחבר כנסת – אנטישמי.

יבגני סובה: אין מקום בכנסת ישראל לקרוא לחברי כנסת אנטישמיים, מכל הצדדים.

יבגני סובה: זאת דעתי, אני לא מסתיר אותה, אני אומר את זה בכל הזדמנות והינה חזרתי גם על העניין הזה פה.

יבגני סובה: בבקשה, שלוש דקות, אדוני.

אוריאל בוסו: שני דברים, אני מסכים איתך - - -

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אנצל את שלוש הדקות לדבר על אירוע ההסכמות שמתגבש לנגד עינינו.

יואב קיש: אני אשמח אם חברי הכנסת סילמן וטופורובסקי, שנמצאים שם, יקשיבו.

יואב קיש: אבל כמו שהם עושים בינם לבין עצמם, הם לא מקשיבים.

יואב קיש: אז האירוע הוא כזה: היה פה יו"ר הכנסת, חבר הכנסת מיקי לוי, שאמר מעל הדוכן במילים אלה, הפסקה במהלך חקיקה בסמכות היושב-ראש, זה אירוע שקורה בהסכמה בין אופוזיציה לקואליציה.

יואב קיש: כך הוא אמר, לא אני, ואולי הוא טעה אז שיבוא ויגיד.

יואב קיש: אבל עד עכשיו כך התנהלו בבית הזה.

יואב קיש: יש פה אנשים אחרים שהיו יו"ר הכנסת, ובמהלך חקיקה לא יצאו להפסקות ללא הסכמות.

יואב קיש: אנחנו מבינים וגם לנו יש רצון להעביר את החוק, חוק האזרחות, ואנחנו מוכנים להפסקה.

יואב קיש: נתנו הצעה ופרסמתי אותה ונתתי אותה מראש ליו"ר, שאחרי ההצבעה הזאת שהערכתי שהיא תסתיים באזור 23:00, נצא להפסקה מסודרת, נחזור בבוקר, תחליטו איזה שעה, תשע, עשר, אחת עשרה.

יואב קיש: בזמן הזה גם עובדי הכנסת יוכלו לנוח, גם התקציב – לא יצטרכו לשלם – גם יסיימו את העבודה בוועדת החוץ והביטחון, ואז נהיה באירוע שמתחילים מחר, חוץ מחוק האזרחות, עוד שני חוקים על סדר-היום, חוקים שייקחו כארבע שעות להערכתי ואז נתחיל את חוק האזרחות.

יואב קיש: מה קרה?

יואב קיש: כרגיל, קואליציית טופורובסקי.

יואב קיש: לאיפה הוא הלך?

יואב קיש: הינה, הוא פה – לא מוכנה, הולכת לעשות הפסקה.

יואב קיש: והינה אני אומר, אם לא תהיה הפסקה כמו שהאופוזיציה מוכנה, אנחנו לא נסכים לשום הפסקה.

יואב קיש: אתם תעשו הפסקה על דעת עצמכם.

יואב קיש: תמשיכו לדרוס אותנו כי ככה אתם מתנהגים.

יואב קיש: הצענו את הדבר הכי הוגן, בסך הכול לתת לעובדי הכנסת לנוח, ולתת לכם להשלים את כל מה שאתם צריכים בוועדה.

יואב קיש: אבל לא, אנחנו נדרוס אתכם.

יואב קיש: אני אומר לכם בצורה הכי ברורה, הינה, יו"ר הקואליציה, עידית סילמן – עידית, אנחנו נתנו הצעה להפסקה באופן הוגן.

יואב קיש: אם אתם לא באים ואומרים: בסדר, בוא נצא להפסקה, אנחנו כאופוזיציה דורשים להמשיך את כל סדר היום עד הסוף.

יואב קיש: זו לא זכותכם, זו גם זכותנו ואין שום סיבה שהבית הזה יהיה ער עכשיו עד שלוש או ארבע בבוקר בחוקים.

יואב קיש: זה מה שהולך לקרות.

יואב קיש: והם ירצו הפסקה בארבע בבוקר, שאנחנו נתנגד לה ואנחנו נתנגד כי הרמיסה הזאת כל הזמן ממשיכה.

יואב קיש: קיבלתם את האופציה להשלים את החקיקה, כולם פה רוצים לא להיות בארבע בבוקר, לחזור בשמונה, תשע, עשר, מתי שתגידו.

יואב קיש: נסיים את העבודה ונעבוד כמו כנסת מסודרת.

יואב קיש: אבל לא, חבריי באופוזיציה, הקואליציה הזאת וראשיה חושבים, שאין דבר כזה אופוזיציה; שבבית הזה מותר לעשות כל מה שרוצים.

יואב קיש: יו"ר הכנסת הוא יו"ר פוליטי, הוא לא יו"ר שלנו, הוא לא יו"ר ממלכתי.

יואב קיש: הוא עומד פה על הדוכן ואומר: אני לא אעשה הפסקה בחקיקה ללא הסכמות אופוזיציה וקואליציה.

יואב קיש: קיבלתם הצעה ברורה, שלא פוגעת בכם, ואתם ממשיכים לדרוס אותנו.

יואב קיש: בוא נראה את יו"ר הכנסת מפר את כל הנהלים ומוציא אותנו להפסקה מתי שבא לכם.

יואב קיש: האמת, נמאסתם.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

יבגני סובה: בכך סיימנו עם הדוברים.

יבגני סובה: חבר הכנסת אלכס קושניר, נא לסכם, בבקשה.

יבגני סובה: רק לפני שאתה מתחיל – רבותיי, אני מבקש לכבד.

יבגני סובה: חבר הכנסת מולא, אני שומע אותך מפה יותר ממה שאני שומע את חבר הכנסת קושניר.

קריאות: - - -

יבגני סובה: לא, תעזרו לי.

יבגני סובה: תעזרו לי לפחות, סך הכול אני חדש פה בכיסא הזה, אז תיתנו לי קצת כבוד.

איתמר בן גביר: - - -

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: אז אני מבקש שקט באולם.

יבגני סובה: חבר הכנסת אלכס קושניר, יושב-ראש ועדת הכספים, נא לסכם.

יבגני סובה: לרשותך חמש דקות.

יבגני סובה: בבקשה.

ועדת הכספים): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ועדת הכספים): חבר הכנסת ינון אזולאי, ינון, אנחנו מדברים המון בוועדה אבל כנראה שזה לא מספיק, אנחנו צריכים לדבר גם במליאה.

ועדת הכספים): שני דברים אני רוצה להגיד לך: קודם כול, אתה צודק ב-100% בכל מה שקשור ברכבי הצלה של איחוד הצלה.

ועדת הכספים): אנחנו נפעל ונבדוק מה אפשר לעשות, וגם נלחץ במידת הצורך, כדי שנשווה את התנאים בין כל ארגוני ההצלה.

ועדת הכספים): אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב וגם מאוד הוגן.

ועדת הכספים): בדבר השני אתה פחות צודק, וזה בנוגע למס, ואני אסביר לך למה: אני רכבתי בצעירותי על כל מיני כלים דו-גלגליים - -

ינון אזולאי: יכול להיות - - -

ועדת הכספים): לא, אני רק רוצה להגיד לך: אתה אמרת שהמס על כלים עם נפח של 550–600 עולה, אז נכון, אבל חלקית, כי לרוב הכלים הוא לא עולה.

ועדת הכספים): לאיזה כלים הוא לא עולה?

ועדת הכספים): לא עולה לכלים עם הספק נמוך.

ועדת הכספים): זו האמת.

ועדת הכספים): עכשיו, זה נכון שמדובר בכלים בין-עירוניים, אבל זה לא שאין להם תחליף, יש להם תחליף.

ועדת הכספים): יש כלים של 400–500 סמ"ק, שעליהם המס כן יורד, שהם כלים בין-עירוניים בדיוק באותה רמה.

ועדת הכספים): מה הבעיה?

ועדת הכספים): הבעיה היא – ושמענו את זה גם בוועדה – שהיבואן, היחיד כמעט, שמייבא את הכלים האלה, זו חברת "מטרו", והיא שולטת ב-70% מהשוק - - -

ינון אזולאי: זה לא משנה - - -

ועדת הכספים): לא, רגע, זה 70% מהשוק.

ועדת הכספים): לעומת זאת, בכלים אחרים יש תחרות הרבה יותר גדולה.

ועדת הכספים): אז מעבר לזה שאנחנו מורידים את המס ומורידים את נטל המס, אני מאוד מקווה שנפתח גם את השוק הזה לתחרות, כי כמעט בכל תחום שאתה נוגע – ואתה רואה את זה בוועדת הכספים כל הזמן – אנחנו נתקלים בשוק מאוד מאוד ריכוזי כמעט בכל תחום; אם זה מוצרי מזון ואם זה מוצרי טואלטיקה, ואם זה עכשיו כלים חד-פעמיים, וראינו את זה בעוד הרבה מאוד ענפים.

ועדת הכספים): ולכן, המטרה העיקרית שלנו, כממשלה, וגם שלנו, כוועדת כספים, זה לראות איך אנחנו פותחים את השוק לתחרות.

ועדת הכספים): התחלנו לעשות את זה בחוק ההסדרים הקודם, ואנחנו נמשיך לעשות את זה גם בתקציב הבא ובחוק ההסדרים הבא.

ועדת הכספים): אני עכשיו רוצה להחליף נושא, ולדבר ממש כמה מילים על אנשים שאנחנו פחות שומעים עליהם, אבל בימים האלה ובשבוע וחצי הזה, מאז שהתחילה המלחמה באוקראינה, הם עושים עבודת קודש.

ועדת הכספים): 24/7 עובדים בשטח, מסייעים לאנשים, הרבה פעמים תוך כדי סיכון חיים.

ועדת הכספים): ואני רוצה – לצערי, אני לא יכול לציין את השמות של כולם, כי זה הרבה מאוד שמות, אבל אני כן אציין את הארגונים: אלה עובדי משרד החוץ; אלה עובדי ארגון נתיב – שניהלתי אותו, אז אני מכיר אותם טוב; אלה עובדי הסוכנות היהודית; אלה עובדי הקרן לידידות ואלה גם שליחי חב"ד.

ועדת הכספים): אני אומר לכם, אני מקבל – לא רק אני, אני בטוח שגם הרבה מאוד חברי כנסת, בטח גם חברי יבגני סובה – אנחנו מקבלים הרבה מאוד פניות מהשטח, של אנשים שמחפשים דרך לצאת, מחפשים דרך להיחלץ מהתופת.

ועדת הכספים): אני אומר לכם שבאמת, האנשים שנמצאים בפנים, אותם שליחי חב"ד, פשוט לא נשארים אדישים, עונים לכל פנייה ומסייעים לכל אירוע ומסייעים לכל אדם.

ועדת הכספים): אז באמת, לא מציינים אותם כל כך, לא בחדשות ולא בשום מקום, אז אני רוצה לנצל את הבמה הזאת של הכנסת, ולהגיד להם תודה רבה על מה שהם עושים.

ועדת הכספים): הם פשוט מצילים חיים כל יום, כל שעה, כל דקה.

ועדת הכספים): תודה רבה.

ועדת הכספים): אני מזכיר לכם לגבי הצו – ינון, ינון אזולאי, אני רק רוצה להזכיר, שלצו הזה שאנחנו עכשיו הולכים להצביע עליו, לא הוגשו התנגדויות במליאה.

ועדת הכספים): העלינו אותו למליאה, בגלל שאישרנו אותו פחות משלושה שבועות לסיום הכנס.

ועדת הכספים): אז אם לא הוגשו הסתייגויות, אני מניח שאנשים רוצים לתמוך.

ועדת הכספים): אז אני מבקש גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה לתמוך בחוק הזה.

ועדת הכספים): תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת אלכס קושניר.

יבגני סובה: לפי בקשת האופוזיציה ההצבעה תהיה הצבעה שמית.

יבגני סובה: אני מבקש לשמור על השקט באולם ואבקש מגברתי המזכירה לקרוא בשמות חברי הכנסת.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי המזכירה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – אינו נוכח איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – אינו נוכח

קריאות: - - - הוא לא אמר.

שרן השכל: - - -

קריאה: לא, אמרתי "אינו נוכח".

קריאות: - - -

יבגני סובה: לא, לא, רגע - -

יואב קיש: אינו נוכח.

יבגני סובה: לא, הוא לא אמר שהוא אינו משתתף, הוא יצא החוצה.

יבגני סובה: חבר הכנסת ברקת, אם הוא רוצה להגיב, הוא מוזמן.

יבגני סובה: חבר הכנסת ברקת יצא החוצה, הוא לא אמר אינו משתתף.

אלינור ימין: אוקי, אז הוא אינו נוכח.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת)

אלינור ימין: מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – אינו נוכח יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד צבי האוזר – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח יוסף טייב – נגד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – אינו נוכח אופיר כץ – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – נגד טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה – נגד יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – נגד יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – נגד גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – נגד מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – אינה נוכחת מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יבגני סובה: אבקש מגברתי המזכירה לקרוא בשנית בשמות חברי הכנסת.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) סמי אבו שחאדה – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח ניר ברקת – אינו נוכח איתן גינזבורג – בעד גילה גמליאל – נגד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח צבי האוזר – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח עופר כסיף – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח יוליה מלינובסקי – לא משתתפת אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מירי מרים רגב – אינה נוכחת יעל רון בן משה – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח

יבגני סובה: האם יש מישהו באולם שלא קראו בשמו?

אלינור ימין: (קוראת בשם חבר הכנסת) ניר ברקת – נגד

יבגני סובה: אם כך, תמה ההצבעה.

יבגני סובה: להלן תוצאות ההצבעה: בעד – 51, נגד – 42.

יבגני סובה: אם כך, אני קובע כי בקשה זו אושרה, בקשת ועדת הכספים.

יבגני סובה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית) [מס' מ/1445; דברי הכנסת, חוב' א, ישיבה 56; נספחות.

יבגני סובה: ]

יבגני סובה: הצעת חוק שירות הביטחון (תיקון מס' 24), התשפ"ב–2022, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יבגני סובה: יציג את הצעת החוק – יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון חבר הכנסת רם בן ברק, בבקשה.

ועדת החוץ והביטחון): אדוני היושב-ראש, חבריי וחברותיי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 24), התשפ"ב–2022, שיזמה הממשלה.

ועדת החוץ והביטחון): במהלך השנים האחרונות נערכו שני תיקונים מרכזיים לחוק שירות הביטחון בעניין אורך שירות החובה לגברים.

ועדת החוץ והביטחון): התיקון הראשון נערך במסגרת דיוני ועדת שקד, ובו הוחלט לקצר את משך השירות הצבאי של גברים ל-32 חודשים החל מ-1 ביולי 2015.

ועדת החוץ והביטחון): התיקון השני נערך במסגרת חוק ההסדרים לשנים 2018-2017, ובו נקבע כי מיום 1 ביולי 2020 תקופת שירות החובה לגברים תעמוד על 30 חודשים.

ועדת החוץ והביטחון): כיום משך השירות הסדיר לגברים עומד על 30 חודשים.

ועדת החוץ והביטחון): בהצעת החוק המובאת לאישור הכנסת מוצע לדחות את קיצור השירות ל-30 חודשים, עד לשנת 2024, כך שמשך שירות החובה לגברים יחזור לעמוד על 32 חודשים בשנתיים הקרובות.

ועדת החוץ והביטחון): בדיונים שנערכו בוועדה הציגו גורמי הצבא את הצרכים שבעטיים נדרשת הדחייה בקיצור השירות עד לשנת 2024.

ועדת החוץ והביטחון): הוצג כי קיצור השירות הביא לירידה ולחוסר איזון בהיקף כוח האדם בצה"ל במקצועות ובמערכים מסוימים, כגון בתפקידי לחימה, תומכי לחימה, טכנולוגיה ונהיגה.

ועדת החוץ והביטחון): בנוסף לכך, דחיית קיצור השירות לשנת 2024 נדרשת כדי לאפשר לצה"ל לעמוד בכלל משימותיו המרובות.

ועדת החוץ והביטחון): כמו כן, הוצג כי בשנים האחרונות נערכו פעולות כדי למצות את כוח האדם הקיים בצה"ל: שינוי במשך ההכשרות והעצמת שילוב נשים בתפקידים שונים, וכן הוצג הצורך בהתמודדות עם עליית הפטור הרפואי ועוד.

ועדת החוץ והביטחון): גורמי הצבא הדגישו בדיונים כי לאור השינויים בהתפתחות הדמוגרפית, קיצור השירות נדרש רק למשך שנתיים, ולקראת שנת 2024 תתאפשר החזרה לשירות המקוצר, יותר אשר תיבחן גם מול הכוונה להנחיל מודל שירות חדש.

ועדת החוץ והביטחון): הצעת החוק גם מבקשת להחיל את דחיית קיצור השירות של חיילים שהתגייסו לשירות סדיר זה מכבר החל מ-1 ביולי 2020.

ועדת החוץ והביטחון): בעניין זה דנה הוועדה במשמעויות השונות הנובעות מכך שלמתגייסים נמסרה הצהרה שלפיה ייתכן שמשך השירות הקבוע בחוק ישונה, ובמקרה זה החוק החדש יוחל עליהם, ושירותם יוארך.

ועדת החוץ והביטחון): לבסוף החליטה הוועדה, לאחר ששמעה את צורכי הצבא, על דחיית קיצור השירות למשך שנתיים ועל החלתו גם על חיילים שהתגייסו החל מ-1 ביולי 2020.

ועדת החוץ והביטחון): להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

ועדת החוץ והביטחון): אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

ועדת החוץ והביטחון): אני רוצה לנצל את הבמה שניתנה לי, אדוני היושב-ראש, ולהביע הערכה רבה מאוד לכל אותם אלפים של חיילים שמתגייסים ולא משתמשים בפטורים כלשהם על מנת לבטל או לדחות את שירותם הצבאי.

ועדת החוץ והביטחון): אני חושב שמדינת ישראל חייבת להם רבות.

ועדת החוץ והביטחון): אני גם רוצה לומר מילה טובה על צה"ל, שבשנים האחרונות קוצר השירות מ-36 חודשים ל-32 חודשים, ואחרי כן ל-30 – מה שאנחנו מתקנים היום – אבל צה"ל עשה מהפכה בהכשרות ומהפכה בניצול כוח האדם שלו, וכמובן שהוא צריך להמשיך עם זה.

ועדת החוץ והביטחון): אז אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק, ואני מקווה שזה יוסיף ביטחון למדינת ישראל.

ועדת החוץ והביטחון): תודה רבה, אדוני.

יבגני סובה: תודה רבה ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון חבר הכנסת רם בן ברק.

יבגני סובה: להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות ובקשות דיבור.

יבגני סובה: להלן שמות חברי הכנסת המסתייגים, לפי קבוצות: קבוצת סיעת הליכוד: חבר הכנסת בנימין נתניהו, יולי אדלשטיין, ישראל כץ, מירי רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, קלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס: חברי הכנסת יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול, אוריאל בוסו ויוסף טייב; קבוצת סיעת יהדות התורה: חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר ויצחק פינדרוס; קבוצת סיעת הציונות הדתית: חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

יבגני סובה: חברי הכנסת, לפני סעיף א' להסתייגויות אני אקרא בשמות של חברי הכנסת שירצו לנמק את ההסתייגויות.

יבגני סובה: חבר הכנסת מאיר פרוש, אתה רוצה לנמק?

יבגני סובה: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, נאמתי פה כבר פעמיים הערב, ומאחר שאנחנו מתקרבים לסיום כנס חורף, אחרי שעברנו גם כנס קיץ, ואתמול מלאו תשעה חודשים מאז שהממשלה הזאת הושבעה כאן במליאה, אני מעלה כמה וכמה נושאים שבמשך הזמן התעכבנו עליהם ודיברנו עליהם.

מאיר פרוש: עכשיו, לאחר שדיברתי בהתחלה על אות הקלון של הממשלה הזאת להעמיד בראש ועדת חוקה רב רפורמי – זה הדבר הכי חמור שיכול להיות מבחינתנו כיהודים מאמינים בהלכה.

מאיר פרוש: דיברתי אחר כך על הניסיון של רפורמת הגיור ורפורמת הכשרות.

מאיר פרוש: אני רוצה עכשיו לגעת בנושא של הדיור.

מאיר פרוש: זה שיש מצוקת דיור ככלל – זה יכול להיות שזה כתוצאה מהעלייה שתבוא - - -

אוריאל בוסו: - - -

יבגני סובה: אז צריך לבקש.

יבגני סובה: אז כל פעם אני מוסיף חמש דקות, לפי הסעיף.

אוריאל בוסו: - - -

יבגני סובה: כל פעם אני מוסיף חמש דקות.

יבגני סובה: נגמרו חמש דקות – אני מוסיף.

יבגני סובה: זה התקנון.

אוריאל בוסו: - - -

יבגני סובה: זה זכותו של היושב-ראש להוסיף.

מאיר פרוש: מאחר שאני לא אוכל לעקוב מפה אחר השעון שלי, אז אני מבקש מהרכזים של האופוזיציה: תעשו את זה אתם.

אוריאל בוסו: - - -

יבגני סובה: רק שנייה.

יבגני סובה: אנחנו בדקנו את זה לפי הייעוץ המשפטי.

יבגני סובה: אני רשאי להוסיף ולאחד, אבל כל פעם חמש דקות, לפי הסעיף.

יבגני סובה: אני לא מאחד את הזמן – אני רשאי כל פעם להוסיף חמש דקות לדובר.

יבגני סובה: זה בסדר גמור.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: ואמרתי שכאשר תהיה עכשיו עלייה גדולה מאוקראינה, בוודאי שזה יוסיף עוד ללחץ שהציבור נמצא בו ושהמדינה נמצאת בו, אבל מטבע הדברים גם העלינו וגם ביקשנו להביע דאגה מחוסר הטיפול של הממשלות – לא מדבר דווקא על הממשלה הזו, אבל אם היא מכהנת עכשיו אז מתפקידה לטפל בבעיה הזו.

מאיר פרוש: ההצעה שלי הייתה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מצוקת הדיור הקשה בציבור החרדי, ואמרתי הרגע, לא כדי להתנגח עם מישהו, אלא כדי לנסות באמת ובתמים להגיע לפתרונות שיקלו ולו במעט על המצוקה.

מאיר פרוש: לצערי, הקואליציה ראתה בזה כאילו שאני רוצה להאשים אותה, את הכהונה הנוכחית, כאשר ברור שאי-אפשר להאשים ממשלה וכל שר שיכון, גם אם הוא יהיה הטוב ביותר – מדוע הוא לא מוצא פתרונות אחרי שבעה חודשים ולמה הוא לא נתן פתרונות לדברים שלא זזו שנים.

מאיר פרוש: אבל הקואליציה, מתוקף היותה קואליציה עוד יותר דורסנית מאשר כל הקואליציות שהיו בעבר, דחתה את ההצעה והוועדה לא הוקמה.

מאיר פרוש: אז כמו שאמרתי, יש מצוקת דיור בכלל מדינת ישראל, אבל אי-אפשר להשוות אותה, גם לא במעט, למצוקה הקיומית הקיימת בציבור החרדי, כאשר בציבור הכללי נבנות ומתרחבות שכונות חדשות.

מאיר פרוש: אי-אפשר להתעלם מהעובדה שהיה פה כמה שנים טובות – יותר מארבע שנים, יותר מחמש שנים – שבהן שר השיכון, או שר האוצר שהיה אחראי לדיור משה כחלון, בנו הרבה במדינת ישראל.

מאיר פרוש: אבל יש את המצוקה הכללית, ויש גם את המצוקה הקיומית במגזר החרדי.

מאיר פרוש: כאשר ראינו שבציבור הכללי נבנות ומתרחבות שכונות חדשות, וגם לציבור הערבי גובשה תוכנית חומש, הציבור החרדי נשאר במצוקה הקשה ואין לו דרך לאן להתרחב בערים הקיימות.

מאיר פרוש: אני רוצה לעמוד קצת על מצוקת הדיור של הציבור החרדי.

מאיר פרוש: אלפי זוגות חרדים מתחתנים מדי שנה, והמספרים, ברוך השם, רק עולים.

מאיר פרוש: כיום מדברים על 10,000 חתונות בשנה, ואני חושב שכל מי שרוצה ומתעניין מוזמן גם לערוך מדי ערב סיור באזור שיש בו אולמות שמחות בערים החרדיות ולראות בעצמו איך האולמות השונים מתפקדים עם שמחות וחתונות.

מאיר פרוש: כמובן שכאשר זוג מתחתן הוא צריך גם מקום מגורים.

מאיר פרוש: לזוג חרדי לכאורה אין הרבה דרישות.

מאיר פרוש: רוצים קורת גג צנועה, וכמובן שזה צריך להיות באזור שיש בו צורכי דת מינימליים, כמו בית כנסת ומקווה.

מאיר פרוש: הם לא דורשים פארקים ותיאטרון, גם לא קולנוע.

מאיר פרוש: צריך מוסדות דת וחינוך לילדים וזהו.

מאיר פרוש: אם מישהו חושב שאפשר להעתיק את הציבור החרדי למקום אחר או רוצה לשלב אותו בדברים אחרים, הוא צריך להבין שלציבור החרדי יש את מוסדות הדת, בית הכנסת, ובבתי הכנסת יש הנוסחאות השונות לקהילות השונות; בתי חינוך לילדים, לבנות, הכול בנפרד; בתי ספר על-יסודי, שאצלנו זה ישיבות קטנות, תרבותי ייחודי, זה עדיין לפני גיל 16, שצריך לבנים בנפרד, לבנות בנפרד; מקוואות טהרה.

מאיר פרוש: אלה הם דברים שהציבור החרדי דורש.

מאיר פרוש: אם יש חרדים שנאלצו להתגורר בערים ובשכונות מעורבות, ובחלקם נקלעו, שלא בטובתם, למאבקים מיותרים – זו אשמת המדינה.

מאיר פרוש: אבל חלק גדול יותר, שהוא החלק הארי, נשאר בלית ברירה בערים החרדיות, והוא מתגורר שם בתנאים – סליחה אם אני משווה – שחתולת הרחוב שמתחת לביתם היא זו שמתגוררת בצורה כזו.

מאיר פרוש: זוגות חרדים מתגוררים היום במקלטים מתחת לאדמה, בדירות שהלוקסוס שלהן הוא חלון צמוד תקרה שמכניס קצת שמש בין 09:00 ל-10:00.

מאיר פרוש: הם מתגוררים בעליות גג, בין דודי שמש, עם סולם כתחליף למדרגות.

מאיר פרוש: הם מתגוררים ביחידות מפוצלות, בדירות קטנות מלכתחילה, שפוצלו לשניים ושלושה חלקים, שכל אחת מהן אין בה כדי מחיה אנושית.

מאיר פרוש: ומנתונים של דוח המבקר שהתפרסם לפני כמה חודשים עולה כי על אף הצורך בבנייתן של 200,000 יחידות דיור לאוכלוסייה החרדית בשנים 2016 ל-2035, נכון למועד סיום הביקורת עדיין – שימו לב, מבקר המדינה אומר – נכון למועד סיום הביקורת לפני כמה חודשים, עדיין לא שווקה שכונה חרדית בשום עיר הטרוגנית שלגביה נחתם הסכם גג.

מאיר פרוש: וכן, בשלוש רשויות שנמצאות בשלבי תכנון ראשונים שכונות המיועדות לאוכלוסייה החרדית בהיקף של 2,350 יחידות דיור, ברמלה, בנתיבות, וכן בעכו כחלק מהתוכנית שערי עכו, שכוללת 8,000 יחידות דיור.

מאיר פרוש: אבל המבקר מטיל ספק אם עכו תצא לביצוע עבור החרדים, ובמועד סיום הביקורת, אדוני היושב-ראש, תוכניות אלה טרם קודמו לכדי שיווק.

מאיר פרוש: כדי לסבר את האוזן, מנובמבר 2013 ועד סוף שנת 2020 נחתמו הסכמי גג עם 32 רשויות מקומיות.

מאיר פרוש: שימו לב, הסכמי גג עם 32 רשויות מקומיות.

מאיר פרוש: 20 מהן חתמו על ההסכמים עם רמ"י, 12 חתמו הסכם עם משרד הבינוי, ועל כולם חתום גם החשב הכללי במשרד האוצר.

מאיר פרוש: הממשלה עדכנה מפעם לפעם את ההחלטה על היעד של הסכמי הגג, ולפי העדכון האחרון, מינואר 2020, הוא הסתכם בכ-475,000 יחידות דיור שייכללו בהסכמים שייחתמו עד סוף 2020.

מאיר פרוש: בואו נבדוק, לצורך העניין, כמה יחידות דיור הוקצו לציבור החרדי מתוך כלל הסכמי הגג: בסך הכול בעיר רמלה הוקצו 650 יחידות דיור; בנתיבות הוקצו 1,700 יחידות דיור; בעכו – 8,000 יחידות דיור; באשדוד – 2,000 יחידות דיור; באלעד – 5,522 יחידות דיור.

מאיר פרוש: אני מדבר עכשיו – הוקצו, ומבקר המדינה אומר שאף אחד מהם לא מתחיל להתממש.

יבגני סובה: - - -

מאיר פרוש: לא שמעת בתחילת הדיבור שאמרתי שרציתי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית ואמרתי שאי-אפשר - - -

יבגני סובה: אתה בהסתייגות שלישית.

יבגני סובה: אני מוסיף לך עוד חמש דקות.

מאיר פרוש: מה זה?

יבגני סובה: כבר היו עשר דקות – אני מוסיף לך כל פעם חמש דקות לפי ההסתייגויות שלך.

דוד אמסלם: תוסיף לו, תוסיף.

מאיר פרוש: אמרתי בתחילת דבריי: ועדת החקירה שרציתי להקים לא דיברה על מה שקורה בשישה חודשים, שמונה חודשים - - -

דוד אמסלם: תוסיף לו עשר דקות.

יבגני סובה: סליחה, שש כפול חמש.

יבגני סובה: עכשיו הוא בהסתייגות השלישית.

יבגני סובה: סליחה, חבר הכנסת פרוש.

יבגני סובה: לא, הייתה פה שאלה מתמטית.

דוד אמסלם: מה השאלה?

דוד אמסלם: מה השאלה?

יבגני סובה: עניתי לך, עניתי.

מאיר פרוש: אני אשאר, אבל חצי שעה, מכיוון שאתה הפרעת לי בהתחלה, ואתה עכשיו מפריע - - -

יבגני סובה: אני מוסיף לך עוד שתי דקות.

מאיר פרוש: שמעת גם - - -

יבגני סובה: שמעתי אותך היטב.

מאיר פרוש: לא, שמעת - - -

יבגני סובה: ביקשת ועדת חקירה – אני שמעתי אותך, אני מקשיב לך.

מאיר פרוש: לא, אני אמרתי בהתחלה שכשביקשתי ועדת חקירה אמרתי שזו לא יכולה להיות ועדת חקירה לאלקין, שמשמש שמונה חודשים שר.

מאיר פרוש: ודאי שהוא מדבר על כל הזמן.

מאיר פרוש: מבקר המדינה גם מבקר את התקופות הקודמות, כולל – לא כשאני הייתי סגן שר השיכון, אני הייתי לפני 20 שנה.

מאיר פרוש: אבל הוא טוען כלפי כל מי שכיהן שם.

מאיר פרוש: כלומר 17,000 – כל המספרים שאמרתי לפני שהיושב-ראש שאל אותי את השאלה – 17,350 יחידות דיור הוקצו לציבור החרדי, מתוך 475,000 יחידות דיור שהוקצו לציבור הכללי בישראל.

מאיר פרוש: מדובר ב-3.5%.

מאיר פרוש: קצת יותר מ-3.5% מתוך כלל הדירות שהוקצו לציבור הכללי בישראל, כאשר הציבור החרדי מונה כ-12.5% מכלל האוכלוסייה בישראל.

מאיר פרוש: שזה אבסורד בפני עצמו שאפילו בתכנון הציבור החרדי לא מקבל את חלקו היחסי באוכלוסייה.

מאיר פרוש: בשורה התחתונה, במסגרת הסכמי הגג שווקו 80,000 יחידות דיור.

מאיר פרוש: כ-18% מיחידות הדיור וכ-33% מהקרקעות שהיה ניתן לבנות בהן עבור הציבור החרדי – לא נבנה כלום.

מאיר פרוש: כלומר, הציבור החרדי נשאר מאחור בשנים האחרונות.

מאיר פרוש: שכונות רבות נבנו, אבל אף אחת מהן לא נתנה פתרון לציבור החרדי, והמצוקה רק גוברת והולכת.

מאיר פרוש: אבל הממשלה הנוכחית, גם עם המעשה שלה, שהיא לא הסכימה להקים ועדת חקירה שלא תחקור אותה אלא תחקור את כל משרדי השיכון – היא מנותקת מהמצוקה של הציבור החרדי.

מאיר פרוש: ובהחלטה שערורייתית החליטו שרת הפנים שקד ושר הבינוי והשיכון אלקין להוריד את התוכנית לבניית 13,500 יחידות דיור בעבור הציבור החרדי בקריית גת מערב, שהיו יכולות להקל ולו במעט על המצוקה הקשה שיש לציבור החרדי ולשווק אותה כבניינים רבי-קומות ובלי מרפסות סוכה – זו התוכנית עכשיו – בידיעה ששני הפרטים הללו, דהיינו בניינים רבי-קומות, ובלי מרפסות סוכה, ירחיקו חרדים ויקשו עליהם להתגורר שם.

מאיר פרוש: אין שום ברירה אחרת, חברי הכנסת.

מאיר פרוש: זה לא משנה אם אוהבים את החרדים – או, חלילה, אני לא רוצה לומר את ההפך מאוהבים – אם מצרפים אותם לממשלה או מתעללים בהם, בסופו של דבר, הם חיים כאן והם זקוקים לקורת גג.

מאיר פרוש: ושום דבר לא יכול לפתור את זה מלבד בנייה מסיבית, ודייקא, לציבור החרדי.

מאיר פרוש: לכן אני רוצה לומר שבקטע הזה של נושא הדיור, הממשלה הנוכחית מתעלמת מהמצוקה של הציבור החרדי.

מאיר פרוש: היא יודעת לעשות תוכנית חומש לדיור לציבור הערבי ולבנות ערים ושכונות לציבור הכללי, אבל את הציבור החרדי ממשיכים לזרוק או לדחוק או להשליך החוצה.

מאיר פרוש: זה בכל מה שקשור לנושא הדיור.

מאיר פרוש: ואני רוצה לעבור לנקודה – למה שקוראים התעמרות הממשלה בציבור.

מאיר פרוש: במסגרת הסיכום של מה שאני מדבר, במושב הנוכחי, אני רוצה לגעת בנאום הזה גם בהתעמרות של הממשלה הנוכחית במשפחות ברוכות ילדים.

מאיר פרוש: ומה המטרה?

מאיר פרוש: המטרה היא להרעיב כפשוטו את הילדים החרדים.

מאיר פרוש: אפשר לראות את זה בפעילויות רבות שהממשלה הנוכחית הזו עשתה: בהטלת מס על הכלים החד-פעמיים; הטלת מס דווקא על השתייה המתוקה; שלילת סבסוד יום למשפחות של האברכים בכל מה שקשור למעונות ילדים.

מאיר פרוש: ואנחנו יודעים גם שבג"ץ, שלא בהכרח תמיד הפסיקה שלו מסתדרת עם מה שטוב לציבור החרדי, בנושא הזה, הבין שאדון ליברמן, באטימות ליבו, עם ההחלטה שלו – אתה שומע מה שאני אומר עליו?

מאיר פרוש: – עם ההחלטה שלו למנוע מאברכים את הסבסוד עבור המעונות לילדים שלהם, לא נהג כשורה, והוא החליט שההחלטה הזו לא קיימת בשנת הלימודים התשפ"ב.

מאיר פרוש: אנחנו רואים שר אוצר שהוא קרא במו פיו לקחת את החרדים במריצות.

מאיר פרוש: זו בהחלט אמירה אנטישמית, שאם נניח פוטין היה אומר על האוקראינים – חבר הכנסת סובה, היושב-ראש – אם פוטין היה אומר על האוקראינים שצריכים לקחת אותם במריצות – אתה שומע?

מאיר פרוש: – לקחת את האוקראינים במריצות, כמו שליברמן אמר על חרדים, היינו אומרים שהאדם רע, איש צר, רע, רשע.

מאיר פרוש: כך ליברמן אמר.

מאיר פרוש: אם הוא רצה להתבדח – בן אדם שאומר כזו אמירה, יש לו משהו בפנים, כך הוא חושב.

מאיר פרוש: וליברמן כך אמר.

מאיר פרוש: וזו אמירה אנטישמית שעברה גם בשקט יחסית מצד נציגי הציבור כאן.

מאיר פרוש: בבית הזה, אם חרדי היה אומר על מישהו אחר, או, כמו שאמרתי, פוטין על האוקראינים, האוקראינים על הבלארוסים, אחד על השני – היו אומרים עליהם אנטישמים.

מאיר פרוש: פה זה עבר בשקט.

מאיר פרוש: בתקשורת הכללית זה עבר בשקט.

מאיר פרוש: כמובן, ישנה הסתה נוראית נגד הציבור החרדי, שלצערי משותקת על ידי התקשורת.

מאיר פרוש: היא לא משותקת, אלא מושתקת.

מאיר פרוש: וליברמן בחר לחפש היכן הוא יכול להתעמר במשפחה החרדית.

מאיר פרוש: קחו, לדוגמה, את הטלת המס על הכלים החד-פעמיים.

מאיר פרוש: הטענה היא שאנחנו רוצים מדינה ירוקה.

מאיר פרוש: המשפחה החרדית היא הירוקה ביותר, כי היא לא משתמשת, ולא נוסעת ברכבים פרטיים בהיקף הזה שיש במגזר הכללי – הרכבים האלה, בהיקף הגדול והרחב, מביאים לזיהום האוויר הגדול ביותר.

מאיר פרוש: אין להם גם את הכסף, בדרך כלל, לציבור החרדי לקנות מוצרים מיותרים.

מאיר פרוש: הם גם לא משתמשים בחשמל מיותר.

מאיר פרוש: יש להם לפחות את הציווי האלוקי ושובתים מיום שישי אחר הצוהריים עד מוצאי שבת מאוחר, וכך גם בחגים.

מאיר פרוש: הכלים החד-פעמיים, שליברמן כל כך חשק להעלות את המחיר שלהם, מהווים רק 6% מפסולת הפלסטיק, בעוד שעל 94% מפסולת הפלסטיק לא מוטל מיסוי.

מאיר פרוש: למה ליברמן בחר דווקא בכלים חד-פעמיים?

מאיר פרוש: כולם יודעים את הסיבה.

מאיר פרוש: כך גם רוב אריזות המזון החד-פעמיות של יצרני המזון ממוסות ב-10% לערך מהמיסוי המוצע הנ"ל.

מאיר פרוש: כך שההחלטה על הטלת מיסים דווקא על כלים חד-פעמיים הינה חריגה.

מאיר פרוש: אבל כאשר בן אדם יכול להתבטא נגד אלו שהוא רוצה לפגוע בהם באמצעות המיסוי על כלים חד-פעמיים וקורא להניח אותם במריצות ולהשליך אותם, הוא גם יכול לעשות דברים חריגים בהטלת מיסים.

מאיר פרוש: ברור גם שהרפורמה הזו הולכת לפגוע קשות – היא כבר פוגעת – הולכת לפגוע קשות בעיקר במשפחות מוחלשות שאנחנו אומרים עליהן שהן מבורכות בילדים שצורכים כלים חד-פעמיים.

מאיר פרוש: מבורכות, כן.

מאיר פרוש: אני חושב שלפני 20, 30, 40, 50 שנה ראו ברכה, ראו ברכה במשפחה שיש לה עשרה ילדים, שמונה ילדים.

מאיר פרוש: מספרים על בן גוריון, שכאשר הוא שמע על משפחה שנולד לה הילד העשירי או הצאצא העשירי, הוא שלח מענק מיוחד.

מאיר פרוש: פעם זה היה ברכה.

מאיר פרוש: ובן גוריון גם הגיע מרוסיה.

מאיר פרוש: הוא לא ראה בזה שום קללה, חלילה.

מאיר פרוש: הוא בירך.

מאיר פרוש: הוא ראה במשפחה ברוכה כאשר יש לה ילדים.

מאיר פרוש: לצערנו הרב, ההתנהלות היום – וכמובן שיש לזה חלק בהתנהלות של הרכב האוכלוסייה – היא שברוכות ילדים זה לא.

מאיר פרוש: משפחה עם הרבה ילדים – זה "טראבל מייקרים".

מאיר פרוש: אבל בציבור החרדי, שבו המשפחות הן מבורכות – חלקם מתחתנים גם כשהם ילדים.

מאיר פרוש: הם יכולים להגיע בשבת, למשל, סביב שולחן שבת, לעשרות משתתפים.

מאיר פרוש: וכמובן שהטלת מס על כלי כזה נצרך זו פגיעה קשה.

מאיר פרוש: היה ניתן למצוא עשרות פריטים שמזהמים, שעליהם דווקא היו יכולים להטיל מס.

מאיר פרוש: אבל אני קורא לו: המדושן ליברמן ממשרד האוצר מצא את הקורבן, שזה המשפחה החרדית שאותה הוא רצה להניח במריצות.

מאיר פרוש: ואני הגשתי דווקא הצעת חוק לסבסד מדיחי כלים למשפחות ברוכות ילדים.

מאיר פרוש: אבל שוב, גם בדבר סמלי כזה הממשלה לא הצליחה להתגבר על עצמה ולאפשר, מכיוון שזה בא מחבר הכנסת שבא מהאופוזיציה, וההוראה הייתה לקואליציה לדחות את הצעת החוק.

מאיר פרוש: איפה אני אוחז במכסות של הדקות?

יבגני סובה: - - -

מאיר פרוש: עכשיו תשע דקות?

יבגני סובה: - - -

מאיר פרוש: ואתה לוקח לנו שלוש דקות בדיבורים בהתחלה ובאמצע.

מאיר פרוש: יש לי 13 דקות.

יבגני סובה: - - -

מאיר פרוש: ראינו את הניסיון של ליברמן לפגוע במשפחה החרדית בעוד דרכים וצורות, כמו הטלת מיסים על המשקאות הממותקים.

מאיר פרוש: כן?

מאיר פרוש: לא על האלכוהול.

מאיר פרוש: במפורש לא.

מאיר פרוש: ליברמן לא הטיל מיסים על אלכוהול.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: אתם מבינים לבד למה הוא לא מטיל מיסים על האלכוהול, יותר מיסים.

מאיר פרוש: על השתייה המתוקה כן.

מאיר פרוש: כך גם שלילת סבסוד למעונות יום ממשפחות של האברכים.

מאיר פרוש: ואמרתי קודם שבג"ץ עשה לנו טובה ודחה את הביצוע בשנה – מה שהיה צריך להידחות על הסף.

מאיר פרוש: ואני רוצה לומר לחברי הכנסת, שלא תהיה טעות: האחריות היא לא רק על שר האוצר.

מאיר פרוש: האחריות היא על הממשלה כולה.

מאיר פרוש: האחריות היא על כל מי שיש לו יד ורגל בהחלטה הזו שהתקבלה.

מאיר פרוש: וזה ייזקף לזכותם, ההתעמרות הזו בילדים החרדים.

מאיר פרוש: לכן לממשלה הזו, גם מהסיבה הזו, אין זכות קיום.

מאיר פרוש: הממשלה הזו, בעינינו היא לא לגיטימית מהסיבה שעמדו אנשים בראש מפלגה לפני הבחירות והתחייבו שלא ילכו לקואליציה עם לפיד ולא יאפשרו ללפיד שיהיה ראש ממשלה, התחייבו שלא ייקחו את המלאכה להרכיב ממשלה אם יהיו להם פחות מ-10 מנדטים.

מאיר פרוש: יש לנו בעיה קשה, וזה לא סוד, עם הניסיון למנוע מאיתנו את האפשרות שכל אדם שלא רוצה להיות חשוף לכל מה שאפשר לראות היום בפלאפונים ובכלים הדיגיטליים שבהם אתה חשוף לכל דבר שאין לו קשר – למה שאנחנו מבינים שצריכים להתרחק ממנו, ואנחנו מתרחקים מכל דבר שהוא לא כשר, מכל דבר שיכול חלילה למשוך אותנו לעולם שהוא מלא לצערנו בדברים שאינם כשרים ואנחנו מנסים להתרחק מזה.

מאיר פרוש: וכאשר אנחנו עם קרוב לכמה מאות אלפי פלאפונים כשרים, דהיינו שהם לא קשורים לכל דבר שיכול להיכנס למכשיר שלהם, אם זה על ידי סמ"סים, אם זה על ידי סרטונים, אם זה על ידי כל מיני קשרים עם טלפונים של אנשים שיודעים רק לנבל את הפה וכדומה ודברים שאני לא רוצה לעלות אותם על דל שפתיי, אז יש לנו בעיה.

מאיר פרוש: יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון העלה פה לדיון את נושא חוק שירות ביטחון והרצון לבטל את הקיצור של שירות ביטחון, מה שקרוי תיקון 24.

מאיר פרוש: בעבר הכנסת החליטה לקצר את שירות הביטחון ל-30 חודש, וכפי שאנחנו הבנו בוועדת חוץ וביטחון על ידי אנשי הביטחון או אנשי הצבא, הצבא לא ערוך לקיצור שירות כזה שבמקום 32 הוא ישרת 30.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שאני, מהנימוקים שאני שמעתי מאנשי הצבא, השתכנעתי שגם אם נניח שיש כאלה שהתחילו לשרת והם יודעים שהם ישרתו רק 30 חודש והינה מודיעים להם שהם צריכים לשלם 32 חודש – למרות שהצבא אומר שלכל מי שהתחייל אמרו לו: שתדע לך שהדבר הזה נמצא בדיון ויכול להיות שיאריכו.

מאיר פרוש: אולי משפטית היו כאלה שטענו שזה לא בסדר, אבל אני השתכנעתי מהדרך - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: חברים.

מאיר פרוש: אני השתכנעתי מהדרך - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: חברים, בואו נקשיב, חברים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה.

מאיר פרוש: לא, שלא יקשיבו.

מאיר פרוש: אני השתכנעתי מהדרך שבה הצבא פעל בצוק העיתים ולכן אני גם הייתי בוועדה בעד לקבל את עמדת הצבא.

מאיר פרוש: אבל היו כמה שניסו לקשור ולומר: הינה הם מדברים על הצורך בלהאריך שירות ביטחון מ-30 חודש ל-32 חודש ועומדת פה על הפרק סוגיה חדשה, תיקון של 26 בכל מה שקשור למגזר החרדי.

מאיר פרוש: ואני על כך אדבר עוד בוועדת חוץ וביטחון וכשזה יגיע כאן למליאה, אבל מה שאני כן יכול לומר זה שכולנו, גם ועדת חוץ וביטחון, שמענו שיש חיילים שמסוגלים לעשות דבר שקוראים לזה אחד ויש חיילים שיכולים לעשות דבר שהוא מספר שתיים או דבר שהוא טוב מסוג חיילים כאלה או מספר ארבע או חמש ובהחלט אלה שעושים את ארבע או את שש לא מסוגלים את מה שחייל בקבוצה האחת יכול לעשות.

מאיר פרוש: כך שגם אם יש במגזר החרדי ציבור גדול שלא הולך לשרת, קודם כול, אני לא מצאתי את שר הביטחון שיעלה כאן לדוכן ויאמר: כן, אני רוצה שאותם 10,000 חרדים חדשים כל שנה שהם מקבלים דיחוי מהצבא כל זמן שהם לומדים, יבואו לשרת בצבא.

מאיר פרוש: אף אחד לא אומר זאת, אף אחד לא חושב שזה יכול להיות.

מאיר פרוש: אף אחד גם לא מנסה לומר זאת כי הוא יודע שיש כאלה שמאמינים בלימוד התורה ואנחנו מגנים על אלה שמאמינים בלימוד התורה שהם זכאים לדיחוי, וזה לא יעזור גם אם מישהו חושב אחרת, יפסוק אחרת, יחליט אחרת – אנחנו בדרך שלנו מאמינים.

מאיר פרוש: אבל הרי ברור, ואני אומר את זה כאן כשאת יושבת פה ולך גם היה קשה להצביע על החוק הזה בקריאה ראשונה בפעם הראשונה, גם את לא יכולת להצביע, כי הרי לבני המיעוטים מהמגזר הערבי אף אחד לא מנסה לומר מילה שהם יבואו לשרת.

מאיר פרוש: ואם הסיבה הייתה שאפשר לבקש מהציבור החרדי מכיוון שהוא חלק מהמדינה, הוא חלק מניהול הממשלה, הוא חלק מהקואליציה, נו, מרצ היא בקואליציה, יש חברת הכנסת זועבי שהיא מהמיעוט הערבי, יש את רע"מ מהמיעוט הערבי והם מקבלים הרבה תקציבים – שמענו שיש להם תוכנית לחמש שנים או ארבע שנים של יותר מ-50 מיליארד שקל – נו, מה תהיה ההצדקה של הערבים שלא ידרשו מהם לשרת ורק מהחרדים?

מאיר פרוש: הדבר הזה עוד יבוא לדיון כאשר ידונו בזה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת חוץ וביטחון ובוודאי שאמרתי שאף שר הביטחון לא בא ואומר:

מאיר פרוש: אני רוצה שכל שנה תביאו לי 10,000 חרדים אנשים.

מאיר פרוש: אף אחד לא מסוגל לקלוט את זה, אף אחד לא יכול לקלוט את זה, אף אחד לא מתכוון ברצינות לכך.

מאיר פרוש: אין שר ביטחון אחד שוויתר על הסמכות שהייתה כל השנים, למי שיושב ולומד, לתת לו את הדיחוי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, חבר הכנסת.

מאיר פרוש: אני כבר מסיים.

מאיר פרוש: מה שמציעים היום זה שאם אנחנו לא נעמוד ביעדים שהממשלה חושבת שהחרדים צריכים לבוא ולשרת, לא תהיה סמכות לשר הביטחון, שהוא מסוגל להפעיל פצצות בסוריה – ואני לא מדבר באופן רשמי כי אני לא יודע אם זה הוא – הוא יש לו סמכות לומר להטיל פצצות ואין לו סמכות לתת דיחוי למי שיושב ולומד.

מאיר פרוש: דבר כזה במדינה של יהודים לא יכול להיות שזה יקרה, וזה לא יקרה.

מאיר פרוש: פשוט מאוד זה לא יקרה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

מאיר פרוש: מה שכן צריכים לומר, צריך לדעת שיש ציבור גדול חרדי, הוא גדל והולך, הוא נמצא פה לא מכיוון שהקימו את המדינה – אני פה דור שביעי בארץ – נמצא פה לפני שחלמו להקים מדינה, באתי לפה כי אנחנו רוצים לחיות בציון וירושלים לא כמו הרפורמים שאני מכיר סידור שלהם - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: משפט אחרון, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: - - שהם מוציאים את ציון וירושלים מתוך הסידור, או את ציון, ולכן - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

מאיר פרוש: - - שאף אחד לא יעז, אף אחד שלא יעז לגעת בהסדר הזה שקוראים לו תורתו אומנותו.

מאיר פרוש: וכל מי שיושב ולומד יקבל דיחוי.

מאיר פרוש: תודה רבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יעלה, בבקשה, חבר הכנסת יואב קיש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה לברך אותך, היושבת-ראש, ואת חברת הכנסת אימאן ח'טיב שנמצאת איתנו וגבי לסקי על החלטה אמיצה, שהן הולכות להצביע על הארכת שירות חיילי צה"ל בחודשיים.

יואב קיש: אני מתנגד להחלטה הזו, אבל הן לוקחות פה החלטה אמיצה והן חושבות – חברת הכנסת ח'טיב יאסין הולכת להצביע שחיילי צה"ל ישרתו עוד חודשיים וגם חברת הכנסת זועבי תומכת בגיוס חיילים ולהאריך את השירות שלהם עקב צורכי צה"ל.

דוד אמסלם: היא הלכה להיות קונסולית.

יואב קיש: תכף נדבר עם הקונסולית לעתיד.

יואב קיש: אבל חברת הכנסת לסקי, אני חשבתי שאת תומכת בקיצור שירות ולא תתני ידך להצבעה על הארכת שירות ולחזק ולהוסיף עוד חודשים, וחברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין, באמת כל הכבוד לך על ההחלטה האמיצה של ייצוג הבוחרים שלך.

יואב קיש: ועכשיו, באמת, דודי, טוב שהזכרת לי שהיושבת-ראש, אני לא יודע, קיבלת כבר את המינוי?

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה בתהליך.

יואב קיש: זה בתהליך.

יואב קיש: אז דודי, כשיאיר לפיד מבטיח משהו - -

דוד אמסלם: - - - חודשים.

יואב קיש: - - מבטיח משהו וזה בתהליך - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: כמה חודשים.

יואב קיש: - - זה יקרה או לא?

דוד אמסלם: מה, אני - - - גם אם הוא יבטיח לך בשבוע הבא - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - - תקופת מבחן.

אורלי לוי אבקסיס: את צריכה לעמוד - - -

דוד אמסלם: קודם כול, איך תתנהגי.

דוד אמסלם: בינתיים את קשורה לעץ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מי הנואם פה?

יואב קיש: הם, הם.

יואב קיש: עכשיו הם.

יואב קיש: אין בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: בסדר גמור, אז תנאמו.

אורלי לוי אבקסיס: - - - רשימה - - -

דוד אמסלם: קודם כול, מתי התוכנית?

דוד אמסלם: בנובמבר?

ג'ידא רינאוי-זועבי: בכיף.

יואב קיש: זה רק אחרי הרוטציה.

יואב קיש: עד שאין רוטציה, אין סין.

דוד אמסלם: את קשורה לעץ שמונה חודשים.

דוד אמסלם: תלוי איך תתנהגי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני יושבת כאן במעמד הזה, אז אני חייבת לכבד את הממלכתיות של המשכן.

יואב קיש: ברור.

יואב קיש: אבל אנחנו באירוע ממלכתי – הולכת להיות בתפקיד ממלכתי בסין.

יואב קיש: ברגע שתהיי במקום נבחרת ציבור, בעצם מינוי מקצועי של קונסולית, אז את כמובן תהיי ממלכתית בדיוק כמו שאת אומרת.

יואב קיש: עכשיו, אני רק שואל אם הבטחה של לפיד התקבלה על תאריך, על מתי, על הקרח.

יואב קיש: אני לא יודע, אז - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: על הקרח.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זו פעם ראשונה שאני שומעת את הביטוי הזה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה המשמעות?

יואב קיש: המשמעות "על הקרח" שאתה חותם על הקרח, ואז הקרח נמס ואז אין חתימה.

יואב קיש: פשוט.

יואב קיש: אחרי שבירכנו את חברת הכנסת זועבי על תפקיד אסטרטגי – ובזה אני לא צוחק, קונסולית בסין, שהיא המדינה – בטח בשלוש המדינות הכי חשובות היום לישראל בעולם, זה תפקיד סופר אסטרטגי.

יואב קיש: אני מודה שאני לא מספיק מכיר את הרקע והביוגרפיה שלך, אבל - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: יש גם בוויקיפדיה, אפשר להסתכל.

יואב קיש: נכון, אפשר להסתכל.

יואב קיש: אבל אני שואל את עצמי האם את חושבת שהמינוי הזה קשור לכך שהצבעת פעם אחת נגד הקואליציה בשאלה צבאית?

יואב קיש: זה היה גם חוק – זה היה החוק הזה בקריאה ראשונה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ההוא?

יואב קיש: כן.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן.

יואב קיש: אז בעצם תראה, דודי, היושבת-ראש גברת זועבי, חברת הכנסת זועבי, בקריאה הראשונה על החוק הזה הצביעה נגד, מה שקרה מאז, היא קיבלה הבטחה מלפיד לתפקיד קונסולית, ועכשיו –כנראה, אני לא יודע, כנראה תצביע בעד.

יואב קיש: למה היא מצביעה עכשיו בעד?

יואב קיש: מה קרה?

דוד אמסלם: קונסולית שמה - - -

יואב קיש: אבל זה לפיד הבטיח, זה לא בטוח.

יואב קיש: היא לוקחת פה סיכון.

דוד אמסלם: היא לא יודעת.

יואב קיש: היא נותנת סחורה - - -

דוד אמסלם: הוא יעשה לה איפון.

יואב קיש: היא נותנת סחורה עכשיו במזומן.

יואב קיש: הינה, היא יושבת פה במזומן, היא באה להצביע בעד גיוס חיילים.

יואב קיש: אני, דרך אגב, מתנגד, אני אסביר גם למה אני מתנגד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני אשמח לשמוע.

יואב קיש: את גם תשמעי, אבל אני קודם אדבר על ההחלטה האמיצה - - -

דוד אמסלם: - - - עצה אחת, אני אומר לך, ככל שתעשי להם יותר בעיות, ישלחו אותך יותר מהר.

יואב קיש: האמת, יש בזה משהו, דודי.

דוד אמסלם: תצביעי נגד, תראי שיכול להיות - - -

יואב קיש: פתאום תוך שבוע את מקבלת מינוי.

יואב קיש: אנחנו מייעצים לך פה אסטרטגיית מינויים אצל לפיד.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לעזור לך.

יואב קיש: אני אומר בצורה מאוד ברורה שההחלטה שלך לתמוך בחוק, ללא ספק, בואו נגיד ככה, פותרת ללפיד בעיה גדולה.

יואב קיש: זה אנחנו מבינים.

יואב קיש: ואנחנו שואלים את עצמנו מה השתנה בין הקריאה הראשונה לבין עכשיו, מלבד ההבטחה למינוי.

יואב קיש: נשמח לשמוע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תוציא את - - -

יואב קיש: אין תשובה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני שותה את האספרסו שלי, אתה יכול להמשיך לנאום.

יואב קיש: הבנתי.

יואב קיש: דודי, דוד, תשמעו, שאלתי שאלה פשוטה, אולי אתם יכולים לייעץ לי, כי היושבת-ראש לא רוצה, היא שותה את האספרסו.

יואב קיש: אמרתי, דוד ביטן, בקריאה הראשונה היא הצביעה נגד על אותו חוק.

דוד ביטן: מי?

יואב קיש: היושבת-ראש, חברת הכנסת זועבי, הצביעה נגד.

דוד אמסלם: הקונסולית לעתיד.

יואב קיש: הקונסולית לעתיד בסין.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מאחלים לה הצלחה.

יואב קיש: הקונסולית לעתיד בסין שלנו, שהיום היא בתפקיד היושבת-ראש, אני חושב שהוא תפקיד יותר מכובד, אבל לא נתווכח, הגיע אותו חוק שהיא הצביעה עליו נגד, עכשיו לקריאה שנייה ושלישית, בדרך קיבלה הבטחה למינוי מלפיד לקונסולית.

יואב קיש: ואני שואל מה השתנה בחוק הזה מאז, אולי היא רוצה להסביר לנו מה שינה את דעתה לתמוך עכשיו בהצעה.

דוד אמסלם: הצבע של הדפים.

יואב קיש: אה.

יואב קיש: זה באמת התחיל כחול-תכלת.

יואב קיש: אבל היא אוהבת כחול-תכלת, אתה רואה, היא לובשת דווקא – ועכשיו קוראים לזה פונץ'-בננה.

יואב קיש: אנחנו לפונץ'-בננה מסכימים.

דוד אמסלם: הבנת?

יואב קיש: הבנתי, אני מודה.

יואב קיש: הינה, את יכולה לתת הסבר, חברת הכנסת זועבי, לשינוי העמדה שלך.

דוד אמסלם: חברת הכנסת זועבי, תבדקי אותי, תגידי להם עכשיו שאת רוצה להיות יושבת-ראש הכנסת לשנתיים.

דוד אמסלם: בוא תראי, יתנו לך.

דוד אמסלם: אני אומר לך.

דוד אמסלם: אם לא, תגידי להם אני מצביעה - - -

דוד ביטן: אחד - - -

דוד אמסלם: מה שאת רוצה.

דוד ביטן: יש בחירות.

דוד אמסלם: עושה עלייך דאווין, אומר לך: עוד שבעה-שמונה חודשים - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רואה שאתם נהנים.

דוד אמסלם: מה קרה לך?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז טוב שכיף לכם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: טוב שכיף לכם.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אנחנו מחכים באמת בין השלוקים של האספרסו והאבטחה מלפיד שאנחנו לא יודעים אם - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני חייבת להיות ערנית כדי לנהל את המליאה בכבוד - - -

יואב קיש: אבל אנחנו רוצים להבין באמת מה שינה את עמדתך העקרונית לתמיכה בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

יואב קיש: הבנתי.

יואב קיש: אז ליבנו את נושא מינויה של חברת הכנסת זועבי, ואני לא הולך להתייחס ברמה האישית עכשיו לחברת הכנסת זועבי, שאני לא מכיר מספיק את הביוגרפיה שלה, אני מודה.

יואב קיש: אבל אני אומר לך שזה לא משנה מי את, איך קוראים לך ומה עשית.

יואב קיש: מה ששינה זה שהרמת את האצבע פעם אחת נגד יאיר לפיד.

יואב קיש: יאיר לפיד, איש חסר מעצורים, לא מעניין אותו שום דבר מלבד לוודא שהרוטציה קורית.

יואב קיש: הוא ימכור כל דבר בלי להניד עפעף.

יואב קיש: לא רלוונטי מה עשית ומי את, מה שרלוונטי זה שלפיד רוצה להבטיח את הכהונה שלו.

יואב קיש: זו האמת הפשוטה, ואת זה הוא עושה בריש גלי מול כל עם ישראל.

יואב קיש: ואני אומר לך, הקונסולית לעתיד, אני מאוד מודאג ממה שעושה שר החוץ, ראש הממשלה החליפי לפיד, במקומות שאנחנו לא רואים.

יואב קיש: כי אם ככה הוא מתייחס למינויים ציבוריים חשובים ואסטרטגיים, אני מודאג מה הוא עושה במקומות אחרים.

יואב קיש: אין לי תשובה לזה וזה מאוד מטריד.

יואב קיש: למשל, מה לפיד עושה בשביל לעצור את הסכם המעצמות עם איראן?

יואב קיש: איך הממשלה הזו לא זועקת יום וליל לעצור את הנזק האסטרטגי למדינת ישראל?

יואב קיש: איראן גרעינית, איראן מקבלת 90 מיליארד דולר מיידית לטובת טרור נגד אזרחי ישראל – כל מה שמעניין את לפיד זה איך הוא שומר על הכיסא.

יואב קיש: שום דבר מעבר, שום אידיאולוגיה, שום ערכים, שום נאמנות למדינה הזו.

יואב קיש: רק הכיסא, הכיסא, הכיסא.

יואב קיש: ועכשיו אני אתייחס גם לחוק.

יואב קיש: הרי מה החוק הזה מציע?

יואב קיש: וחשוב לי שהציבור יבין, אנחנו בתהליך מבורך של קיצור שירות.

יואב קיש: השירות של הגברים עמד על 36 חודשים, קוצר – ובחוק הזה – או יותר נכון מתהפכת המגמה.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: אנחנו אמורים לקצר עכשיו נדמה לי מ-32 ל-30 חודש וזה ההליך הנכון שיקרה.

יואב קיש: עכשיו, יודעים את זה במשרד האוצר, הציבור יודע את זה וגם משרד הביטחון יודע שהוא צריך להתייעל ולאפשר את זה.

יואב קיש: אבל יותר נוח למשרד הביטחון להאריך את השירות, לקבל את המשאב היקר הזה של החיילים בעצם בלי עלות ובלי לשלם עליהם.

יואב קיש: אני אומר לכם, משרד האוצר מוכן לשלם.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: כי ברגע שמשרד האוצר ישלם, אז אותם חיילים שלא צריך, ישוחררו.

יואב קיש: אבל הם עכשיו מעלים את זה ל-32 לשירות סדיר ומשנים את המגמה.

יואב קיש: ולכן החוק הזה בעצם אומר שהשירות הצבאי הסדיר יוארך בחודשיים.

יואב קיש: אני לא מבין איך אביר קארה, שפועל נגד, כביכול – האמת, אתם יודעים מה, אביר קארה הוא לא רלוונטי.

יואב קיש: אביר קארה נכנע פה בכל דבר – נכנע לכחול לבן, מקבל הבטחות על הקרח וממשיך איתן.

יואב קיש: אז אביר קארה – דרך אגב, למה לא לתת את כל הזמן ביחד?

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי יש שישה תתי-סעיפים.

יואב קיש: כן, אבל בואי, זה השלישי שלי?

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה השלישי, כן.

יואב קיש: שלישי, זאת אומרת, עשר דקות עשיתי?

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן.

יואב קיש: אחרי זה אני גומר, זה 15?

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן.

יואב קיש: תעשי 15 וגמרנו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אין בעיה.

יואב קיש: את רוצה כל רגע חמש?

יואב קיש: תעשי חמש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אין שום בעיה.

יואב קיש: ככה מתבלבל לי.

יואב קיש: אני לא מבין את זה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני, יש לי את הרשימה, הכול מסודר אצלי.

יואב קיש: אז את תעשי מה שאת רוצה, זה כמובן בסמכותך.

יואב קיש: הצעת ייעול – אולי תשתמשי בה בסין בתור קונסולית: כשיש חמש דקות ועוד חמש דקות ועוד חמש דקות, אפשר לעשות פעם אחת 15.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אתה יודע – אה, אוקיי, תודה על שיעור החשבון.

יואב קיש: תודה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה ממש מאיר עיניים.

יואב קיש: בוודאי.

יואב קיש: אז אנחנו אולי נתייעל אחרי 4 ו-16 - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אחרי שיש לי שני תארים שניים, אז בסדר.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: אז אחרי 4 ו-11 אולי נתייעל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן.

יואב קיש: ולכן אני אומר, הצעת החוק – ואני מתייחס להצעת החוק עצמה, ספציפית – משנה מגמה טובה שהייתה במדינת ישראל, מגמה של קיצור שירות, ייעול שירות, שתוביל בסופו של דבר מבחינתי להשוואה של שירות שצריך להיות בין שנה לשנתיים, לא יותר, עם אפשרות של הצבא להשאיר את הלוחמים שלו, את האנשים שהוא באמת צריך, בתשלום, לתקופה נוספת, יכול להיות אפילו גם עד שלוש שנים, אבל שחרור מסיבי הרבה יותר של אותם צעירים שבהם הצבא לא משתמש.

יואב קיש: מדברים גם על מודל צבא מקצועי.

יואב קיש: לנוכח האיומים הביטחוניים היום על מדינת ישראל, לא ניתן צבא מקצועי.

יואב קיש: אני אומר את זה בצורה ברורה מעל הבמה הזו: אני מתנגד לצבא מקצועי.

יואב קיש: הצבא חייב לגייס את כולם, לבחון את כולם למסגרות, לקחת את מי שהוא צריך – בוא נגיד ב-vision – אפילו לשנה, ואחרי שנה, כשהוא מחזיק אנשים שנתיים נוספות, לתגמל אותם בשכר ולהשאיר אותם כקבע, ובמקביל לעשות את זה גם במגזר החרדי וגם במגזר הערבי, אם בצבא ואם בשירות לאומי.

יואב קיש: כך באמת נייצר בסופו של דבר את מה שנקרא "שוויון בנטל".

יואב קיש: אני חושב שזה לא ראוי שהמגזר הערבי לא משרת בצה"ל; אני חושב שזה לא ראוי שבמגזר החרדי אין הסדר אמיתי לפתור את הבעיה הזו.

יואב קיש: הדברים האלה חייבים להיפתר, ואני חושב שזה לא ראוי שהמגזר האחר היום – החילוני או המסורתי, לא משנה – נכנס למסלול שעכשיו מאריכים אותו בעוד חודשיים, ההפך הגמור ממה שצריך לעשות, והאמת, זה גם ההפך הגמור ממה שגנץ חושב לעשות.

יואב קיש: האירוע הזה הוא אירוע רע, אירוע שצריך לתקן אותו, והתיקון של הדבר הזה חייב להיעשות לא בהארכת שירות אלא בקיצור שירות נוסף.

יואב קיש: וכשאני אומר לכם את זה, אני מאמין בזה בתפיסה כלכלית וביטחונית.

יואב קיש: מה שאני לא מצליח להבין – הבנתי למה הקונסולית לעתיד של סין מצביעה בעד.

יואב קיש: אני לא נכנס לעמדות הספציפיות – קודם הצביעה נגד, היום בעד.

יואב קיש: אני לא מצליח להבין איך מפלגת רע"מ, לתפיסתה – אולי היא רוצה לייצר אי-יעילות בצבא?

יואב קיש: אתה יודע מה, אולי זה הפתרון שלה ככה לעשות – היא מגדילה את הגיוס ומשאירה חיילים בצבא לתקופה יותר משמעותית כנראה בשביל לייצר עודף חיילים בצבא.

יואב קיש: זה האינטרס של כל מי שהולך להצביע עכשיו ולתמוך בחוק הזה.

יואב קיש: הדבר הבא שאני רוצה לדבר עליו, כיוון שסיימתי להתייחס – והבטחתי שאתייחס לחוק; אני מקווה שהבהרתי לך את עמדתי, מדוע אני מתנגד לחוק הזה – זה מה שקורה בבית הזה במהלך החקיקה הזו.

יואב קיש: אנחנו נכנסנו להליך חקיקה, ולמעשה פנתה הקואליציה – חברת הכנסת רוזין, אני אשמח שתשמעי בקצרה מדוע ומה קורה לגבי הפסקות.

יואב קיש: אנחנו נכנסנו למהלך חקיקה, ובאה הקואליציה וביקשה הפסקה.

יואב קיש: ישב פה יו"ר הכנסת מיקי לוי ואמר - - חברת הכנסת רוזין, מעניין אותי גם מהניסיון שלך - - -

מיכל רוזין: - - -

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אבל שאלה, אני באמת שואל.

יואב קיש: - - שלא עושים הפסקה באמצע חקיקה – כמובן שזה בסמכות היו"ר – אלא אם כן יש הסכמות בין אופוזיציה לקואליציה.

יואב קיש: כך אמר היו"ר.

יואב קיש: הצענו ליו"ר הצעה אמיתית, לפני החוק הזה – הצענו את זה לפני כן, לפני שהגענו לחוק הזה: בוא נצא - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: רגע, יש לי שאלה.

יואב קיש: אבל תני לי - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, לא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לפני כן.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני חייבת - - -

יואב קיש: אה, רבע שעה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: 3 כפול 5 זה - - -

יואב קיש: 15.

יואב קיש: הינה, פיקס.

יואב קיש: סגרנו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז כבוגרת של תוכנית באוקספורד - - -

יואב קיש: אמרתי, אני לא מכיר את הביוגרפיה - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא סתם, Saïd Business School באוקספורד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז 3 כפול 5, אתה יודע מה, זה 15.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יפה מאוד.

יואב קיש: מצוין.

יואב קיש: חברת הכנסת רוזין, אמרנו ליו"ר: אנחנו נותנים הפסקה מעכשיו עד מחר בבוקר.

יואב קיש: היו"ר לא הסכים.

יואב קיש: עכשיו אני שואל אותך - - -

מיכל רוזין: בניגוד להסכמות שלך ביום שני.

יואב קיש: למה?

מיכל רוזין: ביום שני אתה הסכמת - - - עד היום בלילה - - -

יואב קיש: אני עונה לך.

יואב קיש: אמר לי את זה חבר הכנסת טופורובסקי, וכמובן הוא שיקר, הוא שיקר לך, כי אני מקריא לך עכשיו את ההסכם שחתמנו עליו - - -

מיכל רוזין: - - - הוא שיקר גם - - -

יואב קיש: לא.

יואב קיש: יש הסכם חתום, למזלי.

יואב קיש: הינה, אני אראה לך, אני מקריא לך ואני אראה לך; פרסמתי אותו, דרך אגב, בפייסבוק.

יואב קיש: חברת הכנסת רוזין, אני מבקש ממך, אני מקריא סעיף.

יואב קיש: חברת הכנסת רוזין, את אומרת שאני הפרתי – אני מקריא לך סעיף: הדיונים יתקיימו בימי המליאה - - -

מיכל רוזין: - - -

יואב קיש: הינה, זה כתוב שחור על לבן.

יואב קיש: למה אני עושה את זה?

יואב קיש: כי אי-אפשר להאמין למילה שלכם.

יואב קיש: הדיונים יתקיימו בימי המליאה שני, שלישי, רביעי ובמידת הצורך חמישי - -

מיכל רוזין: - - -

יואב קיש: - - ובמידת הצורך חמישי, על מנת להשלים את רשימת החוקים הבאים.

יואב קיש: קשה לך עם האמת אז את יוצאת.

יואב קיש: זו האמת.

יואב קיש: אני מקריא את זה עוד פעם, כדי שכל מי ששומע את הערוץ ידע, ואני גם אעביר את הצילום של החתימה הזו לכולם: סיכומי דיוני מליאה לסיום מושב הכנסת: 1.

יואב קיש: הדיונים יתקיימו בימי המליאה שני, שלישי, רביעי ובמידת הצורך חמישי, על מנת להשלים את רשימת החוקים הבאים; 2.

יואב קיש: להלן רשימת החוקים.

יואב קיש: אני יכול לעבור על כל הרשימה, אבל כמובן שקיצור השירות מופיע פה ואין שום בעיה להשתמש בזה לטובת יום חמישי.

יואב קיש: אני לא יודע, מנהלות הסיעה, אם ראיתן את הסיכום הזה אתן תקבלו אותו.

יואב קיש: כל אמירה של בועז או של רוזין על כך שהתחייבתי ליום רביעי – שקר מוחלט.

יואב קיש: עכשיו, מיכל רוזין היא לא שקרנית, אני מכיר אותה.

יואב קיש: זה אומר שמישהו שיקר לה, ואני לא מוכן שהשם שלי, על סמך השקרים של בועז טופורובסקי, יסתובב פה.

יואב קיש: לא סתם אני חותם על כל דבר ודבר.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: בדיוק בגלל הדבר הזה.

יואב קיש: אי-אפשר להאמין למילה אחת של הנהלת הקואליציה, לא לסילמן ולא לטופורובסקי.

יואב קיש: אני, יש לי את זה שחור על גבי לבן וכתוב פה: ובמידת הצורך חמישי.

יואב קיש: שאף אחד לא יבוא בטענות על השקרים שלהם.

יואב קיש: ועכשיו, כשמיכל רוזין מולעטת בשקרים – הינה, יש פה את חברת הכנסת, סליחה, שרת הסביבה תמר זנדברג.

יואב קיש: תמר, את יו"ר הסיעה של מרצ - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לשעבר.

יואב קיש: לשעבר, סליחה.

יואב קיש: - - שרה בסיעת מרצ.

יואב קיש: למיכל רוזין, שטוענת שהתחייבנו לרביעי בלילה – שקר וכזב.

יואב קיש: מישהו משקר לה, מטעה אותה, ואני מבקש ממך להעביר לה את המסר הזה.

תמר זנדברג: - - - אף מילה ממה שאמרת בעשר דקות האחרונות.

תמר זנדברג: באמת אני שואלת, יש מלחמה באוקראינה, יש קורונה.

תמר זנדברג: אתה באמת חושב שאת הציבור מעניין ההסכמים על שעה זו ביום זה?

תמר זנדברג: דחיל רבאק, לכו לעבוד בשביל הציבור, באמת.

יואב קיש: א.

יואב קיש: אנחנו עובדים עכשיו בשביל הציבור.

יואב קיש: אם לא שמת לב, זה בדיוק - - -

תמר זנדברג: הציבור שצופה עכשיו, באמת - - -

יואב קיש: זה בדיוק – רגע, מה זה "לכו לעבוד", זה תעזבו את הכנסת?

יואב קיש: אני עובד בכנסת.

תמר זנדברג: - - - הציבור שעכשיו צופה בך, אתה חושב שזה מה שהוא רוצה לשמוע?

יואב קיש: בוודאי.

תמר זנדברג: ההוא שיקר להוא, ההוא אמר ליו"ר הכנסת - - - באמת.

יואב קיש: אני רוצה שהציבור שצופה בי ידע קודם כול שהאופוזיציה דוברת אמת.

תמר זנדברג: תסתכל על עצמך.

תמר זנדברג: צאו כבר מהבועה, תסתכלו איך - - -

יואב קיש: הציבור ידע שהאופוזיציה דוברת אמת.

יואב קיש: הוא ידע שהקואליציה רומסת כל סיכום.

יואב קיש: הוא ידע שהקואליציה שקרנית.

יואב קיש: הוא ידע שמי שמנהיג את העם הזה זה חבורה של נוכלים שקרנים שגנבו קולות; אתם לא, אבל מי שמנהיג את העם הזה זה ככה.

יואב קיש: הוא ידע שיאיר לפיד הוא איש שמשתמש ללא רסנים וללא מעצורים בכל מה שבידיו – מינויים, תפקידים, משרות, מה לא – רק בשביל לשמור על הכיסא שלו.

יואב קיש: כן, בוודאי שחשוב לי שהציבור ידע על זה.

יואב קיש: זו המשימה המרכזית שלי.

יואב קיש: כי אתם בסוף תיפלו, ואתם תיפלו גם מהשלטון ואתם תראו שכשאתם תבואו בטענות אף אחד כבר לא יקשיב לכם, כי אתם ריסקתם במו ידיכם את כל ההסכמות, את כל הסיכומים בבית הזה, ואחרי זה אל תתפלאו שמחתימים אתכם כי גם כשמחתימים אתכם אתם משקרים.

יואב קיש: זו הייתה התשובה לחברת הכנסת מיכל רוזין אבל עכשיו אני חוזר לאירוע שבגללו התחלתי את השיח הזה, וזה הסיכומים של היום בערב.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

יואב קיש: רק שנייה.

יואב קיש: אורלי, אחריי לדעתי - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: שלמה קרעי.

יואב קיש: - - זה שלמה קרעי, ואני עוד עשר דקות מסיים, אני לא רואה אותו פה.

יואב קיש: אני מבקש לוודא שהוא מגיע בזמן.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: הנושא שהתחלתי לדבר עליו זה מה קרה פה היום.

יואב קיש: אז לאור דבריו של יו"ר הכנסת מיקי לוי הגשנו בקשה מסודרת להפסקה וחיכינו לראות אם יבואו לדבר איתנו, יציעו משהו.

יואב קיש: לא באו, לא שאלו, לא דיברו, לא שום דבר.

יואב קיש: המשמעות היא מאוד פשוטה, נעשה מה שאנחנו רוצים, לא סופרים אתכם אופוזיציה, לא סופרים את הנהלים של הבית הזה, פשוט אופוזיציה, אתם אין לכם זכויות.

יואב קיש: אז קודם כול, אל תתפלאו שאנחנו עושים את הקרב שלנו כי זה מה שהציבור רוצה מאיתנו פה במליאה.

יואב קיש: זה בערך המקום היחידי שעוד נותר לנו לעשות את הקרב שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: קיש, הוא בדרך.

יואב קיש: בסדר, רק שלא יאחר.

קריאות: - - -

יואב קיש: חבר הכנסת משה ארבל, שלום.

משה ארבל: שלום.

יואב קיש: אתה עם הבן שלך?

משה ארבל: חגי, כן.

יואב קיש: חגי, יש לך בר מצווה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה הבן?

ג'ידא רינאוי-זועבי: שלום שלום.

יואב קיש: נראה את הפנים רגע.

יואב קיש: נראה את הפנים.

יואב קיש: מזל טוב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מזל טוב.

יואב קיש: יש לך אבא – אני מאוד אוהב את אבא שלך.

יואב קיש: אני מקווה שהתלמיד יעלה על רבו, אבל זה יהיה לך קשה.

קריאה: - - -

יואב קיש: בדיוק.

יואב קיש: דרך אגב, הגאווה הכי גדולה זה שהילדים מצליחים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה נכון.

יואב קיש: אדם לא מתקנא לא בתלמידו ולא בבנו.

יואב קיש: זה נכון.

יואב קיש: אבל הינה, משה ארבל, אני יכול לספר לך מסיפורי נפלאות היום, רק להכניס אותך ככה לאווירה.

יואב קיש: יו"ר הכנסת יושב פה ואומר בצורה ברורה, בסמכותי לעשות הפסקה במליאה, אני לא אעשה הפסקה בזמן חקיקה אלא אם יהיו הסכמות קואליציה-אופוזיציה.

יואב קיש: כך היה נהוג, כך אני אעשה.

יואב קיש: ברור שהוא יכול לעשות את זה מתי שהוא רוצה, זה בתקנון, אבל היה נהוג בבית הזה שלא מפסיקים חקיקה ללא הסכמה.

יואב קיש: הצענו להם הצעה באמת ראויה, לצאת אחרי החוק הקודם – זה היה בערך סביב 23:00 או 22:30 – ולחדש את המליאה מחר בבוקר, תבחרו שעה.

יואב קיש: אמרנו 10:00, אבל היו אומרים 09:00, 08:00, לא משנה.

יואב קיש: בזמן הזה היו משלימים את חוק האזרחות ונותנים לאנשים לישון, לצוות היקר שלנו – איפה אביגדור?

יואב קיש: – לצוות של הסדרנים, לצוות של הכנסת, היו חוסכים הרבה מאוד כסף, ובא לציון גואל, מתחילים מחר יום עבודה.

יואב קיש: השרה לא הייתה צריכה להיות פה בשעה הזו.

יואב קיש: אבל מה קרה?

יואב קיש: הם לא רוצים.

יואב קיש: הם עושים את זה רק מתי שהם קובעים, אז מה יקרה?

יואב קיש: הולכים לרמוס עוד דבר.

יואב קיש: הם יעשו את ההפסקה כי חוק האזרחות יכול לגרום להם להפלת הממשלה אם הוא לא עובר.

יואב קיש: אז בניגוד למה שהוא אמר, ושוב יוצא שהוא מתהדר בנוצות לא שלו, מפר הבטחות שהוא נותן פה מעל הדוכן, וכל זה כי חשוב להם להעביר חוק.

יואב קיש: אין בבית הזה דבר שהם לא רמסו, אין בבית הזה שום דבר שהם פעם כיבדו ודרשו מאיתנו להיות ממלכתיים, כשאנחנו כיבדנו.

יואב קיש: הם ריסקו את כל הדברים.

יואב קיש: היום היו"ר – זה גם לא קרה לפני חודש – הוא יושב פה לפני שעתיים - - -

דוד אמסלם: משקר.

יואב קיש: משקר, או טועה – בוא נגיד אולי הוא לא ידע, לא יודע.

דוד אמסלם: - - - הוא הרי עשה.

דוד אמסלם: אני התלוננתי, הם עשו עשרות דיונים תוך כדי מליאה.

יואב קיש: אז הוא טוען שלא על חקיקה.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: על חקיקה, על הכול.

יואב קיש: אז גם על חקיקה הוא עשה.

דוד אמסלם: ודאי.

יואב קיש: אז כשאנחנו ביקשנו לא אישרו לנו אף פעם הפסקה.

דוד אמסלם: - - - אנחנו מצביעים שם, איך יכול להיות?

יואב קיש: נכון.

יואב קיש: איך אני יכול ללכת מהצבעה להצבעה?

דוד אמסלם: פתאום קיבל הנחיה מלפיד, הפוך.

דוד אמסלם: הפוך.

יואב קיש: ופעם אחת הקואליציה - - -

דוד אמסלם: מחר - - -

יואב קיש: הקואליציה מבקשת הפסקה, שלא יעשו על חקיקה, לא עושים, אחרי שאנחנו היינו צריכים לרוץ 0 - -

דוד אמסלם: אתה לא זוכר 40 חתימות, בנט נרדם, חיכינו פה בערך שעה וחצי שהוא יבוא.

יואב קיש: פשוט לא ייאמן איך שום נוהל, נוהג, לא נחשב להם, לא מעניין אותם.

יואב קיש: זאת קואליציה – לא הייתה כזו דורסנית, ואני אומר לך, חבל לי על הכנסת.

יואב קיש: חבל, כי זה לא יחזור, דודי, זה לא יחזור.

יואב קיש: הכנסת הזאת - - -

דוד אמסלם: אמרתי, לתקן את זה זה דבר בעייתי, אני לא בטוח שנצליח.

יואב קיש: לא, לא, אנחנו לא נתקן את זה, למה שאנחנו ננהג אחרת?

דוד אמסלם: זה הגיע לנקודה שקשה מאוד לסדר את זה.

יואב קיש: תקשיב.

יואב קיש: בבחירות הבאות, בעזרת השם ננצח, למה שניתן להם בוועדות הצעה?

דוד אמסלם: - - -

יואב קיש: אני חושב שחברת הכנסת תמר זנדברג תהיה חברה אולי בוועדה – לא יודע, איזה?

דוד אמסלם: ועדת קישוט.

יואב קיש: קישוט.

דוד אמסלם: תקים להם ועדת קישוט.

יואב קיש: כי ככה אנחנו נחליט, כי זה מה שאתם החלטתם בשבילנו הפעם.

דוד אמסלם: בדיוק.

יואב קיש: ואז תרוצי לבג"ץ, ואיך הוא אמר?

יואב קיש: בג"ץ משאיר את הכנסת לכנסת, פתאום – עכשיו לא, אבל אז אולי הוא ימצא להם תירוץ, בג"ץ.

דוד אמסלם: אבל גם הם יהיו במסלול.

יואב קיש: אבל אז נעשה גם התגברות.

דוד אמסלם: הכול.

יואב קיש: והעסק ייראה אחרת.

דוד אמסלם: נכין את כל התוכנית.

יואב קיש: הכול יהיה מסודר, והם יורים לעצמם ברגל.

יואב קיש: אני אתן לכם עוד דוגמה.

יואב קיש: אורלי, לא נוח לי שחמש דקות לסיום וקרעי לא פה, ואז ירוצו לנו על הדוברים.

אורלי לוי אבקסיס: אני עדיין לא מוניתי להיות הבייביסיטר שלו אבל עשיתי את הטלפון והוא אמר לי שהוא בדרך.

יואב קיש: אז דודי, מישהו שיתקשר לשלמה קרעי.

יואב קיש: אני רוצה חמש דקות לפני לראות אותו פה.

אורית פרקש הכהן: הוא לא בכושר.

אורית פרקש הכהן: הוא אמר שהוא בדרך.

דוד אמסלם: - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני אעשה - - -

דוד אמסלם: הוא אוכל את הדגים עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לו שאמרת שהוא לא בכושר, לוקח לו הרבה זמן להגיע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, בדרך כלל שלמה קרעי מאוד חרוץ ומאוד - - -

אורלי לוי אבקסיס: לגמרי.

אורלי לוי אבקסיס: לכן - - -

יואב קיש: ואם לא שלמה קרעי אז הבא אחריו זה פינדרוס.

יואב קיש: תראו שפינדרוס אולי פה, לא יודע, יהיה גיבוי כי ברגע שקרעי לא פה היא מריצה שמות – טק, נגמר האירוע.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל אתה יכול להמשיך על חשבון קרעי בינתיים.

יואב קיש: לא, אני לא יכול.

אורלי לוי אבקסיס: אה, בסוף לא?

יואב קיש: לא.

יואב קיש: איפה קרעי?

יואב קיש: ואיפה פינדרוס?

יואב קיש: שיהיו שניהם.

יואב קיש: פינדרוס, שיהיה גיבוי, אני לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: עוד דקה פה, דקה, דקה.

יואב קיש: היא עוד חמש דקות תוריד אותי.

יואב קיש: קרעי לא פה ואנחנו - - -

אורלי לוי אבקסיס: הוא דקה כאן.

אורלי לוי אבקסיס: דקה, דקה, דקה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מפעילים סטופר, דקה הוא כאן.

יואב קיש: טוב.

יואב קיש: לא ילך לך.

יואב קיש: דודי, עוד דבר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת קיש, אני לא אנסה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מנסה להיות כמה שיותר פייר ואובייקטיבית.

יואב קיש: יופי.

יואב קיש: את מכירה את גלי גנ"צ?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ממלכתיות אמרנו?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ממלכתיות.

יואב קיש: את מכירה את גלי גנ"צ?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ממלכתיות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: וגם דודי אמסלם יכול להעיד על זה.

יואב קיש: בואו נדבר - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: רגע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דודי אמסלם, אתה יכול להעיד - - -

יואב קיש: רגע, לא.

יואב קיש: אני עכשיו שאלתי אותך שאלה.

יואב קיש: את מכירה את גלי גנ"צ?

דוד אמסלם: מעיד.

דוד אמסלם: מעיד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: יפה, תודה.

יואב קיש: דודי, היא לא מכירה את גלי גנ"צ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה?

יואב קיש: גלי גנ"צ זה השם החדש של גלי צה"ל.

דוד אמסלם: גלי צה"ל.

יואב קיש: גלי צה"ל זה גלי גנ"צ.

יואב קיש: אנחנו לא עולים בגנ"צ כי - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: הינה שלמה קרעי.

יואב קיש: שלמה, אינעל – סליחה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הינה, הגעת.

קריאות: - - -

דוד אמסלם: ארבע דקות תמימות.

דוד אמסלם: אתה יודע מה אתה יכול לעשות בארבע דקות?

אורלי לוי אבקסיס: - - -

יואב קיש: שלמה, אתה עושה לי התקף לב.

דוד אמסלם: אתה יודע, אתה יכול להפוך את כל העולם בארבע דקות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: שלמה קרעי, אתה חייב לשמוע מה אני אמרתי, שאתה דייקן והכול בסדר.

קריאות: - - -

יואב קיש: שלמה, אתה מכיר גלי גנ"צ?

שלמה קרעי: גלי מה?

יואב קיש: גלי גנץ, גנ"צ.

שלמה קרעי: יש עוד תחנה כזאת?

יואב קיש: כן.

יואב קיש: לגנץ יש תחנה שפעם קראו לה גל"צ, היום קוראים לה גנ"צ, דיברנו מה הם עושים שיהרוג את עצמם.

יואב קיש: הרי הם ירו לעצמם בחופש הביטוי בבזוקה לתוך העיניים.

יואב קיש: אין חופש ביטוי בתקשורת הישראלית, איך אמרנו?

יואב קיש: הממלכתית.

יואב קיש: גל"צ הפך לגנ"צ, של גנץ, והוא מחליט את מי הוא שם ולא שם, דרך אטלשטיין שלא שירתה, ברחה משירות, התחתנה ואחרי זה התגרשה, העיקר לא לשרת, אבל היא היום ממלאת המקום, בעצם עושה מה שגנץ רוצה.

יואב קיש: לקחה את - - -

אורלי לוי אבקסיס: הם כבר לא רוצים לסגור.

יואב קיש: לקחה את הקול של ברדוגו ובתור מהלך, הרי פוליטי לחלוטין, כי אתה לא עושה את זה לדבר הכי מואזן אצלך, by far, שמנצח, לא עושה את זה, אבל היא העיפה אותו.

יואב קיש: אנחנו בצדק לא עולים - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: האמת, ייאמר לזכותו - - -

אורלי לוי אבקסיס: ואת איבגי הורידו - - - חדשות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: רגע, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: ואת איבגי הם הדיחו - - - החדשות.

יואב קיש: אם את מפריעה לי אני מבקש עוד זמן.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, אני לא מפריעה.

יואב קיש: אז אל תפריעי לי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, אני דווקא - - -

יואב קיש: את מפריעה לי עכשיו.

יואב קיש: אני רוצה עוד זמן.

יואב קיש: אני רוצה עוד זמן.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל אני דווקא רציתי להחמיא ליעקב ברדוגו כי אנחנו חברים מאוד טובים.

יואב קיש: בסדר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני וברדוגו.

יואב קיש: אבל את אולי חושבת את זה.

יואב קיש: גנץ עשה מגל"צ - - -

דוד אמסלם: הם לא ימנו אותך לשגרירה - - -

יואב קיש: גנץ עשה מגל"צ תחנה פרטית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: באמת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אתה יכול לשאול אותו, בחיי.

דוד אמסלם: הם יעבירו אותך עוד לבייג'ינג.

שלמה קרעי: לטורקיה.

שלמה קרעי: לטורקיה.

יואב קיש: לא, טורקיה זה עוד מקום טוב.

יואב קיש: איסלנד.

יואב קיש: איסלנד, הקונסולית באיסלנד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אתם יכולים לשאול אותו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אנחנו חברים מאוד טובים.

דוד אמסלם: איסלנד, בקור.

יואב קיש: באיסלנד.

דוד אמסלם: ישימו אותך בקור, באיסלנד.

יואב קיש: באיסלנד.

יואב קיש: את איסלנד את לוקחת או שאת מצביעה נגד על החוק הזה?

יואב קיש: זו השאלה.

יואב קיש: אני מבקש עוד דקה כי בסוף הפרעת לי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הפרעתי לך דקה שלמה?

יואב קיש: דקה שלמה, אני מבקש.

דוד אמסלם: עזרה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חצי דקה.

יואב קיש: שלמה.

דוד אמסלם: אתה התכוונת, עזרה לך דקה.

יואב קיש: הם – גנץ ריסק את חופש הביטוי.

יואב קיש: כשאנחנו נגיע לגל"צ אז אותו דבר יקרה לרינו צרור, לכל החבר'ה שלהם שעוד חושבים שהם יכולים להמשיך ולשדר, להביע עמדות פוליטיות, כי מה לעשות, אין עמדות פוליטיות יותר בגל"צ – בגנ"צ, סליחה – רק מה שמתאים לכחול לבן כי הוא שר הביטחון.

יואב קיש: כשיהיה שר ביטחון שלנו זה ישתנה.

יואב קיש: חברים, אל תתבלבלו – או שייסגר או שיופרט או שיפוטרו.

יואב קיש: או יופרטו או יפוטרו, אחד מהשניים.

דוד אמסלם: בדיוק - - -

יואב קיש: כי ככה הם מתנהגים.

דוד אמסלם: נכון.

יואב קיש: את זה הם לימדו אותנו – לא אנחנו.

יואב קיש: אנחנו לא עשינו את זה.

יואב קיש: הם לימדו אותנו.

יואב קיש: מה, אנחנו נשאיר את המשחק על המגרש שלהם?

יואב קיש: ובוועדות – הם לא היו בוועדות.

יואב קיש: כי ככה הם מתנהגים.

יואב קיש: אנחנו למדנו מהם לרמוס; אנחנו למדנו מהם לא לספור את האופוזיציה.

יואב קיש: היום עשו לנו עוד שיעור, שבמהלך חקיקה הם מפסיקים, לא מפסיקים, מתי שהם רוצים.

יואב קיש: סבבה, הכול טוב.

יואב קיש: מה שאתם תעשו נרשם ויבוצע, ואל תתפלאו.

יואב קיש: אני אמרתי לדודי, ואני אומר גם לך, שלמה: האמת שחבל לי על הכנסת הזאת; אני מאוד אוהב את הכנסת, בית המחוקקים, מעוז הדמוקרטיה.

יואב קיש: הם ריסקו אותה לחלוטין, הם עשו פה נורבגים בכמות שפגעה בעצמאות של הכנסת, הם ריסקו את הוועדות.

יואב קיש: היושב-ראש פה הוא יושב-ראש פוליטי שפעל היום פוליטית לטובת משבר פוליטי.

יואב קיש: כל האירוע הזה – חבל לי שהגענו למצב הזה.

יואב קיש: הינה, אפילו פינדרוס פה.

יואב קיש: שלום, פינדרוס.

יצחק פינדרוס: - - -

יואב קיש: אני אומר לכם, יש לי עוד דקה ואני מסיים את דבריי, אני לא אאריך.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה.

יואב קיש: אבל אני – תשובה אחת לא קיבלתי על השאלה.

יואב קיש: שלמה, תשובה אחת לא קיבלתי על השאלה מדוע היושבת-ראש זועבי הצביעה נגד קריאה ראשונה על החוק הזה, קיבלה מינוי לקונסולית בסין ועכשיו הולכת להצביע בעד.

יואב קיש: מה שינה את דעתה בחוק?

שלמה קרעי: מה זה מדוע?

שלמה קרעי: אתה ענית.

שלמה קרעי: התשובה בגוף השאלה.

יואב קיש: לא, אני לא יודע.

יואב קיש: אני לא יודע מה שינה את עמדתה.

יואב קיש: תודה רבה.

שלמה קרעי: התשובה בגוף השאלה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, חבר הכנסת יואב קיש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יעלה, בבקשה, חבר הכנסת שלמה קרעי.

שלמה קרעי: התשובה בגוף השאלה, ידידי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כששאלו איפה שלמה, אני אמרתי ששלמה תמיד מדייק ותמיד ערני.

שלמה קרעי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

שלמה קרעי: כנסת נכבדה – יואב, דיברת על דיקטטורה; לא יודע אם שמת לב מה קרה כאן בשבוע שעבר, כשחברת הכנסת מואטי ישבה כאן כיושבת-ראש המליאה, והיה איזשהו סיכוי – היה נראה להם שהאופוזיציה כנראה הולכת לנצח בהצבעה.

שלמה קרעי: מייד התחילה מהומת אלוקים, כאן, ליד המליאה, וברוב חוצפה, הדיקטטורים שמנהלים את הקואליציה – עידית סילמן התחילה לצעוק: תחליפו אותה מייד, תורידו אותה מהמליאה.

שלמה קרעי: מי את בכלל, גברת סילמן?

שלמה קרעי: למה את חושבת שאת תוכלי לנהל טוב יותר מגברת מואטי את המליאה הזאת?

שלמה קרעי: אז קרה, הפסדתם, טעיתם.

שלמה קרעי: בגלל זה את מנסה לשנות סדרי בראשית?

שלמה קרעי: מה הם חושבים לעצמם, גברתי היושבת-ראש, שזה הבית הפרטי שלהם?

שלמה קרעי: שהם יזיזו ניצבים ממקום למקום כאילו - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - -

שלמה קרעי: הם ככה מרגישים, כאילו אנחנו פה איזשהם שחקנים לא רלוונטיים, שחקני ספסל, אין משמעות להצבעות שלנו בוועדות, אין משמעות לזה שאנחנו הולכים לנצח.

שלמה קרעי: אגב, גם החוק של הגבלת כהונה, שבסוף עלה לפה אדון סער, וכביכול משך את החוק כשהפכנו אותו לאי-אמון – גם זה כאן, זה בניגוד לתקנון כי ההצבעה התחילה.

שלמה קרעי: היושב-ראש אמר: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

שלמה קרעי: ברגע שהוא אמר את זה, התחילה ההצבעה, והוא לא יכול למשוך.

שלמה קרעי: אבל אתם משתמשים כאן בתקנון, מעוותים אותו כל פעם כרצונכם.

שלמה קרעי: אז הדיקטטורה הזאת וההתנשאות הזאת שהייתה כאן כלפי חברת הכנסת מואטי אלה דברים שלא באים בחשבון.

שלמה קרעי: אני חושב שזו ממש הגזמה.

שלמה קרעי: אני התפלאתי שחברי קואליציה לא יצאו להגנתה, כאילו אנחנו באופוזיציה רואים את העיוותים, ואתם נמצאים בתוך הביצה הזאת ולא רואים את זה.

שלמה קרעי: אז אני רוצה להגיד לאמילי: כל הכבוד, אמילי.

שלמה קרעי: ניהלת את הישיבה כאן לתפארת הדמוקרטיה הישראלית, ואל תיתני לחבורה של אנשים קטנים להתנשא עלייך.

שלמה קרעי: גברתי היושבת-ראש, הייתי באמצע – זה כבר הפרק השלישי, הנאום השלישי הערב – והיינו באמצע סקירה של מחדלי הממשלה וההפקרות שלה בתשעת החודשים האחרונים.

שלמה קרעי: תשעה ירחי לידה ממש, שמהם יצאו רק רוח וצלצולים.

שלמה קרעי: נולד תינוק שאין בו כלום – רוח וצלצולים.

שלמה קרעי: דיברתי בחלק הקודם על הפגיעה בכל הקדוש והיקר לעם ישראל.

שלמה קרעי: על חברת הכנסת מלינובסקי – יחד עם השר כהנא – שהיא הקולמוס שבאמצעותו הקואליציה כתבה לה על קרן השור: אין לנו חלק ונחלה באלוהי ישראל.

שלמה קרעי: זאת מלינובסקי.

שלמה קרעי: ואני חדתי כאן חידה – שאלתי את הצופים.

שלמה קרעי: חלק ניסו לענות לי, ובינתיים לא קיבלתי תשובה, והבטחתי לתת את הפתרון.

שלמה קרעי: דודי, אתה שומע את החידה שוב פעם.

שלמה קרעי: זו חידה של רבי יהודה הלוי.

שלמה קרעי: החידה הייתה: ומה – הכוונה: ומה זו?

קריאה: - - -

שלמה קרעי: רבי יהודה הלוי חד חידה.

שלמה קרעי: החידה היא ככה: ומה – הכוונה מה היא או מה זו – שהיא "דקה ורקה וחלקה, ואילמת מדברת בחוזקה, והורגת בני אדם חרישית, ודם אילים במו פיה מריקה"?

שלמה קרעי: מי הדבר הזה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: התורה?

דוד אמסלם: מי זאת האומה הזאת?

שלמה קרעי: לא, זה לא התורה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה לא התורה?

שלמה קרעי: לא, זה גם לא אומה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ניסיתי.

שלמה קרעי: אני הזכרתי לפני כן שמלינובסקי היא הקולמוס שאיתו הם כתבו על קרן השור: אין לנו חלק ונחלה באלוהי ישראל.

שלמה קרעי: אז התשובה – התשובה לחידה היא קולמוס.

שלמה קרעי: הקולמוס הוא דק ורק וחלק, והוא אילם – הוא לא מדבר, אבל הוא מדבר בחוזקה.

שלמה קרעי: כשכותבים בו משפט, זה דיבור מאוד חזק, וזה הורג בני אדם חרישית.

שלמה קרעי: לפעמים ידיעה בתקשורת יכולה לגרום לבן אדם להתאבד.

שלמה קרעי: "ודם אילים במו פיה מריקה" – מתוך הפה של הקולמוס יוצא הדיו, דיו שהיא אדומה כמו דם.

שלמה קרעי: אז זאת התשובה לחידה, חברים יקרים.

דוד אמסלם: יפה מאוד.

שלמה קרעי: אז מלינובסקי וכהנא הפכו להיות הקולמוס שכותב על קרן השור: אין לנו חלק ונחלה באלוהי ישראל.

שלמה קרעי: דודי, יש כאלה שפונים אליי ואומרים לי: למה, ככה, אתם מתעמתים איתם כל כך?

שלמה קרעי: מה יש לכם, שאתם מתעמתים איתם, וכל דבר מדליק אתכם?

שלמה קרעי: אז אני רוצה לצטט ממסכת מגילה.

שלמה קרעי: הלילה זה ליל ז' באדר, ובשבוע הבא פורים.

שלמה קרעי: מסכת מגילה, דף ו', עמוד ב': אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בר יוחאי, מותר להתגרות ברשעים בעולם הזה, שנאמר, עוזבי תורה יהללו רשע ושומרי תורה יתגרו בם, במשלי.

שלמה קרעי: מי שעוזב את התורה, אז הוא מחניף לרשעים; כל הזמן מהלל אותם, משבח אותם, חנפן; אבל מי ששומר תורה, מי ששומר על המסורת, לא מפחד להתגרות ברשעים.

שלמה קרעי: ותניא רבי דוסתאי בן מתון אומר:

שלמה קרעי: אם לחשך אדם לומר לך – אם יבוא אליך מישהו, דודי, ויגיד לך באוזן, כתוב בפסוק: "אל תתחר במרעים, אל תקנא בעשי עולה"; זאת אומרת, אל תגרה אותם, אפשר להבין את זה ככה.

שלמה קרעי: אז הוא אומר: "מי שלבו נוקפו" אומר כן – מי שפחדן מסביר את הפסוק ככה.

שלמה קרעי: "אל תתחר במרעים" – הכוונה: אל תגרה אותם, אל תיכנס בהם.

שלמה קרעי: לא, אלא "אל תתחר", מלשון תחרות, להיות כמרעים.

שלמה קרעי: אל תקנא להיות כעושה עוולה.

שלמה קרעי: אל תרצה להיות כמוהם.

שלמה קרעי: להפך.

שלמה קרעי: שומרי תורה יתגרו בם.

שלמה קרעי: במילי דשמיא, לכולי עלמא, שומרי תורה יתגרו בם – לא מפחדים מהרשעים.

שלמה קרעי: קריב יושב כאן ובכל הכוח מנסה לעקור כאן את היהדות.

שלמה קרעי: מלינובסקי – בכל הכוח, אין פשרות.

שלמה קרעי: קריב ומלינובסקי, בליאק וכהנא, כלפון וסילמן, בנט ושקד, כל אלו שהקימו ממשלה כזו שפוגעת בכל הקדוש והיקר לעם ישראל, אנחנו נמשיך להיאבק בהם עד חורמה; עד שיושלכו לפח האשפה של ההיסטוריה, בעזרת השם, בקרוב.

שלמה קרעי: אז זו השלמה של הנושא הקודם.

שלמה קרעי: עכשיו אני רוצה לעבור לנושא שהוא גם קרוב מאוד לליבי, הנושא החברתי-כלכלי.

שלמה קרעי: גברתי היושבת-ראש, בתופים ובמחולות העברתם כאן, התגאיתם מעל לכל במה ותחת כל עץ רענן, אתם והשופרות שלכם בתקשורת, בתקציב הדו-שנתי שהעברתם.

שלמה קרעי: באמת, הללויה, העברתם תקציב.

שלמה קרעי: כמה הוא אמר?

שלמה קרעי: 12 שנה לא היה כאן תקציב.

שלמה קרעי: רק מה?

שלמה קרעי: אזרחי ישראל היום רואים – אני, בזמנו, אמרתי: היעדר הטוב, טוב ממציאות הרע.

שלמה קרעי: עדיף שלא לעשות משהו טוב מאשר לעשות משהו רע.

שלמה קרעי: שב ואל תעשה.

שלמה קרעי: הייתה איזה שנה וחצי שבה לא עבר תקציב, היה קצת בלגן.

שלמה קרעי: אבל זה היעדר הטוב.

שלמה קרעי: לא עשינו טוב, לא העברנו תקציב.

שלמה קרעי: אבל זה הרבה, הרבה, יותר טוב, עשרות מונים, ממציאות הרע, מלהעביר תקציב שהוא רע.

שלמה קרעי: ואת יודעת את זה.

שלמה קרעי: את ישבת בוועדת הכספים ונאבקת ונלחמת, אבל הרבה דברים לא הצלחנו – הפגיעה בנשים במקצועות שוחקים, לא נתנו פתרון, לא הגדירו מקצועות שוחקים, העלו להן את גיל הפרישה כשכבר הגוף שלהן שבור ורצוץ.

שלמה קרעי: הבאתם תקציב רע, תקציב ערל לב, שפגע בשכבות החלשות ביותר בחברה.

שלמה קרעי: חוקקתם מס גודש, שמה היה מס הגודש?

שלמה קרעי: רק על הפריפריה שבאים לבקר במרכז.

שלמה קרעי: תושבי באר שבע – איפה את גרה, גברתי?

ג'ידא רינאוי-זועבי: נצרת.

שלמה קרעי: נצרת.

שלמה קרעי: תושבי נצרת שרוצים לבוא לעשות קניות בתל אביב צריכים לעבור שלוש טבעות ולשלם מס גודש.

שלמה קרעי: אבל תושבי תל אביב, שכל היום נוסעים בתוך הכבישים האלה וגודשים באותה מידה, לא משלמים שקל.

שלמה קרעי: הם תושבי ה-VIP, תושבי מדינת תל אביב.

שלמה קרעי: וכמה שניסינו להבין למה זה ככה, למה המודל הוא כזה לא הגיוני, למה זה לא רציף, למה לא מנסים לחשוב אחרת, הבנו שזה בעצם בכלל לא עניין תחבורתי.

שלמה קרעי: זה עניין של האוצר שרוצה עוד ועוד כסף.

שלמה קרעי: מי שקובע, שיכול לעשות שינויים במיקומים של הטבעות – מי לדעתך עושה את זה, את זוכרת?

שלמה קרעי: מי מוסמך?

שלמה קרעי: איזה שר מוסמך לעשות שינויים בטבעות?

שלמה קרעי: שרת התחבורה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: שר האוצר.

שלמה קרעי: מה קשור שר האוצר לקביעת שערי הטבעות – איפה הטבעת עוברת, שפרית?

שלמה קרעי: מה קשור שר האוצר?

שלמה קרעי: לא קשור.

שלמה קרעי: מה הוא מבין בתחבורה?

שלמה קרעי: לא מבין כלום.

שלמה קרעי: אבל מה, רוצים לקחת כסף מהפריפריה.

שלמה קרעי: ייקרתם את התחבורה הציבורית.

שלמה קרעי: שוב, פגיעה דווקא בחלשים ביותר.

שלמה קרעי: מי נוסע בתחבורה ציבורית, חברי הכנסת?

שלמה קרעי: המשפחות שלהם?

שלמה קרעי: החברים?

שלמה קרעי: המיליה שלהם מצפון תל אביב?

שלמה קרעי: מה פתאום.

שלמה קרעי: מי שנוסע בתחבורה הציבורית – תושבי אופקים, דימונה, באר שבע, וגם תושבי דרום תל אביב, ובעיקר אלו שאין להם יכולת, שיש להם פחות מהשאר.

שלמה קרעי: אז הם – ביטלתם להם את ההנחות בתחבורה הציבורית.

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: מה, יש כסף לנורבגים, יש כסף לשרים בלי תיק, יש כסף כמעט לכל דבר שרוצים בממשלה הזו, רק למשתמשי התחבורה הציבורית לא?

שלמה קרעי: לא ביקשנו שתיתנו להם יותר הנחות.

שלמה קרעי: מה ביקשנו?

שלמה קרעי: לפני תשעה חודשים בדיוק עמדנו כאן ואמרנו: במטותא מנייכו, בבקשה מכם, אל תהרסו את מה שבנינו כאן במשך עשור.

שלמה קרעי: תשאירו את הטוב.

שלמה קרעי: אתם לא רוצים לעשות יותר טוב, אל תעשו.

שלמה קרעי: אל תעשו כלום.

שלמה קרעי: אבל אל תעשו יותר רע, אל תפגעו יותר.

שלמה קרעי: חוקקתם מיסים חדשים על החלשים ביותר, על שתייה מתוקה, על החד-פעמי, ושוב פעם התברר – יושבת כאן השרה להגנת הסביבה, והיא יודעת למה אני מתכוון – מתברר שהמניעים הם לא אידיאולוגיים; המניעים הם מניעים של האוצר.

שלמה קרעי: מי שמביא את החקיקה ושהיה שם בוועדות מבין והבין שהחקיקה מגיעה לא בשלה בכלל.

שלמה קרעי: אין להם מושג.

שלמה קרעי: יש ויכוחים בין המשרדים המקצועיים לבין האוצר.

שלמה קרעי: האוצר רוצה יותר כסף, ואת הכסף הזה הוא קיבל.

שלמה קרעי: ואם תגידו שזה קשור להגנת הסביבה, אז למה הכסף לא חוזר להגנת הסביבה?

שלמה קרעי: למה כל הכסף מהמס הזה לא הולך למדיחים בשביל משפחות ברוכות ילדים?

שלמה קרעי: למה זה לא הולך לפיתוח כלים חד-פעמיים מתכלים?

שלמה קרעי: למה נותנים רק איזה מעשר או חומש שחוזר, וכל היתר הולך לקופת האוצר?

שלמה קרעי: למה?

שלמה קרעי: כי פשוט יש כאן ממשלה שבתשעה חודשים, במשך כל חודשי עיבורה, תשעה חודשים של עיבור, כל החודשים האלו היא רק הזריקה זריקות מסכנות חיים לוולד.

שלמה קרעי: רק פגעה בו פעם אחר פעם והשאירה את מדינת ישראל היום, אחרי תשעה חודשים, חלשה, רופסת, פגיעה, עם אוכלוסיות חלשות שנפגעו הרבה יותר מאי-פעם.

שלמה קרעי: לאורך כל תקופת הקורונה זרקתם מתחת לגלגלי האוטובוס את העצמאים ובעלי העסקים.

שלמה קרעי: התעקשתם שלא תהיה הכרזה על סגר, אבל קיימתם סגר בפועל, ואתם מסרבים לפצות את הנפגעים האלה עד עצם היום הזה.

שלמה קרעי: לא רק מסרבים לפצות בפיצויים על הפרשי מחזורים, כמו שאנחנו פיצינו – בעלי עסקים בתקופתנו קיבלו על פגיעה של 25% פיצוי כמעט מלא על הירידה במחזור – לא רק שלא עשיתם את זה.

שלמה קרעי: אגב, בזמנו התקשורת, כשנתנו פיצויים, השכם והערב הייתה מראיינת את בנט, ראש ממשלת ההונאה.

שלמה קרעי: פעם הוא העלה בטוויטר שלו שהוא פגש איזה מנהל חדר כושר, לא זוכר איפה, בשפלה.

שלמה קרעי: לא קיבל פיצויים, הוא לא קיבל את מה שמגיע לו – אנחנו נדאג ואנחנו נטפל.

שלמה קרעי: ביררתי מי האיש הזה, שאלתי: מישהו מכיר אותו מהתמונה?

שלמה קרעי: אמרו לי כן, זה פלוני אלמוני.

שלמה קרעי: התקשרנו אליו.

שלמה קרעי: אמרתי לו: תגיד, מה הבעיה?

שלמה קרעי: למה לא קיבלת את המענקים?

שלמה קרעי: למה בנט מפרסם שלא קיבלת את הפיצויים?

שלמה קרעי: הוא אומר: אני קיבלתי חלק, אבל לא קיבלתי הכול.

שלמה קרעי: אמרתי לו: הגשת את הבקשה?

שלמה קרעי: הוא אומר: עוד לא הגשתי את כל הבקשות.

שלמה קרעי: אז בוודאי שלא תקבל.

שלמה קרעי: אתה צריך עזרה, שנעזור לך עם הבקשות?

שלמה קרעי: כן, פה, שם – העוזר הפרלמנטרי שלי, אלעד, טיפל בזה והכול בא על מקומו בשלום.

שלמה קרעי: אז בנט עשה סיבוב תקשורתי על הכלכלה – תוכנית סינגפור, עזרה לעצמאים, מעמד הביניים הקורס – והיום הממשלה בראשותו מנותקת, אכזרית, מתאכזרת לחלשים, לא מפצה את מי שקורס, ודואגת רק לג'ובים, רק למתנות לחבר'ה, רק לתפקידים לקרובי משפחתו של יאיר לפיד ולכל החבר'ה.

שלמה קרעי: כולם מקבלים את כל מה שהם רוצים.

שלמה קרעי: 61 אצבעות.

שלמה קרעי: כל אצבע שווה הרבה.

שלמה קרעי: איך אמר לי מישהו מהקואליציה?

שלמה קרעי: כשיש 61 אצבעות, האצבע שלנו שווה הרבה.

שלמה קרעי: והמהדרים מצביעים פעמיים.

שלמה קרעי: האצבע שלהם שווה פי שניים.

שלמה קרעי: אז באמת אין מילים.

שלמה קרעי: אין מילים.

שלמה קרעי: יוצאים כביכול לפגרה, אחרי כנס חורף כל כך קשה, כל כך פוגעני, שכל כך בא נגד החלשים, ויוצאים כאן – ועם מה מתעסקים?

שלמה קרעי: עם מה התעסקנו בחודש האחרון?

שלמה קרעי: חוק להגבלת כהונה, חוקים נגד הרבנות הראשית – דברים שלא רלוונטיים, או שלא מעניינים את אזרחי ישראל ובאים רק לשרת את המטרות של אלו שאכולים שנאה, ליברמן והחבורה שלו, במקום לטפל בדברים החשובים באמת.

שלמה קרעי: ויש אנשים חברתיים.

שלמה קרעי: את, גברתי היושבת-ראש, חברתית.

שלמה קרעי: את, גברתי השרה, לפחות עושה רושם חברתי.

שלמה קרעי: אבל איפה הטיפול באמת בנושאים החברתיים?

שלמה קרעי: במקום זה אתם מתעסקים עם שטויות; אתם מתעסקים במשחקי מלחמה.

שלמה קרעי: במקום שיטפלו בדברים אקוטיים, בדברים מהותיים, שחשובים לאזרחי ישראל, שחשובים לביטחונה של ישראל, מתעסקים רק עם השוליים שבשוליים, עם הדברים שלא חשובים, ורק פוגעים דרכם.

שלמה קרעי: גברתי היושבת-ראש, קיבלתם מדינה עם נתונים כלכליים מדהימים.

שלמה קרעי: על אף תקופת הקורונה הארוכה, קיבלתם כלכלה יציבה, כלכלה צומחת, מדינה מחוסנת, מדינה ירוקה, ואתם נשענים רק על זה.

שלמה קרעי: כל ההתרברבות וההתהדרות של שרי הממשלה בנוצות שלא להם, ובראשם ליברמן, הן על הצמיחה של 2021, 8%.

שלמה קרעי: באמת, אתם הבאתם את 8% האלה?

שלמה קרעי: אתם הוצאת את המדינה מהקורונה?

שלמה קרעי: הרי אתם גרמתם כאן לסגר, לסגר רביעי.

שלמה קרעי: לא הגדרתם אותו סגר, אבל היה סגר בפועל.

שלמה קרעי: גרמתם לעסקים לפשוט רגל.

שלמה קרעי: אתם משתמשים בירושה שאנחנו נתנו לכם כדי לצאת נגדנו.

שלמה קרעי: תודה לאל, הכלכלה הישראלית החזקה שהשאיר לכם נתניהו עדיין יכולה גם להתנהלות המופקרת הזו שלכם, ואנחנו מקווים שבעזרת השם, עד שהממשלה הזאת תיפול, לא תהרסו את זה באופן שיהיה בלתי הפיך.

שלמה קרעי: וכמו שאמרתי, התקשורת מתייחסת אליכם ממש ממש בסלחנות.

שלמה קרעי: איפה העיתונים?

שלמה קרעי: איפה המהדורות?

שלמה קרעי: איפה הגלים הפתוחים?

שלמה קרעי: ספירת המתים – הגענו ל-9,000, הגענו ל-8,000, הגענו ל-10,000?

שלמה קרעי: איפה התקשורת שספרה לנו כל אחד ואחד ופתחה מהדורות בחדרי מיון בבתי חולים, בבתי חולים שקורסים?

שלמה קרעי: כלום, דממה, שקט, הכול דבש, הכול סבבה.

שלמה קרעי: ממשלת הכול סבבה.

שלמה קרעי: אין עצמאים קורסים, אין אנשים שקשה להם לגמור את החודש, אין עליות מחירים.

שלמה קרעי: הרי העלו כאן מיסים וגרמו כאן לסחרור של עליות מחירים.

שלמה קרעי: אנשים הולכים לסופר, ועם דמעות בעיניים, לא יודעים מה לעשות.

שלמה קרעי: אנשים עם החשמל – חוסכים, מכבים את הדוד, לא מתקלחים כל יום, לא מדליקים תנור.

שלמה קרעי: יש אנשים – הממשלה המנותקת, הלבנה הזאת, לא מבינה את הרעבים.

שלמה קרעי: ממשלה שבה רובם כאלו; גם אלו שגדלו בפריפריה, גם אלו שאולי לא גדלו עם כפית זהב בפה – הם שבעו.

שלמה קרעי: "וישמן ישֻרון ויבעט".

שלמה קרעי: בעטו בכל הדברים שהאמינו בהם פעם.

שלמה קרעי: החלשים נפגעים.

שלמה קרעי: במקום לדאוג לחלשים, דואגים לפנסיות התקציביות של גנץ.

שלמה קרעי: פנסיות תקציביות שהיו עבירה על החוק, שאביר קארה עשה סיבוב בתקשורת, אמר אני נגד ואנחנו לא ניתן, ודפנה והתינוק שלה, והוא חייב 96,000 שקלים.

שלמה קרעי: כל זה היה כלא היה.

שלמה קרעי: ברגע שהגיע לפה, קיבל את האתנן שהיה צריך לקבל מהממשלה והכול עבר על מקומו בשלום והחוק עבר.

שלמה קרעי: פשוט בושה וחרפה.

שלמה קרעי: אני רוצה לעבור לדבר על הפקרת ביטחונה של מדינת ישראל.

שלמה קרעי: נכון שאנחנו לא מודאגים.

שלמה קרעי: "לא אלמן ישראל", "כי לא יִטֹּשׁ ה' עמו ונחלתו לא יעזֹב".

שלמה קרעי: אבל את ההשתדלות אנחנו צריכים לעשות, ובחודשים האחרונים הממשלה הזו שמה את מדינת ישראל בסכנה קיומית, בעצם העובדה שהממשלה התחייבה לאמריקאים בהתחייבות גמורה לא לתקוף פומבית את הסכם הגרעין המסוכן שהמערב שועט אליו עכשיו במלוא המרץ, לא לתקוף את ההסכם שיציב את ישראל במצב קשה הרבה יותר.

שלמה קרעי: התחייבתם למדיניות "אין הפתעות".

שלמה קרעי: רמסתם את כבודה ואת עוצמתה של מדינת ישראל בפני העולם תוך סיכון.

שלמה קרעי: אבל מילא, אם רק הייתה רמיסת כבוד, כמו שאמרה אסתר המלכה לאחשוורוש: "ואִלו לעבדים ולשפחות נמכרנו החרשתי, כי אין הצר שֹׁוֶה בנזק המלך".

שלמה קרעי: אם הייתם רק נותנים מכה קלה בכנף, גורמים לאנשים רק פגיעה בכלכלה, להשתעבד יותר, להפוך לעבדים ולשפחות כדי לפרנס את המשפחה שלהם, היינו שותקים.

שלמה קרעי: בסדר, מבינים, מצב קשה, לא יודעים להתנהל, אנשים לא מקצועיים, חסרי אחריות.

שלמה קרעי: בסדר, "אין הצר שֹׁוֶה בנזק המלך".

שלמה קרעי: אבל כשאתם באים ונותנים לגיטימציה להסכם גרעין כל כך מסוכן, לגיטימציה שבשתיקה, לגיטימציה להסכם שיכול לגרום לאותה פרס של הימים ההם, לאיראן, להמן החדש, להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים מנער ועד זקן – הם אומרים את זה, זאת המטרה שלהם.

שלמה קרעי: מנסים להגיע לנשק גרעיני שיכול להשמיד את מדינת ישראל.

שלמה קרעי: אף אחד לא יעמוד לצידנו.

שלמה קרעי: תראו מה קורה באוקראינה, מחויבויות בין-לאומיות היו כלא היו.

שלמה קרעי: ארצות הברית הרי התחייבה לאוקראינה, אם תתפרקו מהגרעין שלכם אנחנו נשמור עליכם.

שלמה קרעי: איפה ארצות הברית היום?

שלמה קרעי: שום כלום, לא עושה שום דבר ובינתיים נהרגים שם אלפי אזרחים.

שלמה קרעי: אז אותו דבר יקרה, חלילה, כשאיראן תתעצם ותגיע לנשק גרעיני, המערב, ארצות הברית, יצקצקו בלשונם, יגידו נו-נו-נו, זה לא יפה, זה לא בסדר, אבל הם יצליחו להכיל את המתים, חלילה.

שלמה קרעי: ואנחנו – אסור לנו לתת לזה לקרות.

שלמה קרעי: לאור מה שקורה היום, במקום להתעסק בלהיות גיבורים, להתעסק במשחקי מלחמה, צריך לצאת חוצץ קבל עם ועולם, להכריז שאנחנו נגד הסכם הגרעין המסוכן, לבוא לשכנע את דעת הקהל בעולם, להסביר שאיראן היא סכנה לא רק למדינת ישראל, היא סכנה לעולם כולו.

שלמה קרעי: הם רוצים להשליט את האסלאם בכל העולם, זאת המטרה שלהם.

שלמה קרעי: "דין מוחמד בסיף", זה מה שהם רוצים.

שלמה קרעי: הם רוצים שתהיה כאן שליטה מוחלטת של האסלאם בכל העולם, לשם הם חותרים, ומה שעושה ממשלת ישראל – שותקת.

שלמה קרעי: בנט ישן צוהריים, לפיד רדום במשרד החוץ וכל היתר הם כמו חבורה של ניצבים בהצגה גרועה שלא הייתה כמותה במדינת ישראל.

שלמה קרעי: הפקרתם את אזרחי המדינה לאיום הביטחוני הגדול ביותר שהיה פה מאז ומעולם.

שלמה קרעי: במקום למלא את תפקידכם באמונה בחרתם למעול בתפקידכם ולשחק במשחקי מלחמה.

שלמה קרעי: הכנסתם את ישראל כשחקן ראשי באופן מגוחך במלחמה בין שתי מעצמות שאין לנו שום קשר אליה ושבעקבות ההתערבות המופקרת שלכם עלולה לפגוע ביחסים שלנו עם הידידה הקרובה שלנו, ארצות הברית, ועם עוד מדינות אחרות במערב.

שלמה קרעי: אנחנו נותנים בעצם לגיטימציה כשבנט הולך ולא לומד מטעויות של אחרים, לא רואה איך מקרון הלך לפוטין יומיים לפני הפלישה ופוטין השלה אותו כאילו הפגישה יכולה למנוע פלישה.

שלמה קרעי: וזה לא קרה, הוא פלש.

שלמה קרעי: ובנט לא מבין את זה.

שלמה קרעי: כשפוטין קורא לו – זה לא ממש קורא לו, הוא התחנן אליו כמה פעמים שיקרא לו עד שפוטין הבין שיש לו פה כבש, שה מובל לטבח שהוא יכול לשחק בו כרצונו וקרא לו, אמר לו: בוא, הינה, עכשיו אני מציג תמונה בעיני העולם, ראש ממשלת ישראל נמצא איתי, הכול יפה, הכול טוב, ובינתיים ממשיך להפציץ ולהרוג אזרחים חפים מפשע.

שלמה קרעי: ועוד בנט עכשיו שבוי כל כך, תסמונת סטוקהולם, הוא שבוי כל כך בלא יודע מה, בהילה של פוטין, והוא עכשיו מוציא תדרוכים נגד זלנסקי.

שלמה קרעי: הוא אומר שהוא התאהב בפוזיציה.

שלמה קרעי: הבן אדם, משמידים לו והורגים לו אלפי אזרחים, והוא נלחם על חייו ועל חיי האזרחים שלו, ואליבא דבנט זו התאהבות בפוזיציה.

שלמה קרעי: מה בנט היה עושה אם היה קורה כאן במדינת ישראל?

שלמה קרעי: היה כנראה נכנע, היה מיד מרים דגל לבן.

שלמה קרעי: הוא לא רוצה להתאהב בפוזיציה של להילחם על חיי האזרחים שלו ועל מדינת ישראל.

שלמה קרעי: ראש ממשלה רופס, כושל, לא קיבלת מנדט מהציבור ואתה מבייש אותנו בעיני העולם.

שלמה קרעי: גרמתם לאזרחי ישראל לפחד בכל מקום שהם נמצאים בארץ הזו.

שלמה קרעי: יהודים מופקרים במדינתם שלהם, בערים המעורבות, בירושלים, בנגב ובגליל, רק כי אתם לא מסוגלים לגרום למשטרה ולמערכת המשפט להבין שטרור הוא טרור, גם אם זה קטין, גם אם זה רק אבנים, שראינו שהן גם יכולות להרוג, גם אם זה רק הצקות לנשים בנגב ובכלל, וגם אם זה הנפת דגלי אויב ואיומים על זהותה של המדינה.

שלמה קרעי: יש לנו מערכת משפט רקובה, מערכת משפט שכמה שהמשטרה לפעמים עושה מבצעים ועוצרת – יש דלת מסתובבת, יש שוטרים, יש שופטים שפשוט משחררים אותם הביתה.

שלמה קרעי: ראינו את השופט לנג פה בירושלים, שאני מתפלא שהבן אדם הזה עדיין יושב על כס המשפט.

שלמה קרעי: בושה וחרפה.

שלמה קרעי: הבן אדם משחרר גברים אלימים ששברו עצמות לנשים שלהם בתואנה – אני אפילו לא זוכר את התואנה מרוב שהיא מופרכת ואבסורדית.

שלמה קרעי: אני לא זוכר האמת, זה לא נכנס למוח, הטענות הטיפשיות והאבסורדיות של השופט הזה.

שלמה קרעי: משחרר פורעים שפגעו ביהודים, אבל מצד שני דואג לצו חיפוש ב-4:00, לפנות בוקר, לאברכים שהיו שותפים להפרעה, להתפרעות, להפגנה.

שלמה קרעי: באים אליהם הביתה, ליד ילדיהם הקטנים, בצו השופט המושחת העבריין הזה, שבושה וחרפה - השרה פה, לא?

שלמה קרעי: הינה השרה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הינה השרה.

שלמה קרעי: היא מקשיבה?

שלמה קרעי: היא לא מקשיבה, אומנם, אבל היא פה.

תמר זנדברג: אני צריכה להיות פה, אני לא חייבת להקשיב.

שלמה קרעי: אפשר לדון בזה, אם שם זה נחשב מליאה או לא.

תמר זנדברג: ברור שזה נחשב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: נחשב, נחשב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תמשיך בבקשה.

שלמה קרעי: אני אגיד לך למה.

שלמה קרעי: כי צביקה האוזר, היום כשישבה כאן – לא זוכר מי ישבה ודיברה בטלפון - - -

תמר זנדברג: אבל אני לא מדברת בטלפון.

שלמה קרעי: לא, אז הוא אמר: במליאה לא מדברים בטלפון, לכי לירכתיים, תדברי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת שלמה, שם זה גם נחשב, והכול בסדר.

שלמה קרעי: לפחות לפי צביקה האוזר זה לא נחשב מליאה.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: זה נחשב מליאה ואסור לדבר ואני לא מדברת.

תמר זנדברג: האמת, הקשבתי לך בתחילת דבריך, ועכשיו לקראת סוף דבריך אני אחזור להאזין.

שלמה קרעי: סגור.

שלמה קרעי: הפקרתם את עתידה של המדינה מבחינת שטח, מבחינת חזון.

שלמה קרעי: איפה החזון של בן-גוריון בנגב?

שלמה קרעי: איפה העתודות בנגב?

שלמה קרעי: הכול מופקר.

שלמה קרעי: מאות אלפי דונמים – משתלטים עליהם, ואתם עוד נותנים פרס לעבריינים.

שלמה קרעי: השר מאיר כהן – לא יודע אם היית בישיבת הממשלה הזו כשהוא אמר את זה, אבל הוא אמר בשיחה סגורה באותה ישיבה באופן כן, מאיר כהן תושב הנגב, הוא לא יכול להתעלם, הוא כנראה לא יכול לעצום עיניים כשהוא בנסיעה בדרך הביתה.

שלמה קרעי: הוא רואה מה שקורה שם.

שלמה קרעי: הוא אמר כך: מעולם המצב בנגב לא היה גרוע כפי שהוא היום.

שלמה קרעי: מעולם.

שלמה קרעי: כך אמר השר מאיר כהן, ואתם, חברי ממשלת ישראל, צריכים להתבייש שכך עולה בימיכם.

שלמה קרעי: הפקרתם את הנגב לחמולות אלימות של איחודי משפחות של אויבינו.

שלמה קרעי: אתם שותקים, אתם מטייחים ואתם לא מגינים על אזרחי מדינת ישראל שנאמנים למדינת ישראל.

שלמה קרעי: אתם מתעלמים, רק כדי שהכיסא שלכם לא יתנדנד אפילו קצת.

שלמה קרעי: יש פה עוד פרק ארוך שנשאיר אותו לסיבוב הבא, אבל נעבור באמת, בשתי הדקות שנותרו, לדבר על נושא שהיום עלה, שמראה – אני רוצה להקריא לכם פוסט של ירון אברהם: "איך הופכת הודעה מעוררת כבוד על הקמת בית חולים בלבוב שבאוקראינה כדי לסייע במשבר ההומניטרי שם, לפארסה שבסופה לא בטוח בכלל שבית החולים הזה יוקם.

שלמה קרעי: זה הסיפור שאנחנו מפרסמים הערב לראשונה.

שלמה קרעי: המרכז הרפואי שיבא תל השומר, בשיתוף שירותי בריאות כללית וצוותים רפואיים של בתי חולים נוספים, הודיע בתחילת השבוע, כפי שפרסמנו, שמחר יוקם בית חולים שדה מיוחד בלבוב, עם מחלקות אשפוז לילדים ומבוגרים – תרופות, צוות רפואי - - - הכול כדי לסייע לפליטים.

שלמה קרעי: מבצע מורכב שגם משרד החוץ לוקח בו חלק.

שלמה קרעי: כל הגורמים הרלוונטיים בירכו והתגאו שהינה מדינת ישראל מסייעת במשבר ההומניטרי לאוקראינים, אבל גורם אחד", דיקטטור, שמחזיק את הכסף – משרד האוצר בראשות שר האוצר ליברמן – דיקטטור זו תוספת שלי, כן?

שלמה קרעי: – "לא מוכן לתקצב את הקמת בית החולים – גורמים באוצר שאנחנו משוחחים איתם הערב אומרים: שמענו על הקמת בית החולים - - - מהתקשורת, אף אחד לא ישב איתנו, האירוע הזה יכול להגיע – כך הם טוענים – להוצאה של עד מיליארד שקל, ובכלל הגורם שמקים מטעם ישראל בתי חולים שדה הוא צה"ל.

שלמה קרעי: משום כך, זה כמעט לא ייאמן, אבל כרגע בית החולים שישראל כל כך התגאתה שהיא מתכוונים להקים תלוי בתורמים.

שלמה קרעי: אם יימצאו כאלה, בית החולים יוקם, אם לא – לא.

שלמה קרעי: ממה שאני מבין, בשיבא נחושים להקים את בית החולים.

שלמה קרעי: זה לא יהיה בסיוע האוצר".

שלמה קרעי: גבירתי השרה, איך אתם נותנים לדיקטטור הזה לפגוע בכל ערך שאתם מאמינים בו?

שלמה קרעי: איך אתם מתקפלים כמו נערות גומי ולא עושים שום דבר ממה שאתם מאמינים בו?

שלמה קרעי: מכרתם את כל הערכים שלכם.

שלמה קרעי: תתביישו לכם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, חבר הכנסת שלמה קרעי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יעלה, בבקשה, חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בבקשה.

יצחק פינדרוס: גברתי היושבת-ראש, חבריי חברי הכנסת, אלה שנשארו באולם, שמאזינים לנו ואלה שאני אמור לעכב להם את הדיון, אנחנו נמצאים הלילה בז' באדר, יום פטירתו של משה רבנו, שהיה נביא שהיה שונה מכל הנביא.

יצחק פינדרוס: לא רק שהוא היה גדול מכולם, הוא היה שונה מכל הנביאים.

יצחק פינדרוס: חכמינו מביאים שההבדל בין הנבואה של משה לנבואה של כולם היה הברירות והצלילות בנבואה של משה רבנו, והוא מסר לנו את התורה.

יצחק פינדרוס: אבל – אני עוד אחזור למשה רבנו – מכיוון שאנחנו נמצאים בסיכומו של מושב ארוך, מושב שהייתי אומר שהרבה חקיקה לא הייתה בו, אולי קריאות טרומיות לאופוזיציה בגלל שהקואליציה לא הצליחה לסגור על עצמה, סופו של מושב שחוץ מהתקציב שהממשלה העבירה וחוק ההסדרים, שעוד נגיע אליו, היא לא הצליחה להעביר חוקים.

יצחק פינדרוס: חודשיים וחצי, סגרו את רוב המליאות בימי שני ב-19:00, בימי רביעי הקואליציה ברחה ונתנה לאופוזיציה להשתולל – זה היה פחות או יותר.

יצחק פינדרוס: אבל אני חושב שאם רוצים להגדיר את מה שקורה כאן, את מה שעשינו במושב הזה ומה שעשתה הממשלה הזאת, אני חושב שהנביא ישעיהו מגדיר: "לכן שמעו דבר ה' אנשי לצון מֹשלי העם הזה אשר בירושלָ‍ִם.

יצחק פינדרוס: כי אמרתם כרתנו ברית את מוֶת ועם שאול עשינו חֹזה, שוט שוטף כי יעבֹר לא יבואנו כי שמנו כזב מחסנו ובשקר נסתרנו.

יצחק פינדרוס: לכן כה אמר ה' אלוקים" – מה התשובה לדבר הזה?

יצחק פינדרוס: כשהעמידו חוזה ושמו את המחסה בכזב ואת השקר הסתירו ומושלי – הממשלה, ישעיהו לא מדבר על משהו שלא שלט.

יצחק פינדרוס: זה היה ממשלה.

יצחק פינדרוס: אמרתי פעם שאני לא יודע איך בשפה העברית קוראים לדבר הזה ממשלה, כי הקשר בינו למשילות הוא קשר די רחוק ורופף.

יצחק פינדרוס: "לכן כה אמר ה' אלוקים הִנני יסד בציון אבן, אבן בֹחן פִנת יקרת מוסד, מוסד המאמין לו לא יחיש".

יצחק פינדרוס: התשובה לממשלה כזאת היא לייסד משהו של אמת, גרעין של אמת, מבנה של אמת ומשהו של אמת, שבסוף האמת תפרוץ לה.

יצחק פינדרוס: אני אתחיל בשקר הראשון.

יצחק פינדרוס: לפני המדיניות וההצהרות וכפי שהוכחתי כאן בנאום באחד הלילות על עשרות, לא אחד ולא שניים, עשרות השקרים, אין כמעט משהו שמי שהיום מכונה ראש הממשלה לא הצהיר עליו יום לפני שנכנס לתפקיד ולא עשה בדיוק את ההפך יום לאחר שנכנס לתפקיד.

יצחק פינדרוס: הרחבנו על זה.

יצחק פינדרוס: אבל אני רוצה להתחיל קודם.

יצחק פינדרוס: קודם כול, השקר בדת היהודית: אני לא מתאר לעצמי באף תרבות בעולם שהיה קם מישהו ואומר שישו לא היה ולא נברא והוא ממציא נצרות בלי ישו.

יצחק פינדרוס: יש בודהיסטים שלא מאמינים בישו, אבל הוא ממציא נצרות בלי ישו, לצורך העניין, או היה קם אדם ואומר "אני ממציא מוסלמים חדשים.

יצחק פינדרוס: לא סתם מוסלמים חדשים, בלי מוחמד".

יצחק פינדרוס: היו אומרים לו: אתה קוקו.

יצחק פינדרוס: יכול להיות שאתה ערבי, יכול להיות שאתה אמריקאי, יכול להיות שאתה צרפתי – נוצרי אתה לא, כי לנוצרי יש שורש.

יצחק פינדרוס: יש אחד שנולד בנצרת, קראו לו ישו, הוא המציא את הדת הזאת.

יצחק פינדרוס: מוסלמי – היה מוחמד, המציא את הדת הזאת.

יצחק פינדרוס: אתה רוצה משהו אחר?

יצחק פינדרוס: Welcome, בעולם הדמוקרטי ב-2021, לא משנה, מה שקורה במזרח אירופה, אבל פה למשל, באזור הזה, בחלק מהמקומות שיש בהם קצת דמוקרטיה, אתה רוצה?

יצחק פינדרוס: תמציא, יש חופש דת, תעשה מה שאתה רוצה.

יצחק פינדרוס: אבל לקרוא לזה נצרות או אסלאם – היו אומרים לו: אתה קוקו.

יצחק פינדרוס: מגיעים לפה ואומרים לנו: תקשיבו, אנחנו רוצים להמציא יהדות חדשה אבל לא היה משה רבנו.

יצחק פינדרוס: לא היה מתן תורה.

יצחק פינדרוס: זה רעיון.

יצחק פינדרוס: אבל זו דת.

יצחק פינדרוס: זו דת.

יצחק פינדרוס: יש לנו דת.

יצחק פינדרוס: אנחנו דת יהודית אלטרנטיבית, אבל לא היה משה רבנו.

יצחק פינדרוס: כשאתה אומר לו: אתה קוקו, הוא אומר: רגע, מה עם אהבת ישראל?

יצחק פינדרוס: מה עם קבלת האחר?

יצחק פינדרוס: מה עם קבלת השונה?

יצחק פינדרוס: אני אומר לו: אני מקבל אותך, אבל אתה לא זה.

יצחק פינדרוס: הנוצרי מאמין שהיה משה רבנו, המוסלמי מאמין שהיה משה רבנו שהיה נביא.

יצחק פינדרוס: הוא לא, והוא רוצה שאני – למה אני לא מכיר בו כיהדות?

יצחק פינדרוס: ואני הלא-נורמלי.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, הוא הנורמלי, אני החשוך, המיושן, עם התפיסה המיושנת.

יצחק פינדרוס: אני אומר לו, רבאק, אתה לא רוצה - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: כל התנועות הרפורמיות הן - - -

יצחק פינדרוס: אני לא מדבר על החילונים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז?

יצחק פינדרוס: אני מדבר על רפורמים.

יצחק פינדרוס: קונסרבטיבים – פחות.

יצחק פינדרוס: יש להם משהו באמצע.

יצחק פינדרוס: הרפורמים, מבחינתם, לא היה מתן תורה.

יצחק פינדרוס: לא היה כל הסיפור הזה עם משה רבנו.

יצחק פינדרוס: לא היה, זו אגדה.

יצחק פינדרוס: זה לא היה.

יצחק פינדרוס: אם לא היה, אז מה אתם רוצים מאיתנו?

יצחק פינדרוס: איך אתם קשורים לעניין הזה?

יצחק פינדרוס: אתם יודעים, הפעם הראשונה שקראו לבני ישראל יהודים היא "איש יהודי היה בשושן הבירה", שהתפיסה שלו הייתה שהוא איש יהודה.

יצחק פינדרוס: הוא נשאר בדת.

יצחק פינדרוס: אם לא, מה אתה קשור לעניין?

יצחק פינדרוס: איך אתה קשור?

יצחק פינדרוס: אמרתי שאתה לא יהודי?

יצחק פינדרוס: אתה יהודי כי נולדת לאימא יהודייה, כי זאת הדת היהודית אומרת – כן, אותה דת יהודית של משה רבנו בהר סיני.

יצחק פינדרוס: אם אתה לא רוצה, אל תקרא לזה דת יהודית.

יצחק פינדרוס: תגיד, אני שייך ללאום היהודי, אני שייך לגזע היהודי – אל תקרא לזה דת, כי משהו חסר לך, חסר לך בהבנה.

יצחק פינדרוס: עכשיו, כל הזמן שואלים אותנו: רגע, מה עם אהבת ישראל?

יצחק פינדרוס: אני אומר להם: חבר'ה, אהבת ישראל זה שאני אגיש לו קפה, שאני אתן לו מיטה לישון ושאני אתן לו לאכול, אבל להסכים איתו שזאת יהדות, שזה משהו שיכול להיות יהדות?

יצחק פינדרוס: יותר משכנע אותי, לצורך העניין, הקבוצה הנוצרית לפחות מאמינה בתנ"ך – מאמינה בתנ"ך שהוא ניתן מסיני, מאמינה בספר הזה.

יצחק פינדרוס: יש להם – לא אמרתי שאני מסכים עם הדת – אבל יש איזשהו, קודם כול, בסיס.

יצחק פינדרוס: הם לא מאמינים.

יצחק פינדרוס: אנחנו ביום השנה של משה רבנו – הם לא מאמינים בדבר הזה.

יצחק פינדרוס: שאלת אותי על הרפורמים, ואמרתי לך שהם יותר ברורים בזה.

יצחק פינדרוס: הקונסרבטיבים משחקים.

יצחק פינדרוס: יש רב קונסרבטיבי מאוד מאוד מפורסם בקליפורניה, לדעתי הוא הרב הקונסרבטיבי הכי גדול בקליפורניה, רביי וולפה, והוא אומר, במאמר שהוא כותב ובהרצאות שהוא נותן:

יצחק פינדרוס: יציאת מצרים לא הייתה.

יצחק פינדרוס: אני מתאר לעצמי שאם היה בא אצל כל האחים המוסלמים שגרים כאן

יצחק פינדרוס: בארץ והיה אומר להם: תשמעו, סיפור מוחמד לא היה.

יצחק פינדרוס: אנחנו מוסלמים, אבל לא היה – הייתי אומר לו: או שאתה צריך הסתכלות פסיכיאטרית או שאתה סתם דפוק בשכל.

יצחק פינדרוס: כאילו, לא הבנתי, אתה רוצה להיות משהו אחר?

יצחק פינדרוס: אתה רוצה להיות בודהיסט?

יצחק פינדרוס: תהיה בודהיסט, אבל אל תגיד לי שאתה מוסלמי, אל תמכור לי לוקשים.

יצחק פינדרוס: ואם אני לא, אתה לא אוהב את האחים שלך?

יצחק פינדרוס: אתה נגד האחים שלך?

יצחק פינדרוס: מלחמת אחים – על מה אתה מדבר?

יצחק פינדרוס: מה זה הקנאות הזאת?

יצחק פינדרוס: חבר'ה, רציונל, היגיון.

יצחק פינדרוס: וה"איש יהודי" – אני בכוונה אומר את זה – "איש יהודי", המקור שלו הוא במגילת אסתר שאנחנו נקרא בשבוע הבא.

יצחק פינדרוס: בשבוע הבא נקרא את מגילת אסתר.

יצחק פינדרוס: אני לא יודע מתי אתה קורא בנווה יעקב, בי"ד או בט"ו.

מיכאל מלכיאלי: ט"ו.

יצחק פינדרוס: ט"ו.

יצחק פינדרוס: יש על זה דיון: האם הגשר בגבעה הצרפתית מחבר או לא מחבר?

מיכאל מלכיאלי: אל תורידו לנו את ערך הדירות.

יצחק פינדרוס: אתה רגוע.

מיכאל מלכיאלי: אל תוריד את ערך הדירות.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו ירושלים.

יצחק פינדרוס: אתה בירושלים.

יצחק פינדרוס: "איש יהודי היה בשושן הבירה" – הוא לא הסכים לכרוע, ולכן הוא נקרא "איש יהודי".

יצחק פינדרוס: הוא לא הסכים לכרוע ולהשתחוות ולקבל ולהיות קצת יחד עם כולם.

יצחק פינדרוס: כשאחשוורוש עשה סעודה לכולם וקרא לכולם, הוא לא הסכים להיות חלק מהעניין.

יצחק פינדרוס: כשנתנו הוראה שכולם כורעים ומשתחווים להמן, הוא לא התחבא; הוא עמד בשער המלך ואמר: אני לא כורע ולא משתחווה.

יצחק פינדרוס: לא.

יצחק פינדרוס: עומד ולא זז.

יצחק פינדרוס: זה ה"איש יהודי".

יצחק פינדרוס: זה היהודי הראשון, עליו כל המושג הזה.

יצחק פינדרוס: לכן אני אומר, ואמרתי את זה גם בעבר פה: רוצים לקרוא להם "ישראלים"?

יצחק פינדרוס: ישראלים אפשר, אזרחות זה משהו שאפשר לקרוא להם.

יצחק פינדרוס: "יהודים" זה משהו שמוגדר מהו.

יצחק פינדרוס: אי-אפשר לבוא ולהפוך משהו שהוא לא לזה שהוא כן, ומי שאומר לך שהוא לא – אומר לו: נפלת על הראש.

יצחק פינדרוס: איך אפשר במדינת היהודים להגדיר כיהדות מי שלא מכיר ביציאת מצרים?

יצחק פינדרוס: איך אפשר להכיר ביהדות במי שלא מכיר בתורת משה שניתנה מסיני והוא משחק איתה?

יצחק פינדרוס: איך אפשר להכיר כיהדות מי שלא מכיר במסורת דור אחרי דור מאז יציאת מצרים ועד היום, דור אחרי דור, בצורה ברורה, והוא אומר: אני לא מכיר בזה, ולהגדיר את זה כיהדות?

יצחק פינדרוס: לא אמרתי "יהודי".

יצחק פינדרוס: יהודי מוגדר – מי שנולד לאימא יהודייה הוא יהודי.

יצחק פינדרוס: אבל להכיר בזה כיהדות זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת, אפילו עצם הרעיון המגוחך הזה.

יצחק פינדרוס: זה, כמו שאמרתי, השקר הראשון.

יצחק פינדרוס: עכשיו, השקר השני – כמו שאומר ישעיהו הנביא, באותה מערכת יש ערכים יהודיים בסיסיים.

יצחק פינדרוס: כשקמה ממשלה, אז אם הייתה עכשיו מצוקה – היו שנים במדינת ישראל שהייתה בהן מצוקה כלכלית, ואמרו לנו – ואני חושב שאת אפילו היית איתי בישיבות הראשונות בוועדת הכספים בממשלה החדשה, והציגו לנו מצגת ששנת 2021 הולכת להסתיים בגירעון, לדעתי, אם אני זוכר נכון, של 150 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: את זוכרת את זה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, כן, אני זוכרת.

יצחק פינדרוס: יש איזה 70–80 שנעלמו פתאום כשנגמרה 2021 – לא איזה סכום קטן, לא שבמקום 150 זה 110.

יצחק פינדרוס: אנחנו הרבה הרבה הרבה רחוקים מזה, הרבה הרבה רחוקים מזה, אנחנו סביב 50 או משהו כזה.

יצחק פינדרוס: דיברו איתנו על 150.

יצחק פינדרוס: את זוכרת את האיומים?

יצחק פינדרוס: אנחנו הולכים פה לקטסטרופה, המדינה הולכת להתמוטט.

יצחק פינדרוס: עלו לשלטון, גם במשרד האוצר וגם במשרד ראש הממשלה, אנשים שהצהירו שהם בעד הורדת מיסים, בעד ההקלה על האזרחים.

יצחק פינדרוס: עכשיו, בואו נשאל במבחן המציאות מה קרה.

יצחק פינדרוס: סיפרו לנו, כמו שאמרנו, שאחרי 12 שנה שלא היה תקציב במדינת ישראל, סוף-סוף העבירו תקציב.

יצחק פינדרוס: כל כך הרבה שנים שזה היה בלי תקציב – העבירו תקציב.

יצחק פינדרוס: 1 בינואר הגיע, והגיע 1 בפברואר, ואז בדקנו כמה מיסים גבו.

יצחק פינדרוס: אנחנו עמדנו וצעקנו: עובדים עלינו.

יצחק פינדרוס: אמרו שלא יעלו מיסים, אמרו שיורידו מיסים.

יצחק פינדרוס: אז אולי בגלל המצוקה הזאת של ה-150 מיליארד, שהולך להיות פה גירעון קטסטרופלי ושהמדינה הולכת להתמוטט ולהיכנס לחדלות פירעון, שהולכים להוריד את דירוג האשראי של ישראל – אני לא יודע אם את זוכרת את האיומים שעשו עלינו, ואני חושב שישבתי לידך אפילו באותה ועדה.

יצחק פינדרוס: פשוט איימו עלינו: אנחנו הולכים להיות CCC כנראה בדירוג האשראי, לפחות זו הייתה המצגת שרצו להציג לנו.

יצחק פינדרוס: וראה זה פלא.

יצחק פינדרוס: אנחנו אומרים להם: הגדלתם מיסים, עשרה צווי מיסים חדשים הבאתם פה על האזרחים, ואתם מרמים את האזרחים.

יצחק פינדרוס: אמרו: לא לא לא, אף אחד לא הגדיל מיסים.

יצחק פינדרוס: ואז הסתיים ינואר, ואנחנו ב-18 מיליארד שקל עודף.

יצחק פינדרוס: ואז כותבים לך – אני מציע לך להסתכל, את חברה בוועדת הכספים, אם אני זוכר נכון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון.

יצחק פינדרוס: אני מציע לך להסתכל.

יצחק פינדרוס: מודיע לנו החשב הכללי: יש פה איזה תיקון טכני, יש פה איזה סיפור עם רכבים וסיפור עם מיסוי ואיזשהו סיפור.

יצחק פינדרוס: את קוראת את זה, את מנסה להבין, את מבינה: טוב, כנראה שיש משהו שאנחנו לא יודעים אבל יש פה משהו.

יצחק פינדרוס: ואז, אני מחכה במתח, בואי נראה מה יקרה בתחילת מרץ.

יצחק פינדרוס: מה יספרו לנו על פברואר: רכבים היברידיים?

יצחק פינדרוס: יספרו לנו משהו – איזושהי עסקה שלא ידענו עליה קודם פתאום?

יצחק פינדרוס: ופתאום הסתיים פברואר, ובמקום גירעון שאמור להיות 3.9% – נכון?

יצחק פינדרוס: אם היו הוצאות של 30–31 מיליארד שקל, היו צריכות להיות הכנסות של 28–29, כי אנחנו בגירעון של 3.4%.

יצחק פינדרוס: תראי איזה דבר מדהים: יש עודף.

יצחק פינדרוס: וזה לא עודף של 4 מיליארדים, כי אם אנחנו נחשב את הגירעון, זה עודף של 5 מיליארד.

יצחק פינדרוס: אני רק אסבר את האוזן של אזרחי ישראל: עודף של 5 מיליארד שקל בתקציב שנתי, המשמעות שלו היא שאנחנו הולכים לסיים פה בעודף של 33%.

יצחק פינדרוס: בחודשי לבד הוא 12.5% מכל המיסים שהולכים לגבות במדינת ישראל בשנה.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת, רק כדי לסבר האוזן, אם היינו צריכים עכשיו – היו מורידים בתוכנית כלכלית את המע"מ ב-2% – הכסף, רק של חודש פברואר; אם מורידים את כל המע"מ לכל השנה ב-2% – זה היה רק הכסף הזה.

יצחק פינדרוס: לצורך העניין, היו אומרים שמורידים את מס הכנסה – לא בנקודות זיכוי, לכל השכירים במשק – את יודעת מה?

יצחק פינדרוס: עד 50,000 שקל בחודש.

יצחק פינדרוס: אלה של 50,000 שקל, כמו חברי כנסת, לא מורידים להם, אבל עד 50,000 שקל מורידים 2% במס – הכול ביחד לא היה מגיע לכסף הזה, אבל מה, אפשר לשקר לכולם.

יצחק פינדרוס: מספרים לך: הדלק עולה בגלל הדבר הכלל-עולמי.

יצחק פינדרוס: למה לא מתכנסת אותה ממשלה נכבדת של אנשים שאכפת להם מהאזרחים – בניגוד לאופוזיציה המטורפת הזאת, שהם סוגדים לאיש ושאכפת להם רק מאיזה בן אדם ולא אכפת להם מהמדינה וזה כל מה שמעניין אותם, לא אנשים שאכפת להם מהמדינה, ואומרים: רגע, בואו נעשה לפחות לתעשייה, שאנחנו דואגים לה – עודד פורר היה פה הלובי של התעשייה – רק את הדלתא של מה שעלה בדלק, על זה לא נגבה 50% מס?

יצחק פינדרוס: על הדלתא.

יצחק פינדרוס: כי הרי זה לא הוגן.

יצחק פינדרוס: את זה שיש משבר כלל-עולמי, המדינה גם צריכה לנצל ולהכניס את היד לכיס של התעשיינים, לכיס של האזרחים, לכיס של כולם?

יצחק פינדרוס: בואו רק על הדלתא לא נעלה את הבלו.

יצחק פינדרוס: מה היה קורה למדינת ישראל?

יצחק פינדרוס: אנחנו היום ב-22 מיליארד שקל עודף.

יצחק פינדרוס: אני מזכיר לך: זה מעבר לגירעון, זאת אומרת, אם אני לוקח עוד 4% גירעון, תיקחי 4% רק ב-70 מיליארד שקל בחודשיים – את בעוד 3 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: את ב-25 מיליארד שקל עודף גבייה, 25 מיליארד שקל עודף גבייה רק בחודשיים.

יצחק פינדרוס: ממה זה בא, זה בא מאוויר?

יצחק פינדרוס: זה מהאזרחים, זה בא מהאנשים שנאנקים, שלא מסיימים את החודש, שלא יכולים להיכנס למכולת.

יצחק פינדרוס: יש משבר כלל-עולמי.

יצחק פינדרוס: למה אתם מנצלים את זה?

יצחק פינדרוס: הרי במע"מ אתם מנצלים את זה, במס הכנסה; במע"מ בעיקר אתם מנצלים את זה.

יצחק פינדרוס: למה אתם מנצלים את זה?

יצחק פינדרוס: יש משבר של הובלה ימית.

יצחק פינדרוס: למה אתם מנצלים את זה?

יצחק פינדרוס: למה אתם משקרים פעם אחר פעם?

יצחק פינדרוס: יש פה עוד משהו מאוד מעניין – אני שמח, יושבת פה השרה תמר זנדברג – משהו קבוע פה בכנסת כל שבוע: שבוע אחד אילת שקד מקפלת את מרצ ואת רע"ם, ושבוע שני – רע"ם ומרצ מקפלים את אילת שקד.

יצחק פינדרוס: זה משחק שבועי של יו-יו, לא הסכמות, לא הסכמות.

יצחק פינדרוס: אם היו הסכמות והיו אומרים: אין בעיה.

יצחק פינדרוס: אנחנו בנגב ככה: את הבדואים הדרומיים נעיף, את הצפוניים נשאיר – זה הסכם, אני מבין.

יצחק פינדרוס: מגיעים לפשרות – מגיעים לפשרות.

תמר זנדברג: לא מעיפים אף אחד.

תמר זנדברג: לא מעיפים.

יצחק פינדרוס: אין מדיניות.

יצחק פינדרוס: אין מדיניות.

יצחק פינדרוס: אני כתף אל כתף היום צריך להילחם עם אנשי יש עתיד ומיכל רוזין.

יצחק פינדרוס: נראה לך סביר?

יצחק פינדרוס: עוד פעם, אם זה היה מקרה חד-פעמי, לא נורא.

תמר זנדברג: לא, למה - - -

יצחק פינדרוס: זה כל שבוע.

יצחק פינדרוס: פעם גנץ נגד זה – על מדיניות, לא על אגו אישי.

יצחק פינדרוס: על מדיניות: על פנסיות, על מהי המדיניות בנגב, אלקין ממציא לך סיפור, הולך לעשות נטיעות, סוחב את הליכוד לנטיעות, ולמוחרת הוא מפסיק כי רע"ם משתוללים בצד השני.

יצחק פינדרוס: איזה מין – אני אמרתי:

יצחק פינדרוס: אני עוד לא הצלחתי להבין מה ההגדרה של "ממשלה" בעברית.

יצחק פינדרוס: אני חשבתי שהשורש שלה זה "משילות".

יצחק פינדרוס: מישהו יכול להגיד לי מהי המדיניות – מהי המדיניות החברתית?

יצחק פינדרוס: מהי המדיניות הכלכלית?

יצחק פינדרוס: הבנתי ואמרתי את זה, אגב, ביום הראשון: בראבו, הדחתם את ביבי, את זה הבנתי, אבל בואו, אחר כך יש פה עוד שמונה מיליון אזרחים חוץ מביבי במדינה הזאת.

יצחק פינדרוס: יש פה עוד שמונה מיליון אזרחים.

יצחק פינדרוס: מה אתם עושים למענם?

יצחק פינדרוס: הם לא יכולים ללכת לסופר בבוקר, הם לא יכולים להיכנס לתחנת דלק בבוקר, הם לא יודעים מה קורה איתם, הם לא מסיימים את החודש, לא יכולים לשלם שכר דירה, באמת לא יכולים לשלם שכר דירה.

יצחק פינדרוס: ואין לי ספק שכולנו פה מכירים את העם.

יצחק פינדרוס: זו לא מדינה כל כך גדולה שאנחנו לא מכירים את העם.

יצחק פינדרוס: מה אנחנו עושים למענם, מספרים להם צ'יזבט על נקודת זיכוי להורה עובד שיש לו ילדים מגיל 6 עד 12, שזה כנראה פחות או יותר רובם חרדים, בסוף יתברר?

יצחק פינדרוס: על מי אתם מדברים?

יצחק פינדרוס: קוראים לזה תוכנית כלכלית?

יצחק פינדרוס: ניתן צהרונים לאשכול 5 – גם כן, על מי אתם עובדים?

יצחק פינדרוס: את מי אתם מרמים כאן?

יצחק פינדרוס: קוראים לזה תוכנית כלכלית?

יצחק פינדרוס: אנשים נכנסים ולא יכולים לקנות קילו סלמון כי זה עלה ב-50%.

יצחק פינדרוס: אני מעדכן אותך, גברתי השרה.

יצחק פינדרוס: אני לא יודע אם את היית, אבל הסלמון הטרי עלה כמעט ב-50%.

יצחק פינדרוס: את מי אתם מרמים?

יצחק פינדרוס: הבן אדם לא יכול לקנות, אז מה, אתם מספרים לו סיפורים?

יצחק פינדרוס: אני כבר לא מדבר על זה שהתוצאה של זה היא שאנשים כבר לא יכולים לקנות גם לחם וחלב, אנשים כבר לא יכולים לסיים את החודש ב-5,500, 6,000 ו-7,000 שקל.

יצחק פינדרוס: הם לא יכולים לסיים את החודש.

יצחק פינדרוס: מה אתם דורשים מהם?

יצחק פינדרוס: עם שכר דירה ומעון יום הם יכולים לסיים את החודש?

יצחק פינדרוס: אין להם דלק.

יצחק פינדרוס: את מי אתם מרמים?

יצחק פינדרוס: אתם מדברים על תוכנית כלכלית?

יצחק פינדרוס: אנחנו לא במשבר של שנות השמונים.

יצחק פינדרוס: אנחנו לא בדילמה: האם נוריד מיסים או נגביר את המיסים?

יצחק פינדרוס: יש כסף שוכב בבנק, קיבלתם אותו, הגיע.

יצחק פינדרוס: קחו את ה-70 מיליארד שחלמתם שתפסידו ב-2021, קחו את ה-25 מיליארד שקיבלתם עכשיו יותר ממה שתכננתם – תשתמשו בהם לטובת האזרחים.

יצחק פינדרוס: תשתמשו בהם לטובת האזרחים.

יצחק פינדרוס: תורידו – איך אמרתי?

יצחק פינדרוס: אין כבר ויכוח בין ימין לשמאל.

יצחק פינדרוס: אפשר גם להוריד מיסים, גם לתת הטבות למי שצריך, כי אפשר גם וגם וגם.

יצחק פינדרוס: יש מספיק כסף לגם וגם וגם.

יצחק פינדרוס: לא צריך אפילו להיכנס לזה.

יצחק פינדרוס: מה עושים במקום זה?

יצחק פינדרוס: איזושהי תוכנית מוזרה, שאף אחד עוד לא הצליח להבין למי זה יתרום.

יצחק פינדרוס: מצאו, לטענת האוצר – ומניסיוני בוועדת כספים, אני לא מאמין להם – 300,000 שכירים שהולכים ליהנות מנקודת הזיכוי הזאת.

יצחק פינדרוס: דחילכ, על מי אתם צוחקים?

יצחק פינדרוס: 2.1 מיליארד שקל, כשאתם יכולים להוריד; כל 1% במס שאתם מורידים במע"מ, אמרתי, זה 1.6 מיליארד.

יצחק פינדרוס: כל 1% שאתם מורידים במס הכנסה, זה יגיע מקסימום ל-2 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: אתם יכולים, יש לכם את הכסף לעשות את זה, השאירו לכם מדינה במצב טוב.

יצחק פינדרוס: אז הבנתי, מדיניות "לא נתניהו" הסתיימה.

יצחק פינדרוס: היו לכם תשעה חודשים ליהנות מהחגיגה הזאת, אבל די.

יצחק פינדרוס: את הדבר הזה תפסיקו.

יצחק פינדרוס: לכן אמרתי קודם והתחלתי עם משה רבנו, ואת זה אני רוצה להגיד: משה רבנו נבחר למנהיג – ואמרתי את זה פה כמה פעמים בנאומים, וצריך לזכור את זה, כשהיום יום השנה שלו – מספר המדרש וכתוב בחומש במפורש, כי הוא רדף אחרי הצאן להביא לו לשתות כשהוא היה צמא, וככה הוא הגיע להר סיני, לסנה, ואז הוא נבחר למנהיג.

יצחק פינדרוס: הדבר הראשון שהוא עשה כשהוא יצא מהבית של פרעה: "ויצא כל אחיו וירא בסבלֹתם".

יצחק פינדרוס: תרדו אל העם, תרגישו מה העם מרגיש.

יצחק פינדרוס: אתם רוצים משילות, ובטח משילות יהודית?

יצחק פינדרוס: תרדו אל העם, תרגישו את המצוקות האמיתיות של העם.

יצחק פינדרוס: המצוקות האמיתיות של העם הן לא הצהרות בומבסטיות, הן לא סיפורים והן לא ביבי כן וביבי לא.

יצחק פינדרוס: זה נשמע טוב.

יצחק פינדרוס: בסוף, יש להם מצוקות אמיתיות.

יצחק פינדרוס: אנשים רוצים לסיים את החודש, אנשים רוצים לסיים את הדבר הזה, ואנשים רוצים גם לדעת שהם יכולים לקיים את הדת שלהם בצורה נורמלית.

יצחק פינדרוס: וכאן אני מגיע לדבר הזה.

יצחק פינדרוס: עלתה לשלטון מפלגה דתית-לאומית.

יצחק פינדרוס: קיבל את השלטון יהודי שכל הזמן הסתובב ואמר שהנושא הוא שיש ראש ממשלה עם כיפה.

יצחק פינדרוס: שר הדתות הוא בוגר ישיבה עם כיפה.

יצחק פינדרוס: במה הוא עסוק?

יצחק פינדרוס: במה הוא עסוק מיומו הראשון?

יצחק פינדרוס: סגר את מירון היום.

יצחק פינדרוס: כל הכבוד.

יצחק פינדרוס: הוא עסוק בלהרוס את הרבנות הראשית, ועל זה הוא קורא לעצמו דתי?

יצחק פינדרוס: תאמיני לי, תמר, שולמית אלוני מתהפכת בקברה שאדם דתי-לאומי עושה את ההצהרות שלה ואת מה שהיא הצהירה בשנות השמונים, איך שהיא הולכת להילחם.

יצחק פינדרוס: הולך להילחם במוסד הדגל של הציונות הדתית, במוסד הדגל של המזרחי – לפרק אותם.

יצחק פינדרוס: יש פקיד המרת דת, יש פקיד דת, וזה הרב הראשי לישראל, בדיוק כמו שיש למוסלמים וכמו שיש לנוצרים במדינת ישראל.

יצחק פינדרוס: כן, לפי החוק, יש ראש דת.

יצחק פינדרוס: ראש הדת הוא הרב הראשי.

יצחק פינדרוס: במה הוא עוסק כיום?

יצחק פינדרוס: במה שר הדתות עוסק כיום?

יצחק פינדרוס: בלעקוף את הסמכות שלו.

יצחק פינדרוס: כשהרב הראשי לישראל אמר שהוא לא מקבל את זה שעוקפים לו את הסמכות, הוא נזף בו.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לראות את שר המשפטים נוזף בנשיאת בית המשפט העליון, לצורך העניין.

יצחק פינדרוס: נראה לך שזה היה קורה?

יצחק פינדרוס: שר המשפטים מודיע שהוא משנה את הרכב הוועדה לבחירת שופטים בלי לדבר בכלל עם נשיאת בית המשפט העליון – יכול להיות שהוא לא יקבל את דעתה, את זה אני יכול להבין – אפילו לא מדבר איתם, לא יושב איתם לדיאלוג.

יצחק פינדרוס: הוא הולך להרכיב גוף בוחר חדש – וזה החוק שהוא הביא בשבוע שעבר, שנפל – לשנות את ההרכב.

יצחק פינדרוס: הוא לא דיבר איתם.

יצחק פינדרוס: הוא מביא פה חוק גיור בלי לדבר איתם.

יצחק פינדרוס: זה נראה סביר?

יצחק פינדרוס: אם זה היה קורה בבית משפט, זה היה נראה סביר?

יצחק פינדרוס: מדברים על אמון הציבור, הוא אוהב לדבר על אמון הציבור.

יצחק פינדרוס: הוא שוכח שבאמת בשנים שבהן המפד"ל החזיקו במשרד הזה, אמון הציבור היה נמוך.

יצחק פינדרוס: מה לעשות?

יצחק פינדרוס: תצאו ותעשו סקר.

יצחק פינדרוס: אמון הציבור – היהודי לפחות, אני לא יודע כמה את מודעת לזה – ברבנות הוא הרבה יותר גבוה מאשר אמון הציבור בבתי המשפט.

יצחק פינדרוס: אני לא רואה את גדעון סער משנה את הרכב הגוף הבוחר של בתי המשפט בלי לדבר עם נשיאת בית המשפט העליון.

יצחק פינדרוס: מה לעשות, אפילו נתניהו לא העז לעשות את זה.

יצחק פינדרוס: אני לא רואה אף אחד עושה את זה.

יצחק פינדרוס: מה זה הדבר הזה?

יצחק פינדרוס: מה זה השקר הזה?

יצחק פינדרוס: וזה בשם מפלגה דתית?

יצחק פינדרוס: אם הייתה עושה את זה תמר זנדברג, הייתי אומר: היא עושה את המדיניות שלה.

יצחק פינדרוס: היא נגד בכלל שתהיה פה רבנות חזקה.

יצחק פינדרוס: הבנתי, זו המדיניות של תמר זנדברג.

יצחק פינדרוס: אבל ממך, אדם דתי מהציבור הדתי-לאומי, שעוד מאמין בזה?

יצחק פינדרוס: גם כן, חרדי – גם עוד הייתי יכול להבין, כי אצל החרדים היה ויכוח, היה ויכוח האם רב מטעם – והיום מתברר שיש בזה בעיה – האם רב מטעם זה טוב לדת או רע לדת, כי בסוף הרב מטעם כפוף ללחצים פוליטיים ורב לא מטעם לא כפוף.

יצחק פינדרוס: היה ויכוח על זה, ויכוח נוקב מאוד.

יצחק פינדרוס: אבל מאדם דתי מהציבור הדתי-לאומי?

יצחק פינדרוס: האחרון שהייתי מצפה שהוא יגיע לדבר הזה.

יצחק פינדרוס: לקראת סיום אני באמת רוצה להזכיר את מה שאמרתי קודם.

יצחק פינדרוס: אנחנו לפני קריאת מגילת אסתר.

יצחק פינדרוס: 48 נביאים קמו להם, לישראל, אומרת הגמרא במסכת מגילה, ואמרנו שמשה – לא קם עוד נביא כמשה.

יצחק פינדרוס: אבל, אומרת הגמרא במגילה, הנביאים לא חידשו שום דבר.

יצחק פינדרוס: הם בסך הכול העבירו ולא חידשו דבר חדש שלא היה בתורה, חוץ מדבר אחד שהתחדש – מגילת אסתר.

יצחק פינדרוס: מגילת אסתר באה להגיד שכשה

יצחק פינדרוס: כול נראה לא טוב, יש מתחתיו משהו טוב שמסתתר.

יצחק פינדרוס: כשנראה שאלו נהנו מסעודתו של אותו רשע, אז הרגו את ושתי, ואסתר המלכה התחילה תהליך, ושנים אחר כך אסתר המלכה נהייתה המלכה שהצילה את עם ישראל.

יצחק פינדרוס: כשהיה הדבר הזה, מרדכי, שנשאר בחוץ, נשאר ושמע איך רוצים להרוג את אחשוורוש, וזה נודע יום לפני שהמן רצה לתלות אותו.

יצחק פינדרוס: שהמן חשב שמתכוונים אליו, הוא אמר לקחת את הלבוש והסוס ולהקים את מרדכי היהודי.

יצחק פינדרוס: מה התחדש?

יצחק פינדרוס: במה אסתר שונה מכל הנביאים?

יצחק פינדרוס: היא שונה בדבר אחד: כל הנביאים אמרו איך הדבר הזה צריך לעבוד.

יצחק פינדרוס: אסתר גילתה שגם כשנראה שזה לא עובד, זה בעצם עובד; גם כשנראה שהכול הולך הפוך, זה בעצם עובד.

יצחק פינדרוס: כמו שאמרתי, הטובה שהממשלה הזאת עושה לנו כציבור דתי, כציבור חרדי, כציבור מסורתי – היא מלכדת אותנו, היא מחזקת אותנו, הוא מספרת לנו את הסיפור האמיתי, איך תיאורטית – כי בינתיים לא הצלחתם באף אחד מהשינויים שניסיתם לעשות.

יצחק פינדרוס: אף אחד מהשינויים עוד לא הצלחתם להעביר: לא את חוק הרבנות, לא את חוק הגיור, ואפילו רפורמת הכשרות בעצם נדחתה לעוד שנה.

יצחק פינדרוס: לא הצלחתם להעביר, אבל הצלחתם להגיד לנו מה הסיכון המהותי והגדול ביותר שיכול להיות אם לא נלך בדרך הנכונה והישרה.

יצחק פינדרוס: היא הוציאה מהליכוד את המיטב של המסורתיים.

יצחק פינדרוס: אמרתי שאפשר לקרוא את הספר של פוקסמן על ממשלת בגין הראשונה.

יצחק פינדרוס: זה לא משהו שהוא מקרי.

יצחק פינדרוס: זאת לא ברית פוליטית, זו ברית אמיתית, ברית של המאמינים.

יצחק פינדרוס: ראינו את זה במושב האחרון.

יצחק פינדרוס: אני מאוד מאוד מקווה שבמושב הבא אנחנו אכן נראה בהצלחה של ריבוי המסורת, ריבוי היהדות, ריבוי הדת, ונראה איך מעז יצא מתוק ומהסתר פנים שהיה לנו בשנה האחרונה ייצא סייעתא דשמיא, כמו שראינו בשלושת החודשים האחרונים, שהם לא הצליחו להעביר שום החלטה בשום נושא בשום מערכת שהם העמידו, ובסופו של דבר, נצליח – אני יכול כבר לרדת, משה?

יצחק פינדרוס: ובסופו של דבר נצליח להעמיד את הדברים נכון, את הרבנות הראשית על תילה, ואת השקר – להעיף ממדינת ישראל.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, חבר הכנסת יצחק פינדרוס.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת שמחה רוטמן.

שמחה רוטמן: רק רגע, אבל יש לך עוד דקה, אני לא מבין אותך.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הכול בסדר.

שמחה רוטמן: הרב פינדרוס, לפחות תעבירי לי את הדקה שהוא השאיר?

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא לא לא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הינה, בבקשה, 30 דקות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בבקשה.

שמחה רוטמן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, מה אני אומר בשעת לילה שכזאת?

שמחה רוטמן: אני מקווה שבפעם הבאה שבה אדבר פה במליאה – אם לא צפויות הפתעות, ובימים אלה כבר אי-אפשר לדעת שום דבר – זה יהיה על חוק האזרחות, ואז גם פרק הזמנים יהיה טיפה אולי יותר קצר וקצוב, כאמור, אם הדבר הזה יתאפשר.

שמחה רוטמן: אבל ככל הנראה זו הפעם האחרונה שאני אדבר לפני חג הפסח, מלבד אותה פעם על חוק האזרחות, ולכן אני רוצה לדבר מעט על חג הפסח, ובייחוד יש לי חוב לאחת מעובדות הסיעות, שלא ננקוב בשמה - - -

תמר זנדברג: חוק האזרחות לא יעלה?

תמר זנדברג: כי - - -

שמחה רוטמן: לא, אני התחלתי.

שמחה רוטמן: גברתי השרה, אני ניסיתי למשוך את תשומת ליבך כשהתחלתי לדבר כדי שתקשיבי, ואז לא תשאלי שאלות שאם היית מקשיבה לא היית – אבל אני אמרתי: מלבד הפעם שבה אדבר, כנראה אם לא ייעשו טריקים על חוק האזרחות, כנראה שזו הפעם האחרונה שבה אדבר לפני חג הפסח.

שמחה רוטמן: זו הייתה - - -

תמר זנדברג: ואל תשכח שאין מפטירין אחרי הפסח אפיקומן.

שמחה רוטמן: נכון.

שמחה רוטמן: אני רציתי לצייד את הנוכחים במחשבה לרגל חג הפסח.

שמחה רוטמן: מה שאני אומר, כמובן – מאחר שיש כאלה שחושבים שבגלל שאני מסיעת היהדות הדתית אני פוסק הלכות, אני רב, ושואלים אותי כל מיני שאלות – מה שנאמר כאן, שאני מדבר כמו בחור ישיבה, הוא להלכה ולא למעשה.

שמחה רוטמן: אין כאן כוונה לפסוק הלכה.

שמחה רוטמן: אבל כאשר קוראים את ציווי – למה זה חוב לאחת ממנהלות הסיעות?

שמחה רוטמן: כי דיברנו בפרסה.

שמחה רוטמן: אתם יודעים, בפרסה לא רק הולכים מכות עם היושב-ראש, יש עוד דברים שקורים בפרסה.

שמחה רוטמן: דיברנו בפרסה על לחם השאור.

שמחה רוטמן: פעם קראתי כתבה שבן אדם בצרפת, באיזה bed and breakfast בצרפת, הוא ומשפחתו, דורות על גבי דורות, מגישים כבר 300 שנה לחם שעשוי מאותו שאור שחי 300 שנה.

שמחה רוטמן: כל מי שבקי באפייה ויודע להכין לחם שאור יודע ששאור זה כמו חיית מחמד: מאכילים אותו, דואגים שהוא לא ימות, יש כל מיני כללים: אם אתה משאיר אותו בחוץ יותר מדי זמן, צריך להוציא אותו אולי לטיול לפעמים.

שמחה רוטמן: זו ממש חיית מחמד, החיה של הבית, השאור.

שמחה רוטמן: בעצם, חשבתי לעצמי שאותו איש בצרפת יכול להגיד כל בוקר: אני אוכל היום את הלחם שאכל אבא שלי, שאכל סבא שלי - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: 300 שנה.

שמחה רוטמן: - - 300 שנה, ויש אולי כאלה שגם יותר, ויכולים להגיד: אנחנו פה ממשיכים את המסורת שלנו כל כך הרבה שנים, אוכלים את אותו הלחם.

שמחה רוטמן: אני קם בבוקר, יש לי את הרוטינה שלי, את השגרה שלי, בדיוק כמו שעשתה כל משפחתי במשך 300 שנה.

שמחה רוטמן: נשאלת השאלה: אנחנו, העם היהודי, היהודי הנודד.

שמחה רוטמן: זה לא כל כך פשוט לנדוד עם שאור.

שמחה רוטמן: זה עניין מורכב לנדוד עם שאור, זה לא כל כך עובד.

שמחה רוטמן: לכן, לחם הנוודים הוא דווקא מצות, לא כי זה מה שהם רוצים – מצות יכולות יותר טעימות, פחות טעימות – אלא שאי-אפשר לסחוב שאור - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: את חיית המחמד איתך.

שמחה רוטמן: - - את חיית המחמד הזאת.

שמחה רוטמן: היא לא שורדת את הדרך.

שמחה רוטמן: אם יוצאים למסע ארוך, היא לא תשרוד את הדרך.

שמחה רוטמן: יש גם נוודים מבחירה, יש נוודים מפחות בחירה, יש כאלה שמגורשים, יש פליטים, אז הם קוטעים את השרשרת.

שמחה רוטמן: מה קורה כשנקטעת השרשרת?

שמחה רוטמן: אחרי שאתה כבר מתיישב באיזה מקום אחר, יש לך פרק זמן שאתה ממציא שאור חדש.

שמחה רוטמן: לפעמים אתה יכול לקחת מהשכנים החדשים שלך איזשהו שאור בהשאלה, אם יש לך שכנים, ולפעמים – בעידן היותר-ישן היית יושב, שם תערובת, מחכה שאיזשהו שמר פראי שמרחף באוויר ינחת בתערובת ויתחיל להתרבות.

שמחה רוטמן: מאחר שזה זן פראי, היו מוטציות: לבן אדם אחד היה שאור אלפא, ביתא, דלתא או מיקרון, לפי כמות המוטציות של אותו שמר, ולכל אחד יש טעם אחר וקצב הבשלה אחר, וזה לא אותו דבר.

שמחה רוטמן: מי שיאכל לחם שאור שהוכן משאור א', לא יהיה לו את אותו הטעם של לחם שאור שהוכן משאור ב'.

שמחה רוטמן: עד כאן תיאור מדויק של דיני שאור?

שמחה רוטמן: יופי.

שמחה רוטמן: עכשיו נשאלת השאלה: מה קורה בחג הפסח?

שמחה רוטמן: מה קורה לעם היהודי?

שמחה רוטמן: האם אנחנו צריכים לאכול חמץ – כמה ימים אסור לנו לאכול חמץ?

שמחה רוטמן: אנחנו יודעים ששבעה ימים – כתוב: שבעת ימים תאכל מצות.

שמחה רוטמן: כתוב בפסוק שצריך לאכול שבעת ימים מצות, אבל לא כתוב כמה ימים אסור לאכול חמץ.

שמחה רוטמן: בתורה לא כתוב.

שמחה רוטמן: יש כאלה שחושבים שבכל חג הפסח אסור לאכול חמץ.

שמחה רוטמן: שוב, אני מדגיש, לכל מי שצופה בנו: ההלכה היא שאסור לאכול חמץ בכל חג הפסח.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: חז"ל אומרים: הזמן שבו אומרים מצה הוא הזמן שבו אסור לאכול חמץ – הם חיברו בין הזמנים.

שמחה רוטמן: אבל באיסור לא כתוב.

שמחה רוטמן: כתוב שמי שיאכל חמץ, כתוב עליו עונש, אבל לא כתוב שיהיה אסור.

שמחה רוטמן: הפסוק אומר – ואקריא אותו, פרק מ"ג בספר שמות: "שבעת ימים מצות תאכלו אך ביום הראשון" – מה תעשו?

שמחה רוטמן: "תשביתו שאֹר מבתיכם".

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: "כי כל אֹכל חמץ ונכרתה הנפש ההוא מישראל מיום הראשֹׁן עד יום שבִעי".

שמחה רוטמן: כתוב שמי שיאכל חמץ מהיום הראשון עד היום השביעי, תיכרת הנפש.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי ביום הראשון תשביתו שאור מבתיכם.

שמחה רוטמן: איך זה עובד?

שמחה רוטמן: בכל ארץ ישראל, ביום הראשון של חג הפסח לוקחים מכל הבתים את כל השאורים ומשמידים, שורפים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: משמידים.

שמחה רוטמן: אז עכשיו לא צריך שום ציווי מפורש, זה יבוא ממילא.

שמחה רוטמן: שבעה ימים אתה תאכל מצות, כי עד שאתה תגדל שאור חדש ותניח ויצמח לך שאור חדש שתוכל בכלל להכין ממנו לחם, ייקח זמן.

שמחה רוטמן: בינתיים, אם תרצה או לא תרצה – לא צריך לצוות אותך.

שמחה רוטמן: נכון, אם אתה תאכל חמץ, יהיה לך עונש, אבל לא צריך לצוות אותך שלא תאכל, בגלל שממילא לא יהיה לך, כי שבעת ימים – לוקח זמן עד שבכלל תמצא את הזן הנכון של השאור, תטעם, תראה שזה בדיוק מתאים, תטפח אותו, תרבה אותו ואז תוכל להכין ממנו לחם חדש.

שמחה רוטמן: אז בשנייה שאתה ביום הראשון לוקח את כל השאור ומשבית אותו, שבעת ימים אתה תאכל מצות.

שמחה רוטמן: לכן יש מצווה לאכול מצות ואסור לאכול חמץ – כי השבתת את כל השאור.

שמחה רוטמן: אנחנו כבר יודעים שמי שיהיה לו איכשהו, בדרך קסומה, ביום השלישי חמץ, עקץ אותנו ביום הראשון.

שמחה רוטמן: לא יכול להיות שהוא הצליח לייצר חמץ ביום השלישי, אם הוא השבית באמת וקיים כמו שצריך את מצוות השבתת השאור ביום הראשון.

שמחה רוטמן: למה זה?

שמחה רוטמן: למה אנחנו עושים את זה?

שמחה רוטמן: מה זה אומר?

שמחה רוטמן: זה אומר שבעצם כל השנה יהודי ששומר על מצוות חג הפסח, יש לו בחודש סיוון של השנה לחם שהוא לא יכול בשום צורה שהיא להגיד שזה הלחם המשפחתי שלו.

שמחה רוטמן: הוא לא יכול להגיד את המשפט שאומר אותו צרפתי עם ה-300 שנה של שאור.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי זה לחם חדש.

שמחה רוטמן: הלחם של שנת - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה ריסטרט.

שמחה רוטמן: ריסטרט, בדיוק.

שמחה רוטמן: יש סטרטר לבצק, סטרטר של השאור.

שמחה רוטמן: ריסטרט.

שמחה רוטמן: הוא לא יכול להגיד בשום צורה שהיא: מה שאני אוכל בסיוון זה הלחם הרגיל.

שמחה רוטמן: יהיה לו טעם אחר.

שמחה רוטמן: אנחנו, העם היהודי, בכל שנה – מחדש לגמרי.

שמחה רוטמן: פותחים דף חדש.

שמחה רוטמן: אפילו בדבר הכי בסיסי של החיים אין מובן מאליו.

שמחה רוטמן: מתחילים מחדש, מחכים שיגיע הזן, יגיע הזן – ברכת שמיים, יהיה לחם טוב, יהיה לחם לא טוב.

שמחה רוטמן: נתפלל – יהיה זן טוב, לא נתפלל – נצטרך לנסות הרבה עד שבסוף נמצא איזשהו זן טוב.

שמחה רוטמן: אבל לא יהיה לנו לחם שנוכל להגיד עליו שהוא המסורת שלנו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: המשך.

שמחה רוטמן: מתי הפעם היחידה בשנה שבה יהודי יכול לומר, אני עכשיו אוכל את הלחם בדיוק כמו אבותיי?

שמחה רוטמן: בליל הסדר.

שמחה רוטמן: זו הפעם היחידה בשנה שיהודי יכול לבוא ולהגיד: אני עכשיו אוכל לחם שאכלו האבות שלי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: או גם על המצות.

שמחה רוטמן: על איזה לחם הוא אומר את זה – לא "או", רק על המצות.

שמחה רוטמן: רק על המצות אנחנו יכולים להגיד את המשפט הזה.

שמחה רוטמן: על כל לחם שאנחנו אוכלים במהלך השנה אנחנו לא יכולים להגיד את הדבר הזה.

שמחה רוטמן: הלחם היחיד שאנחנו יכולים להגיד עליו שאנחנו אוכלים את הלחם של האבות שלנו, זה ביום הראשון של חג הפסח, כשאנחנו אופים מצות.

שמחה רוטמן: אנחנו לא רק יכולים להגיד זה – אנחנו אומרים את זה.

שמחה רוטמן: איך נפתחת ההגדה, החלק של המצה?

שמחה רוטמן: אנחנו אומרים "הא לחמא עניא די אכלו אבהתנא" – הינה לחם העוני שאכלו אבותינו.

שמחה רוטמן: כך נפתחת ההגדה בחלק שעוסק באכילת המצה.

שמחה רוטמן: אנחנו אומרים: עכשיו זו הפעם היחידה שאנחנו יכולים להגיד שאנחנו אוכלים לחם כמו אבותינו – רק בליל הסדר.

שמחה רוטמן: עד כאן הסברנו עכשיו למה המצה היא הלחם האמיתי של עם ישראל.

שמחה רוטמן: היא המסורת שלנו.

שמחה רוטמן: המסורת שלנו היא לא הלחם של כל השנה.

שמחה רוטמן: עד כדי כך שכדי לוודא שהדבר הזה קורה, גם אסור לאכול מהתבואה החדשה עד אחרי חג הפסח, כי התבואה החדשה – אנחנו רוצים שגם התבואה, לא רק השמרים, גם התבואה שאתה אוכל אחרי חג הפסח תהיה שונה מהתבואה שאכלת קודם.

משה ארבל: ג'ידא, אני מבטיח לך שיהיה לך גן עדן, פנטהאוז למעלה, עם כל דברי התורה שאת שומעת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני לומדת המון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני אוהבת ללמוד.

משה ארבל: כל הכבוד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: האמת היא שזה מרתק.

שמחה רוטמן: בקיצור, בכל שנה אנחנו עושים ריסטרט.

שמחה רוטמן: אנחנו חוזרים למקורות רק בחג הפסח.

שמחה רוטמן: למה המצה שלנו מיוחדת, היא האוכל של אבותינו?

שמחה רוטמן: כאשר ירדו אבותינו למצרים, הגיע יוסף לביתו של שר האופים – סליחה, לשר הטבחים, אבל היו שני שרים שהיו איתו בבית הכלא, שר האופים ושר המשקים.

שמחה רוטמן: העיסוק של מצרים, מצרים הייתה אסם התבואה של הלחם של העולם.

שמחה רוטמן: אתם יודעים שאחר כך גם באו לשם כולם בכל שנות הרעב.

שמחה רוטמן: לחם במצרים היה עניין - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון.

שמחה רוטמן: - - והוא היה עניין מאוד עמוק ושורשי.

שמחה רוטמן: כתוב שאדונו של יוסף – יוסף היה בביתו של פוטיפר – פוטיפר היה אומר לו: אני לא יודע כלום מה הולך אצלי בבית.

שמחה רוטמן: לא יודע כלום.

שמחה רוטמן: אתה אחראי על הכול.

שמחה רוטמן: דבר אחד זה רק אני: הלחם.

שמחה רוטמן: כך הפסוק אומר.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי לחם זה המסורת המשפחתית.

שמחה רוטמן: זה ה-300 שנה, זה הכבוד המשפחתי שלו.

שמחה רוטמן: כל הזמן שהיהודים היו במצרים, הם היו עבדים, ואין זמן לעבד להתפיח לחם, אז הם היו אוכלים מצות.

שמחה רוטמן: הם כל הזמן היו משועבדים, והם אמרו: יום אחד אנחנו נצא מהשעבודים האלה, אנחנו נחיה כמו שצריך.

שמחה רוטמן: אנחנו לא נאכל מצות כמו שאנחנו – אנחנו נתחיל לאכול לחם, כמו האדונים שלנו.

שמחה רוטמן: אנחנו נהיה כמוהם.

שמחה רוטמן: התורה באה ואומרת: אתם אומנם יצאתם מבית עבדים, אבל לא בשביל להיות אדונים.

שמחה רוטמן: אתם צריכים כל החיים שלכם לזכור שאתם - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לזכור.

שמחה רוטמן: אתם השתחררתם, אתם כבר לא עבדים של המצרים, אבל אתם צריכים תמיד לזכור שהייתם גרים במצרים, שהייתם עבדים במצרים.

שמחה רוטמן: אתם צריכים לזכור את זה.

שמחה רוטמן: היו כאלה שהשתמשו בזה נגדנו.

שמחה רוטמן: היו כאלו, אידיאולוגים של המשטר הנאצי, שאמרו שהיהודים אשמים כי הם הנחילו לעולם את מוסר העבדים, מוסר של חלשים.

שמחה רוטמן: כאילו, גם אם אתה מחזיק בכוח, לזכור שהיית עבד בארץ מצרים.

שמחה רוטמן: אז הלחם, המסורת שלנו – יוצאים, רוצים להכין לחם, ולא יכולים להכין לחם.

שמחה רוטמן: לחם זה של המצרים.

שמחה רוטמן: האוכל של היהודים זה מצה.

שמחה רוטמן: זה לחם שהוא לחם עוני.

שמחה רוטמן: הוא לחם - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: של צניעות.

שמחה רוטמן: - - של צניעות, הוא לחם של פשטות.

שמחה רוטמן: לכן, זה הלחם של העם היהודי.

שמחה רוטמן: לכן אנחנו חוגגים את חג הפסח – להזכיר.

שמחה רוטמן: אבל שני דברים היהודים למדו: אחד זה באמת שצריך לאכול לחם עוני, צריך להיות פשוטים בלחם.

שמחה רוטמן: אבל הם למדו עוד דבר, שאפשר גם להיות יותר מידי מתוחכמים.

שמחה רוטמן: אז מה הם עושים היום?

שמחה רוטמן: איך בכל זאת יש ליהודים לחם שאור?

שמחה רוטמן: מוכרים.

שמחה רוטמן: מוכרים את השאור לגוי בערב פסח, כדי שיהיה אחרי חג הפסח.

שמחה רוטמן: זה כאילו עקפנו, התחכמנו עם המערכת.

שמחה רוטמן: אפשר לעשות בכל זאת.

שמחה רוטמן: אבל האמת היא שבשנייה שמכרת והתנתקת מזה וזה כבר לא שלך לשבוע, אז אחר כך זה כאילו קנית בשוק.

שמחה רוטמן: זהו, זה כבר לא שלך – לא רק במובן שעקפת את המערכת.

שמחה רוטמן: זהו.

שמחה רוטמן: אתה כבר לא יכול להגיד: אני ישבתי והשגחתי על הדבר הזה, גידלתי אותו לכל אורך השנים.

שמחה רוטמן: סיפרתי שכשסיפרתי את דבר התורה הזה בפעם הראשונה, כשאמרתי את דבר התורה זה, זה היה בשביעי של פסח, ואני רואה בן אדם שמתחיל ככה עם דמעות, ואומר לי: אתה לא מבין מה אתה עושה לי, אני כבר שבוע מתגעגע לשאור שלי; הוא יושב באיזה פריזר, אני לא נוגע בו, לא האכלתי אותו, אני דואג לו מה קרה לו, אני מחכה שחג הפסח ייגמר ואני אוכל להסתכל עליו.

שמחה רוטמן: הוא התחיל לבכות.

שמחה רוטמן: אמרתי, אוקיי, הבנתי, עכשיו אני מבין למה התורה ציוותה אותנו להתרחק מהשאור, להתנתק ממנו לשבוע – כדי שנדע שאנחנו לא עבדים למצרים, ואנחנו לא עבדים ללחם שלנו ואנחנו לא עבדים לרכוש שלנו.

שמחה רוטמן: אנחנו עבדים רק של הקדוש ברוך הוא.

שמחה רוטמן: לכן חג הפסח הוא חג החירות האמיתי שעבד ה' הוא לבדו חופשי.

שמחה רוטמן: מי שרק אחראי כלפי הקדוש ברוך הוא הוא באמת אדם חופשי, ולכן זה חג החירות, שבו אנחנו אוכלים לחם של עבדים.

שמחה רוטמן: עד כאן רבע שעה שהבטחתי, בערך, לדבר התורה.

שמחה רוטמן: לכן אני באמת מקווה שניכנס לחג הפסח בשמחה.

שמחה רוטמן: קודם יהיה לנו את פורים, ואחר כך יהיה לנו את פסח.

שמחה רוטמן: דבר נוסף שאני רציתי לדבר עליו - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אגב, גם לנו יש חג באותה תקופה – עיד אל-פיטר, שזה גם - - -

שמחה רוטמן: למה בחרתי לדבר על חג הפסח ועל השאור?

שמחה רוטמן: דבר ראשון: באמת המושג של הזה של שאור, באמת גורם לאנשים, שאולי פעם לא היו – אנחנו בדור שאם אתה רוצה שמרים, אתה הולך וקונה בסופר, זה לא איזה זן משפחתי.

שמחה רוטמן: יש זן מתורבת שגידלו במפעל, ולכל הלחם יש בול את אותו הטעם ושמים בדיוק, יודעים את הכמויות, הכול מתוכנן והכול מהונדס, אז אנחנו יודעים.

שמחה רוטמן: אבל צריך לחזור לפעמים למקורות, כדי לזכור איך הדברים היו אמורים להיות ואפשר - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן.

שמחה רוטמן: למה בחרתי לדבר על חג הפסח ועל החמץ?

שמחה רוטמן: בגלל שבית המשפט העליון שלנו בכל הנושא של חג הפסח לדעתי עושה טעות קשה, קשה מאוד.

שמחה רוטמן: זה התחיל בעתירה על הנושא של הכנסת חמץ לבתי החולים, ושם, כמו בהרבה מאוד עתירות בנושא דת ומדינה, התחלקו השופטים לפי הרקע הדתי שלהם, שזה בעצם אומר – אני כבר השתמשתי בציטוט הזה של השופט האמריקאי בבית המשפט האמריקאי, השופט ניל גורסץ': בזמן הקורונה היו כל מיני צווים וכללים בארצות הברית, מקומות שהיו אסורים בהתקהלות ומקומות שמותר להתקהל בהם בתנאים שונים.

שמחה רוטמן: באחד מהמקומות אמרו, לפני כל דבר, בבתי תפילה לא תתכנסו, בכנסיות, בבתי כנסת ובמסגדים – את זה נסגור.

שמחה רוטמן: אם 100 איש מתכנסים, או אם 50 איש מתכנסים, בבית תפילה, אז זו עבירה וצריך לסגור.

שמחה רוטמן: אבל באותו זמן ממש, אם 50 איש היו מתכנסים למטרה אחרת בתיאטרון, זה היה בסדר.

שמחה רוטמן: אם מתכנסים לזה, זה בסדר.

שמחה רוטמן: אבל בתי תפילה סגרו ראשונים.

שמחה רוטמן: בתפיסה – יש סיפור שתמיד אומרים.

שמחה רוטמן: בן אדם שט בספינה, והספינה התחילה כמעט לטבוע, והקברניט אומר לו: צריך לזרוק דברים.

שמחה רוטמן: אז הוא רץ וזרק את התפילין.

שמחה רוטמן: אמרו לו, מה אתה זורק את התפילין?

שמחה רוטמן: הוא אומר, מה, פיקוח נפש דוחה הכול.

שמחה רוטמן: אמרו לו, כן, אבל יש לך כל כך הרבה דברים אחרים לזרוק קודם, למה אתה זורק את זה ראשון?

שמחה רוטמן: ככה זה היה בכל הנוגע לדיני הקורונה.

שמחה רוטמן: את בתי הכנסת סגרו ראשונים, את הכנסיות סגרו ראשונות.

שמחה רוטמן: כשבאו לשם ועתרו לבית המשפט העליון – זה טיפס גם עד בית המשפט העליון האמריקאי – בית המשפט העליון אמר:

שמחה רוטמן: אתם לא יכולים לעשות אפליה.

שמחה רוטמן: אם התקהלות של 50 איש זה מסוכן, זה מסוכן בכל מקום, אם זה לא מסוכן, למה רק בבתי כנסת וכו'?

שמחה רוטמן: הם אמרו, מה, זה האינטרס של בריאות הציבור.

שמחה רוטמן: דיברו בשם האינטרס.

שמחה רוטמן: אז השופט גורסץ' אמר:

שמחה רוטמן: מעניין איך זה יצא שתמיד האינטרס של בריאות הציבור עובד בדיוק לפי סולם הערכים של האדם החילוני.

שמחה רוטמן: איך קרה?

שמחה רוטמן: כך יצא, שזה תמיד יוצא בדיוק ככה.

שמחה רוטמן: והוא פסל להם את זה, פסל להם את הדבר הזה.

שמחה רוטמן: הוא אמר, אין דבר כזה.

שמחה רוטמן: כך, בית המשפט העליון שם פסק שאי-אפשר לעשות אפליה – זה גם הפגיעה בחופש הדת, שקבוע שם בחוקה – הוא קבע את זה.

שמחה רוטמן: אצלנו איכשהו, אם השופט רחוק מתורה ומצוות, הוא לא מבין את העניין של חמץ בפסח, ואז הוא נותן פסק דין מסוג אחד.

שמחה רוטמן: אם הוא דתי, הוא נותן פסק דין אחר.

שמחה רוטמן: איכשהו.

שמחה רוטמן: זה כמובן הכול מקצועי.

שמחה רוטמן: כמובן, הכול עובד בדיוק בפרשנות מדוקדקת של החוק.

שמחה רוטמן: אבל, איכשהו כך יוצא, שאם זה דתי הוא מבין עניין, ואם זה חילוני הוא לא מבין עניין.

שמחה רוטמן: קסם, פשוט קסם.

שמחה רוטמן: זה עד כדי כך שבדקו את זה, את הדבר הזה – לא אני; חוקרים באוניברסיטה עשו בדיקה.

שמחה רוטמן: הם ראו שזה לא ב-90% – זה ב-100% מהמקרים: כשהייתה דעת מיעוט בנושא דת ומדינה, זה היה השופט הדתי.

שמחה רוטמן: איכשהו.

שמחה רוטמן: כך יצא.

שמחה רוטמן: לכן הבעיה היא לא בעיה משפטית.

שמחה רוטמן: זה לא שיש לי מחלוקת משפטית עם השופט עמית, ואני מפרש את הפסוק, את חופש הדת ואת זה בצורה כזו, ולו יש פשוט איזו פרשנות אחרת כי הוא למד בבית ספר למשפטים שונה.

שמחה רוטמן: אותי זה מעניין, ואותו זה לא מעניין.

שמחה רוטמן: ואיך ידענו שאותו זה לא מעניין?

שמחה רוטמן: כשהוא אמר ביטוי כמו: דיאטה של מצות.

שמחה רוטמן: במקום לבוא ולהגיד "איסור אכילת חמץ".

שמחה רוטמן: הוא מכיר את הפסוקים, הוא מכיר את המושגים, וחס ושלום אף אחד לא יחשוד בו בבורות.

שמחה רוטמן: זה לא בורות.

שמחה רוטמן: זה חוסר אכפתיות.

שמחה רוטמן: לבוא להגיד במדינה יהודית, שאומרת, אנחנו רוצים – עכשיו יש עתירה בנושא צה"ל; קודם היו עתירות בנושא בתי חולים.

שמחה רוטמן: בנושא בתי חולים זה באמת, בעיניי, חוסר הבנה מוחלט של מה שקורה כשמכניסים אוכל חמץ בפסח, בזמן פסח.

שמחה רוטמן: זה אומר שיהודי שומר תורה ומצוות שמתאשפז בבית חולים בפסח לא יכול לאכול מהאוכל של בית החולים.

שמחה רוטמן: יביאו לו כלים – הוא לא יכול.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, אבל יש חולים שהם לא יהודים.

שמחה רוטמן: לא, לא.

שמחה רוטמן: אין בעיה.

שמחה רוטמן: אבל אין חולה – אני לא מכיר אף חולה שחייב לאכול לחם.

שמחה רוטמן: אני לא מכיר אף אחד כזה.

שמחה רוטמן: לעומת זאת, אני יודע שחייבים לאכול משהו.

שמחה רוטמן: בשנייה שנכנס לתוך בית חולים חמץ בזמן חג הפסח – אני לא מדבר על מה שהיה קודם – ומישהו שם את זה ומחמם במיקרו על איזו צלחת של בית החולים משהו עם חמץ, באותה שנייה יהודי שומר תורה ומצוות שרוצה להקפיד, לא יכול לאכול שום דבר שיגישו לו בבית החולים הזה.

שמחה רוטמן: הוא פשוט לא יכול לאכול.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הם יכולים גם לייצר שני מטבחים.

שמחה רוטמן: יכול להיות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, זו גם אופציה.

שמחה רוטמן: זו גם אופציה.

שמחה רוטמן: השאלה היא אם יש יכולת, וגם יכולת כלכלית, לייצר את ההפרדה הזאת, להקפיד עליה, ולהעמיד משגיחים על זה – הכול כי בן אחד לא יכול להתאפק ולא לאכול לחם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, אבל מצד שני אי-אפשר גם להכריח - -

שמחה רוטמן: אפשר בבית חולים לבוא ולהגיד - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: - - חולים שהם ערבים, כאילו, לאכול מצה.

שמחה רוטמן: לא, לא.

שמחה רוטמן: אף אחד לא רוצה.

שמחה רוטמן: לא חייבים לאכול מצה.

שמחה רוטמן: יש כל כך הרבה דברים לאכול בפסח שהם לא מצה.

שמחה רוטמן: אז התשובה היא - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: בסדר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל חולים ערבים בפסח - -

שמחה רוטמן: שנייה.

שמחה רוטמן: אני רוצה - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: - - רוצים לאכול לחם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אין מה לעשות.

שמחה רוטמן: אז הם רוצים.

שמחה רוטמן: השאלה היא: לבית חולים כל אחד יכול להביא מה שהוא רוצה?

שמחה רוטמן: לא.

שמחה רוטמן: התשובה היא: לא.

שמחה רוטמן: יש הרבה דברים שאני לא יכול להביא לבית חולים, מהרבה סיבות, אגב.

שמחה רוטמן: אגב, פה לכנסת – לא בית חולים – שהוא מקום העבודה של חלק מהאנשים פה, אם בן אדם רוצה להכניס בקבוק אלכוהול, לא נותנים לו.

שמחה רוטמן: היום ניסו, ביקשתי שעוזרים שלי יביאו משלוח מנות, לקנות משלוח מנות, והיה שם בקבוק יין – עיכבו אותם שעה בכניסה.

שמחה רוטמן: אמרתי להם: בסדר, אני אלך, לי מותר.

שמחה רוטמן: לי יש חסינות.

שמחה רוטמן: אני צריך חסינות של ח"כ כדי להכניס את המשלוח מנות.

שמחה רוטמן: לא ישתו אותו פה, לא יאכלו אותו פה, הוא בבקבוק סגור עטוף בסרט – לא, כי יש כללים שאסור להכניס לפה כל מיני דברים.

שמחה רוטמן: גם עם חסינות של חבר כנסת בדקו אותי בכניסה כי הבאתי טייק אווי.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי מבינים שכולם צריכים אחר כך לאכול פה – מתוך ההתחשבות.

שמחה רוטמן: אז עכשיו אני אומר שלטעמי, אם היינו אומרים – יש בעיה.

שמחה רוטמן: וזה לא, וזה גם מבחירה של בית החולים.

שמחה רוטמן: אם לבן אדם נורא נורא חשוב, אז אומרים: בחג הפסח, אם אתה הולך להתאשפז – לא, ואם התאשפזת – לא נורא.

שמחה רוטמן: אני לבית חולים לא מצליח להכניס כל דבר שאני רוצה.

שמחה רוטמן: זה לא עובד ככה.

שמחה רוטמן: יש כללים.

שמחה רוטמן: שוב, מה עומד כנגד מה?

שמחה רוטמן: אתה חייב לאכול לחם?

שמחה רוטמן: אתה לא חייב לאכול לחם.

שמחה רוטמן: אני חייב לאכול משהו?

שמחה רוטמן: לא אוכל לאכול כלום בבית החולים.

שמחה רוטמן: יכינו לי אוכל בבית החולים – אני לא אוכל לאכול כלום, שום דבר, גם לא דבר שהוא בטוח כשר לפסח, בגלל שהכלים יהיו בעייתיים.

שמחה רוטמן: אבל חוסר הרגישות של שופטי בג"ץ בנושא הזה גרם למצוקה מאוד קשה בבתי החולים להרבה מאוד אנשים.

שמחה רוטמן: יכול להיות שאם יעשו אזור מיוחד, שאם אתה מביא אוכל מבחוץ תשב וכו' – אבל גם קודם הוא היה יכול לעשות את זה באזור מיוחד לפני הכניסה, לפני הבודקה.

שמחה רוטמן: אז מה?

שמחה רוטמן: אז עכשיו זה מעבר לבודקה.

שמחה רוטמן: נו, זכויות אדם.

שמחה רוטמן: חבר'ה, מזל שחוקקנו את חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו לטובת העברת הבודקה.

שמחה רוטמן: פעם הבודקה הייתה פה, ועכשיו פה.

שמחה רוטמן: באמת בזה בית המשפט העליון של מדינה יהודית בחר להתעסק.

שמחה רוטמן: נו, מזל שיש.

שמחה רוטמן: עכשיו, זה צה"ל.

שמחה רוטמן: בצה"ל יש פקודה, יש חוק, יש מנהג של 70 שנה שהכשרות נשמרת בצה"ל.

שמחה רוטמן: חייבים לשמור כשרות בצה"ל.

שמחה רוטמן: שוב, אף אחד לא שאל אותי אם ללכת לצבא – הכריחו אותי.

שמחה רוטמן: ברוך השם, גם בחרתי; אותי ספציפית לא, כי אני גם התנדבתי.

שמחה רוטמן: אבל אנשים אחרים – אתה חייב ללכת לצה"ל.

שמחה רוטמן: ועכשיו מה, אני לא אוכל לאכול אוכל בצה"ל, כי עכשיו נותנים להכניס חמץ בחג הפסח.

שמחה רוטמן: אני הייתי בצבא מש"ק דת, את יודעת כמה כסף ומאמץ השקיע צה"ל כדי להכשיר את המטבחים של הבסיס.

שמחה רוטמן: זה לא פשוט.

שמחה רוטמן: יש כלים ענקיים שצריכים הכשרה מיוחדת, ויש דברים שמותר להשתמש בהם ואסור להשתמש בהם.

שמחה רוטמן: יש מבצע פסח, מגייסים אליו אנשי מילואים, זה לא צחוק, כדי שבפסח – הצבא צועד על קיבתו – צה"ל יוכל לשמור כשרות גם בפסח.

שמחה רוטמן: זו חתיכת אירוע.

שמחה רוטמן: ויושבים שופטי בג"ץ ואומרים: מה, אנחנו מכריחים בן אדם בדיאטה?

שמחה רוטמן: הזכות החוקתית לאכול לחם.

שמחה רוטמן: לא מכיר, לא כתוב, אין זכות כזאת.

שמחה רוטמן: עכשיו מה, מדובר על צה"ל.

שמחה רוטמן: אותו צה"ל שלפני כמה זמן בן אדם הגיש עתירה שהוא רוצה לגדל זקן.

שמחה רוטמן: זה משהו שהוא הרבה יותר האופי של האדם.

שמחה רוטמן: יש גם אנשים שמקבלים היתר זקן.

שמחה רוטמן: בן אדם אומר, אני כל החיים שלי גידלתי זקן, אני רוצה להמשיך להיראות כמו שאני נראה.

שמחה רוטמן: אמרו לו: לא, זקן זה משמעת, צריך אחידות.

שמחה רוטמן: אז צריך אחידות בזקן וצריך אחידות בנעליים וצריך אחידות במדים וצריך אחידות בכומתה, ואומרים לך לעמוד בשלשות ולא בחי"ת ולא ברביעיות ולא בטי"ת.

שמחה רוטמן: שלשות וחי"ת, זו הצורה.

שמחה רוטמן: יש לך – ולא כל אחד מביא את הנשק שלו ולא כל אחד מביא.

שמחה רוטמן: אנחנו לא פלנגה.

שמחה רוטמן: שוללים לי את החירות לשלוש שנים, אומרים לי, תילחם, אומרים לי לסכן את החיים, עושים לי משמעת, ואם אני קורא למפקד בשם הפרטי אני נשאר שבת – זה בסדר, זה לא פגיעה בחירות, כולם מבינים שבצה"ל יש פגיעה.

שמחה רוטמן: אבל אם לא ייתנו לי לאכול לחם בתוך הבסיס בפסח, אוי, זו פגיעה נוראית בכבוד האדם, אי-אפשר, פשוט אי-אפשר.

שמחה רוטמן: זה לא רציני.

שמחה רוטמן: מה, באמת, אין לכם אנושיות?

שמחה רוטמן: בקיצור, כשחשוב אז חשוב, כשלא חשוב אז לא מוכנים להקריב בשביל זה שום דבר.

שמחה רוטמן: ולצערי, במקום ששופטי בית המשפט העליון של מדינת ישראל יכירו את הערך של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שזה אומר, כן, הפרהסיה.

שמחה רוטמן: במדינת ישראל חוקקו את חוק החמץ.

שמחה רוטמן: אז נכון, באזורים שבהם יש רק אנשים לא יהודים, או שהרוב שלהם לא יהודים, אף אחד לא אומר.

שמחה רוטמן: אני לא יודע, לא נראה לי שבאום אל-פחם מחלקים דוחות על פיתות.

שמחה רוטמן: אולי יש דברים שאני אגלה, אבל לא נראה לי.

שמחה רוטמן: וגם בתוך ירושלים יצא שנסעתי בשכונת בית צפאפא בחג הפסח וראיתי שם מסתובבים עם פיתות, והכול בסדר, ובייגלה, ואף אחד לא מתלונן, כי זו שכונה ערבית והכול בסדר.

שמחה רוטמן: זה נקרא דו-קיום, זה נקרא כבוד הדדי, הכול בסדר.

שמחה רוטמן: אבל בצבא ההגנה לישראל, שחייב על פי חוק ועל פי פקודה לשמור כשרות, איך עתירה כזאת עוברת את המזכירה של בית המשפט העליון?

שמחה רוטמן: יש עתירות שאני שואל למה השופט לא דחה אותן על הסף; יש עתירות שאני אומר שאני לא מבין איך המזכירה לא דחתה אותן על הסף, אין המאבטח בכניסה לא אמר לבן אדם שמגיע עם עתירה כזאת: אדוני, התבלבלת.

שמחה רוטמן: והעתירה מהסוג הזה, וזה שבית המשפט עוד בכלל דן בה, וזה שבית המשפט העליון עוד מתבטא כפי שמתבטאים חלק משופטיו, זה מראה לי שאולי כדאי שהם יחשבו קצת יותר מה הלחם שאכלו אבותיהם, שיתגאו קצת פחות, שיזכרו שאבות אבותינו היו עבדים במצרים ושעבד ה' הוא לבדו חופשי, ושלא כדאי לפגוע בדבר שהופך את מדינת ישראל ממדינה ככל המדינות למדינתו היחידה של העם היהודי, למדינת הלאום של העם היהודי, שאלו סממני הזהות שלנו.

שמחה רוטמן: חוסר הרגישות שבית המשפט העליון מגלה בסוגיות דת ומדינה, לצערי, פעם אחר פעם – השבוע דיברתי על זה גם בפעם הקודמת שדיברתי:

שמחה רוטמן: אני חושב שדווקא מנסור עבאס גילה השבוע הבנה, שאולי כדאי שהוא יעביר איזה קורס לשופטי בג"ץ, שבנושאים שאתם לא מבינים בהם, שהם שייכים לדת שאתם לא שומרים אותה או שאתם לא מכבדים אותה, אל תתעסקו.

שמחה רוטמן: כל אחד ישמור על המסגרת שלו.

שמחה רוטמן: אז כשיהיו החלטות בנוגע – פעם היו מכנים את אהרן ברק, שהיה נשיא בית המשפט העליון, האדמו"ר החילוני.

שמחה רוטמן: אני לא אתערב לדת החילונית באיך שהם שומרים את המצוות שלהם, ושלא יתערבו, בבקשה, לנו איך אנחנו שומרים את המצוות שלנו.

שמחה רוטמן: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אופיר כץ – אינו נוכח.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: ערב טוב, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שזו הפעם הראשונה שאני מדבר כשאת מנהלת את הישיבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אכן.

מיכאל מלכיאלי: אז אני רוצה לאחל לך בהצלחה בתפקיד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה, תודה.

מיכאל מלכיאלי: בתפקידים.

מיכאל מלכיאלי: בתפקיד ובתפקידים.

מיכאל מלכיאלי: אז האמת היא שאני הייתי מאוד מאוד שמח שהיו מאפשרים לי הרבה יותר זמן מאשר חצי שעה, אבל הבנתי - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: חצי שעה זה מאוד מכובד.

מיכאל מלכיאלי: כן, אבל הבנתי שצמצמו אותנו לחצי שעה.

מיכאל מלכיאלי: ואני ברשותך, גברתי היושבת בראש, רוצה להעניק את חצי השעה הזאת לא בשבילי, לא לדברים שלי חשובים, אלא לדברים שלעם ישראל חשובים.

מיכאל מלכיאלי: ואני חושב שלא תמיד יש לעם ישראל, לאנשים, לאזרחים, את האפשרות שהשאלות שלהם, מה שבאמת כואב להם, יישמע במליאה, ייכתב בספרי דברי הימים.

מיכאל מלכיאלי: לא לכולם יש האפשרות.

מיכאל מלכיאלי: אז אני באמת רוצה להגיד הרבה הרבה תודות לשני חברים טובים, אחד בשם דניאל פרץ, שהוא נקרא מנהל קבוצת מטבחון, והרב אברהם דוד, מנהל דרך המלך.

מיכאל מלכיאלי: אני אמרתי להם, אתם יכולים לפנות לציבור ולשלוח לי שאלות תוך כדי נאום.

מיכאל מלכיאלי: אם יש לכם שאלות על המושב, על התנהלות הכנסת, על מה שהיה כאן במושב האחרון, אתם תשלחו לי, ואני אשתדל בחצי השעה הזאת לענות לכם.

מיכאל מלכיאלי: והם צופים בנו עכשיו, צופים בי מנסה לענות להם, צופים בך כמנהלת הישיבה, ולאט-לאט אנחנו ננסה להסביר להם מה היה כאן בחצי השנה האחרונה.

מיכאל מלכיאלי: אז דניאל פרץ שואל שאלה, ואני אקריא אותה: אנחנו כבר באמצע שנה, ואלפי הורים משלמים למעון כמעט מחיר מלא, כ-1,200 שקל בכל חודש.

מיכאל מלכיאלי: למה עדיין לא מסדרים את הדרגות למעונות היום?

ינון אזולאי: - - -

מיכאל מלכיאלי: או, תראי מה זו לויאליות ש"סית אמיתית.

מיכאל מלכיאלי: חבר הכנסת ינון אזולאי, במקום ללכת לישון כמו 119 ח"כים, הגיע לשמוע את מה שאני אומר.

ינון אזולאי: 117, גם היושבת-ראש פה.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: אז דניאל פרץ שואל באמת מה קרה למעונות היום.

מיכאל מלכיאלי: אז דניאל, תראה, אני מכיר את נושא מעונות היום.

מיכאל מלכיאלי: חבר הכנסת אזולאי עוקב גם, בדבקות ובצורה מאוד מאוד עניינית.

מיכאל מלכיאלי: צריך להגיד גם מילה טובה למנהל האגף.

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: גם בוועדת הכספים ינון אזולאי מאוד מקפיד להעלות את הנושא של מעונות היום, נכון?

מיכאל מלכיאלי: נכון, נושא המעונות.

מיכאל מלכיאלי: אני גם אגיד מילה טובה למנהל האגף, מר מדינה, שאני יודע שהוא באמת עושה עבודה טובה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לצערנו הרב, עד שמשרד התמ"ת, ואחרי זה משרד החינוך, קיבל את האחריות לטפל במעונות ומשפחתונים - - -

ינון אזולאי: אני רוצה לתקן את כבודו – זה תמ"ת, כלכלה, עבודה ורווחה וחינוך, עבודה ורווחה.

מיכאל מלכיאלי: טיול שלם, יפה.

ינון אזולאי: טיול שנתי, טיול של כמה שנים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: שיטעם מכל העולמות.

מיכאל מלכיאלי: המון המון דברים קרו לממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אחד הדברים המאוד-משמעותיים, שבאמת עיכבו את כל הנושא של המשפחתונים והמעונות, זה הטירוף הבלתי-מוסבר של שר האוצר, שקיבל החלטה מאוד מקצועית, לטענתו, לגרום לאלפי נשים חרדיות לעזוב את מקום עבודתן.

מיכאל מלכיאלי: בדרך כלל שר אוצר, התפקיד שלו להכניס אנשים למעגל העבודה.

מיכאל מלכיאלי: שר האוצר שלנו החליט בצורה מאוד משונה ומקצועית, אני את הנשים החרדיות רוצה להוציא ממקום העבודה.

מיכאל מלכיאלי: כמה שהם עניים ועניות, יהיו עוד יותר עניים.

מיכאל מלכיאלי: איך אני עושה את זה?

מיכאל מלכיאלי: רק אם ההורים שניהם עובדים.

מיכאל מלכיאלי: הוא, הרי ליברמן מכיר את הציבור החרדי, הוא היה חלק מאיתנו.

מיכאל מלכיאלי: התקופה שקיבלו הכי הרבה פטורים מצה"ל הייתה כשהוא היה שר הביטחון.

מיכאל מלכיאלי: הוא ישב עם הקיצונים בציבור החרדי כדי להדיח ראש עיר חילוני בירושלים כדי להכתיר ראש עיר – שהוא מצוין, שאין כמותו.

מיכאל מלכיאלי: אבל זה היה האיש, והוא הכיר את ההוויה שלנו והוא ידע שאברך חרדי לא יעזוב את הכולל לטובת כסף של סבסוד מעונות, לא יקרה.

מיכאל מלכיאלי: אז מה בחר ליברמן?

מיכאל מלכיאלי: שהנשים החרדיות יעזבו את מקום העבודה שלהן.

מיכאל מלכיאלי: אז דניאל, תשמע, אתה צודק בטענה שלך.

מיכאל מלכיאלי: יש עיכוב, והוא לא מוסבר, כי לקח להם המון זמן להתחיל להיכנס להליך של הסבסוד.

מיכאל מלכיאלי: אבל בעזרת השם, כשאנחנו נחזור, אז תחזור יחד איתנו האפשרות לקבל הנחה גם אם רק האימא עובדת והאבא יושב ולומד תורה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נעבור לשאלה השנייה.

מיכאל מלכיאלי: חיים צאיג, הוא שואל: מדוע לנוער החרדי, לפחות לנוער המתמודד, אין עדיין מקום שנקרא כפר נוער, כמו שיש בבן שמן, עם שטחים ומבנים ותקציבים?

מיכאל מלכיאלי: הוא שואל אותי למה.

מיכאל מלכיאלי: אז קודם כול, הזכרת את בן שמן, בן שמן הוא מקום שהוא מאוד אהוב עליי.

מיכאל מלכיאלי: פעם בשנה ביום כיפור אני החזן שם, הרבה שנים, מאוד אוהב את המקום.

מיכאל מלכיאלי: השאלה שלך היא במקום, ואין ספק שיכול להיות שצריכים לחשוב בצורה מקצועית על כפר נוער חרדי לנוער המתמודד.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שהציבור שלנו עשה תהליך מאוד מאוד משמעותי בשנים האחרונות בכך שהרבה יותר מסגרות מקצועיות ואמיתיות קמו.

מיכאל מלכיאלי: והדבר הזה מוביל אותנו לשאלה איך תמיד אפשר לעזור יותר לנוער הזה, כי בסוף הנוער הזה הוא נוער טוב, הוא נוער שצריכים לעזור לו.

מיכאל מלכיאלי: אבל עצם שאלתך על כפר הנוער, השאלה במקומה.

מיכאל מלכיאלי: אשר מלול שולח לי שאלה, ואני רוצה להקריא אותה: תקופת הקורונה, נראה שהסתיימה, אבל ברכבת ישראל בחרו שלא להחזיר את קווי הלילה לדרום.

מיכאל מלכיאלי: יש טיסות, ואין שום דרך להגיע בתחבורה הציבורית לנתב"ג, וגם במשך היום הרכבות בכל שעה במקום בכל חצי שעה.

מיכאל מלכיאלי: מה ניתן לעשות בנדון?

מיכאל מלכיאלי: אשר מלול, אתה צודק בשאלתך.

מיכאל מלכיאלי: לצערי, משרד התחבורה מנוהל בלי שר, כי השרה שנמצאת בראשות משרד התחבורה עסוקה עכשיו במיזוג האוויר של התחבורה הציבורית.

ינון אזולאי: מיזוגית.

מיכאל מלכיאלי: מיזוגית.

מיכאל מלכיאלי: שיתאים גם לנשים וגם לגברים.

מיכאל מלכיאלי: עסוקה בהכול חוץ מענייני המשרד.

ינון אזולאי: עסוק – עסוקה.

מיכאל מלכיאלי: עסוק – עסוקה.

מיכאל מלכיאלי: אבל אני, בעזרת השם, אציף את הנושא שלך מול מנכ"ל משרד התחבורה, מול הצוות המקצועי, כי אני חושב שאנחנו – ודאי אנחנו בש"ס, אבל ודאי חברי האופוזיציה האחראיים, וגם חלק מהקואליציה – דאגנו שיהיה סדר בנושא הקורונה.

מיכאל מלכיאלי: לא יכול להיות שזו תהיה הפקרות, אבל הורכבה כאן ממשלה מאוד מאוד משונה, שחלקה מורכבת מאנרכיסטים, ממכחישי קורונה, ולכן ממשלת ישראל לא יכלה לעשות הרבה הגבלות.

מיכאל מלכיאלי: אבל מה שהם כן יכלו לעשות, כמו לבטל רכבות, להזיק לאנשים שאין להם רכב פרטי, אז הם עשו.

מיכאל מלכיאלי: אז לזכור לתקן, את זה הם לא עשו.

מיכאל מלכיאלי: אבל שאלתך במקומה.

מיכאל מלכיאלי: יובל צייטלין שואל: איך אפשר ביטול סעיף הנכד באופן מהיר ולאסור פתיחת עסקים בשבת ברחבי המדינה, למעט מקומות לא יהודיים?

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לענות על השאלה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: תראה, לצערנו הרב, אנחנו נמצאים תחת ממשלה שקיבלה החלטה מאוד מאוד ברורה מבחינתה – כל מה ששייך להיותנו מדינה יהודית – לבטל את זה.

מיכאל מלכיאלי: הייתה פעם מדינה יהודית – החוקים, היה פה סדר, בוודאי בפרהסיה, ודאי בציבור.

מיכאל מלכיאלי: הייתה נראות לשבת, ידעו שבמרחב הציבורי שבת לא תיראה כמו שישה ימים.

מיכאל מלכיאלי: ידעו שבבתי החולים לא יאכלו חמץ.

מיכאל מלכיאלי: ידעו שבצה"ל תהיה הקפדה יתרה על חמץ.

מיכאל מלכיאלי: ידעו – השתדלו בכל אופן – להעלות יהודים דווקא לארץ.

מיכאל מלכיאלי: ידעו שגיור יהיה על פי ההלכה המסורה 3,000 שנה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לצערנו הרב, בחודשים האחרונים השתלט על ממשלת ישראל אדם שאין לו אמון ציבור, רואים את זה בכל הסקרים, והדבר היחיד שהוא מביא דבק מאחד בקואליציה הזאת, למעט – גברתי היושבת בראש פעם אחת עשתה ג'סטה כלפי הציבור היהודי הדתי במדינת ישראל, אבל מה שמאחד את הממשלה הזאת אלו דברים שהם אנטי דתיים.

מיכאל מלכיאלי: הרי בדברים כלכליים יש המון מחלוקות ביניהם – תראי את הפנסיות, תראי על - - -

ינון אזולאי: חבר הכנסת, אתה הזכרת את חברתנו היושבת-ראש.

ינון אזולאי: היא - - - משהו לטובת עם ישראל, לטובת היהודים, והקדוש ברוך הוא שילם שכרה מיד.

מיכאל מלכיאלי: מיידית.

ינון אזולאי: מיידית.

מיכאל מלכיאלי: אגב, צריך לדעת - - -

ינון אזולאי: אנחנו מברכים אותה ומפרגנים לה, זה מגיע לה בכל מצב - - - בכל מצב.

ינון אזולאי: היא מיוחדת.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו אמרנו שכאן בקואליציה שלנו – ינון אומר:

מיכאל מלכיאלי: פעם היה צריך להיות בעל אמונה לראות את הקדוש ברוך הוא.

מיכאל מלכיאלי: פה הכול מיידית, למה?

מיכאל מלכיאלי: אם אחד עושה בלגן בקואליציה – מקבל שגריר, מיידית, הוא לא צריך לחכות - - - סיפורים.

ינון אזולאי: הרב מלכיאלי, אני רוצה שתדגיש את האמת, שיש כאלה שראויים לזה.

מיכאל מלכיאלי: אני בעד.

מיכאל מלכיאלי: אני בעד, חד-משמעית.

מיכאל מלכיאלי: חד-משמעית.

מיכאל מלכיאלי: בעניין הזה אין דיון.

ינון אזולאי: זה אני רוצה שייאמר לפרוטוקול.

מיכאל מלכיאלי: ייאמר לפרוטוקול, חד-משמעית.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו בכנסת נצטער שלא תהיי כאן, אבל אנחנו מאחלים לך הצלחה בשליחותך, ובכל מקום שתהיי, שיהיה לך רק טוב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה.

מיכאל מלכיאלי: אבל זה יפה.

מיכאל מלכיאלי: תראי, שר החוץ שלנו בסך הכול הוא אדם בסדר גמור – מסתובב כאן, מבטיח לאנשים תפקידים, ג'ובים.

מיכאל מלכיאלי: יש שמועות.

מיכאל מלכיאלי: הוא פשוט יושב פה – מעולם לא היה שר חוץ שכל היום היה בכנסת.

מיכאל מלכיאלי: תמיד שר החוץ עסוק במדיניות חוץ.

מיכאל מלכיאלי: בנט, שמסכן, לא מצליח להתמודד עם התיווכים בתוך הקואליציה, הולך לתווך בין מעצמות, והחליפי שלו, במקום להתעסק במה שבנט מתעסק, הוא יושב עם חברי קואליציה – לפי הפרסומים – מבטיח לשקד סוכנות, מבטיח לאבידר שגריר.

מיכאל מלכיאלי: מבטיח.

מיכאל מלכיאלי: אני עובר לשאלה הבאה.

מיכאל מלכיאלי: רגע, בקשר לשאלה של צייטלין, ובכן, אחרי קואליציה מהסוג הזה – אתה באת באמצע, אני רוצה להגיד לך, אנחנו עכשיו עושים שאלות עם מאזינים.

מיכאל מלכיאלי: אם יש שאלות, אפשר לשלוח.

מיכאל מלכיאלי: שלמה הלל שואל: איך ניתן להתחשב יותר בהורים עם שני ילדים על הרצף האוטיסטי ועוד ילד עם מגבלה?

מיכאל מלכיאלי: מתי נקבל ברשויות המקומיות, בארנונה, בחברת חשמל וכולי, הנחות?

מיכאל מלכיאלי: האמת היא, השאלה שלך מאוד נכונה, והייתה לי הצעת חוק בעניין הזה, ולצערי הרב, הממשלה הזאת דחתה את הצעת החוק.

מיכאל מלכיאלי: כי הם לא ראו כל כך בעין טובה את האפשרות לעזור - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: איזו הצעת חוק?

מיכאל מלכיאלי: החוק הרי אומר שאם יש משפחה עם ילד אחד שהוא על הרצף או דברים מסוימים, הוא מקבל 30%.

מיכאל מלכיאלי: אבל אם יש שני ילדים?

מיכאל מלכיאלי: לא מגדילים לו את ההנחה.

מיכאל מלכיאלי: הרי זה ברור שכשיש שני ילדים, הצרכים הגדלים, העלויות, האפשרות לצאת למקומות העבודה הרבה יותר קטנה.

מיכאל מלכיאלי: המדינה לא מכירה במושג הזה.

מיכאל מלכיאלי: מבחינת המדינה, אם יש ילד אחד או שלושה או חמישה ילדים – אותו דבר.

מיכאל מלכיאלי: טוב.

מיכאל מלכיאלי: הקואליציה שלנו למשל מאוד דאגה – ראש הממשלה דאג לתוכים, זאת שם לחתולות.

מיכאל מלכיאלי: ילדים פחות היו באג'נדה.

מיכאל מלכיאלי: יוסף מלאכי שואל: למה לא דואגים להעלאת מלגת האברכים?

מיכאל מלכיאלי: למה אף אחד לא נלחם על זה כיום?

מיכאל מלכיאלי: השאלה היא, יוסף, תראה, צריך להבין שאנחנו נמצאים בממשלה שהערך ללימוד התורה וללומדי התורה הוא מאוד מאוד קטן, לצערנו.

מיכאל מלכיאלי: איך כתוב?

מיכאל מלכיאלי: המדרש אומר שבאחרית הימים – הזוהר הקדוש כותב.

מיכאל מלכיאלי: את יודעת מה זה ספר הזוהר?

מיכאל מלכיאלי: רבי שמעון בר יוחאי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, זו קבלה, נכון?

מיכאל מלכיאלי: קבלה.

מיכאל מלכיאלי: הוא כותב שלפני הסוף, לפני שהמשיח יבוא, שזה סוף העולם, ואז בית המקדש יבנה, וזה כבר לא יהיה פה, מה יהיה?

מיכאל מלכיאלי: לומדי התורה יהיו נבזים.

מיכאל מלכיאלי: יבזו את לומדי התורה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: למה?

מיכאל מלכיאלי: למה יבזו?

מיכאל מלכיאלי: כי בסוף כל הרוע מגיע.

מיכאל מלכיאלי: כששותים את הקפה, בהתחלה זה טוב, אחרי זה יש בוץ.

מיכאל מלכיאלי: תמיד בהתחלה – לפני עלות השחר זה החושך הכי גדול שיש.

מיכאל מלכיאלי: אז לפני הסוף, לפני שהמשיח יבוא, לומדי התורה, שהם צריכים להיות הכי חשובים שיש, אלה אנשים שלא מקבלים הרבה כסף, עוזבים את כל הנאות העולם הזה ורק יושבים ולומדים תורה, תורת השם – יבזו אותם.

מיכאל מלכיאלי: במשך שנים כיבדו אותם מאוד.

מיכאל מלכיאלי: הממשלה הזאת מאוד לא מכבדת אותם, אפילו קצת מבזה אותם.

מיכאל מלכיאלי: לכן אני אומר שממשלה כזאת, בסך הכול - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אם ככה, המשיח - - -

מיכאל מלכיאלי: מאוד קרוב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מאוד קרוב.

מיכאל מלכיאלי: מאוד מאוד קרוב.

מיכאל מלכיאלי: את שוקלת לבטל את הנסיעה?

מיכאל מלכיאלי: את לא שוקלת.

מיכאל מלכיאלי: טוב.

מיכאל מלכיאלי: אבל הוא מאוד מאוד קרוב.

מיכאל מלכיאלי: לפי כל התחזיות, מאוד קרוב.

מיכאל מלכיאלי: אם את רוצה, אחרי זה אני אאריך לך מאוד באורך, יש הרבה הרבה סימנים שנכתבו בגמרא לפני 2,000 שנה.

מיכאל מלכיאלי: חלק מהספרים לפני 2,000, לפני 1,600 שנה.

מיכאל מלכיאלי: כל מה שכתבו מתקיים אחד לאחד היום.

מיכאל מלכיאלי: דברי נבואה.

מיכאל מלכיאלי: בנט מאוד עוזר לזה, דרך אגב.

מיכאל מלכיאלי: כתוב למשל שהיוקר יאמיר.

מיכאל מלכיאלי: הכול יהיה יקר.

מיכאל מלכיאלי: יהיה קשה מאוד לתפקד מבחינה כלכלית.

מיכאל מלכיאלי: מעולם לא היה כל כך קשה לעם ישראל כמו עכשיו.

מיכאל מלכיאלי: אולי ליברמן רוצה לקרב את המשיח.

מיכאל מלכיאלי: אי-אפשר לדעת.

מיכאל מלכיאלי: יוסי סלומון שואל: לגבי עונש מוות לחבלים – דעתך על החוק בבקשה, ואם אתה מתכוון להעלותו בקרוב.

מיכאל מלכיאלי: האמת היא שאת החוק הזה העלה בזמנו שר החוץ – האוצר, הוא היה חוץ, ביטחון, הסתובב איפשהו.

מיכאל מלכיאלי: אז הוא רב עם הערבים, עכשיו הוא עבר לחרדים.

מיכאל מלכיאלי: דב מבני ברק שואל: למה מתקצבים 20 מיליון לחתולים, ואילו על חשמל ומזון מעלים מחירים?

מיכאל מלכיאלי: שאלה טובה.

מיכאל מלכיאלי: אין לי תשובה.

מיכאל מלכיאלי: מה אני עונה לו? אין תשובה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תנסה.

מיכאל מלכיאלי: אין לי תשובה.

מיכאל מלכיאלי: למה לחתולים יש כסף, ולחשמל אין?

מיכאל מלכיאלי: אין לי תשובה, השאלה במקומה.

ינון אזולאי: אני מציע שתשאל שאילתה, והשרה או השר יענו לך.

מיכאל מלכיאלי: שניאור ראוכברגר שואל: איך מתמודדים חברי הכנסת שלנו, בוחרי ש"ס, מול הזנחת מערכת החינוך החרדית, ובמיוחד בתחום החינוך הבלתי-פורמלי הנצרך כל כך, בהשוואה לחברה הערבית, שמתוקצבת במיליארדים?

מיכאל מלכיאלי: אני לא מכיר את התקצוב בחינוך הבלתי-פורמלי במגזר הערבי.

מיכאל מלכיאלי: אני כן יכול לומר שהרשויות המקומיות קצת מאזנות את האפליה הממשלתית.

מיכאל מלכיאלי: הרי ילד שהוא לא דתי לומד בחינוך הממלכתי, מקבל 100% תקצוב.

מיכאל מלכיאלי: הוא לומד בבנייני פאר.

מיכאל מלכיאלי: הילד שלי, למשל, לומד בקרוואנים; חלקם.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: כי מוסדות הפטור החרדים לא מקבלים מהמדינה את מה שאחרים מקבלים.

מיכאל מלכיאלי: זו אפליה – מובנית בתקצוב, בהרבה הרבה דברים.

מיכאל מלכיאלי: אבי קדוש מאשדוד שואל – הינה, שמע אשדוד, ינון מתעורר.

ינון אזולאי: לא - - - אבי קדוש, אם אתה יכול לשלוח לו – אם זה אותו אחד שאני מתכוון.

מיכאל מלכיאלי: אבי קדוש, האם אתה מי שינון התכוון?

מיכאל מלכיאלי: האם אתם מתחייבים שלא תשבו בממשלה שלא מתחייבת לתקן את כל הצרות-צרורות, המיסים שהממשלה האכזרית הזאת מפילה על האזרחים?

מיכאל מלכיאלי: שאלה קשה.

מיכאל מלכיאלי: התשובה היא מאוד מאוד ברורה וקלה.

מיכאל מלכיאלי: מי שיסתכל על ההיסטוריה של ש"ס בקואליציות מאז קומה של ש"ס יודע שש"ס מעולם לא ישבה בקואליציה שהעלו מיסים בצורה דרקונית כל כך.

מיכאל מלכיאלי: מעולם.

מיכאל מלכיאלי: יתרה מזו, לש"ס, בכל שנות קיומה, 30 וכמה שנים, תמיד הייתה אוזן קשבת לצרכים של החברה החלשה, ערבים וחרדים.

מיכאל מלכיאלי: אני אגיד לך, אני פוגש ראשי רשויות ערבים.

מיכאל מלכיאלי: אמרו לי שמעולם, מעולם, לא הייתה עדנה לאותן רשויות מקומיות כמו התקופה שהשר אריה דרעי היה שר הפנים, הנגב והגליל.

מיכאל מלכיאלי: מעולם.

מיכאל מלכיאלי: כי הוא ידע לקחת את הקולות הקוראים, לתעדף אותם לסוציו 1, 2, 3.

מיכאל מלכיאלי: מה קורה היום בממשלה שלנו?

מיכאל מלכיאלי: לוקחים קולות קוראים למרכזי צעירים, אבל רוצים מצ'ינג.

מיכאל מלכיאלי: תגידי לי, ברשויות שאת מגיעה מהן, לרשויות יש כסף להביא מצ'ינג?

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, בוודאי שלא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה חלק מהבעיה של הרשויות הערביות.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: הרשויות החרדיות – מי יכול לתת מצ'ינג?

מיכאל מלכיאלי: אז באה הממשלה: אני הולך להביא לכם 50 מרכזי צעירים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה, אדון שר אוצר, אבל תביא אתה 5 מיליון.

מיכאל מלכיאלי: מאיפה הוא יביא 5 מיליון?

מיכאל מלכיאלי: הוא לא משלם משכורות; מורים, גננות – הוא נותן להם שוטף פלוס 100.

מיכאל מלכיאלי: בממשלה הקודמת היו קולות קוראים לסוציו 1, 2, 3 בלי מצ'ינג, 100% כספי ממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אתמול הייתי באחת מהרשויות המקומיות – אני לא יודע אם אותה ראשת עיר רוצה שאני אגיד את שמה – היא אמרה לי: רק בתקופתו של דרעי הקמתי מרכזי צעירים ופארקים לעיר שלי.

מיכאל מלכיאלי: רעננה מתמודדת לגנים.

מיכאל מלכיאלי: מי יכול להתמודד איתם?

מיכאל מלכיאלי: רמת גן.

ינון אזולאי: - - - אני חושב שהיא מפחדת להגיד שהיית אצלה.

מיכאל מלכיאלי: לא, אני לא אומר שמות.

ינון אזולאי: לא, אבל תבין איזה מצב.

מיכאל מלכיאלי: נכון, כי הם יתנקמו בהם.

ינון אזולאי: שלא יתנקמו בה, אתה מבין?

מיכאל מלכיאלי: אגב, מה יתנקמו?

מיכאל מלכיאלי: אם נמצא פה מפקד המשמר – אתה צריך להבין מה אני אומר.

מיכאל מלכיאלי: כשאלי אבידר יצא נגד ליברמן, אני שלחתי מכתב לקצין הכנסת להתחיל לאבטח אותו.

מיכאל מלכיאלי: השאלה הבאה.

מיכאל מלכיאלי: מאור אבידני ממושב זנוח שואל: כמה זמן לדעתך נהיה אחרי הממשלה הרעה הזאת?

מיכאל מלכיאלי: אז אחרי שיש פה תמימות דעים שלי עם היושבת-ראש שהמשיח קרוב, בעזרת השם, אחוד מהתפקידים שלו הוא להפיל את הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו נעבור לשאלה הבאה.

מיכאל מלכיאלי: מרדכי דניאלציק שואל – למה אין לי שאלות מהמגזר הערבי?

ינון אזולאי: למה אין לך שאלות מבוזגלו?

ינון אזולאי: גם את זה תשאל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, אבל שאלה טובה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: השאלה היא איפה אתה מפרסם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה העניין.

מיכאל מלכיאלי: זה נכון.

מיכאל מלכיאלי: האמת היא, נכון.

ינון אזולאי: אפילו בוזגלו - - -

מיכאל מלכיאלי: תראי, מסין לא הגיע.

מיכאל מלכיאלי: מרדכי שואל: מה יהיה עם התייקרות מחירי השכירות של תעשייה ומחסנים?

מיכאל מלכיאלי: מה זה מחסנים?

מיכאל מלכיאלי: אני אענה.

מיכאל מלכיאלי: בשביל למתן את עליית המחירים בדיור, אין 100 פטנטים, יש פטנט אחד: ככל שיהיה היצע יותר גדול של דירות, המחירים יתמתנו, לא יעלו, לא יקפצו.

מיכאל מלכיאלי: לצערי הרב, יש איזה רצון במינהל – אגב, זו בעיה של המון שנים, אבל שומרים פה על הקרקעות.

מיכאל מלכיאלי: תחשבי את שיש לך קרקע ירוקה או לחקלאות, ואת רוצה להפוך אותה לקרקע למגורים.

מיכאל מלכיאלי: קרקע חקלאית באמצע עיר, לא תגידי בקצה השני של העולם; באמצע עיר, אמצע נתניה, יש שלושה דונמים של חקלאות, אתה רוצה להפוך אותו למה?

מיכאל מלכיאלי: לבנייה.

מיכאל מלכיאלי: כמה זמן זה לוקח?

מיכאל מלכיאלי: עשר שנים, במקרה הטוב.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: הליכי התכנון איטיים, המון שנים.

מיכאל מלכיאלי: אם תהיה ממשלה שהמדיניות שלה תהיה בנייה מסיבית – עכשיו ניכנס פנימה.

מיכאל מלכיאלי: השר אריה דרעי, שר הפנים שהיה, עבד כמה שנים לבנות לציבור החרדי קריה, עיר.

מיכאל מלכיאלי: למה צריך לבנות להם עיר?

מיכאל מלכיאלי: תגורו איפה שכולם גרים.

מיכאל מלכיאלי: למה לבנות להם עיר?

מיכאל מלכיאלי: כי אני לא רוצה שייסעו בשבת לידי, ואני לא רוצה לריב איתך שאת לא תיסעי בשבת.

מיכאל מלכיאלי: אז בואי נחיה בשלום – אני בשכונה שומרת שבת, שם הולכים בצניעות, ובשכונה אצלך תעשי מה שאת רוצה.

מיכאל מלכיאלי: אבל ראשי הערים לא אוהבים את זה.

מיכאל מלכיאלי: לא רוצים חרדים, רבים איתם.

מיכאל מלכיאלי: כמה ראשי ערים – יש צדיקים, אבל יש כמה שנלחמים.

מיכאל מלכיאלי: לא ייתנו גן חרדי, לא בית כנסת – שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: יריבו איתם.

מיכאל מלכיאלי: אז תן לי לגור – אתה לא רוצה אותי אצלך?

מיכאל מלכיאלי: אני אבנה עיר לעצמי.

מיכאל מלכיאלי: אז עברו את כל הליכי התכנון, עד שהגיעו אלקין ושקד, וביום אחד הפכו את הכול.

מיכאל מלכיאלי: אדם יכול לבנות משהו שנים; להרוס – בשנייה אחת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: איזה יישוב?

ג'ידא רינאוי-זועבי: איפה זה היה?

מיכאל מלכיאלי: ליד קריית גת.

מיכאל מלכיאלי: ליד קריית גת.

מיכאל מלכיאלי: 15,000 יחידות דיור זמינות מחר למכרזים.

מיכאל מלכיאלי: באו שני החובבנים האלה, בשתי דקות, אמרו: לא, זה לא לחרדים.

מיכאל מלכיאלי: נבנה מגדלים, אתם תלכו – לאן?

מיכאל מלכיאלי: לכסיף, אחרי דימונה.

ינון אזולאי: לא, לא, גם כסיף - - -

מיכאל מלכיאלי: פשוט אי-אפשר להבין, למה?

מיכאל מלכיאלי: ישראל דרעי ממושב ברכיה שואל: יוקר המחייה מאיים עלינו, על המשפחות ברוכות הילדים, לקראת חג הפסח.

מיכאל מלכיאלי: מה ניתן לעשות?

מיכאל מלכיאלי: האמת היא, שאלה קשה.

מיכאל מלכיאלי: מה ניתן לעשות?

מיכאל מלכיאלי: בשנה שעבר בתקופה הזאת אנשים קשי יום – יהודים וערבים, עולים, ותיקים – קיבלו ממשרד הפנים תלוש, 2,500 שקל, ללכת בצורה מכובדת ולקנות בחנויות.

מיכאל מלכיאלי: היה בשבוע שעבר דיון בוועדת הפנים.

מיכאל מלכיאלי: אמר מנכ"ל העמותה – אני לא זוכר את שמו: 94% ניצול.

מיכאל מלכיאלי: מתוך עשרות אלפי הסעיפים שיש כאן לחברי הממשלה, אני לא מכיר הרבה סעיפים של 94% ניצול.

מיכאל מלכיאלי: אין דבר כזה כמעט.

מיכאל מלכיאלי: אתה מבין את המצוקה האמיתית של האנשים?

מיכאל מלכיאלי: אתה לא, נותן לו שקים של תפוחי אדמה בחצי ירושלים.

מיכאל מלכיאלי: לא.

מיכאל מלכיאלי: בצורה מכובדת, כרטיס אשראי.

מיכאל מלכיאלי: מי מקבל את זה?

מיכאל מלכיאלי: לא מקורבים; מי שהרשות המקומית אמרה שהוא זכאי ל-80% הנחה בארנונה.

מיכאל מלכיאלי: מי זכאי?

מיכאל מלכיאלי: מבוגרים, נכים ומשפחות שזקוקות לזה.

מיכאל מלכיאלי: שאלנו את משרד האוצר: האם אתם מתכננים עוד פעם איזושהי עדיפות לדבר הזה?

מיכאל מלכיאלי: שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: הכול נקבר.

מיכאל מלכיאלי: יוסי קורקוס מרמת גן שואל: האם נראה בקרוב מיליון איש ברחובות בהפגנה שלא ראתה מדינת ישראל מאז ומעולם?

מיכאל מלכיאלי: האמת היא שזו שאלה במקומה, כי יש הרבה הרבה אנשים אומרים: בואו נעשה הפגנה, בואו נראה שאנחנו לא פראיירים, רוצים להפגין, רוצים להילחם.

מיכאל מלכיאלי: זו שאלה שהיחידים שיכולים לקבל החלטות עליה אלו לא אנחנו, הפוליטיקאים, בוודאי לא הציבור, אלא גדולי ישראל, הרבנים.

מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה להגיד לך שהשאלה הזאת נמצאת על השולחן שלהם כבר תקופה מאוד ארוכה.

מיכאל מלכיאלי: כשאנחנו נקבל את האישור של הרבנים לצאת להפגנה כזאת, תהיה הפגנה של מיליון איש, כמו שהיה בעבר.

מיכאל מלכיאלי: כשאומרים מיליון איש, זה מזכיר לי את הלוויה של הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שכמעט מיליון איש, מעל 800,000 איש - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, אני זוכרת.

מיכאל מלכיאלי: - - ליוו את מיטתו.

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שרוב-רובם של המשתתפים בלוויה לא הכירו אותו באופן אישי.

מיכאל מלכיאלי: אני, שהייתי שם, אני זוכר שראיתי מאות בני נוער, בני 15, יושבים ובוכים כאילו זו הלוויה של אבא שלהם, ויש להם חולצה קרועה, כמו אבל על אבא, על בן משפחה.

מיכאל מלכיאלי: אתה אומר לעצמך: מה זה הדבר הזה?

מיכאל מלכיאלי: איך הגעתם למצב לקרוע על אדם – גדול בתורה, מנהיג, אבל עד כדי כך אבלות?

מיכאל מלכיאלי: כן.

מיכאל מלכיאלי: היה איש שאהב את כולם, והציבור החזיר לו אהבה.

מיכאל מלכיאלי: יצחק חדד שואל: מהו פיקוח הנפש שהיה לבנט?

מיכאל מלכיאלי: מי אמר שהיה לו פיקוח נפש?

ינון אזולאי: הוא ויתר על שנת הצוהריים.

מיכאל מלכיאלי: קודם כול, הוא ויתר על שנת הצוהריים, וזה יפה, אבל מי אמר שהיה לו פיקוח נפש?

מיכאל מלכיאלי: מה, כי הוא חילל שבת?

מיכאל מלכיאלי: תמר, מה פיקוח הנפש שהיה לו, הוא חילל שבת?

מיכאל מלכיאלי: הוא מחלל גם בלי זה.

מיכאל מלכיאלי: לא היה לו פיקוח נפש.

תמר זנדברג: - - - וכל רגע וכל יום שעובר אנשים מתים.

תמר זנדברג: ראית, היום הפציצו בית חולים ליולדות.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

תמר זנדברג: אם יש משהו שהוא פיקוח נפש, זו המלחמה הזו.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: כל מה שאמרת נכון.

מיכאל מלכיאלי: איך כל זה קשור אליו?

תמר זנדברג: כי אם אפשר לעצור אותם?

מיכאל מלכיאלי: אה, הוא יכול.

תמר זנדברג: אם, אם יש סיכוי, אפילו קטן, לא היית מנסה?

מיכאל מלכיאלי: ברור שכן.

תמר זנדברג: נו, אז?

מיכאל מלכיאלי: את מאמינה לו שהוא ניסה - - -

תמר זנדברג: ברור.

תמר זנדברג: איזו שאלה.

מיכאל מלכיאלי: לא, לא, תמר.

תמר זנדברג: אמיתי, זה לא נושא לפוליטיקה.

מיכאל מלכיאלי: לא פוליטיקה.

מיכאל מלכיאלי: טוב.

תמר זנדברג: אני מבינה, אפשר - - - הממשלה הזאת - - -

מיכאל מלכיאלי: והמתרגם, גם היה צריך להיות – פיקוח נפש?

מיכאל מלכיאלי: אין מתרגמים שם?

תמר זנדברג: יש פיקוח נפש יותר מזה?

מיכאל מלכיאלי: והמתרגם גם פיקוח נפש?

תמר זנדברג: אז איך הוא ידבר איתו?

מיכאל מלכיאלי: אין שם מתרגמים?

תמר זנדברג: אבל זה נושא רגיש.

תמר זנדברג: אתה צריך מתרגם שאתה יודע שהוא – אתה יודע, חיים ומוות ביד הלשון.

תמר זנדברג: מילה אחת לא נכונה בתרגום, ועיר שלמה - - -

מיכאל מלכיאלי: שמעת פעם על הרב לוי יצחק מברדיצ'ב?

תמר זנדברג: כן.

מיכאל מלכיאלי: הוא היה סנגורם של ישראל, תמיד היה מוצא לסנגר.

מיכאל מלכיאלי: אפילו הוא לא היה מצליח להגיד את מה שאת אמרת.

תמר זנדברג: לא נכון.

מיכאל מלכיאלי: זה כישרון.

מיכאל מלכיאלי: זה כישרון.

גבי לסקי: היא צודקת.

מיכאל מלכיאלי: ברור שהיא צודקת.

מיכאל מלכיאלי: מה היא עושה במרצ, אני לא מבין?

מיכאל מלכיאלי: ש"ס.

מיכאל מלכיאלי: איציק מירוחם שואל: מדוע נפתלי – עוד שאלה.

מיכאל מלכיאלי: מדוע נפתלי המתווך לא מציע להזיז את אוקראינה 300 מטר ימינה, כמו שעשה בח'אן אל-אחמר?

מיכאל מלכיאלי: שאלה טובה.

מיכאל מלכיאלי: נעבור לשאלה הבאה: קובי לחיאני, חברי הטוב, שולח שאלה.

מיכאל מלכיאלי: מה, אתה ער בשעה כזאת?

מיכאל מלכיאלי: יוקר המחיה – דיברנו כבר.

מיכאל מלכיאלי: גיור – הו, גיור זה שאלה טובה.

מיכאל מלכיאלי: גיור זה שאלה טובה.

מיכאל מלכיאלי: לוקחים אנשים שלא מבינים בגיור והופכים אותם למבינים בגיור.

מיכאל מלכיאלי: אלו צרכים פוליטיים, בלי שום ספק.

מיכאל מלכיאלי: צריך להבין שאנחנו במשך שנים, במשך שנים, נלחמנו על נושא הגיור כי זה באמת היה בדברים הכי חשובים לנו.

מיכאל מלכיאלי: שואל אותי עוד מישהו, הוא לא כותב את שמו: למה, מי ומתי שסגרו את מירון ועד לשעה זו לא התחילו לטפל בבעיות החשמל?

מיכאל מלכיאלי: אם זה היה בהר הבית, לדעתי כבר היה חשמל מזמן, לצערי הרב.

מיכאל מלכיאלי: לא לצערי שיהיה שם חשמל.

מיכאל מלכיאלי: לצערי פה לא מטפלים בעניין הזה.

מיכאל מלכיאלי: שואל אותי – מי זה?

מיכאל מלכיאלי: לא כתוב לי: מתי כבר להערתך הממשלה תיפול?

מיכאל מלכיאלי: אז כבר סיכמנו עם גברתי היושבת בראש שהמשיח מגיע מהר, וזה יקרה מהר.

מיכאל מלכיאלי: שאלה נוספת, גם של קובי לחיאני, על הכשרות.

מיכאל מלכיאלי: הוא שואל אותי מה קרה עם הכשרות, ואני אענה.

מיכאל מלכיאלי: לצערנו הרב, הכשרות במדינת ישראל, במשך שנים – אנחנו תמיד אמרנו שיש מה לשפר, יש לתקן, וצריך לעשות את זה.

מיכאל מלכיאלי: אגב, מי מדבר אחרי?

ינון אזולאי: אני.

מיכאל מלכיאלי: הרב ינון.

ינון אזולאי: לא, לא, אתה יכול להמשיך בינתיים.

מיכאל מלכיאלי: הציבור שואל שאלות.

ינון אזולאי: אז תשאיר לי אותן.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת בראש, ינון רוצה להעביר לי את חצי השעה שלו.

מיכאל מלכיאלי: האם בסמכותך להעביר את זה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מעדיפה שלא.

מיכאל מלכיאלי: ואי, ואי, ואי, ואי, ואי.

מיכאל מלכיאלי: ואי.

מיכאל מלכיאלי: לא בגלל – את רוצה לשמוע גם אותו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה לשמוע גם את ינון.

ינון אזולאי: לא, איפה, אני - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא פוטרת אותך.

ינון אזולאי: לא, אני לא מתקרב למלכיאלי.

מיכאל מלכיאלי: גברתי היושבת בראש רוצה לשמוע את ינון, אז אני מסיים.

ינון אזולאי: לא, יש לך עוד כמה - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: יש לך עוד שתי דקות.

מיכאל מלכיאלי: למה?

מיכאל מלכיאלי: צריך להכין?

מיכאל מלכיאלי: מה הוא צריך להכין?

ג'ידא רינאוי-זועבי: יש לך עוד דקה וחצי.

מיכאל מלכיאלי: אני אסיים בכמה דברים.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה קודם כול לברך את חברי הטוב הרב מיכאל אילוז, שהוא התעורר עכשיו בחצות לתיקון חצות, והוא גם דורש בשלומי הטוב – אז אני אומר לך שלום.

מיכאל מלכיאלי: אברהם כהן שואל אותי:

מיכאל מלכיאלי: מדוע לא מבצעים הרכבים במועצות הדתיות?

מיכאל מלכיאלי: אברהם כהן היקר, אני רוצה להגיד לך שלצערנו הרב, מתן כהנא הפך את משרד הדתות לעסק הפרטי שלו.

מיכאל מלכיאלי: גם מקומות שיש בהם הרכבים חוקיים, שכל שר נורמלי – את יודעת מה, אני אספר לך בדקות האחרונות שנשארו לי.

מיכאל מלכיאלי: אני הייתי ראש המטה של שר הדתות, זיכרונו לברכה, רבי דוד אזולאי, אבא של ינון.

מיכאל מלכיאלי: הוא הלך עם החוק ישר, ברזל.

מיכאל מלכיאלי: ברזל.

מיכאל מלכיאלי: גם דברים שלא מצאו חן בעיניו כאיש פוליטי – הוא אמר:

מיכאל מלכיאלי: אם זה החוק, אין מה להתחכם.

מיכאל מלכיאלי: בסוף יש מינימום של ממלכתיות.

מיכאל מלכיאלי: מה שהשר כהנא עושה במשרד הדתות – הוא הפך את המשרד הזה לסניף הפרטי של הבית היהודי, שמקורבים מתמנים שם, ככה מתפרסם כל הזמן.

מיכאל מלכיאלי: פתאום כולם נהיו – איפה שומרי הסף, אלו שאותנו ידעו לעצור בכל פעם?

מיכאל מלכיאלי: כל מי שממלא מקום של מנהל סניף בשדרות נהיה יו"ר מועצה דתית.

מיכאל מלכיאלי: איפה הביקורות על קשר פוליטי?

מיכאל מלכיאלי: שום דבר.

מיכאל מלכיאלי: מינויים על ימין ועל שמאל.

מיכאל מלכיאלי: חבל, חבל מאוד, כי בסוף שירותי הדת זה דבר שהוא חשוב.

מיכאל מלכיאלי: בסוף האנשים האלה עומדים בחזית.

מיכאל מלכיאלי: אז אני אסיים כמו שפתחתי:

מיכאל מלכיאלי: אנחנו מקווים שהמושב הזה יהיה המושב האחרון של הממשלה הזאת, ובעזרת השם, במושב הבא נגיש את הצעת החוק לפיזור הכנסת, והשם יעזור.

מיכאל מלכיאלי: בעזרת השם, זה יעבור.

מיכאל מלכיאלי: את תהיי פה במושב הבא?

מיכאל מלכיאלי: כבר לא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני אהיה, בוודאי.

מיכאל מלכיאלי: אה, תהיי פה.

מיכאל מלכיאלי: מתי את נוסעת לשם?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אמורה להיות באוגוסט-ספטמבר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יש עוד זמן.

מיכאל מלכיאלי: אז תספיקי להיות גם באופוזיציה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: וגם כשהמשיח יגיע?

מיכאל מלכיאלי: המשיח – הו, יצא משהו מפה היום.

מיכאל מלכיאלי: שיהיה ערב טוב לכולם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה לך.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, האמת, לדבר אחרי חברי מלכיאלי קשה.

מיכאל מלכיאלי: היא רצתה אותך, לא אותי.

ינון אזולאי: אבל לדבר אחריך זה קשה.

ינון אזולאי: אני מקווה שהיא לא רצתה להכשיל אותי, ואני לא מאמין שהיא רצתה להכשיל אותי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא לא לא, חס ושלום.

ינון אזולאי: אבל בואו ננסה לפחות להשתוות, להגיע לאיזשהו מקום.

ינון אזולאי: אז אנחנו עכשיו נדבר לצופים שצופים בנו בבית – וזה המקום להגיד לערוץ הכנסת תודה רבה על השידורים הרבים בכל שעות היממה שהם עושים עבורנו.

ינון אזולאי: מעבירים את דברינו לעם ישראל, לאזרחי ישראל, שחלקם אוהבים לשמוע אותנו, חלקם אוהבים לשמוע את האחרים, חלקם אוהבים לשמוע את כולם וחלקם לא אוהבים לשמוע אף אחד, אבל מתעדכנים.

ינון אזולאי: אנחנו – מלכיאלי, תענה שם לטלפון שלי.

ינון אזולאי: אנחנו נמצאים כמה ימים לפני ימי הפורים.

ינון אזולאי: אני אתן קצת על קריאת המגילה, שנבין עד כמה כל קריאת המגילה הזאת מתחברת גם לימינו.

ינון אזולאי: מסופר על אדם שהיה גוי, ג'ימי.

ינון אזולאי: הוא היה אמריקאי.

מיכאל מלכיאלי: אני פה עם השרה.

ינון אזולאי: אני יודע.

ינון אזולאי: אני יודע.

ינון אזולאי: אני בטוח שלא תעזוב אותי פה לבד, במיוחד לא בשעות לילה מאוחרות.

ינון אזולאי: אתה לא תשאיר אותי אף פעם לבד, מלכיאלי.

ינון אזולאי: אותי אמריקאי התעניין ביהדות והפציר באברהם, השכן שלו: אני רוצה להתלוות אליך, ותגיד לי על כל דבר מה זה.

ינון אזולאי: הוא אמר לו: בוא.

ינון אזולאי: לקח אותו לבית הכנסת.

ינון אזולאי: הוא שאל אותו מה המשמעות של ברכת הכוהנים, והוא אמר לו שעכשיו מקבלים ברכה – הקדוש ברוך הוא הסמיך אותם והברכה היא משמיים.

ינון אזולאי: הוא שאל אותו מה המשמעות של קריאת התורה, והוא ענה לו זה המסר שאנחנו מעבירים לדורות, אלו דברי השם שנכתבו על לוחות הברית, וככה הסביר לו.

ינון אזולאי: בתום קריאת התורה עולה הרב לבמה ורוצה לתת את הדרשה שלו.

ינון אזולאי: הוא מוציא את השעון, מניח אותו בצד, לפניו.

ינון אזולאי: ואז שואל אותו ג'ימי הזה: תגיד לי, מה זה?

ינון אזולאי: הוא אומר לו: עזוב, זה חסר משמעות, זה לא ישנה שום דבר.

ינון אזולאי: עזוב את השעון, תתמקד בעיקר.

ינון אזולאי: בעוד כמה ימים כולנו, העם היהודי יתכנס בבתי הכנסת לשמוע את קריאת המגילה.

ינון אזולאי: המגילה הוא סיפור שנמתח על עשרה פרקים.

ינון אזולאי: הוא מתאר תקופה מאוד סוערת בעם היהודי.

ינון אזולאי: תקופה שנמשכה תשע שנים, משנת 3 למלכות אחשוורוש, ועד שנת ה-12 למלכותו.

ינון אזולאי: יש שאלה שמטרידה כל אחד מאיתנו שמסתכל ואומר: התכנסנו פה, כולנו עומדים עכשיו, ומה אנחנו שומעים?

ינון אזולאי: סיפורים, מסתכלים עליהם כמוזרים.

ינון אזולאי: קריאת המגילה – אתה יודע לפני כמה שנים?

ינון אזולאי: בשני הפרקים הראשונים – על מה מסופר שם בכלל?

ינון אזולאי: על משתה, על הוללות, על הרצח של ושתי בידי המלך.

ינון אזולאי: אתה אומר: בואנה, איפה זה מתקשר?

ינון אזולאי: קפוץ ישר לנס ההצלה, מה אנחנו רואים את כל זה?

ינון אזולאי: כשאדם מסתכל, יושב בבית הכנסת, הוא מצד אחד יכול גם לא להרגיש בנוח עם כל הסיפורים האלה.

ינון אזולאי: אבל אם נסתכל ונראה, איך המגילה מתחילה?

ינון אזולאי: בשנת שלוש למלכות אחשוורוש, אחר כך הוא עמד בראש הממלכה הכי חזקה בעולם, 27 מדינות.

ינון אזולאי: הוא הרגיש בטוח וטוב בשביל לחגוג.

ינון אזולאי: אחרי שלוש שנים – חגג.

ינון אזולאי: הוא עשה שני משתאות: עשה משתה אחד לסגל א', הזמין את כל השרים, את כל היועצים, עשה להם משתה מיוחד, הוציא את כל תפארתו וחגג.

ינון אזולאי: האליטה הפוליטית שם, כולם הגיעו מעונבים; גם הוא, כמובן – המלך, בכל זאת.

ינון אזולאי: אחרי החגיגה, שהייתה חצי שנה, אז נפתחו דלתות הארמון, ומי נכנס?

ינון אזולאי: כל הציבור הרחב, העמך נכנס: הזגג, הפחח, איש התחזוקה – כל מי שרוצה נכנס.

ינון אזולאי: מה היה שם?

ינון אזולאי: עוד חגיגות.

ינון אזולאי: תכף נשמע מה היה בחגיגה הזאת.

ינון אזולאי: ראיתי פעם הסבר יפה למה הוא צריך שתי חגיגות: שיחגוג פעם אחת וזהו, תעשה לכולם.

ינון אזולאי: הוא אומר – אתם יודעים מאיפה אחשוורוש הגיע?

ינון אזולאי: אחשוורוש היה שומר הסוסים, היה שומר סוסים, הביאו אותו ישר מהאורווה, רק התמזל המזל שלו, שיחק לו הגורל, ואללה, נעשה מלך, למה הוא לקח ושתי – היא הייתה נסיכה, היא הייתה בת של מלך.

ינון אזולאי: בת של מלך לקחה אותו, עשתה אותו מלך.

ינון אזולאי: זה קצת מזכיר גם את ימינו, אתה יודע.

ינון אזולאי: אנשים בלי מזל – סליחה, בלי יכולות, עם טיפת מזל, אתם יודעים לאן הגיעו: ראש ממשלה.

ינון אזולאי: על זה נאמר שעדיף טיפת מזל מאשר קילומטר של שכל, אבל בסדר.

ינון אזולאי: ושתי לקחה אותו, אספה אותו.

ינון אזולאי: מה קרה עכשיו?

ינון אזולאי: הוא מלך, הוא צריך להיראות.

ינון אזולאי: מה הוא עושה?

ינון אזולאי: אותו המלך לקח משתה אחד, אמר: טוב אני עכשיו מלך, נשחק.

ינון אזולאי: שיחק יום, יומיים, חצי שנה – הבחור כבר התפוצץ.

ינון אזולאי: אמר: חלאס, מספיק, יאללה, צאו מהארמון, צריך לחזור לעם, מאיפה שבאתי.

ינון אזולאי: אז קורא לכולם, פושט את העניבה, פושט את החולצה, ישן איתם שם ועושה להם עוד איזה אירוע מפוצץ, משתה של הוללות.

ינון אזולאי: אותו שומר סוסים.

ינון אזולאי: אבל הפעם, מה קורה?

ינון אזולאי: הוא מרגיש יותר מדי, הוא מתפרק, בגסות.

ינון אזולאי: הוא אומר: בואו נראה, תקראו, בבקשה, למלכה ושתי, להראות את יופייה.

ינון אזולאי: אבל היא הייתה חכמה, היא לא הייתה שתויה.

ינון אזולאי: מה היא ענתה לו? היא ענתה לו: תראה, אתה בסך הכול היית שומר הסוסים אצל אבא שלי.

ינון אזולאי: היה שותה כמו 1,000 השרים שלך והוא לא היה מגיע למה שאתה הגעת במעט היין.

ינון אזולאי: רק תראה לאיזה מצב אתה הגעת.

ינון אזולאי: ואז מה?

ינון אזולאי: אותו אחשוורוש מתפוצץ מזעם ומה אומר?

ינון אזולאי: הוציאו אותה להורג.

ינון אזולאי: בשניות מאבד עשתונות,.

ינון אזולאי: פתאום קופץ לו.

ינון אזולאי: בפרק השני, מה קורה?

ינון אזולאי: מסופר לנו איך העולם מתגייס למצוא מלכה.

ינון אזולאי: המלך צריך אישה.

ינון אזולאי: מחפשים בכל המדינות, בכל המדינות מחפשים ואוספים, ממדינה כזאת למדינה כזאת.

ינון אזולאי: מי שבסופו של דבר נבחרה הייתה אסתר – היא נבחרה להיות המלכה.

ינון אזולאי: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים על זה – אתה אומר: נו, יש פרקים שאולי שאפשר לדלג עליהם – רצח ושתי, המלכה אסתר בת אביחיל.

ינון אזולאי: אתה יודע, אתה אומר: אולי נדלג על הפרקים האלה, לא נעים.

ינון אזולאי: אבל אנחנו נבין – אגב, אלה דברים שגם בגמרא התלבטו, אם מותר לדלג על חלק מהמגילה או לא.

ינון אזולאי: בסוף נפסק שאסור לדלג על שום דבר.

ינון אזולאי: אנחנו תכף נבין גם למה אנחנו לא מדלגים על שום דבר.

ינון אזולאי: הדברים האלה לא היו איזה משהו, את יודעת – לוחות הברית, קיבלנו אותם ממשה, הקדוש ברוך הוא נתן אותם; המגילה היא סיפור שאולי באמת כן היה אפשר לדלג עליו, אבל לא.

ינון אזולאי: אז ראיתי שבאמת בכל סיפור המגילה זה איזשהו פאזל, שזה בעצם מוסר השכל לחיים שלנו, פאזל שבונה לנו רצף של אירועים, רצף של רגעים קטנים, וכל אחד – כמו שאנחנו לוקחים פאזל של 1,000 חלקים, ואם חתיכה אחת מהפאזל הלכה, הפאזל לא שלם.

ינון אזולאי: הוא אומר: כל אחד מהם היה חיוני, כל אחד מהרגעים האלה במגילה.

ינון אזולאי: בזמן של קריאת המגילה באותה תקופה, המגילה מספרת לנו איך לא היה אפשר לעבור לשלב הבא בלי לעשות את שלב א'.

ינון אזולאי: לפעמים, מה קורה לנו?

ינון אזולאי: כשאנחנו מסתכלים בחיים היום-יומיים שלנו, החיים זורמים, ואנחנו מגיעים בחיים הזורמים שלנו – לפעמים הרכב נתקע לנו, ואנחנו, כשהרכב נתקע, מתחילים לקלל את כל העולם, ואם הייתי עושה ככה ואם הייתי עושה ככה, מחפש את כל האשמים.

ינון אזולאי: אם בורח האוטובוס, כולנו: תשמע, ברח האוטובוס עכשיו, אם הייתי מגיע יותר מוקדם, מה הייתי עושה.

ינון אזולאי: אבל המסר המהפכני הזה של המגילה אומר לנו דבר אחד: אל תסתכל על העולם בזווית כזאת: מה אני אעשה עכשיו, מה אני לא אעשה עכשיו, אלא המסר של המגילה אומר שיש רצף של אירועים בעולם, שיש מי שמנהיג את העולם הזה.

ינון אזולאי: אם אני אסתכל, המשתה של אחשוורוש נעשה בשנת שלוש, ואת אסתר – מתי מצאו?

ינון אזולאי: בשנת השבע למלכותו.

ינון אזולאי: גזרת המן פרצה בדיוק חמש שנים לאחר מכן, בשנת ה-12 שנה למלכותו.

ינון אזולאי: אז מה מתברר לנו?

ינון אזולאי: שכבר תשע שנים הקדוש ברוך הוא מרכיב לנו את הפאזל הזה, פאזל שלולא החלק הראשון שלו לא היינו יכולים להגיע לחלק האחרון שלו, שזה סיפור ההצלה, זה הרגע הקריטי.

ינון אזולאי: אם נדמיין עד ימינו שרגע לאחר סילוקה של ושתי וההרג שלה, יהודי מגיע ככה למוחרת לעבודה, לבית הכנסת, כל אחד איפה שהוא מגיע – מה אומר?

ינון אזולאי: ראיתם על המלך הזה?

ינון אזולאי: היה שיכור, סילק את המלכה, הרג אותה.

ינון אזולאי: אז כל אחד היה אומר: טוב, מה זה קשור אליי?

ינון אזולאי: מה זה מעניין אותי?

ינון אזולאי: אלה עושים הוללות, שישלמו.

ינון אזולאי: אחרי ארבע שנים מחפשים מלכה בכל העולם, במזרח, במערב; מלך, בכל אופן.

ינון אזולאי: לא מוצאים.

ינון אזולאי: אחרי הרבה שנים, מה מוצאים?

ינון אזולאי: מצאו מישהי, מישהי משלנו, מצאו יהודייה, את אסתר בת אביחיל.

ינון אזולאי: זאת המלכה שזכתה להגיע למלך, למלך פרס.

ינון אזולאי: אז בטח אם אנחנו מסתכלים, בטח כמו היהודים הטובים, מגיעים לשטיבל ומתחילים להתווכח: האם המינוי הזה טוב או לא טוב?

ינון אזולאי: האם זה שהיא נמצאת שם זה טוב או לא טוב?

ינון אזולאי: אנחנו מבינים לאחר כמה שנים שאז הגיע הזמן שהקדוש ברוך הוא ברא לנו את הגאולה.

ינון אזולאי: הגאולה הזאת הייתה בנויה מאלפי פריטים קטנים: מהמשתה הראשון, מהמשתה השני, מההוללות ומהשכרות, עד שבסופו של דבר הגיע מצב שאסתר היא הגואל.

ינון אזולאי: אם רגע נסטה, סטיב ג'ובס היה מנכ"ל אפל, הוא הוביל בעצם את ההמצאה הראשונה, הפופולרית ביותר, של אפל 2 – הראשון, סליחה, הוא המציא את המחשב של אפל, אחר כך את האייפון ואת האייפד, ובגיל 56, לפני שהוא נפטר ממחלה קשה, אז הוא נתן את נאום חייו.

ינון אזולאי: ככה הוא אומר: בגיל 17 הוצאתי את כל החסכונות של הוריי כדי ללמוד בריד קולג', אחת המכללות היקרות בארצות הברית.

ינון אזולאי: בתוך חצי שנה לא הבנתי מה אני עושה שם.

ינון אזולאי: המרצים היו משעממים ובנאליים ולא התאימו לאופי הסוער שלי.

ינון אזולאי: נשרתי מהלימודים וחיפשתי דרך להתקיים.

ינון אזולאי: ישנתי על הרצפה בחדר של חבר.

ינון אזולאי: אספתי בקבוקי קולה כדי לקבל תמורתם חמישה סנט ולקנות אוכל.

ינון אזולאי: מדי יום ראשון צעדתי חמישה קילומטרים כדי לקבל ארוחה מבושלת במקדש כלשהו שאירח חסרי בית.

ינון אזולאי: מישהו הציע לי להצטרף ללימודי קליגרפיה, אומנות קישוט האותיות.

ינון אזולאי: הוא מעיד על עצמו שלא היה דבר רחוק מזה מאופי שלו, אבל לא היה עיסוק טוב יותר.

ינון אזולאי: למדתי צורות, פונטים, אותיות מסולסלות ומרווחים בין האותיות.

ינון אזולאי: חלפו עשר שנים והקמתי את אפל, והלימוד הפך לנכס יקר ערך.

ינון אזולאי: לפתע היה אפשר ליצור אותיות אלקטרוניות בצורות שונות ובמרווחים נוחים וכך לשנות את דרך הקריאה של כל אדם בעולם.

ינון אזולאי: המסקנה מהסיפור שלו, של סטיב ג'ובס – יש מסקנה אחת: החיים הם רצף של נקודות שלא תמיד אפשר להבין אותו בהווה ורק במבט לאחור אנחנו יכולים לצרף את כל הנקודות ולהגיע לתמונה של פאזל, של קו ארוך שבעצם התחבר מקו ועוד קו ועוד קו.

ינון אזולאי: אם נשוב למגילה, כדי שנראה עד היכן מגיעים הדברים, נראה אפילו שהיה באמת, חלק מהמגילה – אולי אפילו אפשר לוותר את ההתייעצות של חכמי חלם מה לעשות במלכה ושתי על שלא שמעה לדבר המלך.

ינון אזולאי: אז מה אומרים?

ינון אזולאי: החליטו אז להעביר את ושתי, וכל אחד בא עם הסיפור שלו: שאנשים לא ילמדו ממנה להרים את הראש – כן, זו המחשבה של אז שהייתה להם.

ינון אזולאי: בכל זאת גם על זה אנחנו לא מוותרים.

ינון אזולאי: למה באמת אנחנו צריכים לחשוב על הדבר הזה, על השיקול הזה?

ינון אזולאי: היינו אומרים: היא מרדה במלך וצריכה ללכת.

ינון אזולאי: מה אנחנו צריכים להביא כל מיני תירוצים?

ינון אזולאי: אבל בכל אופן התשובה – הגמרא אומרת במגילה כי ההריגה של ושתי בעצם הייתה טיעון מטופש.

ינון אזולאי: הרי היא שהצילה את היהודים מאוחר יותר.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כי כשיצאה איגרת המן להרוג את היהודים בעוד 11 חודש, הרי מה היה צריך להיות?

ינון אזולאי: ההמון המוסת היה צריך לבוא ולהתנפל על היהודים ולעשות בהם שמות.

ינון אזולאי: אבל מה הם הבינו?

ינון אזולאי: אמרו: רגע, רגע, רגע, אם אנחנו עכשיו נתנפל על היהודים, אתם זוכרים מה הוא עשה לוושתי?

ינון אזולאי: הרי המלך שלנו טיפש גדול.

ינון אזולאי: המלך הזה טיפש גדול, והוא בשנייה יכול להחליט - - -

מיכאל מלכיאלי: להרוג גם אותנו.

ינון אזולאי: בדיוק, להרוג גם אותנו.

ינון אזולאי: מה אנחנו צריכים להתעסק איתו?

מיכאל מלכיאלי: - - -

ינון אזולאי: השר, נראה שישנת טוב.

ינון אזולאי: לבריאות.

מיכאל מלכיאלי: למה, אדוני היושב-ראש, את עשרת בני המן תלו בנשימה אחת?

מיכאל מלכיאלי: למה לא לאט-לאט?

מיכאל מלכיאלי: אם הייתה הפסקה, היינו מגישים בג"ץ.

ינון אזולאי: ובג"ץ היה לטובתם.

מיכאל מלכיאלי: הכול בנשימה אחת.

מיקי לוי: אתה רואה, הרב עובדיה היה איש חכם.

ינון אזולאי: הוא גם לא האמין בבג"ץ.

מיקי לוי: האמין, האמין.

ינון אזולאי: לא, לא האמין.

מיקי לוי: האמין גם האמין.

ינון אזולאי: הוא לא האמין בבג"ץ.

ינון אזולאי: הוא ידע שמהבג"ץ לא יצא לנו כלום וגם לא יצא לנו כלום.

ינון אזולאי: אבל אנחנו נחזור לסיפור המגילה.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים שהיה פרט שולי, שמראה – מרדכי, מה יכול לעשות?

ינון אזולאי: יכול להחביא את אסתר כשבאו לקחת אותה, אבל הוא לא החביא אותה.

ינון אזולאי: הוא אמר: תראה, המלך אמר שצריך להישאר בבית ולא לצאת, אני משאיר אותה בבית.

ינון אזולאי: האמין.

ינון אזולאי: ואז היא נלקחה, ובידיה נעשה נס.

ינון אזולאי: בעצם מה שאנחנו מפיקים מכל המגילה הזאת זה רק דבר אחד – שכל מה שהקדוש ברוך הוא עושה בעולם הזה, הוא עושה אותו בשבילנו, למעננו.

ינון אזולאי: זה רצף של אירועים שאנחנו לפעמים לא מבינים מה זה.

ינון אזולאי: אבל הגאולה בסוף תעבור לגאולה אמיתית, לגאולה שהצטרפה לא מעכשיו אלא 10 שנים, 50 שנה, 100 שנה אחורה, שיכול להיות שעכשיו אנחנו לא מבינים ורק הדור הבא יבין, אבל זה יגיע לשם.

ינון אזולאי: אני רוצה לספר סיפור על מלחמת העולם השנייה.

ינון אזולאי: גם באותה תקופה השתוללה רוסיה במלוא אכזריותה והכול בער שם באש.

ינון אזולאי: הרב זושא מרגולין, הוא נלקח לצבא ברוסיה הלבנה, לצבא האדום.

ינון אזולאי: אשתו הצעירה נחמה נאבקה להציל את ילדיה – היו לה שתי בנות.

ינון אזולאי: הקרבות האלה הלכו וגברו, והיא החליטה להתרחק מהאש, אמרה: אני צריכה להתרחק כמה שיותר, לצאת למסע ארוך לכיוון אוזבקיסטן.

ינון אזולאי: היא נטלה את שתי בנותיה, מינה וטובה – הן היו אז בגיל עשר – והיה להם עוד תינוק קטן בעריסה.

ינון אזולאי: אבל הרעב היה נורא ואיום.

ינון אזולאי: כל אוכל שמצאו היא נתנה לילדים שלה.

ינון אזולאי: היא הלכה ונחלשה עד שערב אחד היא כבר לא יכלה, התמוטטה ונפחה את נשמתה.

ינון אזולאי: שתי הבנות הקטנות האלה נשארו עם התינוק בידיהם, וגם אותו לאחר זמן נאלצו לקבור מהרעב.

ינון אזולאי: אז הן הועברו לבית היתומים הממשלתי, במרחק של 600 קילומטר, ושם הן שהו כל תקופת המלחמה.

ינון אזולאי: כשהרוחות נרגעו ביקש מנהל המוסד שהן ייתנו לו כתובת של אחד הקרובים על מנת שיוכלו לעבור אליו, לחפש, אחרת הן יצטרכו להישאר במוסד הקומוניסטי, ואז הם יודעים שהוא היה מנתק אותם מהיהדות לנצח.

ינון אזולאי: הן בסך הכול היו בנות 12 באותו זמן, יתומות קטנות, אחרי בשנות המלחמה האיומות.

ינון אזולאי: הן איבדו את היקר להם – את אבא שלהן כבר לא מצאו, אימא נפטרה מול עיניהם, את אחיהם הקטן הם קברו.

ינון אזולאי: אז הבת מינה נזכרה שהייתה לה תקרית שמאוד מאוד הרגיזה אותה.

ינון אזולאי: היא זוכרת שזה היה כשהיא הייתה קטנה יותר, לפני שנות אור.

ינון אזולאי: מדי ערב פסח אימא הייתה נוהגת לשלוח שומן אווזים למשפחה של אחותה דרייזא, שהייתה אשת הרב יעקב יוסף ריסקין.

ינון אזולאי: היא הייתה עוטפת את השומן בחיתולים ומניחה בארגז עץ והייתה משגרת ככה בדואר.

ינון אזולאי: שנה אחת מינה הקטנה התלוותה לאימא שלה לדואר אבל הפקיד סירב לשלוח.

ינון אזולאי: הוא התעקש שהשומן שנוטף מהארגז לא יכול להישלח בדואר, שצריך להביא עוד חיתול.

ינון אזולאי: אימא התחננה וזה לא עזר לה.

ינון אזולאי: היא נאלצה לחזור הביתה ולהביא עוד חיתולים וארגז, ובכל אותן שעות נשארה הבת מינה מול הארגז הזה, ושוב ושוב היא מסתכלת ורואה את הארגז.

ינון אזולאי: נשאר לה רק להסתכל כל הזמן על מה כתוב על הארגז, והיא נזכרה, זכרה, נחרתה לה בראש הכתובת של הדודים האלה.

ינון אזולאי: אז היא נזכרה ונתנה לאותו מנהל מוסד את הכתובת.

ינון אזולאי: המכתב נשלח לבית הדוד, הוא אסף אותן, עלה איתן לארץ והן גרו בכפר חב"ד.

ינון אזולאי: שם הם הקימו את שני שבטי הפאר, מינה ריבקין וטובה אלטהויז.

ינון אזולאי: כשאנחנו רואים את הסיפור הזה אנחנו מבינים: אם היא הייתה מסתכלת באותו רגע ומתעצבנת, והאימא התרגזה שהיא נשארה שם – על מה?

ינון אזולאי: היא הייתה צריכה להביא חיתול וארגז מחדש בתקופה כזאת, לרוץ ולחזור, ובאותו רגע כאב לה.

ינון אזולאי: אבל עכשיו היא מבינה למה הקדוש ברוך הוא השאיר אותה שם.

ינון אזולאי: מלכיאלי, קודם העלית פה שאלות של אזרחים כואבים ושאלו אותך על המעונות, על יוקר המחיה, על המלחמה; על הכול שאלו אותך.

ינון אזולאי: אם אנחנו נסתכל על זה וננסה להבין, אתה אולי לא שמעת – ראיתי רעיון יפה, אמרתי את זה קודם: למה אחשוורוש היה צריך לעשות שתי משתאות?

ינון אזולאי: שיעשה משתה אחד.

ינון אזולאי: מה הוא עשה?

ינון אזולאי: משתה ראשון – מה היה?

ינון אזולאי: סגל א': שרים, יועצים.

ינון אזולאי: כולם מגיעים מעונבים, חצי שנה נתן להם.

ינון אזולאי: אחרי חצי שנה, מה קרה?

ינון אזולאי: פתח את הארמון ועשה עוד משתה.

ינון אזולאי: למי?

ינון אזולאי: לעמך.

ינון אזולאי: זה יכול להיות הזגג, זה יכול להיות המסגר, זה יכול להיות איש תחזוקה – כולם, כולם נכנסים – זה יכול להיות גם אחד סתם מהשוק.

ינון אזולאי: כל מי שבא, נכנס.

ינון אזולאי: עשה גם להם משתה.

ינון אזולאי: ראיתי רעיון יפה: למה הוא היה צריך את שניהם?

ינון אזולאי: אמרו: תראה, הוא היה מלך.

ינון אזולאי: מה הוא עשה?

ינון אזולאי: היה צריך להסתכל – סגל א' באים מעונבים, מסודרים, אבל אתה יודע, יש כאלה לא מצליחים הרבה זמן לשמור על זה, קופץ להם פתאום.

ינון אזולאי: כמה יכול להיות עם עניבה, ממלכתי?

ינון אזולאי: קופץ לו.

מיכאל מלכיאלי: כמו - - - התעצבן פה באיזה יום.

ינון אזולאי: מי?

מיכאל מלכיאלי: כמו שראש הממשלה צעק.

מיכאל מלכיאלי: אילולא יושב-ראש הכנסת תפס אותו, היה מתבזה.

ינון אזולאי: אתה מדבר על ממלכתיות, אני מבין.

מיכאל מלכיאלי: יושב-ראש הכנסת - - - הוא השתולל פה.

ינון אזולאי: אני שואל, למה היושב-ראש היה צריך לתפוס אותו?

מיכאל מלכיאלי: השתולל כמו אני לא יודע מה.

ינון אזולאי: אה, זה מה שחסר לנו פה, נראה לך?

ינון אזולאי: זה רק פעם אחת ראית?

ינון אזולאי: אני לא רוצה לדבר יותר מדי, אבל אני אגיד לך רק דבר אחד: לאחר שסגל א' היה, מה קרה?

ינון אזולאי: הוא נזכר – מאיפה הגיע אחשוורוש, מלכיאלי?

ינון אזולאי: שומר הסוסים.

ינון אזולאי: אח שלי, תן לרוץ בשכונה.

ינון אזולאי: לא מסוגל כבר להישאר עם זה.

מיכאל מלכיאלי: קפץ לו.

ינון אזולאי: קפץ לו.

ינון אזולאי: הממלכתיות קפצה לו, נגמר הסיפור, בואו בואו, אז אתה רואה אותו פתאום עם החבר'ה מהשכונה, מהחבר'ה האלה.

ינון אזולאי: פתאום הוא רואה את זה שהחליף אותו באורווה, מתחיל לדבר אתו על הקש, על התבן.

ינון אזולאי: אין, כמה זמן בן אדם יכול להיות ממלכתי?

ינון אזולאי: כמה?

ינון אזולאי: אתה רואה את זה פתאום קופץ, כל אחד איפה שקופץ לו.

ינון אזולאי: אבל זה היה אחשוורוש, ואם אנחנו מסתכלים על זה – אתה אומר, מלכיאלי, תראה, זה מה שהיום קורה.

ינון אזולאי: אחשוורוש, איך הגיע?

ינון אזולאי: איך הגיע?

ינון אזולאי: מה היה?

מיכאל מלכיאלי: שומר סוסים.

ינון אזולאי: שומר סוסים.

ינון אזולאי: אחי, תבין, קצת, טיפת מזל, עדיף מאשר קילומטר של שכל.

ינון אזולאי: זה מה שקרה.

ינון אזולאי: זה כמו שאתה אומר, אנחנו היינו רגילים פעם, פעם, אתה יודע, כשהייתי קטן, תמיד הייתי שומע, צעיר לימים : 45 מנדטים – מלחמה מי ראש ממשלה; אחר כך היה איזה 36, 32.

ינון אזולאי: ואללה, שישה מנדטים – ראש הממשלה?

ינון אזולאי: תגיד לי, בוא.

ינון אזולאי: אז מה אנחנו עכשיו אומרים?

ינון אזולאי: בשישה מנדטים האלה אנחנו יכולים להסתכל על זה ככה ולהגיד: תשמע, קודם כול אנחנו אומרים עדיף סנטימטר של מזל מאשר קילומטר של שכל.

ינון אזולאי: עכשיו, אני לא אומר שאין לו שכל, לא אומר דבר כזה, אבל הוא מתאים לאקזיטים, אקזיט.

ינון אזולאי: איש עסקים, חבל על הזמן, אני אומר לך, ראש ממשלה שעושה את האקזיט של החיים שלו.

ינון אזולאי: הוא הכי טוב שיש בזה.

ינון אזולאי: אבל מפה, לקחת שישה מנדטים ולהפוך ראש ממשלה – בדיחה.

ינון אזולאי: אבל אחרי שאנחנו קוראים את המגילה ואנחנו מסתכלים על כל רצף האירועים האלה, אתה אומר: תראה - - -

מיכאל מלכיאלי: סנטימטר מזל וקילומטר שכל - - - השילוב הזה זה הבעיה.

ינון אזולאי: השילוב.

ינון אזולאי: אני רק מפחד שגם את המזל ייקחו לו.

ינון אזולאי: אה, הוא המתורגמן.

ינון אזולאי: אני רוצה להגיד לך שהמגילה הזאת שאנחנו הולכים וקוראים עכשיו, היא רק מוכיחה לנו עד כמה הרצף שהקדוש ברוך הוא עושה – אנחנו עכשיו לא מבינים, יכולים פה לפעמים לכעוס.

ינון אזולאי: אנחנו כועסים כי אנחנו באמת כואבים.

ינון אזולאי: אנחנו לא כועסים, אנחנו יותר כואבים מאשר כועסים כי העם זועק.

ינון אזולאי: העם זועק.

ינון אזולאי: היום אנחנו מדברים על יוקר המחיה.

ינון אזולאי: עמד השר פורר, בכל הרשתות אומר לך: לא תהיה עלייה בחיטה, יש לנו מחסנים מלאים.

ינון אזולאי: לא תהיה עלייה בקמח.

מיכאל מלכיאלי: החייזרים ייכנסו לאוקראינה לפני זה.

ינון אזולאי: כן.

ינון אזולאי: בינתיים החייזרים נמצאים במשרד האוצר, נראה לי.

ינון אזולאי: אבל מה קורה?

ינון אזולאי: ברוך הבא, משה ארבל, ברוך הבא.

ינון אזולאי: איפה יש כאלה חברי כנסת חרוצים, רק בש"ס.

מיכאל מלכיאלי: ביטל טיסה.

ינון אזולאי: ביטל טיסה.

ינון אזולאי: כל הכבוד, משה.

ינון אזולאי: זה מראה נאמנות, לויאליות.

ינון אזולאי: אני אומר לך, מלכיאלי, הלילה כבר מעלים את מחירי הקמח.

ינון אזולאי: אבל מה, אתה יודע מה, בוא נגיד שנגמרו לנו הצרות ואנחנו רוצים לעזור באוקראינה.

ינון אזולאי: שלחו בית חולים שדה לפתוח באוקראינה, נכון?

ינון אזולאי: אתה יודע למה לא פותחים אותו?

ינון אזולאי: ירון אברהם בערוץ 12 חושף היום: ליברמן מתעקש שלא לפתוח אותו עד שלא יהיה לו תקציב, כי אין לו תקציב לזה.

ינון אזולאי: מאיפה התקציב?

ינון אזולאי: תרומות.

ינון אזולאי: אם לא, לא יהיה.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כי זה יכול להגיע למיליארד שקל, אז לעזאזל.

ינון אזולאי: קודם השרה זעקה פה על פיקוח נפש.

ינון אזולאי: פיקוח נפש – תשים גם 2 מיליארד, גם 4 מיליארד, מה זה משנה?

ינון אזולאי: יש לך מהמס בלו לבד, בשנת 2020 קיבלת 21.5 מיליארד שקל; ב-2021 אני לא יודע כמה זה, זה היה ב-2020.

ינון אזולאי: ב-2021, כשכבר לא הייתה קורונה, אני לא – אני לא יודע כמה היו וכמה עכשיו יקבלו, אבל הם ימשיכו להכות בנו.

ינון אזולאי: מה ביקשנו?

ינון אזולאי: כמה פעמים העלינו את זה, להוריד את מס הבלו?

ינון אזולאי: עכשיו זה הולך לעלות ל-8 שקלים.

ינון אזולאי: תוריד את מס הבלו.

ינון אזולאי: על כל 10 אגורות – 350 מיליון שקל, אז מה קרה?

ינון אזולאי: לשנה.

ינון אזולאי: אל תעלה את ה-34.

ינון אזולאי: מה יקרה?

ינון אזולאי: מה יקרה?

ינון אזולאי: אבל אטומים, לא מעניין אותם כלום.

ינון אזולאי: ידידיי היקרים, נשארו לי עוד דקה וחצי ואני רוצה לנצל את הזמן הזה.

ינון אזולאי: אנחנו יוצאים לפגרה.

ינון אזולאי: אני תמיד נלחם – אתה יודע, מלכיאלי, אתה יודע כמה אנחנו חייבים שהפגרה תהיה מאוחרת; הפעם נלחמנו להקדים אותה.

ינון אזולאי: שאלו אותי: מה קרה לכם?

ינון אזולאי: למה נלחמתם?

ינון אזולאי: אמרתי להם: כל רגע, כל רגע שהכנסת הזאת והממשלה הזאת עובדות זה נזק.

ינון אזולאי: אנחנו צריכים למזער נזקים, זה התפקיד שלנו.

ינון אזולאי: לכן אני בא ואני אומר לאזרחי מדינת ישראל: תודה רבה לכם שפניתם אלינו והבעתם בפנינו את הכאב, שאתם מאמינים בנו.

ינון אזולאי: אנחנו נמשיך להיות לכם שליחים טובים.

ינון אזולאי: תתפללו שהממשלה הרעה הזאת במהרה תיפול.

ינון אזולאי: אנחנו הולכים לחג הפורים.

ינון אזולאי: שיהיה לנו רק פורים שמח.

ינון אזולאי: אני רוצה להודות לעובדי הכנסת: לציונה, שעומדת גם בשעה זו ומכינה לכולנו את הקפה כדי שנוכל להישאר ערים, לעובדי המשמר, לפרוטוקולים - -

מיכאל מלכיאלי: בטח.

ינון אזולאי: - - מחלקת הפרוטוקולים, למזכירות הכנסת, לוועדות, למחלקה המשפטית – לכולם.

מיכאל מלכיאלי: מנהלי הסיעות.

ינון אזולאי: מנהלות הסיעות, מנהלי הסיעות, כי לכולם מגיעה תודה רבה; לערוץ הכנסת, שעושה עבודה נפלאה, כל פעם מעלה לך איזה משהו יפה, אתה יודע, לשעשע גם את האנשים, ולאזרחי מדינת ישראל, תודה רבה לכם, גם על ההקשבה, גם על השיתוף, ותודה רבה גם לחברי הכנסת, שמשתדלים, אתה יודע, לעשות דברים טובים.

קריאה: לסדרנים.

ינון אזולאי: אמרנו.

ינון אזולאי: גם לסדרנים, למשמר הכנסת, לכולם אנחנו מודים ולכולם נגיד רק מילה טובה.

ינון אזולאי: שיהיה פורים שמח, ואם לא נדבר עד אז, אם לא יעשו דיוני פגרה, שיהיה גם פסח כשר ושמח.

ינון אזולאי: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת משה ארבל, בבקשה.

משה ארבל: מכובדי היושב-ראש, כבוד השר, חבריי חברי הכנסת, אנחנו ביום ז' באדר, יום לידתו ופטירתו של משה רבנו רעיא מהימנא ועליו נאמר, הנביא מלאכי אומר: "זכרו תורת משה עבדי".

משה ארבל: שואלים חז"ל: וכי התורה היא תורת משה?

משה ארבל: הלוא התורה היא תורת אלוקים.

משה ארבל: היא נקראת תורת ישראל, תורת משה, מסיבה פשוטה – שמשה רבנו, אומרים חז"ל, מסר את נפשו למענה ולמען עם ישראל.

משה ארבל: מסירות הנפש של משה רבנו היא שזיכתה אותו שהתורה תיקרא על שמו.

משה ארבל: כאשר עם ישראל חוטא בעגל אומר משה רבנו לקדוש ברוך הוא: "ואם אין מחני נא מספריך אשר כתבת".

משה ארבל: מנהיגות כזאת, שמוכנה לקחת אחריות על עם ישראל, גם במחיר – תמחק אותי מהספר, אני מוכן – היא שזוכה דווקא שאותו ספר הספרים, אותה תורה קדושה, נקראת תורת משה עבדי, נקראת התורה על שמו של משה רבנו.

משה ארבל: אותה מסירות נפש של מנהיגה גדולה הייתה אצל אסתר המלכה.

משה ארבל: המגילה נקראת מגילת אסתר ולא מגילת מרדכי כי אסתר המלכה מסרה נפש – מודל של מנהיגות, מנהיגים שמוסרים נפש, כיפתח בדורו, כשמואל בדורו.

משה ארבל: לאורך הדורות מנהיגי ישראל היו מנהיגים שהם מוכנים ומסוגלים להקריב למען כלל ישראל.

משה ארבל: אמרו על הרמב"ם, רבנו משה בן מימון, שממשה רבנו ועד משה בן מימון לא קם כמשה.

משה ארבל: היכולת של הרמב"ם להקיף את כל התורה כולה, להנחיל את התורה לכל עם ישראל, הייתה יכולת נדירה ומופלאה.

משה ארבל: וברשותכם, נלמד יחד, בזמן הנותר לפנינו, את הלכות מגילה ביד החזקה לרמב"ם.

משה ארבל: וכך כותב הרמב"ם בפרק ראשון: "קריאת המגילה בזמנה, מצוות עשה מדברי סופרים.

משה ארבל: והדברים ידועים שהיא תקנת הנביאים.

משה ארבל: והכול חייבים בקריאתה: אנשים, ונשים, וגרים, ועבדים משוחררים.

משה ארבל: ומחנכים את הקטנים לקרותה.

משה ארבל: ואפילו כוהנים בעבודתן, מבטלין עבודתן ובאין לשמוע מקרא מגילה, וכן מבטלים תלמוד תורה לשמוע מקרא מגילה; קל וחומר לשאר מצוות של תורה, שכולן נדחין מפני מקרא מגילה.

משה ארבל: ואין לך דבר שנדחה מקרא מגילה מפניו, חוץ ממת מצווה" – אם יש מת שאין מי שיקבור אותו, "שאין לו קוברין; שהפוגע בו – קוברו תחילה, ואחר כך קורא".

משה ארבל: דברי הרמב"ם בהלכות מגילה הם דברים מחודשים, שכן בדרך כלל נשים פטורות במצוות עשה שהזמן גרמן, שתלויות בזמן.

משה ארבל: אבל כאן היא מצוות עשה מדברי סופרים שתלויה בזמן, אבל נשים חייבות וגם מוציאות ידי חובה, מכיוון שאף הן היו באותו הנס.

משה ארבל: ומבטלים תלמוד תורה לשמוע מקרא מגילה.

משה ארבל: המקור של זה בתלמוד.

משה ארבל: וידועה שאלתו של תלמידו של הגאון מווילנה רבי חיים מוולוז'ין בספרו "נפש החיים".

משה ארבל: הוא מקשה על הדברים הללו קושיה עצומה.

משה ארבל: מקרא מגילה – הרי מגילת אסתר נמנית עם ספרי התנ"ך.

משה ארבל: קריאת המגילה היא חלק מלימוד התנ"ך, אז למה יש הגדרה שמבטלים תלמוד תורה בשביל מצוות מקרא מגילה?

משה ארבל: זה לא נקרא ביטול תורה.

משה ארבל: זה שאדם קורא את המגילה – הוא לומד תורה.

משה ארבל: ושם מלמד אותנו ב"נפש החיים" יסוד גדול: גם בלימוד תורה יש דרגות.

משה ארבל: לימוד תורה המעולה ביותר הוא לימוד התורה הלכה למעשה.

משה ארבל: כשאדם לומד הלכה למעשה, "אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא", זה לימוד התורה בעל המעלה הגבוהה ביותר, שידע מה לעשות.

משה ארבל: יש דרגה חשובה בלימוד תורה אבל נמוכה יותר, וזו קריאת תהילים, לימוד תנ"ך.

משה ארבל: ולכן, אם יש שיעור בהלכה ובזמן הזה של שיעור ההלכה הגיע מועד מקרא המגילה, על זה, מתכוון התלמוד, מבטלים תלמוד תורה, מבטלים את השיעור בהלכה מפני מקרא המגילה.

משה ארבל: כשהגיע זמן קריאת המגילה, עוצרים הכול וקוראים מגילה.

משה ארבל: לא אומרים הלל בפורים, מכיוון שקריאת המגילה זה ההלל, זה השבח.

משה ארבל: כשאדם בא ומגיע ומתכנס וקורא את סיפור המגילה, את סיפור הנס המופלא הזה – זו בעצם אמירת ההלל.

משה ארבל: ממשיך הרמב"ם ומלמד אותנו: "אחד הקורא ואחד השומע מן הקורא יצא ידי חובתו והוא שישמע מפי מי שהוא חייב בקריאתה.

משה ארבל: לפיכך אם היה הקורא קטן או שוטה, השומע ממנו לא יצא".

משה ארבל: אדם יכול לשמוע, ויש דין שנקרא שומע כעונה.

משה ארבל: אדם שומע אתכם קוראים את המגילה, הוא לא צריך לקרוא בפיו, ואותה שמיעה נחשבת לא כמקרא מגילה.

משה ארבל: "מצווה לקרות את כולה, ומצוה לקרותה בלילה וביום.

משה ארבל: וכל הלילה כשר לקריאת הלילה, וכל היום כשר לקריאת היום".

משה ארבל: ישנה מצוות קריאת מגילה גם בליל פורים וגם ביום פורים.

משה ארבל: "ומברך קודם קריאתה בלילה שלוש ברכות, ואלו הן: ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם אשר קדשנו במצוותיו וציוונו על מקרא מגילה" – זו הברכה הראשונה; הברכה השנייה היא "ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם שעשה ניסים לאבותינו בימים ההם ובזמן הזה", והברכה השלישית, שמברכים אותה רק בלילה: "ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה.

משה ארבל: וביום אינו חוזר ומברך שהחיינו.

משה ארבל: ומקום שנהגו לברך אחריה" – בסוף הקריאה מברך, וזה נוסח הברכה: "ברוך אתה ה' אלהינו מלך העולם, האל הרב את ריבנו, והדן את דיננו, והנוקם את נקמתנו, והנפרע לנו מצרינו, והמשלם גמול לכל אויבי נפשנו, ברוך אתה ה' הנפרע לישראל מכל צריהם, האל המושיע".

משה ארבל: ממשיך הרמב"ם בסעיף ד' ומלמד אותנו "אי זהו זמן קריאתה?

משה ארבל: " – מתי זמן קריאת המגילה?

משה ארבל: על בסיס המשנה במסכת מגילה, המשנה הראשונה, אומר הרמב"ם: זמנים הרבה תקנו לה חכמים, שנאמר במגילת אסתר: בזמניהם" – לא בזמנו, אלא בזמניהם.

משה ארבל: "ואלו הן זמני קריאתה: כל מדינה שהיתה מוקפת חומה בימי יהושע בן נון" – מדינה – הכוונה אזור, עיר – "בין בארץ בין בחוצה לארץ, אע"פ שאין לה עכשיו חומה קורין בט"ו באדר, ומדינה זו היא הנקראת כרך" – אלה כרכים המוקפים חומה – "וכל מדינה" או כל עיר "שלא היתה מוקפת חומה בימות יהושע, ואע"פ שהיא מוקפת עתה, קוראין בי"ד, ומדינה זו היא הנקראת עיר".

משה ארבל: אדוני היושב-ראש, ישנה כמובן סוגיה ופולמוס הלכתי גדול ונרחב על מבשרת ציון ומעמדה בקריאת המגילה: האם דינה הוא כירושלים, שהייתה מוקפת חומה, או שדינה הוא כשאר ערי ישראל?

משה ארבל: ובהגדרה ההלכתית ישנו גם כלל של סמוך ונראה.

משה ארבל: לא רק העיר המוקפת חומה, גם הסמוך והנראה לאותה עיר, אבל זו סוגיה כבר שהיא, לגבי מבשרת, מחלוקת האחרונים.

משה ארבל: אני נצמד כרגע לדברי הרמב"ם: "שושן הבירה – אע"פ שלא הייתה מוקפת חומה בימי יהושע בן נון" – מי שגר בשושן בפרס, באיראן – "קוראין בט"ו, שבה היה הנס שנאמר: 'ונֹח בחמִשה עשר בו'.

משה ארבל: ולמה תלו הדבר בימי יהושע?

משה ארבל: " הרי ימי יהושע בן נון היו הרבה הרבה קודם לנס הפורים.

משה ארבל: "כדי לחלוק כבוד לארץ ישראל, שהייתה חרבה באותו הזמן, כדי שיהיו קוראין כבני שושן, וייחשבו כאילו הן כרכין המוקפין חומה, אף על פי שהן עתה חרבין, הואיל והיו מוקפין בימי יהושע, קוראין בט"ו, ויהיה זיכרון לארץ ישראל בנס זה".

משה ארבל: כשאנחנו זוכים לניסים גם לאורך הגלות, מזכירים את ארץ ישראל.

משה ארבל: "בני הכפרים שאינם מתקבצים בבתי כנסיות אלא בשני ובחמישי" – פריפריה – "תקנו להם שיהיו מקדימין וקוראים ביום הכניסה".

משה ארבל: יום הכניסה זה יום שבו בית הדין בעצם מתכנס באותם כפרים.

משה ארבל: "כיצד?

משה ארבל: אם חל להיות י"ד באדר, בשני או בחמישי, קוראין בו ביום", שבאותו יום הם מתכנסים כדי לקרוא בתורה.

משה ארבל: שני וחמישי רק יש להם מניין.

משה ארבל: "ואם חל ביום אחר, חוץ משני וחמישי, מקדימין וקוראין בשני או בחמישי הסמוך לי"ד.

משה ארבל: כיצד?

משה ארבל: אם חל להיות י"ד באחד בשבת, ביום ראשון, מקדימין וקוראין את המגילה בחמישי שהוא יום י"א באדר.

משה ארבל: חל להיות בשלישי, קוראין בשני שהוא יום י"ג באדר.

משה ארבל: אם חל להיות י"ד באדר ביום רביעי, קוראין בשני שלפניו, שהוא יום י"ב, וכל אלו שמקדימין וקוראין קודם י"ד, אין קוראין אותה בפחות מעשרה", כי כל ההיתר להקדים את קריאת המגילה לפני המועד הוא רק בגלל יום הכניסה, שמתכנסים בו לקרוא בספר התורה, וצריך עשרה כדי שיהיה פרסום הנס.

משה ארבל: "באותו כפר שמקדימין וקוראין ביום הכניסה, בזמן שאין נכנסין בו" – הכוונה בנכסין, הכוונה – מתכנסים בו – "בשני ובחמישי אין קוראין אותה אלא בי"ד, וכל עיר שאין בה עשרה בטלנין קבועין בבית הכנסת לצורכי הציבור" – הכוונה, אברכים – "הרי היא ככפר ומקדימין וקוראין ביום הכניסה.

משה ארבל: ואם אין שם עשרה בני אדם, תקנתו קלקלתו והרי הם כאנשי עיר גדולה ואין קוראין אלא בי"ד".

משה ארבל: אם אין להם עשרה אנשים, אז הם קוראים בפחות מעשרה במועד.

משה ארבל: "במה דברים אמורים שמקדימין וקוראין ביום הכניסה?

משה ארבל: בזמן שיש להם לישראל מלכות, אבל בזמן הזה אין קוראין אותה אלא בזמנה שהוא יום י"ד ויום ט"ו" בכרכים המוקפים חומות.

משה ארבל: "בני הכפרים ובני עיירות קוראין בי"ד ובני כרכין קוראין בט"ו".

משה ארבל: בן עיר, אדם שהוא עירוני ממרכז הארץ, באזור שהוא לא מוקף חומה מימות יהושע בן נון, "שהלך לכרך" – נסע לירושלים, או להפך, בן כרך ובן ירושלים שהלך לעיר – "אם הייתה דעתו לחזור למקומו בזמן קריאה ונתעכב ולא חזר" – היה לו איזה עיכוב – "קורא כמקומו", איפה שהוא נמצא.

משה ארבל: "ואם לא היה בדעתו לחזור אלא לאחר זמן הקריאה, קורא עם אנשי המקום שהוא שם".

משה ארבל: זאת אומרת, או שהוא בן כרך בן יומו או פרוז בן העיר בן יומו, הוא מחיל על עצמו את הדין של המקום שהוא נמצא.

משה ארבל: "וכרך וכל הסמוך לו וכל הנראה עמו" – זה סמוך ונראה, כמו שאמרנו קודם – "אם אין ביניהם יתר על אלפיים אמה הרי זה ככרך וקוראין בט"ו".

משה ארבל: הפתרון הזה נוגע גם לשכונת רמות בירושלים, שאומנם היא בשטח המוניציפלי של ירושלים, וחלק מן הפוסקים הגדירו אותה כבר בעבר כדי שהיא תקרא בט"ו.

משה ארבל: בשנים האחרונות יצרו רצף בנוי בצורה כזאת שאין בין הבתים הפרשים של מעל 2,000 אמה, למרות שיש את כביש בגין.

משה ארבל: ולכן, גם לפי דעת אותם פוסקים אחרונים, גם בשכונת רמות קוראים כיום בט"ו.

משה ארבל: "בעיר שהיא ספק ואין ידוע אם היתה מוקפת חומה בימות יהושע בן נון או אחר כן הוקפה, קוראין בשני הימים שהן גם י"ד וגם ט"ו ובליליהם, ומברכין על קריאתה בי"ד בלבד, הואיל והוא זמן קריאתה לרוב העולם.

משה ארבל: קראו את המגילה באדר ראשון, ואחר כך עיברו בית דין את השנה, חוזרים וקוראים אותה באדר השני בזמנה.

משה ארבל: אין קוראין את המגילה בשבת, גזרה: שמא ייטול אותה בידו וילך אצל מי שהוא בקי לקרותה ויעבירנה ארבע אמות ברשות הרבים" – במקום שאין בו עירוב, כמובן – "שהכול חייבים בקריאתה ואין הכול בקיאין בקריאתה.

משה ארבל: לפיכך, אם חל זמן קריאתה בשבת, מקדימין וקוראין אותה קודם השבת, ושואלין ודורשין בהלכות פורים באותה שבת" – בשבת זכור – "כדי להזכיר שהוא פורים.

משה ארבל: " "כיצד?

משה ארבל: יום ארבעה עשר שחל להיות בשבת, בני עיירות מקדימין וקוראין בערב שבת, ובני כרכים קוראים בזמנם באחד בשבת.

משה ארבל: חל יום ט"ו להיות בשבת, בני כרכים מקדימין וקוראין בערב שבת, שהוא יום ארבעה עשר, ובני עיירות קוראין בו ביום שהוא זמנם ונמצאו הכול קוראין בארבעה עשר.

משה ארבל: " ממשיך הרמב"ם בפרק שני ואומר: "הקורא את המגילה למפרע – לא יצא; קרא ושכח פסוק אחד, וקרא פסוק שני לו, וחזר וקרא פסוק ששכח, וחזר וקרא פסוק שלישי – לא יצא, מפני שקרא פסוק אחד למפרע; אלא כיצד עושה – מתחיל מפסוק שני ששכח וממשיך וקורא על הסדר".

משה ארבל: בחסידות, בשם הבעל שם טוב, אור שבעת הימים, זכותו יגן עלינו, למדנו שהקורא את המגילה למפרע זה אותו אחד שקורא את המגילה כסיפור שהיה פעם:

משה ארבל: והי בימי אחשוורוש; פעם היה סיפור כזה וכזה, השגחה פרטית כזאת וכזאת.

משה ארבל: אדם צריך לדעת ולהאמין בכל ליבו שהניסים הללו שהיו לאבותינו בימים ההם, מאירים גם בזמן הזה, ולכן לא מדובר בסיפור שהיה למפרע, בעבר, בסיפור היסטורי, אלא בדברים שהם רלוונטיים ואקטואליים בכל דור ודור.

משה ארבל: "מצא ציבור שקראו חציה" – חצי מגילה – "לא יאמר אקרא חצי האחרון עם הציבור, ואחזור ואקרא חצי ראשון: שזה קורא למפרע; אלא קורא מתחילה ועד סוף, על הסדר.

משה ארבל: קרא ושהה מעט וחזר וקרא – אף על פי ששהה כדי לגמור את כולה – הואיל וקרא על הסדר, יצא ידי חובה.

משה ארבל: הקורא את המגילה בעל פה" – לא מן הכתב – "לא יצא ידי חובתו.

משה ארבל: הלועז ששמע את המגילה הכתובה בלשון הקודש, ובכתב הקודש, אף על פי שאינו יודע מה הן אומרין" – הוא לא מבין עברית; הוא אמריקאי – "יצא ידי חובתו", מכיוון ששמע את זה בשפת המקור.

משה ארבל: "וכן אם הייתה כתובה יוונית ושמעה, יצא – אף על פי שאינו מכיר, ואפילו היה השומע עברי.

משה ארבל: הייתה כתובה תרגום, או בלשון אחרת מלשונות הגויים – לא יצא ידי חובתו בקריאתה, אלא המכיר אותה לשון בלבד: והוא, שתהיה כתובה בכתב אותה לשון.

משה ארבל: אבל אם הייתה כתובה בכתב עברי, וקראה ארמית לארמי – לא יצא, שנמצא זה קורא על פה" – הוא מתרגם בעצמו – "וכיוון שלא יצא הקורא ידי חובתו, ממילא לא יצא השומע ממנו" – כי הסברנו קודם שיש דין שומע כעונה.

משה ארבל: "הקורא את המגילה בלא כוונה, לא יצא.

משה ארבל: כיצד?" איך זה קורה?

משה ארבל: "היה כותבה, או דורשה" – נותן דרשה – "או מגיהה" – עושה עליה הגהה – "אם כיוון ליבו לצאת בקריאה זו, יצא ידי חובה; ואם לא כיוון ליבו, לא יצא.

משה ארבל: קרא, והוא מתנמנם – הואיל ולא נרדם בשינה, יצא.

משה ארבל: במה דברים אמורים שהמכוון ליבו בכתיבתה יצא – שנתכוון לצאת בקריאה שקורא בספר שמעתיק ממנו, בשעה שהוא כותב; אבל אם לא נתכוון לצאת בקריאה זו שכותב – לא יצא, שאינו יוצא ידי חובתו אלא בקריאתה מספר שכולה כתובה בו בשעת קריאה" – מתחילתה ועד סופה.

משה ארבל: "הקורא את המגילה וטעה בקריאתה, וקרא קריאה משובשת – יצא ידי חובה, לפי שאין מדקדקין בקריאתה.

משה ארבל: קראה עומד, או יושב – יצא, ואפילו בציבור; אבל לא יקרא בציבור יושב לכתחילה, מפני כבוד ציבור.

משה ארבל: קראוה שניים, אפילו עשרה, כאחד – יצאו הקוראין והשומעים מן הקוראין; קורא אותה גדול עם הקטן, ואפילו בציבור.

משה ארבל: אין קוראין בציבור, במגילה הכתובה בין הכתובים; ואם קרא, לא יצא" – אם היא הייתה כמו בספר תנ"ך, שהיו בה עוד מגילות אחרות – "אלא אם כן הייתה יתרה על שאר היריעות או חסרה, כדי שיהא לה היכר" – שידעו שזו מגילת אסתר.

משה ארבל: "אבל יחיד קורא בה, ואפילו אינה חסרה ולא יתרה, ויוצא בה ידי חובתו.

משה ארבל: אין כותבין את המגילה אלא בדיו על הגוויל" – על קלף – "או על הקלף כספר תורה.

משה ארבל: ואם כתבה במי עפצה וקלקנתוס, כשרה; כתבה בשאר מיני צבעונין, פסולה.

משה ארבל: וצריכה שרטוט, כתורה עצמה".

משה ארבל: את הקלף עצמו משרטטים שהשורות תהיינה ישירות.

משה ארבל: "ואין העור שלה, צריך עבדה לשמה.

משה ארבל: הייתה כתובה על הנייר, או על עור שאינו מעובד, או שכתבה גוי, או אפיקורוס – פסולה.

משה ארבל: " אם "היו בה אותיות מטושטשות או מקורעות – אם רישומן ניכר" – אפשר לזהות איזו אות זו – "אפילו היו רובה, כשרה.

משה ארבל: ואם אין רישומן ניכר – אם היה רובה שלם, כשרה; ואם לאו, פסולה, והקורא בה לא יצא.

משה ארבל: השמיט בה הסופר אותיות או פסוקים, וקראן הקורא את המגילה על פה – יצא.

משה ארבל: המגילה צריכה תהא תפירה כולה, עד שיהיו כל עורותיה מגילה אחת.

משה ארבל: ואינה נתפרת אלא בגידין, כספר תורה" – את היריעות תופרים בגידים – "ואם תפרה שלא בגידין, פסולה.

משה ארבל: ואינו צריך לתפור את כל היריעה בגידין כספר; אלא אפילו תפר בגידין שלוש תפירות בקצה היריעה, ושלוש באמצעה, ושלוש בקצה השנית – כשרה, מפני שנקראת איגרת".

משה ארבל: לוחות הזמנים אומנם מאפשרים לנו להמשיך עוד מעט, אבל אנחנו בספק בעניין ברכות התורה בשעה הזאת, ולכן אנחנו נודה לכולם על ההקשבה ונאחל לכולנו שכפי שעשה הקדוש ברוך הוא ניסים לאבותינו בימים ההם, כן יהיה בזמן הזה.

משה ארבל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מקלב – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': לילה טוב, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, חבריי חברי הכנסת, עם ישראל שצופה בנו ויצפה, דיברתי מוקדם יותר בתחילת הערב על הכאב הגדול שבכיוון שאליו הולכים שופטי בג"ץ במה שנוגע להכנסת חמץ לבסיסי צה"ל בפסח – חלילה, לא יקום ולא יהיה.

בצלאל סמוטריץ': דיברתי ככה, ממש בקצרה – לא היה לי זמן – על השיטה החדשה הזאת של בג"ץ – לא חדשה; השיטה העקבית של בג"ץ שבה לוקחים סוגיה שנמצאת במישור הציבורי, הכללי, הלאומי, מפריטים אותה אל המישור הפרטי, כביכול מדובר באיזו שאלה של איזונים בין זכויות של אנשים פרטיים, אלה שרוצים להישמר מן האיסור ואלה שחלילה אינם רוצים להישמר מן האיסור.

בצלאל סמוטריץ': כשכמובן ברור שהאיסור להכניס חמץ  – צה"ל זה אחד הסמלים המשמעותיים ביותר של מדינת ישראל העצמאית והריבונית, שאנחנו זוכים לה בדורות האלה של הגאולה; המשך של פסח, סוג של – יום העצמאות הוא סוג של ליל הסדר מחודש שלנו.

בצלאל סמוטריץ': זכינו ביום העצמאות למדינה עצמאית וריבונית, בדומה למה שזכינו בפסח: לצאת ממצרים, להופיע על במת ההיסטוריה, להפוך לעם ולצאת למסע הגדול של העם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': ובפסח איסור החמץ ומצוות המצה בסיסיים כל כך, יסודיים כל כך.

בצלאל סמוטריץ': ופה יש לי ביקורת על הצבא ועל הפרקליטות, שנכנסו אל תוך התעלה הזאת שבית המשפט סרטט להם, והתחילו לנסות לשכנע שאין היכי תמצי, אי-אפשר.

בצלאל סמוטריץ': כן, זה נכון.

בצלאל סמוטריץ': עוררתי גם על הבורות של השופטים, שגם אחרי שהלכו אל המישור הפרטי לא מבינים דבר וחצי דבר בהלכות הפסח ובמורכבות הגדולה ובחומר הגדול של איסור בל ייראה ובל יימצא, על היהירות – מי שלא מבין וגם לא מוכן ללמוד, ולא מבין שהוא לא מבין ומתיימר להציג את עצמו כאיזה חכם גדול, וחושף את בורותו הכואבת בעניינים כל כך יסודיים לעם היהודי.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה עכשיו להרחיב בזה בנקודה קצת אחרת בהקשר של פורים.

בצלאל סמוטריץ': יש גמרא מרתקת, אדוני היושב-ראש, דיאלוג מרתק בין רשב"י – זה מחבר אותי לנאום שנתתי קודם, על הכאב הגדול של סגירת ציון הרשב"י, שהזוהר כותב לנו שהוא מניצוץ נשמתו של משה רבנו, עליו השלום, ועכשיו אנחנו בז' באדר, יום פטירתו.

בצלאל סמוטריץ': כאב גדול על סגירת הציון.

בצלאל סמוטריץ': ויש דיאלוג נפלא בגמרא, במגילה בדף י"ב, בין רשב"י לבין תלמידיו.

בצלאל סמוטריץ': שאלו תלמידיו את רשב"י – רבי שמעון בר-יוחאי – "מפני מה נתחייבו שונאיהן של ישראל שבאותו הדור כליה?"

בצלאל סמוטריץ': הגמרא נוקטת לשון סגי נהור.

בצלאל סמוטריץ': למה נגזרה על עם ישראל גזרה נוראה כל כך של להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים מנער ועד זקן, טף ונשים ביום אחד?

בצלאל סמוטריץ': מה עשו עם ישראל שנתחייבו כליה, הגזרה הנוראה הזאת של המן?

בצלאל סמוטריץ': "אמר להם: אמרו אתם".

בצלאל סמוטריץ': זו סתם נקודה מעניינת.

בצלאל סמוטריץ': באים התלמידים, שואלים את הרב: הרב, שאלנו אותך, תענה לנו.

בצלאל סמוטריץ': זורק להם הרב את הכדור.

בצלאל סמוטריץ': גם על זה יש יסוד יפה בחינוך ובלימוד, לגרות את החשיבה ואת הרצון – לא שבאים לשאול שאלה, מייד הרב נותן תשובה, עושה לכם את העבודה; לחשוב, להתאמץ, להעלות סברות.

בצלאל סמוטריץ': מעלים התלמידים סברה.

בצלאל סמוטריץ': "אמרו לו: מפני שנהנו מסעודתו של אותו רשע".

בצלאל סמוטריץ': כשאחשוורוש עושה משתה, בהתחלה הוא עושה לכל שריו ועבדיו וחיל פרס ומדי, ואחר כך הוא עושה משתה לכל העם הנמצאים בשושן, ועם ישראל משתתפים בסעודתו של אותו רשע, גם הם באים אל המשתה הגדול הזה.

בצלאל סמוטריץ': ועל זה אומרים תלמידיו של רשב"י לרשב"י: על זה אולי נתחייבו שונאיהן של ישראל שבאותו הדור כליה.

בצלאל סמוטריץ': משיב להם רשב"י: זאת לא תשובה טובה, מכיוון ש"אם כן, שבשושן ייהרגו, שבכל העולם כולו אל ייהרגו".

בצלאל סמוטריץ': סוף כל סוף זה לכל העם שנמצאים בשושן, אז רק היהודים שבשושן השתתפו בסעודתו של אותו רשע, מדוע נתחייבו כולם?

בצלאל סמוטריץ': ולכן מביא הרשב"י תשובה אחרת.

בצלאל סמוטריץ': אז אמרו לו: נו, אז אמור אתה.

בצלאל סמוטריץ': אמר להם: "מפני שהשתחוו לצלם".

בצלאל סמוטריץ': רש"י זורק אותנו אל הרבה שנים קודם לכן, צלם שעשה נבוכדנצר, הסיפור הידוע עם חנניה, מישאל ועזריה, שמסרבים להשתחוות לצלם ונזרקים אל כבשן האש, והקדוש ברוך הוא עושה להם נס גדול, והם יוצאים מן הכבשן הזה.

בצלאל סמוטריץ': מלבד חנניה, מישאל ועזריה השתחוו כולם לצלם, ועל זה נתחייבו.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו יש עוד המשך משא ומתן, אז אם נתחייבו כליה, וכי משוא פנים יש בדבר, אז מה פתאום הקדוש ברוך הוא בסוף סולח להם והגזרה מתבטלת?

בצלאל סמוטריץ': אמר להם: "הם לא עשו אלא לפנים, אף הקדוש ברוך הוא לא עשה עימהן אלא לפנים" שנאמר – טוב, בסוף יש עוד הרבה מאוד מה לעיין, אני רוצה דווקא לדבר על החלק הראשון, על ההווה אמינא, על המחשבה של תלמידיו של רשב"י, שהם נהנו מסעודתו של אותו רשע, ועל התשובה של רשב"י עצמו, שהשתחוו לצלם.

בצלאל סמוטריץ': על פניו, את העיקרון שבדבריהם של תלמידיו רבי שמעון בר-יוחאי מקבל, דהיינו, העובדה שהם נהנו מסעודתו של אותו רשע מצדיקה כליה.

בצלאל סמוטריץ': הסיבה היחידה שהוא לא מקבל את התשובה, מכיוון שזה מתאים רק למי שהיו בשושן, ולא לכל היהודים שפזורים בכל מדינות המלך אחשוורוש.

בצלאל סמוטריץ': ופה אני לא מבין.

בצלאל סמוטריץ': אז מה אם הם נהנו מסעודתו של אותו רשע?

בצלאל סמוטריץ': על זה הם מתחייבים מיתה, כליה של כלל ישראל?

בצלאל סמוטריץ': מה כבר עברו?

בצלאל סמוטריץ': איזה איסורים יכולים היו לעבור?

בצלאל סמוטריץ': אז נו, אכלו מאכלות אסורות, נורא ואיום.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, לאו – אין מיתה על מאכלות אסורות.

בצלאל סמוטריץ': שתו יין נסך – בכלל, דרבנן.

בצלאל סמוטריץ': מה יש בזה שנהנו מסעודתו של אותו רשע שעל כך ראויים היו להתחייב כליה אם רק היה מדובר על כל היהודים שבכל מדינות המלך אחשוורוש?

בצלאל סמוטריץ': וגם התשובה של רשב"י עצמו מאוד לא ברורה, "השתחוו לצלם".

בצלאל סמוטריץ': אז קודם כול, מה חיכית עד עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': עברו כבר הרבה מאוד שנים מאז, מה עכשיו הקדוש ברוך הוא נזכר, בתקופת אחשוורוש, הסוף של הסוף, כבר, של 70 השנה של גלות בית ראשון?

בצלאל סמוטריץ': ועוד הרבה יותר מזה: נניח שהשתחוו לצלם, ואכן, נכון, אנחנו יודעים שיש ג' עבירות שעליהן ייהרג ובל יעבור: עבודה זרה, גילוי עריות, שפיכות דמים.

בצלאל סמוטריץ': הרמב"ם כידוע פוסק שמי שעבר ולא נהרג, ודאי שבית דין לא עונשים אותו, מכיוון שהוא בגדר אנוס.

בצלאל סמוטריץ': יש מצווה גדולה לקדש את השם.

בצלאל סמוטריץ': חס וחלילה אם מגיעים לסיטואציה שמישהו כופה עלינו לעבוד עבודה זרה – אבל ודאי הרי שנבוכדנצר הוא גזר גזרה.

בצלאל סמוטריץ': הינה, הוא זרק את חנניה, מישאל ועזריה בכבשן האש.

בצלאל סמוטריץ': אז היה ראוי שכולם יהיו עם מסירות נפש ויקדשו שם שמיים כמו חנניה, מישאל ועזריה, אבל אם לא, לא אמורים להתחייב על זה כליה, סוף כל סוף מדובר באונס גמור, אונס רחמנא פטריה?

בצלאל סמוטריץ': מה יש ב"שנהנו מסעודתו של אותו רשע"?

בצלאל סמוטריץ': "נהנו מסעודתו של אותו רשע" זה איבוד זהות גמור.

בצלאל סמוטריץ': כאשר נטמעים ונעלמים בתוך התרבות הרעה של אחשוורוש ושוכחים לחלוטין את הצביון היהודי שלנו, אז כליה זה כבר תוצאה, זה אפילו לא עונש, נעלמים, אז אחר כך יכול להיות כמו שחז"ל אומרים על חורבן הבית "קמחא טחינא טחינת" – קמח טחון לטחון.

בצלאל סמוטריץ': במשך 210 שנים עם ישראל נמצאו בגלות מצרים והיו באמת בתחתית המדרגה, בסיבוכים גדולים, שהרבה שנים אחר כך הנביא יגלה, ונמצאים במ"ט שערי טומאה.

בצלאל סמוטריץ': אבל חז"ל מלמדים אותנו שלא שינו שמם, לשונם ומלבושם.

בצלאל סמוטריץ': עם כל הסיבוכים ידעו לשמור על הזהות ועל הערכים, ידעו לשמור על הצביון הזה של עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': וכששומרים על הצביון שמייחד אותנו, אז גם אם יש הרבה מאוד קשיים ומורכבויות, בסוף יש עם, יש את מי לגאול, יש מי שיצא ממצרים ויעמוד אחר כך למרגלות הר סיני ויקבל תורה, ויעשה את המסע לארץ-ישראל ויכבוש אותה וינחל אותה.

בצלאל סמוטריץ': יש עם מי לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': אבל כשנהנים מסעודתו של אותו רשע ולמעשה שוכחים מי אנחנו ומה אנחנו, ואנחנו כמו כולם, ככל העמים בית ישראל, אז ממילא, שוב, כליה היא תוצאה ברורה.

בצלאל סמוטריץ': צודקים בזה מאוד תלמידיו של רבי שמעון בר יוחאי.

בצלאל סמוטריץ': עונה להם: בסדר, לא כולם: "ישנו עם אחד אשר מפזר ומפרד בכל מדינות מלכותך", ו"דתיהם שונות מכל עם, ואת דתי המלך אינם עושים".

בצלאל סמוטריץ': כנראה שכן היה שם אז מי ששמר על הזהות שלו, שמר על הצביון שלו במדינות אחרות.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שגם מה שמונח בדברים של רשב"י, שהשתחוו לצלם, זה בדיוק אותה נקודה.

בצלאל סמוטריץ': נכון, הם לא נתחייבו מיתה על עצם העובדה שהשתחוו לצלם כאנשים פרטיים, מכיוון שזה היה באונס.

בצלאל סמוטריץ': שוב, ראוי היה שימסרו את הנפש על זה, ג' עבירות חמורות, אבל גם לשיטתו של רשב"י הוא מקבל את מה שאמרו תלמידיו, את העיקרון.

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר: כן, אני לא מחפש עכשיו איזה עבירה ספציפית שבדין הפרטי מתחייבים עליה כליה.

בצלאל סמוטריץ': כשעם ישראל כולו משתחווה לצלם, זה בדיוק אותה נקודה.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל – מה זה להשתחוות לצלם?

בצלאל סמוטריץ': כל הרעיון שלנו זה "עם זוּ יצרתי לי תהלתי יספרו".

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל קורא שם השם בעולם במהותו, בעצם הווייתו, בקיומו; זו תכליתו, בשביל זה הוא יצא ממצרים, בשביל זה הוא הפך לעם.

בצלאל סמוטריץ': ואם כלל עם ישראל כולו משתחווה לצלם, אז פשוט אין לו זכות קיום.

בצלאל סמוטריץ': אין לו זכות קיום.

בצלאל סמוטריץ': אם אנחנו לא נשמור על הזהות שלנו, על הצביון שלנו, על מי אנחנו ומה אנחנו, אין לנו זכות קיום, חלילה.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה – הם לא עשו לפנים, הקדוש ברוך הוא לא עשה עימם.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': יש ברית כרותה שלא תישכח מפי זרעו ומפי זרע זרעו.

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו נבין מה זה חמץ בפסח.

בצלאל סמוטריץ': שוב, מה זה פסח?

בצלאל סמוטריץ': יום הולדת של עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זה הרגע המכונן שבו נולדנו והווינו לעם.

בצלאל סמוטריץ': זה הרגע שבו קיבלנו את תעודת הזהות שלנו, את הייעוד שלנו, את התפקיד שלנו.

בצלאל סמוטריץ': זו בדיוק הנקודה של המצה.

בצלאל סמוטריץ': מה זה מצה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רם בן ברק, מה זה מצה?

בצלאל סמוטריץ': מה הבדל בין מצה לחלה?

בצלאל סמוטריץ': מה הבדל?

בצלאל סמוטריץ': מצה היא התמצית – קמח ומים, בלי שמרים, בלי כלום.

בצלאל סמוטריץ': בחלה מוסיפים שמרים וסוכר ויש טעם, יש ריח, יש יופי.

בצלאל סמוטריץ': אז מצוין, כל שבת אוכלים חלות ומתענגים מזה.

בצלאל סמוטריץ': הקדוש ברוך הוא שמח שאנחנו נהנים מן העולם, ממה שהוא נתן לנו בעולם.

בצלאל סמוטריץ': אבל בפסח אנחנו חוזרים רגע אל הראשוניות, אל התמציתיות, בלי כל המסביב, שיש לו ערך גדול בעולם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מעריכים מאוד יופי ופאר וטעם טוב, אבל שוב, זה שבוע כזה של סדנה – מה שהשופט עמית, באמת בכאב, איזה זלזול כזה, אמר: דיאטת שבעת הימים, דיאטת מצות.

בצלאל סמוטריץ': כן, זו לא דיאטה במובן הפיזי, זו דיאטה רוחנית, שבה מתחברים רגע אל השורש, אל המהות הפנימית, אל התוכן הכי הכי בסיסי וראשוני של מי אנחנו ומה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': באותו רגע, כשמתחברים אל נקודת השורש מחדש, כל שנה ושנה, כדי להתעצם בה, אז יש איסור מוחלט על חמץ.

בצלאל סמוטריץ': לא רק איסור אכילה; כידוע, "בל יראה ובל ימצא בכל גבולך" – שאור לא יימצא בכל גבולך.

בצלאל סמוטריץ': שוב, לא מכניסים חמץ בפסח לא בגלל העניין הפרטי, שפלוני חס וחלילה ישתחווה לצלם, לא עלינו, רחמנא ליצלן, אוכל חמץ בפסח.

בצלאל סמוטריץ': זה המהות הזאת של מה זה עם ישראל בכלל ומה זה מדינת ישראל, שאנחנו זוכים לה שוב, לכונן אותה מחדש אחרי אלפיים שנות גלות ונדידות.

בצלאל סמוטריץ': וזה בדיוק מה שקרה בפורים – בפורים עם ישראל חוזר לזה.

בצלאל סמוטריץ': שוב, ידועה הגמרא בשבת פח, כשעם ישראל עומד למרגלות הר סיני בתחתית ההר, אז חז"ל אומרים: כפה עליהם את ההר כגיגית.

בצלאל סמוטריץ': "ויתיצבו בתחתית ההר" – מלמד שכפה עליהם את ההר כגיגית.

בצלאל סמוטריץ': אמר להם: אם מקבלים אתם את התורה מוטב ואם לאו פה תהיה קבורתכם.

בצלאל סמוטריץ': יש במתן תורה אלמנט של כפייה.

בצלאל סמוטריץ': לא נרחיב בזה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': המהר"ל והרבה מהמפרשים עסקו בשאלה: למה צריך "כפה עליהם הר כגיגית"?

בצלאל סמוטריץ': הרי הם אמרו "נעשה ונשמע".

בצלאל סמוטריץ': הם רצו, נכון?

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל עומד למרגלות ואומר "נעשה ונשמע".

בצלאל סמוטריץ': מה יותר לרצות מרצון לקבל?

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אז למרות שאמרו נעשה ונשמע – כפי שמסביר המהר"ל, ערך גדול מאוד יש לזה, תדעו לכם שלמרות שאתם רוצים, בסוף התורה לא תלויה בכם.

בצלאל סמוטריץ': היא הרבה יותר גדולה מכם.

בצלאל סמוטריץ': הקשר שלנו לתורה, המחויבות שלנו לדבר השם שמתגלה בעולם, זה הרבה מעבר לשאלה אם אנחנו רוצים או לא רוצים.

בצלאל סמוטריץ': נכון שאנחנו רוצים, אבל אנחנו צריכים לדעת שכשקיבלנו את זה בכפייה, הקשר הזה הרבה יותר חזק מהבחירה החופשית שלנו, הרבה יותר מוחלט, הרבה יותר עליון, הרבה יותר גבוה.

בצלאל סמוטריץ': אז "כפה עליהם הר כגיגית" – אומר רבא, "והכא אמר דמודעא רבה לאורייתא".

בצלאל סמוטריץ': מי שמכריחים אותו למכור – יש הלכה כזאת, שאדם שמכריחים אותו למכור והוא מוכר, אבל הוא מוסר הודעה.

בצלאל סמוטריץ': הוא הולך בפני אנשים ואומר להם: תדעו לכם, אני מודיע לכם שאני עכשיו מוכר כי נאלצתי.

בצלאל סמוטריץ': הכריחו אותי, בכוח, כיוונו לי אקדח לרקה.

בצלאל סמוטריץ': אז מי שמוסר הודעה, הוא כמובן יכול אחרי זה  לחזור בו.

בצלאל סמוטריץ': כשהוא משתחרר מהאלמנט של הכפייה, הוא יכול לחזור בו.

בצלאל סמוטריץ': אז אומר רבא: אם עם ישראל קיבל את התורה בכפייה, אז יש להם תירוץ – הם יכולים עכשיו לומר: אנחנו לא באמת קיבלנו את התורה.

בצלאל סמוטריץ': איך אתה יכול לבוא אלינו בטענות אם אנחנו חלילה לא מקיימים אותה?

בצלאל סמוטריץ': אומרת הגמרא: "אף על פי כן הדור קבלוה בימי אחשוורוש".

בצלאל סמוטריץ': זה השיר הידוע – חזרו וקיבלו בימי אחשוורוש, לומדים את זה מהפסוק בסוף המגילה: קיימו וקיבלו עליהם היהודים, עליהם ועל זרעם וכו'.

בצלאל סמוטריץ': מה זה "קיימו וקיבלו"?

בצלאל סמוטריץ': אומרת הגמרא: קיימו מה שקיבלו כבר.

בצלאל סמוטריץ': אחרי הנס הגדול שסופר במגילת אסתר, הייתה חזרה מחדש, ועכשיו קיבלו מרצון את התורה.

בצלאל סמוטריץ': אז גם אם היה איזה אלמנט של כפייה אז, עכשיו כבר כמובן כולנו מחויבים ועומדים, הרי קיבלנו מרצון.

בצלאל סמוטריץ': מה, למה קיבלו?

בצלאל סמוטריץ': אז המהר"ל גם מסביר שעצם העובדה שמתקנים חג מדרבנן, מוסיפים מועד, מוסיפים מצוות, קריאת מגילה, אין ביטוי יותר גדול לרצון – לא רק שאנחנו רוצים את התורה, אנו עוד מקבלים עלינו עוד ועוד, גם תורה שבעל פה ותקנות של חכמים.

בצלאל סמוטריץ': וזה נכון.

בצלאל סמוטריץ': יש מדרש ידוע שפורים הוא חג של תורה שבעל פה.

בצלאל סמוטריץ': מה זה תורה שבעל פה?

בצלאל סמוטריץ': תורה שבעל-פה זה "חיי עולם נטע בתוכנו".

בצלאל סמוטריץ': יש לנו את התורה שבכתב, שקיבלנו אותה מלמעלה, ויש לנו "חיי עולם נטע בתוכנו", שזה תורה שבעל פה, שהיא הולכת ומתפתחת, הולכת ומתעצבת מתוך החיים שלנו.

בצלאל סמוטריץ': ההיסטוריה של עם ישראל הולכת ומשכללת ומפתחת ומגלה עוד ועוד חלקים של התורה שבעל פה, דור-דור והפרקים שהוא מוסיף בתורה שבעל פה.

בצלאל סמוטריץ': אל מול "שנהנו מסעודתו של אותו רשע", אותו בלבול זהות, אותו טשטוש, אותה היטמעות שתוצאותיה היעלמות, עומד מרדכי היהודי ש"לא יכרע ולא ישתחוה", עומדת אסתר המלכה, שגם כאשר היא יושבת בבית אחשוורוש, אז "את מאמר מרדכי אסתר עושה כאשר היתה באומנה אתו".

בצלאל סמוטריץ': היא כל הזמן יודעת מי היא ומה היא ושומרת על עצמה גם כשהיא נמצאת עמוק עמוק בתוך בית אחשוורוש.

בצלאל סמוטריץ': וזה התיקון הגדול של "לך כנוס את כל היהודים".

בצלאל סמוטריץ': בדרך כלל אנחנו רגילים לומר "לך כנוס את כל היהודים" בהקשר של האחדות הגדולה, שהיא בסיס ליכולת של עם ישראל להיוושע מהגזרה.

בצלאל סמוטריץ': זה נכון, אבל יש בזה רובד עוד יותר עמוק: "לך כנוס" – זה התכנסות פנימה, חזרה אל עצמנו, אל מי אנחנו, אל מה.

בצלאל סמוטריץ': אל מול ההיעלמות הזאת שיש ב"נהנו מסעודתו של אותו רשע" או יש ב"השתחוו לצלם" בצורה קולקטיבית גדולה כזאת – "לך כנוס את כל היהודים", תחזיר אותם חזרה הביתה, אל העצמיות שלהם, אל מי הם, אל מה הם.

בצלאל סמוטריץ': ממילא יש גם אחדות, זה לא שני פירושים שונים.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה אחדות סביב כלום, סביב שום דבר.

בצלאל סמוטריץ': כשיש אתוס משותף, כשמתכנסים פנימה אל הזהות, ממילא גם סביב הזהות הזאת אפשר ליצור אחדות גדולה.

בצלאל סמוטריץ': ואז, כשעם ישראל מגלה שוב מבפנים את העצמיות שלו, את הזהות שלו, את הערכים שלו, את הצביון שלו, את הייעוד והתפקיד והשליחות שלו, אז ממילא הוא מקבל תורה בשמחה, הוא מבין כמה התורה היא-היא "כי הם חיינו ואורך ימינו ונהגה בם יומם ולילה", והוא מקבל על עצמו תורה שבעל פה.

בצלאל סמוטריץ': זה עוד יותר – זה התורה שמתגלה מתוך החיים שלנו פנימה.

בצלאל סמוטריץ': אז זה "הדור קבלוה בימי אחשוורוש" – קיימו מה שקיבלו כבר.

בצלאל סמוטריץ': שוב, זורקים את הטשטוש.

בצלאל סמוטריץ': פה צריך לדעת, יש הבדל גדול מאוד בין השתלבות להיטמעות.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה עכשיו להאריך עוד הרבה, אני רוצה לסיים תכף ולתת לשר לסכם, אבל זאת המשמעות של פורים, זאת המשמעות של פסח, לכן הם כל כך סמוכים אחד לשני.

בצלאל סמוטריץ': חוזרים אל העצמיות שלנו – כן, אנחנו  משתלבים, אבל אנחנו לא נטמעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חלק מהעולם, חלק מהאנושות כולה, יש לנו אחריות כלפיה, אבל אנחנו עושים את זה מתוך נקודת זהות מאוד מאוד ברורה, מתוך שייכות ברורה למי אנחנו, למה אנחנו, למה מעצב אותנו, למה מחייה אותנו, למה נותן לנו את זכות הקיום, ולא, חס וחלילה, טשטוש מושגים מוחלט.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אני חוזר על מה שאמרתי בנאום הקודם.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לבית המשפט העליון: אתם, במשך שנים, בתהליך של התבוללות תרבותית, סוציולוגית, ממירים ערכי נצח בכל מיני ערכים שמקרוב באו.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה לזלזל בהם – יש בחלקם דברים נפלאים ונהדרים.

בצלאל סמוטריץ': כן, גם בשיח על זכויות יש יתרונות גדולים, אבל עם כל הכבוד, יש ערכי נצח של עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': שוב, כן, קיבלנו אותם ראשית כול תורה מן השמיים ואחר כך פיתחנו ושכללנו אותם מתוך ההיסטוריה שלנו, תורה שבעל פה.

בצלאל סמוטריץ': וכבר שנים אתם בפרשנויות שלכם בזים לדין העברי, בזים לערכים שלנו כיהודים, ממירים אותם בכל מיני – אתם רצים לדין האנגלי, למשפט הגרמני, למשפט האמריקאי, לשאוב משם השראות.

בצלאל סמוטריץ': הינה, ועכשיו אתם מגיעים גם – וזה בדיוק העניין, שעכשיו גם חמץ בפסח.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר שוב: אתם לא מבינים, יהודי נורמלי, הסבא והסבתא שלכם, של השופטים, היו מזדעזעים, ואתם עושים עכשיו פלפולי-פלפולים, משחקים אותה שאתם כאילו חכמים גדולים.

בצלאל סמוטריץ': אז לכו לחז"ל: "אפילו כולנו חכמים, כולנו נבונים, כולנו יודעים את התורה, מצווה עלינו לספר ביציאת מצרים".

בצלאל סמוטריץ': שבו בליל הסדר, תתחברו מחדש למה זה עם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר שוב, על האמירות שיוצאות מכם, על הזלזול שלכם בחמץ, הסבא והסבתא שלכם, הסבא-רבא והסבתא-רבתא שלכם היו מזדעזעים, איך יהודי מעז ככה להתייחס לנקודת יסוד כל כך בסיסית בהוויה היהודית, בתרבות היהודית, בזהות היהודית, בערכים היהודיים.

בצלאל סמוטריץ': כמה רחוק הלכתם, וזה בדיוק ה"נהנו מסעודתו של אותו רשע" – ההתבוללות הזאת בתרבות של אחרים וההתפשטות המוחלטת מהתרבות היסודית שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תחזרו את הראשונות.

בצלאל סמוטריץ': כן, חמץ בפסח זה "בל ייראה ובל יימצא".

בצלאל סמוטריץ': במדינת ישראל, מדינה יהודית, ריבונית, עצמאית, שזכינו לה אחרי אלפיים שנות גלות ונדידות, זה צריך להיות אחד הדברים הכי בסיסיים שלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא כופים על אנשים פרטיים בביתם – אנחנו מאמינים בחינוך, בהסברה – אבל בצה"ל, אחד הסמלים הכי מאחדים עדיין את החברה הישראלית, אוי ואבוי לנו אם זה לא יהיה ככה – סמל של אחדות, של ריבונות, של עצמאות, סמל של גבורה יהודית, ולשם אתם רוצים להכניס חמץ בפסח?

בצלאל סמוטריץ': השתגעתם?

בצלאל סמוטריץ': תלכו, תלכו בפורים ותקראו מגילה.

בצלאל סמוטריץ': תתחברו עוד פעם, תראו מה זה כשנטמעים.

בצלאל סמוטריץ': תקיימו את ה"לך כנוס את כל היהודים".

בצלאל סמוטריץ': תתכנסו חזרה הביתה פנימה, אל המי אנחנו ומה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם, כמו שאמר קודם חבר הכנסת ארבל, כפי שעשו ניסים לאבותינו בימים ההם בזמן הזה, כך ריבונו של עולם יערה עלינו רוח ממרום.

בצלאל סמוטריץ': ושנזכה אנחנו – גם דיברתי פה הרבה פעמים על זה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בשתי קומות של גאולה: קומת החומר, שהולכת ונבנית ומתפתחת ב-73 שנות קיומה של מדינת ישראל, ואנחנו רוצים את קומת הרוח, כמו שהנביא יחזקאל אומר: "ונתתי לכם רוח חדשה ולב חדש אתן בקרבכם - - - ועשיתי את אשר בחֻקַּי תלכו".

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים מריבונו של עולם: אנחנו לא רוצים הסרת טבעת, לא צריך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא צריכים גזרות כדי להזכיר לעצמנו מי אנחנו ומה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': אולי בזה אני אסיים, זה גם יחבר לפסח.

בצלאל סמוטריץ': אלה שני חגים כל כך קשורים, צריך להבין את זה.

בצלאל סמוטריץ': יש הסבר נפלא של הנצי"ב מוולוז'ין על "והיא שעמדה לאבותינו ולנו".

בצלאל סמוטריץ': כולנו שרים בפסח "והיא שעמדה".

בצלאל סמוטריץ': אומר הנצי"ב.

בצלאל סמוטריץ': ההמשך זה "שבכל דור ודור עומדים עלינו לכלותינו" – זה מה ששמר עלינו יהודים בכל שנות הגלות.

בצלאל סמוטריץ': הרי היינו מפוזרים ומפורדים ובקלות היינו נעלמים.

בצלאל סמוטריץ': הקדוש ברוך הוא עשה איתנו חסד – האנטישמיות, הרדיפה, "בכל דור ודור קמים עלינו לכלותנו", הזכירו לנו שאנחנו יהודים, גם אם היו מתוכנו כאלה שרצו בכל הדורות לשכוח מי אנחנו ומה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': מה ששמר עלינו באלף שמונה מאות, אלף תשע מאות שנות גלות זה שהגויים הזכירו לנו כל הזמן שאנחנו יהודים.

בצלאל סמוטריץ': האנטישמיות הולכת וחוזרת, אבל בסך הכול למעלה מ-100 שנות רווחה, אבל בטח כאן במדינת ישראל אף אחד מבחוץ לא מזכיר לנו.

בצלאל סמוטריץ': אם אנחנו לא נייצר לעצמנו זהות פנימית, ערכים פנימיים, שייכות לאומית, ממילא יהודית, זהותית ברורה, אנחנו חלילה ניעלם.

בצלאל סמוטריץ': זה פסח, זה לחזור כל שנה ושנה.

בצלאל סמוטריץ': אז בפסח חוזרים אל נקודת היסוד והראשית על ערכיה, על מי אנחנו ומה אנחנו.

בצלאל סמוטריץ': בפורים, כפי שאמרנו, זה אותה נקודה בדיוק, אבל מתוכנו פנימה, בתיקון גדול של "לך כנוס".

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מתפללים לקדוש ברוך הוא, חס וחלילה אל תעשה לנו "שבכל דור ודור עומדים עלינו", אל תיתן לנו "גדולה הסרת טבעת".

בצלאל סמוטריץ': תן לנו ברחמים גדולים לב חדש ורוח חדשה ו"שעשיתי את אשר בחקי תלכו", ושנחזור חזרה אל ה"לך כנוס", אל ההתכנסות הפנימית שלנו, ומתוך זה, בעזרת השם, ניגאל גאולה שלמה במהרה בימינו, אמן.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן ברק, בבקשה.

קריאה: - - -

מיקי לוי: השר עולה?

מיקי לוי: בבקשה.

איתמר בן גביר: מה יש לך?

איתמר בן גביר: שמעתי - - - בכנסת.

איתמר בן גביר: עם השונאים האלה אין לך בעיה - - - לפגוע בך, אני אוהב אותך.

ועדת החוץ והביטחון): - - - כל פעם.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, השעה 03:00.

איתמר בן גביר: אדוני, הוא אמר לפני כמה שעות: בן גביר בכנסת.

איתמר בן גביר: מה בן גביר בכנסת.

איתמר בן גביר: איזה - - - יש בכנסת.

איתמר בן גביר: נכון, השר אלקין?

זאב אלקין: אם תשתף אותי במה הייתה המחלוקת, אז אולי אני אדע לאלתר.

איתמר בן גביר: הוא אומר שזה שבן גביר - - - בכנסת, לפני כמה שעות.

איתמר בן גביר: הוא אמר לאנשי הליכוד: בן גביר בכנסת, בן גביר בכנסת.

איתמר בן גביר: אחמד טיבי בכנסת; עופר כסיף, שקורא לחיילים נאצים, בכנסת.

איתמר בן גביר: לא שאני משווה, אני - - -

זאב אלקין: אבל אתה לא מבין מה ההבדל.

זאב אלקין: אחמד טיבי תמיד בכנסת, זה לא משנה מה הבחירות.

זאב אלקין: אתה, זה שאתה בכנסת זה חידוש.

איתמר בן גביר: הבעיה שלנו זה בית המשפט העליון.

זאב אלקין: זה חידוש.

זאב אלקין: לכן חבר הכנסת בן ברק צודק בהקשר הזה.

זאב אלקין: אגב, אני מציע, אל תזדרזו להתכנס.

זאב אלקין: הלילה עוד ארוך.

קריאה: יש לנו זמן?

זאב אלקין: יש לכם, יש לכם זמן, יש לכולם זמן לקפה.

זאב אלקין: אנחנו רק מתחילים את הלילה.

מיקי לוי: אפשר ללכת למחנה יהודה ולחזור ויישאר זמן.

זאב אלקין: בערך, כן.

זאב אלקין: אלא אם כן אני אצליח לשכנע את חברת הכנסת סילמן, אבל זו מלאכה קשה.

זאב אלקין: לי לפחות יש עד 05:00 לעשות את זה, אדוני היושב-ראש – נכון, חברת הכנסת סילמן?

זאב אלקין: היא לא בקשב אליי בכלל, איך אני אשכנע אותה ככה?

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, שוב אני אומר, אל תרוצו למליאה, הכול בסדר, יש זמן.

איתמר בן גביר: זה שאתה עומד, זה מה שמושיב אותנו.

איתמר בן גביר: זה מה שיושיב אותנו כאן.

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, אני יכול להגיד לך דבר אחד: יש לי הרבה חסרונות, אני מודה ומתוודה, אבל דבר אחד – אני לא חושב שתוכל למצוא בבניין הזה מישהו – כמה אני כבר פה, 16 שנה?

זאב אלקין: שיגיד לך ששיקרתי לו מתישהו.

זאב אלקין: אתה יודע, אפשר לנצח בקרבות פרלמנטריים גם בלי לשקר.

זאב אלקין: לכן, תאמין לי, אתה יכול לקחת את הזמן שלך, לא תפסיד את ההצבעה הזאת.

איתמר בן גביר: חוץ מהממשלה הזאת, יכול להיות שאתה צודק - - -

זאב אלקין: גם הממשלה הזאת.

איתמר בן גביר: אבל - - - את זה לציבור.

זאב אלקין: אנחנו?

זאב אלקין: בוודאי.

איתמר בן גביר: מנסור עבאס?

איתמר בן גביר: לא.

איתמר בן גביר: לא אתה.

זאב אלקין: לך תבדוק, לא פסלנו אף פעם.

זאב אלקין: וחוץ מזה, היה פה הגדול מכולם, מה שנקרא למדנו ממנו תוך כדי תנועה.

איתמר בן גביר: כל הזמן "נתניהו, נתניהו", תיגמלו מזה, אתם, בממשלה.

זאב אלקין: ודאי.

זאב אלקין: אגב, הוא לא ראש – הסיבה היחידה שהוא היום לא ראש ממשלה בקואליציה עם רע"מ זה אתם.

איתמר בן גביר: אוי ואבוי, קואליציה עם רע"מ זה אסון למדינת ישראל.

זאב אלקין: אז אני אומר, הסיבה היחידה - - -

איתמר בן גביר: אנחנו עומדים מאחורי העקרונות שלנו.

זאב אלקין: אבל הסיבה היחידה שהוא היום לא ראש ממשלה בקואליציה עם רע"מ, שאתה כל כך מקלל אותה - - -

מיכל מרים וולדיגר: אז זה מכשיר אתכם, אתה אומר?

זאב אלקין: לא, אני רק מציין עובדה היסטורית.

זאב אלקין: הרי היא ידועה לכולם.

זאב אלקין: אתם עקביים בעניין הזה, את זה אי-אפשר לקחת מכם, אבל רק מכם אי-אפשר לקחת, על אחרים אי-אפשר להגיד את זה.

זאב אלקין: אנחנו נמצאים, אדוני היושב-ראש, כבר לקראת סוף המרתון של ניקוי שולחן בכנסת, ואני חייב להגיד שמזיכרוני שלי זה ניקוי שולחן מאוד עצוב, כי השתבשו פה סדרי עולם בעבודת הכנסת.

זאב אלקין: אני לא זוכר הרבה דוגמאות שכשהכנסת הייתה יוצאת לפגרה והיו מונחים על שולחנה הרבה חוקים לקריאה שנייה ושלישית וחוקים מוכנים לקריאה ראשונה, שרובם המוחלט גם לא במחלוקת אמיתית גם מהקואליציה ומהאופוזיציה – שהיו יוצאים לפגרה בלי להעביר אותם, כי בסוף תפקידו של הבית הזה הוא לחוקק.

זאב אלקין: אנחנו, לצערי, נמצאים באווירה שנאלצו פה – כדי שהשבוע הזה יסתיים מתישהו ונצא לפגרה לפני פורים ולא אחרי פסח, בשיטת העבודה שיש – נאלצו פה לברור בפינצטה מתוך החוקים שמוכנים, שהכנסת עמלה עליהם והוועדות עבדו עליהם, חוקים, ששוב, כאמור, אין בהם שום מחלוקת, ואם תשים פה קלפי והצבעה תהיה חשאית, כמו שאנחנו עושים לוועדות למיניהן, אז ברור שהחוקים האלה יעברו בערך ב-120 קולות ואף אחד לא מתנגד להם.

זאב אלקין: אבל השיטה הזאת של הפיליבסטר התמידי על חשבון דברים אזרחיים, שהם אינטרס של אזרחי המדינה, אני חייב להגיד שהיא שיטה מאוד מאוד מאוד מצערת.

זאב אלקין: ויש הרבה דברים – ואני דווקא רוצה להתחיל לדבר על זה לפני שאני מדבר על החוק; אני חושב שהדברים חשובים וראויים להיאמר – יש הרבה דברים שהאזרח מחכה להם, ולצערי נתפזר לפגרה והוא ימשיך לחכות להם עד שנחזור מפגרת האביב.

זאב אלקין: היו פיליבסטרים בכנסת.

זאב אלקין: נער הייתי גם זקנתי פה, בבית הזה – אבל תמיד הנוהג היה שבשבוע האחרון שמים בצד את מלאכת הפיליבסטרים, בטח על חוקים שהם הסכמתיים וכל החוקים שעליהם - - -

מיכל מרים וולדיגר: לתת לכם רשימת חוקים שאתם לא העברתם?

איתמר בן גביר: זה לא התפקיד של האופוזיציה.

איתמר בן גביר: "לא נתנו לכם להעביר חוקים" – זה התפקיד שלנו.

זאב אלקין: אתה טועה.

זאב אלקין: אתה טועה, חבר הכנסת בן גביר, התפקיד של - - -

איתמר בן גביר: בדברים שאתם עושים טוב אנחנו איתכם.

איתמר בן גביר: יש דברים שנגד.

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, אתה טועה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, תבדוק, ב-70% מהחקיקה של הממשלה, בשבתי באופוזיציה, הצבעתי עם הממשלה.

איתמר בן גביר: מה שטוב אנחנו בעד.

מיקי לוי: אני לא זוכר אותך.

זאב אלקין: אבל זה לא עובד כך היום, חבר הכנסת בן גביר, זה לא עובד כך.

איתמר בן גביר: דברים טובים, אנחנו בעד, אבל זה התפקיד שלנו.

זאב אלקין: זה ממש לא נכון.

זאב אלקין: אני מציע לך להתעניין ברשימת החוקים שעל סדר-היום ולא הובאו פה השבוע, ואתה תגלה שבערך 70% מהם – שהם מוכנים, חלקם גם לקריאה שנייה ושלישית, לדעתי, אדוני היושב-ראש, לפי מה שאני יודע - - -

ועדת החוץ והביטחון): אני אגיד לך יותר מזה, השר אלקין, אני אגיד לך יותר מזה.

ועדת החוץ והביטחון): יושב כאן הצד ממולי של המליאה, שטוען שהוא ציוני ולאומי ודואג לביטחון, בן גביר טוען את זה, ומובא כאן חוק שהיו עליו שש שעות דיון בוועדת חוץ וביטחון אם זה נכון או לא נכון להעביר.

ועדת החוץ והביטחון): הגיע צבא ההגנה לישראל והראה באופן ברור שאם לא נאשר את החוק הזה תהיה פגיעה אמיתית במוכנות של צה"ל, והם הולכים להצביע נגד.

ועדת החוץ והביטחון): הרי זה מצב שאי-אפשר לתאר אותו.

ועדת החוץ והביטחון): הרי זה לא חוק אידיאולוגי כזה או אחר.

ועדת החוץ והביטחון): מדובר כאן בחוק ביטחוני מהמעלה הראשונה, שדנו עליו דיון עמוק, והצד ההוא החליט שהוא מתנגד.

ועדת החוץ והביטחון): למה?

ועדת החוץ והביטחון): כי זה חוק ממשלתי.

ועדת החוץ והביטחון): לא היה כדבר הזה.

זאב אלקין: לא, לא בגלל זה.

זאב אלקין: אתה טועה.

זאב אלקין: אתה טועה, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

זאב אלקין: הוא מתנגד כי יש לו ברית עם הרשימה המשותפת, ברית אופוזיציונית הדוקה, והדרך היחידה - - -

ועדת החוץ והביטחון): יכול להיות.

ועדת החוץ והביטחון): יכול להיות.

זאב אלקין: אני לא יודע אם שמת לב - - -

ועדת החוץ והביטחון): חבר הכנסת בן גביר טוען, ואני מאמין לו - - -

איתמר בן גביר: חבר'ה, אתם חייבים להצדיק את עצמכם.

איתמר בן גביר: במקום להגיד, אני הולך איתם, עם האנשים האלה, הרי אפשר להגיד - - -

זאב אלקין: הרי אתה עושה אותו דבר.

איתמר בן גביר: אין, אופוזיציה לא בוחרים.

איתמר בן גביר: אני לא בחרתי אותם - - -

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, אם תבדוק את עצמך - - -

איתמר בן גביר: אני לא בחרתי אותם, אבל אתם כן בחרתם את השניים.

איתמר בן גביר: זה ההבדל.

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, יש לי חידוש מצער, בעיניך.

זאב אלקין: כל ההישגים של האופוזיציה – והיו כמה במהלך השנה האחרונה, אנחנו עוד מעט נציין שנה – כל ההישגים של האופוזיציה, מתי היו?

זאב אלקין: כשהאופוזיציה התגייסה לעבוד בשביל הרשימה המשותפת.

זאב אלקין: יש פה כוכבים באופוזיציה.

זאב אלקין: כי כשהם רוצים לצאת נגד משהו או להעביר איזשהו חוק בניגוד לעמדת הממשלה והאופוזיציה מתגייסת, אז לפעמים זה קורה.

זאב אלקין: הרי החוקים הפרטיים, רובם, שעברו, היו של הרשימה המשותפת, שעברו את הטרומיות.

זאב אלקין: הניצחון המזהיר על חוק האזרחות, להשאיר את מדינת ישראל בלי חוק האזרחות, מי חגגו אותו?

זאב אלקין: חברי כנסת - - -

איתמר בן גביר: אני יודע, אתם יודעים שכשרוצים להתפשר אז אפשר להתפשר.

זאב אלקין: אבל היה אפשר לעשות את זה לפני חצי שנה.

איתמר בן גביר: לא רציתם, אתם לא רציתם.

זאב אלקין: נו, בחייך, הרי זה אותו חוק עם אותו נוסח.

איתמר בן גביר: השר אלקין, לפני שתי דקות אמרת שאתה לא מסנן דברים.

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, הרי לא הייתה שום בעיה, אותו נוסח של החוק, להעביר פה - - -

סמי אבו שחאדה: רק לגבינו, נכון - - -

איתמר בן גביר: למה לא? שיהיה ערני.

איתמר בן גביר: הוא רוצה עד 05:00, גם לי אין בעיה עד 05:00.

זאב אלקין: אני ממילא תורן מליאה, מה זה משנה?

זאב אלקין: החוק הזה, חוק אחר, אני פה עד 05:00, אז אני כבר איהנה פה עד 05:00, למה אני איהנה שם עד 05:00?

קריאה: עד 06:00, עד 07:00.

זאב אלקין: לא, עד 06:00 זה כבר מישהו אחר.

קריאה: - - -

זאב אלקין: עד 06:00 זה כבר מישהו אחר.

זאב אלקין: מה, אתם חושבים שאתם היחידים שיודעים לעשות פיליבסטר?

זאב אלקין: גם אנחנו יודעים.

איתמר בן גביר: אני רוצה להתפלל ותיקין.

זאב אלקין: אז שוב, חבר הכנסת בן גביר, אתה תוכל לרשום בקורות החיים שלך על הכנסת הזאת:

זאב אלקין: ההישג המשמעותי ביותר שלי כחבר כנסת בכנסת הזאת היה שהייתי חייל נאמן של איימן עודה ואחמד טיבי והבאתי להם הישגים כמו שמעולם לא היו להם בכנסות ישראל.

איתמר בן גביר: קשה לך עם מנסור עבאס, אני רואה איך זה קשה לך - - -

זאב אלקין: לא, אני לא מתכוון לפגוע בבל"ד, גם של בל"ד.

זאב אלקין: גם של בל"ד, אני מתנצל.

זאב אלקין: אני מתנצל, גם של בל"ד.

סמי אבו שחאדה: אנחנו קצת לפנות בוקר, אני מבין שאתה עייף, ברגע שאתה עייף - - -

זאב אלקין: למה, אני רק התעוררתי, למה אני עייף?

סמי אבו שחאדה: והאמת, זה מה שקורה פה.

סמי אבו שחאדה: זה לא שרק הוא גזען, שניכם גזענים.

סמי אבו שחאדה: איך אפשר לתפוס את השיחה ביניכם?

זאב אלקין: אבל אתה יודע מה ההבדל בין שנינו?

סמי אבו שחאדה: שניכם גזענים קטנים.

סמי אבו שחאדה: גזענים קטנים.

סמי אבו שחאדה: ברגע האמת נתמכים בהסתה.

סמי אבו שחאדה: בהסתה.

סמי אבו שחאדה: שניכם עכשיו, על מה השיחה ביניכם?

סמי אבו שחאדה: מי יותר גזען בזה שהוא יוצא נגד ערבים.

סמי אבו שחאדה: אז אני אגיד לך מה?

סמי אבו שחאדה: שניכם צודקים.

סמי אבו שחאדה: שניכם צודקים, גם אתה וגם אתה.

סמי אבו שחאדה: שניכם צודקים.

מיקי לוי: תודה, חבר הכנסת אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: מעניין מאוד - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, קריאה ראשונה.

סמי אבו שחאדה: ולכן, הביאו חוקים פה, חוק האזרחות - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, קריאה שנייה.

מיקי לוי: בשעה מוקדמת זו אני איאלץ להוציא אותך.

זאב אלקין: חבר הכנסת אבו שחאדה, אני נורא שמח שאתה מייחס לי המון כוונות.

זאב אלקין: א.

זאב אלקין: לא שמעת ממני, לפחות בינתיים, כאן, בנאום הזה - - -

סמי אבו שחאדה: תמשיך את השיחה שלך - - -

זאב אלקין: אני עונה לך.

סמי אבו שחאדה: לא, אדוני, עזוב את הדעה שלי.

סמי אבו שחאדה: עזוב את הדעה שלי.

סמי אבו שחאדה: קח מישהו ניטרלי ותגיד לו שישקף לך את השיחה שהייתה ביניכם.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, יופי, אתה חוסך לי שאני אוציא אותך.

מיקי לוי: לך, שתה קפה, תירגע.

זאב אלקין: חבר הכנסת אבו שחאדה, אני חייב להגיד, קטונתי מלהבין למה אזכור מפלגת הרשימה המשותפת זו גזענות.

זאב אלקין: זו כנראה איזושהי פרשנות מאוד מאוד מעניינת.

זאב אלקין: אז למה אתם קראתם למפלגה כך אם להזכיר אותה זו גזענות?

איתמר בן גביר: עכשיו כל דבר שנגיד זו גזענות.

איתמר בן גביר: כל מה שתגיד על הרשימה המשותפת זו גזענות.

זאב אלקין: אבל, חבר הכנסת בן גביר - - -

איתמר בן גביר: אבל אתה הולך עם מנסור עבאס, עם התנועה האסלאמית, עזוב - - -

זאב אלקין: אבל שוב, חבר הכנסת בן גביר, אני חוזר ואומר, הקדנציה הזאת של הכנסת תסתיים אצלך בשורה הזאת בקורות חיים: הייתי חייל נאמן של הרשימה המשותפת והבאתי לה הישגים - -

איתמר בן גביר: נלחמתי ונאבקתי בממשלה שלכם עם מנסור עבאס ועם התנועה האסלאמית - - -

זאב אלקין: - - כתף אל כתף, כתף אל כתף עם אחמד טיבי ואיימן עודה, והבאתי להם הישגים כפי שלא היו בכנסת ישראל.

זאב אלקין: הרי, חבר הכנסת בן גביר - - -

איתמר בן גביר: אלקין, אני בטוח שיש לך ייסורי מצפון.

איתמר בן גביר: זו הזדמנות טובה לפורים - - -

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, הרי - - -

איתמר בן גביר: לא חייבים ג'וב בכל מחיר.

איתמר בן גביר: אני מבין שהוא פגע בך, זה בסדר.

איתמר בן גביר: אגב, אתה צודק בעניין הזה.

זאב אלקין: הוא לא פגע בי.

איתמר בן גביר: הוא פגע בך.

זאב אלקין: לא.

איתמר בן גביר: הוא מינה אותך לשר מים, הוא כן פגע בך, וזה לא היה בסדר.

זאב אלקין: מי פגע בי?

איתמר בן גביר: אבל בגלל זה לא פוגעים במדינת ישראל.

איתמר בן גביר: לא פוגעים במדינת ישראל.

זאב אלקין: אז חבר הכנסת בן גביר, צר לי לאכזב אותך - - -

איתמר בן גביר: הוא פגע בך.

איתמר בן גביר: הוא לא היה בסדר גם.

זאב אלקין: צר לי לאכזב אותך עם האגדה האורבנית הזאת, הוא לא פגע בי.

זאב אלקין: אני בחרתי את התפקיד הזה בהסכמה איתו.

איתמר בן גביר: שר המים?

זאב אלקין: כן, תתפלא, כדי לאפשר לחברי השר דאז וחבר הכנסת דהיום יובל שטייניץ להמשיך להיות שר האנרגיה, למרות שהחזקתי בכיס הבטחה לתפקיד הזה, ואני חושב שעשיתי נכון.

איתמר בן גביר: היו עוד כמה תפקידים.

זאב אלקין: לכן, האגדה האורבנית הזאת שבנימין נתניהו פגע בי אישית בחלוקת התפקידים בממשלה ההיא לא נכונה.

איתמר בן גביר: פגע בך ובגדעון סער ולכן אתם עושים מסע נקמה במדינת ישראל.

איתמר בן גביר: אתם פוגעים במדינה.

זאב אלקין: אין לי מילה אחת של טענה כלפיו בעניין הזה.

זאב אלקין: יש לי כל כך הרבה טענות כלפיו, למה אתה מוסיף לי עוד אחת?

זאב אלקין: אין לי.

זאב אלקין: אין לי.

פטין מולא: הוא לא מתבייש.

זאב אלקין: מצפונו נקי.

זאב אלקין: הינה, אני אומר את זה כאן לפרוטוקול, לדברי הכנסת - - -

פטין מולא: - - -

איתמר בן גביר: אלקין, הוא היה יכול למנות אותך לשר אחר, אתה צודק.

איתמר בן גביר: בגלל זה לא פוגעים במדינה.

זאב אלקין: אבל אני נהניתי.

פטין מולא: במה הוא צודק?

פטין מולא: הלו?

פטין מולא: במה הוא צודק?

פטין מולא: על מה, שפגעו בו?

איתמר בן גביר: שמינו אותו לשר המים - - -

פטין מולא: נו, באמת.

זאב אלקין: קודם כול, חבר הכנסת בן גביר, אני מבין את הבדיחה היפה וכו', אבל זה היה תחום מרתק, ונהניתי בו כל - - -

איתמר בן גביר: אני לא הייתי כאן אז.

איתמר בן גביר: אני לא הייתי - - -

זאב אלקין: ואני הייתי.

זאב אלקין: אז אני אומר לך, אין לי טענות לבנימין נתניהו על המינויים האלה, לא לשר ההשכלה הגבוהה ולא לשר משאבי המים.

זאב אלקין: נהניתי בשני התפקידים האלה ועשיתי כמה דברים חשובים, שאגב, על חלקם אתה בטח תברך אותי – על כך שמכהן היום בוות"ת נציג אוניברסיטת אריאל, משהו שהיה נחשב בלתי אפשרי לחלוטין רק לפני שנתיים.

איתמר בן גביר: יש דברים טובים שעשית, אין מחלוקת על זה.

איתמר בן גביר: אף אחד לא חולק על זה.

איתמר בן גביר: יש מישהו שחולק על זה?

איתמר בן גביר: רק שעכשיו אתה בממשלה שמכשירה את התנועה האסלאמית.

איתמר בן גביר: תראה מה קורה כאן בכנסת.

איתמר בן גביר: אתה יודע מי ווליד טאהא?

איתמר בן גביר: ועדת פנים?

איתמר בן גביר: אתה מבין מה אתם נותנים להם?

איתמר בן גביר: איזה כוח?

איתמר בן גביר: אתה מבין מי זה ווליד טאהא?

איתמר בן גביר: זה אחד שכשרוצחים חיילים הוא שמח.

איתמר בן גביר: זו הבעיה שלי.

איתמר בן גביר: תחשבו, עדיין לא מאוחר.

זאב אלקין: אני רק מנסה לתאר לעצמי מה היית אומר אם פתאום יושב-ראש מפלגתך לא היה מגלה נחישות בעניין הזה ותחת הלחץ הגדול שמופעל עליו היה נשבר, ופתאום היית מגלה את עצמך בהתגשמות חזונו של בנימין נתניהו בקואליציה אחת עם ווליד טאהא ויושב-ראש ועדת הפנים.

זאב אלקין: זו בדיוק תמונת ראי – תמונת ראי היית מקבל, עם הבדל אחד - -

איתמר בן גביר: אתה יודע מצוין שזה לא היה קורה.

איתמר בן גביר: אתה יודע מצוין שאנחנו לא היינו - - -

זאב אלקין: - - עם הבדל אחד, אני אגיד לך מה, עם הבדל אחד – שבהחלט יש סיכוי שהיית יושב-ראש ועדת חוקה במקביל לזה שהוא היה יושב-ראש ועדת הפנים.

זאב אלקין: זה כן.

איתמר בן גביר: אני הייתי לוקח את זה?

איתמר בן גביר: הייתי לוקח את זה?

איתמר בן גביר: אתה יודע מצוין שלא.

זאב אלקין: אני לא יודע.

איתמר בן גביר: אתה יודע מה הצעת לי בבחירות הקודמות, והקודמות-קודמות, והקודמות-קודמות, ומה אני אמרתי.

איתמר בן גביר: אני רציתי תמיד אידיאולוגיה וגם אתה היית, גם אתה היית שם.

איתמר בן גביר: זו הנקודה.

זאב אלקין: אני גם היום עם אותה אידיאולוגיה - -

איתמר בן גביר: לא, היום אתה לא שם.

זאב אלקין: - - אבל השתעבדות לבן אדם אחד של כל המחנה זה לא אידיאולוגיה, מה לעשות?

זאב אלקין: מה לעשות?

זאב אלקין: וכשכל המדינה הולכת לבחירות פעם אחר פעם זו לא אידיאולוגיה.

איתמר בן גביר: אז לתת לתנועה האסלאמית לנהל את המדינה?

זאב אלקין: זו לא אידיאולוגיה.

איתמר בן גביר: לך תראה מה קורה בנגב.

איתמר בן גביר: את הנטיעות שלך לא מאשרים, את הנטיעות.

איתמר בן גביר: את הנטיעות שלך לא מאשרים.

זאב אלקין: איפה לא מאשרים?

איתמר בן גביר: לא מאשרים.

איתמר בן גביר: יש נטיעות עכשיו בנגב?

זאב אלקין: יש.

איתמר בן גביר: כן, כמו תמיד.

איתמר בן גביר: אני אבוא איתך.

זאב אלקין: יש, יש נטיעות בנגב - - -

איתמר בן גביר: אם זה מפריע אני אפסיק, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: למה?

זאב אלקין: אני נהנה.

איתמר בן גביר: אני חושב שהסמול-טוק הזה, הוא נהנה ממנו, אבל אם זה מפריע אני אצא לשתות קפה.

פטין מולא: תצא, תעזוב אותך ממנו, חלאס, די.

איתמר בן גביר: אני חושב שזה גם טוב לאדוני היושב-ראש, שלא ייגמר - - -

זאב אלקין: הרי, אדוני היושב-ראש, תפקידי לשכנע את חבר הכנסת סילמן, והיא כרגע אפילו לא פנויה להקשיב לי, נדמה לי.

זאב אלקין: אז אם חבר כנסת בן גביר בחר את תפקידו לעזור לקואליציה, כמו שחברת הכנסת סילמן, אני בוודאי שלא אפריע לו בתהליך הזה.

זאב אלקין: אבל חזרה לענייננו, אני אשאל אותך, חבר הכנסת בן גביר: החוק הספציפי הזה שאתה הולך תכף להצביע נגדו, אתה יודע למה אתה מצביע נגד?

איתמר בן גביר: יש לי הסבר מנומק ומפורט.

איתמר בן גביר: אפשר להסביר לי את זה, ואתה יודע את זה מצוין.

איתמר בן גביר: כל היחס בכלל לציבור הזה הוא יחס מאוד - - -

זאב אלקין: איזה ציבור?

איתמר בן גביר: אתם פוגעים בציבור.

זאב אלקין: איזה ציבור?

איתמר בן גביר: אתם פוגעים בציבור.

זאב אלקין: על איזה ציבור?

זאב אלקין: אתה יודע על מה החוק?

מיקי לוי: תקרא את הכותרת ואחר כך תעיין בעמוד עצמו, בדברי ההסבר.

זאב אלקין: על מה החוק?

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, אבל יודע על מה החוק בכלל?

איתמר בן גביר: אני יודע מצוין ואני אומר לך עוד פעם, אתם פוגעים בציבור הזה.

זאב אלקין: איזה ציבור?

איתמר בן גביר: תקרא את החוק, תקרא את הסעיפים של החוק – אולי תגלה, אולי תגלה במי אתה פוגע.

זאב אלקין: באיזה סעיף פוגעים שם במי?

איתמר בן גביר: תקרא, תקרא.

זאב אלקין: אז באיזה ציבור פוגעים?

איתמר בן גביר: תקרא, זאב, אתה אדם חכם.

איתמר בן גביר: תקרא.

זאב אלקין: אבל אני מכיר את החוק.

איתמר בן גביר: אתה מכיר?

איתמר בן גביר: אני לא בטוח שאתה מכיר את החוק.

איתמר בן גביר: אתה לא מכיר.

זאב אלקין: אז באיזה ציבור?

זאב אלקין: תגלה את עיניי באיזה ציבור פוגע החוק הספציפי הזה.

איתמר בן גביר: תקרא את החוק.

איתמר בן גביר: תקרא את החוק.

מיקי לוי: רק תקרא את דברי ההסבר, לא צריך יותר.

זאב אלקין: אפשר לבקש את הנוסח?

מיקי לוי: כן, אפשר, את הכחול יש לי.

איתמר בן גביר: מה, אין לך את החוק?

זאב אלקין: לא.

איתמר בן גביר: אין לך את החוק, זאב?

איתמר בן גביר: לא מתאים לך.

איתמר בן גביר: אתה אחד שבא - - -

זאב אלקין: תודה.

זאב אלקין: יש לי.

זאב אלקין: אז אני הבטחתי לחבר הכנסת בן גביר, כדי שהוא ידע על מה אנחנו מצביעים וכדי שהוא יגלה – הרי הוא טוען שבחוק הזה יש הרבה מאוד סעיפים שפוגעים בציבור - - -

איתמר בן גביר: לא, לא אמרתי איזה, אמרתי "זה פוגע בציבור".

זאב אלקין: לא, אמרת "בציבור הזה", אני מנסה להבין.

איתמר בן גביר: אל תסלף, אל תסלף את הדברים שאמרתי.

זאב אלקין: אבל מי זה "הציבור הזה"?

זאב אלקין: אני שאלתי אותך: באיזה ציבור זה פוגע?

זאב אלקין: אתה אומר לי: תקרא את הסעיפים של החוק, אתה תבין.

איתמר בן גביר: אל תסלף, לפחות אל תסלף את הדברים - - -

זאב אלקין: אז אני קורא את הסעיפים של החוק, סתם כדי שנדע על מה מצביעים בכל זאת.

זאב אלקין: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 24), התשפ"ב–2022.

זאב אלקין: קודם כול, בחוק הזה יש רק שני סעיפים, חבר הכנסת בן גביר, אין בו סעיפים רבים.

זאב אלקין: הסעיף הראשון הוא תיקון סעיף 15: "בחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו–1986 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 15(1), במקום 'של שלושים חודשים' יבוא "של שלושים ושניים חודשים', אחרי "לשירות סדיר" יבוא "עד יום כ"ה בסיוון התשפ"ד (1 ביולי 2024)", ובסופו יבוא "ושל שלושים חודשים – אם הוא נקרא להתייצב לשירות לאחר המועד האמור'.

זאב אלקין: " סעיף 2: "החוק העיקרי כנוסחו בחוק זה יחול גם על חייל ששירותו בצבא ההגנה לישראל התחיל לפני יום תחילתו של חוק זה".

זאב אלקין: עד כאן, תם הטקס.

זאב אלקין: זה כל החוק.

זאב אלקין: אז עכשיו, חבר כנסת בן גביר, תגלה את עיניי, אחרי שהקראתי את הסעיפים, באיזה ציבור מיוחד החוק הזה פוגע.

איתמר בן גביר: אז בוא אני אקרא לך את ההסתייגויות לחוק - - -

מיקי לוי: איזה הסתייגויות?

מיקי לוי: הן מנותקות מהחיים, ההסתייגות.

איתמר בן גביר: מטרת חוק זה לרצות את שר הביטחון כדי שלא יפרק את הממשלה; מטרת חוק זה לענות על האתגרים הביטחוניים שמדיניות הממשלה יצרה; מטרת חוק זה - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, ההסתייגויות מונחות בפנינו.

מיקי לוי: ההסתייגויות מנותקות מהחיים.

זאב אלקין: חבר הכנסת בן גביר, זה שאתה רוצה - - -

איתמר בן גביר: לא, הן לא מנותקות מהחיים - - -

זאב אלקין: אני מסכים איתך, אלה הסתייגויות הזויות, שכנעת.

איתמר בן גביר: הן לא מנותקות מהחיים.

איתמר בן גביר: אם אתם - - -

זאב אלקין: זה שההסתייגויות הן הזויות זה נכון.

מיקי לוי: לא מנותקות מהחיים, הזויות מהחיים.

איתמר בן גביר: תנו לי שנייה, תנו לי להסביר.

איתמר בן גביר: שאלתם שאלה – אני אשיב לכם.

דוד אמסלם: אני מבין שגם אתה באמצע הדיון, היושב-ראש, אתה גם מערבב את הדיון פה.

מיקי לוי: ברוך הבא.

איתמר בן גביר: אני אסביר לכם - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אלקין, הכסף – אנשים מחכים לכסף, שתחזיר להם את המיליונים שגנבת.

איתמר בן גביר: אמסלם, תן לי להסביר להם.

דוד אמסלם: תחזיר את הכסף לפני שאתה מקשקש לנו פה שאתה בן אדם ישר.

זאב אלקין: חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת אמסלם, הרי הפכת מזמן לליצן תורן של הבית הזה, אבל למה אתה חייב להיות ליצן תורן כל פעם כשאתה נכנס למליאה?

דוד אמסלם: תחזיר, תחזיר את הכסף.

דוד אמסלם: שמעתי שאמרת שאתה איש ישר.

דוד אמסלם: לא מתבייש.

איתמר בן גביר: עשינו דיון, מה השטויות האלה?

איתמר בן גביר: אתה שאלת אותי – אני רוצה להשיב לך.

דוד אמסלם: איך יש לך פרצוף בכלל לבוא לכנסת, לצאת מהבית?

דוד אמסלם: תחזיר לאנשים את המיליונים שאתה חייב להם, שגנבת להם.

איתמר בן גביר: זאב, אם לא היית מכיר - - -

דוד אמסלם: השקרן הגדול מכולם משקר.

דוד אמסלם: אתה השקרן הכי גדול פה במדינה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, תודה.

מיקי לוי: בבקשה, שקט.

דוד אמסלם: אתה באמצע?

דוד אמסלם: גם אתה משתתף פה בדיון?

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: פעם ראשונה, תגיד.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, עוד לא קראתי.

מיקי לוי: כשאני ארצה אני אקרא לך.

מיקי לוי: עכשיו תשמור על שקט, בבקשה.

מיקי לוי: תודה.

איתמר בן גביר: עכשיו שאלתם אותי שאלה, אני אגיב.

זאב אלקין: כן.

זאב אלקין: זה לפחות דיון לגופו של החוק, לשם שינוי.

איתמר בן גביר: אם אתה אומר נתנצח – נתנצח, אבל בסדר.

איתמר בן גביר: אם לא הייתם מקימים ממשלה עם התנועה האסלאמית, אם הייתם מנהלים מדיניות ימנית נכונה ונחושה, לא הייתם צריכים את החוק הזה.

דוד אמסלם: לא מבין אותך, בן גביר, עם מי אתה מדבר, עם הקנגורו שעבר ארבע מתפלגות?

דוד אמסלם: זה בן אדם שאין לו טיפת – חוץ מהתחת של עצמו לא חשוב לו כלום.

איתמר בן גביר: הכול בסדר.

דוד אמסלם: על מה אתה מדבר?

איתמר בן גביר: אני עונה לו מה שאני חושב.

דוד אמסלם: מה אתה אומר לו - - -

איתמר בן גביר: בסדר, אמסלם, תן לי להגיב לו.

מיקי לוי: טוב, חבר הכנסת בן גביר, תודה.

מיקי לוי: השיח הזה – אם תרצה, תזמין את השר לקפה.

מיקי לוי: עכשיו מספיק.

איתמר בן גביר: לא, כי שאלתם.

מיקי לוי: בסדר, נגמר.

מיקי לוי: הוא שאל – נגמר.

דוד אמסלם: תזמין אותו לקפה, תזמין אותה לקפה, אה?

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: אי-אפשר כנראה - - -

אוריאל בוסו: דבר עניינית על החוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, לא היה ניתן.

מיקי לוי: כשאומרים לשר "קנגורו", אי-אפשר לנהל שיח, אז, בבקשה - - -

דוד אמסלם: למה, הוא לא קנגורו?

דוד אמסלם: קפץ ארבע מפלגות.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, קריאה ראשונה.

דוד אמסלם: התחיל בקדימה, קפץ לליכוד, קפץ עכשיו לגדעון סער, עכשיו הוא מחפש לקפוץ למנסור עבאס.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה, שקט.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה, השר.

זאב אלקין: הליצן סיים?

זאב אלקין: אני יכול להמשיך?

איתמר בן גביר: תגיד לי, אם לא הייתם מקימים ממשלה עם התנועה האסלאמית היינו צריכים את החוק הזה?

איתמר בן גביר: אני שואל ברצינות.

איתמר בן גביר: לא פגעתם באתגרים הביטחוניים של מדינת ישראל?

איתמר בן גביר: הגורמים בצה"ל שרם בן ברק מצטט אותם, הם, יש להם נחת מהממשלה הזאת?

איתמר בן גביר: מכבילת הידיים?

ועדת החוץ והביטחון): מאוד.

ועדת החוץ והביטחון): מאוד.

איתמר בן גביר: מזה שזורקים עלי אבנים בציר – אני יורד ואומר לי החייל: אין לי אישור לירות, אין לי אישור לירות.

איתמר בן גביר: איפה אתם - - -

דוד אמסלם: הוא גר בנווה יעקב.

זאב אלקין: מי גר בנווה יעקב?

דוד אמסלם: אתה.

זאב אלקין: הרי, חבר הכנסת אמסלם, אפילו בדבר כל כך פשוט אתה לא יודע להגיד את האמת.

זאב אלקין: אתה יכול להגיד משהו אחד בלי שקר?

זאב אלקין: אחד?

זאב אלקין: אפילו את מקום מגוריי אתה לא יודע.

זאב אלקין: אני גר בפסגת זאב.

זאב אלקין: מתקן אותך, שתדע.

דוד אמסלם: בפסגת זאב, מה זה משנה?

דוד אמסלם: פסגת זאב, נווה יעקב - - -

זאב אלקין: ברור, העובדות אף פעם לא שינו לך, ולהגיד דבר שקר זה מצווה בעיניך, אבל כמה אפשר להיות הליצן של הבית הזה?

זאב אלקין: נמאס.

דוד אמסלם: אל תקשקש, תחזיר את הכסף שגנבת.

בצלאל סמוטריץ': זאב, במקום שתעריך את זה שהוא לא בא להפגין לך מול הבית, אתה בא אליו בטענות?

דוד אמסלם: הוא מספר לי מה זה פסגת זאב, נווה יעקב - - -

זאב אלקין: שיבוא להפגין לי בבית, מה אכפת לי?

זאב אלקין: חבר הכנסת סמוטריץ', הרי חוץ מלהיות ליצן הוא לא יודע כלום, אז שיפגין לי מול הבית.

זאב אלקין: יהיה מופע ליצנות חינם לתושבי הרחוב הזה, גם בסדר.

זאב אלקין: למה רק בכנסת ייהנו ממופע ליצנות?

זאב אלקין: גם לשכונת פסגת זאב מגיע מופע ליצנות.

זאב אלקין: למה לקפח את חלקם?

איתמר בן גביר: למה אתם צריכים ליצן ולמה קנגורו?

איתמר בן גביר: תפסיקו.

איתמר בן גביר: יש מחלוקת קשה, אידיאולוגית, עקרונית – נשיב עליה.

זאב אלקין: על קיצור שירות בצה"ל.

איתמר בן גביר: לא, על הממשלה שלך, הממשלה שאתה חבר בה.

זאב אלקין: אבל אנחנו מדברים עכשיו על החוק, לא על הממשלה שלי.

ועדת החוץ והביטחון): אל תפגע בצה"ל, לא בצה"ל.

ועדת החוץ והביטחון): תפסיק לפגוע בצה"ל.

זאב אלקין: הרי אנחנו לא מצביעים כרגע על אי-אמון.

איתמר בן גביר: כי אם הייתם מנהלים מדיניות ביטחונית נכונה, לא היה צריך את החוק הזה.

ועדת החוץ והביטחון): החסידים שלך זורקים אבנים על חיילי צה"ל, שורפים להם את הצמיגים - - -

מיקי לוי: די, חבר הכנסת בן ברק.

מיקי לוי: תודה.

ועדת החוץ והביטחון): - - - זה מה שאתם עושים.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן ברק, תודה.

דוד אמסלם: בן גביר, אל תבזה אותנו.

דוד אמסלם: אל מי אתה מדבר?

איתמר בן גביר: מה אתה רוצה?

איתמר בן גביר: אני עונה לו.

איתמר בן גביר: אני מחזיר לו.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, די.

מיקי לוי: תודה.

דוד אמסלם: מה אתה עונה לו?

דוד אמסלם: עם מי?

דוד אמסלם: לא הבנתי, עם מי אתה מדבר?

דוד אמסלם: עם בן אדם שמוכר - - - בשביל עצמו.

דוד אמסלם: על מה אתה מדבר?

איתמר בן גביר: אז אני עונה להם - - -

דוד אמסלם: עזוב אותך, מה הוא מקשקש?

דוד אמסלם: עזוב - - -

מיקי לוי: בבקשה.

זאב אלקין: אז אני חוזר לגופו של החוק.

זאב אלקין: לגופו של החוק, מה שהחוק הזה עושה, הוא לא פוגע בשום ציבור, חבר הכנסת בן גביר.

זאב אלקין: החוק הזה אומר דבר מאוד מאוד פשוט: הוא דוחה את קיצור השירות בצה"ל, שזה נושא כבד וחשוב, זה נכון, ויש לו השלכות ביטחוניות מצד אחד וכלכליות מצד שני.

זאב אלקין: וההתלבטות בנושא הזה אם כן לקצר את השירות או לא לקצר את השירות היא התלבטות אמיתית.

זאב אלקין: הרווח הכלכלי הוא ברור – כל חודש יותר מוקדם שמשחררים את הצעירים לשוק העבודה, ללימודים, זה כמובן רווח כלכלי משמעותי, ולכן התקבלה בזמנו ההחלטה על קיצור השירות.

זאב אלקין: מצד שני, כשבא צה"ל ואומר: בנתונים הדמוגרפיים שיש לי כרגע של מחזורי הגיוס – ואני לא הייתי בדיון בוועדת חוץ וביטחון, אבל אני מנחש שזה מה שהוצג בפניכם - -

ועדת החוץ והביטחון): בפירוט רב.

זאב אלקין: - - ממה שאני מכיר כחבר קבינט.

זאב אלקין: ובא צה"ל ואומר שהוא גם לא מתנגד עקרונית לקיצור השירות, אבל בנתונים האלה, בלוחות הזמנים שיש היום, הוא חושב שתהיה פגיעה - - -

אורית סטרוק: זאב, האם הייתה החלטה להפסיק לקיים את חוק קיזוז משכורות מחבלים ולהפסיק להקפיא את הכסף ולהחזיר 500 מיליון שקל לרשות הפלסטינית?

אורית סטרוק: הייתה החלטת קבינט על זה?

זאב אלקין: מה?

זאב אלקין: מה?

אורית סטרוק: האם הייתה החלטת קבינט להפר את חוק הקפאת כספי טרור?

זאב אלקין: לא.

אורית סטרוק: אז איך זה קורה?

אורית סטרוק: איך זה קורה בלי החלטת קבינט?

אורית סטרוק: אתה יכול להסביר?

זאב אלקין: איך קורה מה?

זאב אלקין: להפך, הייתה החלטה - - -

אורית סטרוק: איך קורה שהממשלה מפרה את החוק?

זאב אלקין: תתפלאי, חברת הכנסת סטרוק, בקבינט, בממשלה הזאת, שאתם כל כך מקללים אותה, היה דיון, כפי שנדרש מתוקף החוק, על הגדרה – הרי כדי להפעיל את החוק – הקבינט לא מוסמך להפעיל או לא להפעיל את החוק.

זאב אלקין: כמי שמכירה את החוק היטב - - -

אורית סטרוק: הקבינט צריך לאשר להקפיא את הכסף.

זאב אלקין: רק את הסכום, רק את הסכום.

זאב אלקין: הוא לא מוסמך אפילו לאשר להעביר או לא להעביר, כי החוק אומר שהעברה היא אוטומטית.

זאב אלקין: הדבר היחידי שהקבינט עושה במסגרת החוק הזה – הוא מאשר את הסכום.

זאב אלקין: ותתפלאי, בממשלה הזאת, הכל-כך מושמצת פה מהשורות של הבית הזה, כן הביאו כתיקונם את המספרים והקבינט אישר אותם, ולכן – החוק מתקיים.

אורית סטרוק: אז תדע לך שזה לא נכון.

זאב אלקין: איך זה לא נכון?

זאב אלקין: אני הייתי בדיון הזה.

אורית סטרוק: אז אני אומרת לך שמשרד האוצר אישר - - -

אוריאל בוסו: בפועל, בפועל.

אורית סטרוק: בפועל משרד האוצר אישר שהכסף הזה לא הוקפא, ויותר מזה, ש-500 מיליון שקל הועברו – אלה שכבר קוזזו – הועברו לרשות הפלסטינית.

אורית סטרוק: אתה מכיר את זה?

אורית סטרוק: תברר, תלך לברר מה הממשלה שלך עושה.

אורית סטרוק: אתם, במקום להקפיא את כספי הטרור, אתם משלמים לרשות הפלסטינית את מה שכבר הוקפא קודם, זה מה שאתם עושים, ואתם בפועל מממנים את המשכורות - - -

זאב אלקין: אז את טועה, חברת הכנסת סטרוק.

זאב אלקין: החוק של הקיזוזים - - -

אורית סטרוק: תלך תבדוק, תלך תבדוק, כי זה מה שמשרד האוצר אמר.

אורית סטרוק: אתם בפועל מממנים את המשכורות של כל המחבלים, גם אלה שכבר הוצאו - - -

ועדת החוץ והביטחון): מה יותר טוב – נתניהו, שמקזז, אומר: אני אקזז, ואחרי זה מחזיר, מקזז ואחרי זה מחזיר, כמו איזה יו-יו - - -

אורית סטרוק: זה מה שאתם עושים.

זאב אלקין: אז את טועה, חברת הכנסת - - -

אורית סטרוק: אני אומרת לך שכל מחבל שיוצא מחר בבוקר לעשות פיגוע, יוצא עם צ'ק פתוח של אבו מאזן בכיס, ועל הצ'ק הזה אתה חתום.

זאב אלקין: אני חתום.

זאב אלקין: טוב, יופי.

אורית סטרוק: אתה חתום.

זאב אלקין: מה עוד?

זאב אלקין: עוד מעט תגידי שהדם של הקורבנות הוא גם על הידיים שלי.

אורית סטרוק: לא, אני אומרת דבר פשוט – שהחוק שהכנסת חוקקה - - -

ועדת החוץ והביטחון): הם אומרים את זה.

ועדת החוץ והביטחון): הם מצד אחד אומרים את זה ומצד שני מחליפים את צה"ל - - -

אורית סטרוק: החוק שהכנסת חוקקה להקפיא כספי טרור – הממשלה מפירה אותו, זה מה שאני אומרת.

אורית סטרוק: אם אתה לא מאמין, לך תשאל את שר האוצר.

אורית סטרוק: הכסף, לא רק שהוא לא מוקפא, גם 500 מיליון שקל הוחזרו להם.

זאב אלקין: חברת הכנסת סטרוק - - -

גלעד קריב: עדיף להעביר מיליוני דולרים במזוודות לחמאס.

אורית סטרוק: - - -

זאב אלקין: חברת הכנסת סטרוק, הרי את שייכת לחברי הכנסת שבדרך קוראים חוקים שהם מדברים עליהם.

בצלאל סמוטריץ': - - -

אורית סטרוק: משרד האוצר - - -

זאב אלקין: רגע, רגע, אני נותן לך עצה, אם את צודקת.

זאב אלקין: הרי החוק הזה – לא הזה, לא החוק שאנחנו הולכים להצביע עליו, אלא החוק שאת מעירה לגביו – החוק הזה מאוד ברור.

זאב אלקין: הוא אומר שברגע שהקבינט אישר את גובה הסכום, שיקול הדעת בהפעלת החוק הוא בכלל לא בידי קבינט, לא בידי שר ביטחון, לא בידי אף אחד; הוא צריך לקרות אוטומטית.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל את הסכום - - -

אורית סטרוק: אז בפועל זה לא קורה.

זאב אלקין: הקבינט צריך לאשר את המספר.

זאב אלקין: עד שהוא לא אישר, החוק לא מופעל.

זאב אלקין: אגב, אני מכיר ראש ממשלה אחד לשעבר, חבר הכנסת סמוטריץ', מכיר ראש ממשלה אחד לשעבר, שכשהוא לא רצה להעביר את החוק, הוא פשוט לא הביא לקבינט את האישור של הסכום במשך חודשים שלמים, ולכן - - -

איתמר בן גביר: אבל תראה מה קורה עם ראש הממשלה הזה - - -

קריאות: - - -

איתמר בן גביר: אתה שר.

איתמר בן גביר: מי בשלטון היום?

איתמר בן גביר: מי בשלטון - - -

זאב אלקין: לא, דווקא לא - - -

אורית סטרוק: זאב, תלך לבדוק את זה.

בצלאל סמוטריץ': - - -

זאב אלקין: נכון, נכון, אבל אתה יודע שאני לא שולט על סדר-היום של הקבינט.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול, בממשלה הזאת - - - אף אחד לא דופק על השולחן בשום דבר מהותי ואמיתי ואומר: עד כאן.

בצלאל סמוטריץ': אולי זה יקרה היום פעם ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': פעם ראשונה בחוק האזרחות שתעשה משהו טוב.

זאב אלקין: קודם כול - - -

בצלאל סמוטריץ': - - - שבועיים - - - בגלל הפנסיות - - -

זאב אלקין: - - - חבר הכנסת סמוטריץ', אתה כאילו לא מקשיב לעובדות.

זאב אלקין: בשונה מפעם אחרת – כן, אני מודה, גם אז הייתי חבר קבינט.

זאב אלקין: בחר ראש הממשלה דאז למשוך זמן ולא להביא את זה לאישור קבינט, והיה עיכוב גדול, ולא קיזזו את הסכומים הנדרשים במשך חודשים שלמים.

זאב אלקין: למעשה, הרשות הפלסטינית מזה הרוויחה, כי כשהתחילו לקזז, נוצר שם פער זמנים שאף אחד לא סגר לה אותו אחורה.

זאב אלקין: בשונה מהמציאות הזאת, דווקא בממשלה הזאת, המושמצת על ידכם - - -

אורית סטרוק: אבל זאב, תלך לבדוק, אני אומרת לך שזה לא נכון.

זאב אלקין: הביאו כתיקונו בזמן הנכון לקבינט.

זאב אלקין: אני ישבתי בדיון הזה, חבר הכנסת סמוטריץ'.

אורית סטרוק: תלך לבדוק.

אורית סטרוק: תלך לשאול את שר האוצר.

אורית סטרוק: אני אומרת לך שלפי שר האוצר - - -

זאב אלקין: שנייה, חברת הכנסת סטרוק, אני אתן לך עצה לגבי שר האוצר.

זאב אלקין: שנייה.

זאב אלקין: אבל אני קודם אדבר על העובדות.

אורית סטרוק: אני נותנת לך עצה לבדוק מה - - -

זאב אלקין: בממשלה הזאת, בקבינט הזה, הביאו לאישור כתיקונו, בזמן הנכון, את הסכומים.

זאב אלקין: הצביע הקבינט, אישר את הסכום – אגב, הוא לא מוסמך, הקבינט, להחליט אם כן מפעילים או לא מפעילים, זאת החוכמה של החוק.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא נתן הלוואה של 500 מיליון שקל - - -

שלמה קרעי: איך עמדתם - - -

זאב אלקין: אז בסופו של דבר, דווקא בממשלה הזאת, בשונה מהממשלה הקודמת, הקודמת-הקודמת, יותר נכון, הופעל החוק.

זאב אלקין: ואם, חברת הכנת סטרוק, את חושבת שהחוק לא מופעל - - -

אורית סטרוק: אני לא חושבת, אני יודעת.

אורית סטרוק: יש לי על זה מסמך משר האוצר - - -

זאב אלקין: אבל יש דרך מאוד פשוטה, יש חוק ברור.

זאב אלקין: אם הוא לא מופעל, אם הממשלה פועלת בניגוד לחוק, יש בית משפט עליון, יש בג"ץ במדינת ישראל – תפני לבג"ץ ותגידי: הממשלה מפירה את החוק.

אורית סטרוק: אתה יושב בקבינט, לך תברר את זה.

זאב אלקין: אתם על ועדות בכנסת הלכתם לבג"ץ.

זאב אלקין: עכשיו אתם באים בטענות, על תשלומי משכורות למחבלים אתם לא מוכנים?

זאב אלקין: על ויכוח של מקום אחד בוועדת הכספים רצתם לבג"ץ.

קריאות: - - -

דוד אמסלם: כשאמרתי שהוא קיבל שוחד, אז הבג"ץ עזר לו, אתה הבנת?

דוד אמסלם: אז עכשיו - - -

שלמה קרעי: איך קראתם לילד של הממשלה אחרי תשעה חודשים?

אוריאל בוסו: השר אלקין, תספר על מה הייתה הפגישה שלך עם הנשיא העשירי רובי ריבלין היום בכנסת.

אוריאל בוסו: מה בא לך?

אוריאל בוסו: זה נושא מדיני ככה שהוא מוביל ואנחנו לא יודעים?

זאב אלקין: הנשיא לשעבר, חבר הכנסת לשעבר, השר לשעבר - - -

מיקי לוי: - - -

זאב אלקין: נכון, אני מקבל את ההערה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: הנשיא העשירי רובי ריבלין - - -

אוריאל בוסו: היה אצלם בפגישה.

שלמה קרעי: כמו שביבי ראש הממשלה לשעבר.

זאב אלקין: חבר הכנסת קרעי, אני מבין את הקושי המנטלי הזה, שיש לך מדינה נפרדת שבה נתניהו עדיין ראש ממשלה, אבל מה לעשות?

זאב אלקין: זה לא.

שלמה קרעי: מה משחקי המילים שלכם?

שלמה קרעי: מה האיפה ואיפה?

שלמה קרעי: פה אתה מקבל ופה אתה לא מקבל.

זאב אלקין: כי ככה המסורת במדינת ישראל, מה לעשות.

שלמה קרעי: אתה צבוע, אתה צבוע, זה הכול.

זאב אלקין: ככה המסורת במדינת ישראל.

שלמה קרעי: מה מסורת?

שלמה קרעי: מי קבע את המסורת?

דוד אמסלם: מכר את כל הערכים.

דוד אמסלם: לא היו לו אף פעם ערכים.

זאב אלקין: ברור, ברור.

שלמה קרעי: מי קבע את המסורת?

זאב אלקין: הוא היה נשיא מטעם תנועת הליכוד.

זאב אלקין: גם הוא לא בסדר.

שלמה קרעי: גם הוא היה ראש ממשלה.

שלמה קרעי: הוא עדיין ראש ממשלה.

זאב אלקין: גם רובי ריבלין היה לא בסדר.

זאב אלקין: תגיד לי, מה מפריע לך?

קריאות: - - -

זאב אלקין: אני מפריע לך – בסדר, אבל רובי ריבלין היה חבר כנסת מטעם הליכוד, היה שר מטעם הליכוד.

אוריאל בוסו: ספר לנו על מה הייתה הפגישה.

דוד אמסלם: גם אתה היית בושה וחרפה מטעם הליכוד.

זאב אלקין: מפריע לך שקוראים לו הנשיא העשירי.

דוד אמסלם: גם אתה היית בושה וחרפה מטעם הליכוד.

איתמר בן גביר: הוא שאל שאלה – על מה הייתה הפגישה.

איתמר בן גביר: הוא שאל שאלה.

זאב אלקין: אז אני עונה שהנשיא העשירי של מדינת ישראל ראובן רובי ריבלין, ידידי, חברי ומורי ורבי – מאז שאני פה בכנסת, מהקדנציה הראשונה אני זוכר את עצמי יושב כח"כ צעיר בוועדת הכספים ולומד ממנו את רזי המקצוע.

זאב אלקין: אנחנו מיודדים תקופה ארוכה מאוד.

זאב אלקין: לא משנה איפה הייתי מבחינה פוליטית ואיפה הוא היה, אנחנו נוהגים להיפגש לעיתים די קרובות, לשוחח על הא ועל דא, גם לפני שהוא היה נשיא, גם כשהוא היה נשיא.

זאב אלקין: אגב, הצבעתי לו כשהוא נבחר לנשיא ותמכתי בו, אפילו מעבר לזה שהצבעתי באופן אישי, עשיתי לא מעט כדי שהוא ייבחר, ואני גם גאה בו, בקדנציה שלו כנשיא.

זאב אלקין: גם לאחר שהוא סיים את הקדנציה שלו כנשיא אנחנו נמשיך להיפגש ונמשיך לשוחח.

אוריאל בוסו: הוא נתן לך היתר לנסוע בשבת?

איתמר בן גביר: הוא מורו ורבו.

זאב אלקין: תגידו לי, אתם נורמליים?

אוריאל בוסו: בהתחלה שתקנו, אמרנו: אולי זה פיקוח נפש.

אוריאל בוסו: אף אחד לא תקף אותך במוצאי שבת.

אוריאל בוסו: המלחמה לא נגמרה - - -

זאב אלקין: תגידו לי, אתם נורמליים?

זאב אלקין: אתם מבינים - - -

קריאות: - - -

דוד אמסלם: אתה צבוע לא נורמלי.

דוד אמסלם: אין לך עקרונות בשום דבר.

שלמה קרעי: איך הוא התנהג במטוס?

שלמה קרעי: הוא לימד אותך איך להתנהג במטוס, הנשיא לשעבר?

שלמה קרעי: קצת נימוסים והליכות הוא לימד אותך, או שאתה יודע מספיק טוב, אחרי שבגדת בבוחרים שלך?

זאב אלקין: מה שמדהים, חבר הכנסת קרעי, שגם – עוד פעם, אני יכול להבין את הטענות שלך כלפיי, אבל גם נשיא שהוא היה לתפארתה של תנועת הליכוד, גם אותו אתה מכפיש.

שלמה קרעי: אתה יודע מה היה קורה אם ביבי היה מתנהג כמו שהוא התנהג במטוס לדיילים?

שלמה קרעי: אתה יודע?

זאב אלקין: מה יישאר, תגיד לי?

זאב אלקין: אני רק מחכה ליום שתגיד לי שגם בגין היה לא בסדר.

שלמה קרעי: מה?

שלמה קרעי: מה הצביעות הזאת שלכם?

אוריאל בוסו: מה היה בשבת?

אוריאל בוסו: בוא תספר לנו, מה הייתה הדחיפות?

שלמה קרעי: מה הצביעות הזאת?

זאב אלקין: אז אני אענה לך.

זאב אלקין: אני כמובן לא אשתף אותך בכל מה שנדון שם.

איתמר בן גביר: אדרבה, שתף, זה עכשיו 02:00, אין הרבה צופים.

אורית סטרוק: זאב, זאב, למה אתה מושך את הזמן?

זאב אלקין: שוב, אני לא אשתף אותך בכל מה שהיה שם בחדר, כמובן.

זאב אלקין: אני רק אגיד שני דברים: 1.

זאב אלקין: במלחמה הזאת שמתרחשת שם כרגע, והיא עוד נמצאת בשלב – כמו שאמר נשיא צרפת, לצערי בצדק, הגרוע מהכול יכול להיות שעוד לפנינו, ויכול להיות שנראה מראות הרבה יותר קשים ממה שראינו עד עכשיו.

זאב אלקין: במקומות האלה יום-יום נהרגים היום עשרות ומאות אנשים ונפצעים במספרים הרבה יותר גדולים, בין השאר גם יהודים.

זאב אלקין: לכן, אם יש 1% מתוך 100% שאפשר להפסיק את זה - - -

יעקב ליצמן: - - -

זאב אלקין: תכף אני אענה לך, חבר הכנסת ליצמן.

זאב אלקין: אם יש 1% שאפשר לנסות לעצור את זה, אפילו אם לא לעצור את זה אלא להפחית את המתח ולהביא לזה שלמשל, ברוך השם, כבר יום וחצי יש לפחות מסדרונות הומניטריים ועשרות אלפי אנשים יוצאים, בתוכם גם מאות ואולי אלפי יהודים – רק בשביל זה, אם זה לא פיקוח נפש אני לא יודע מה זה פיקוח נפש.

זאב אלקין: אבל אני אגיד לכם משהו אחר - - -

שלמה קרעי: בשביל זה אתם מתדרכים נגד זלנסקי שהוא התאהב בפוזיציה.

דוד אמסלם: אני מבין שהנסיעה שלו, היא גרמה לזה.

זאב אלקין: אבל אני אגיד לך - - -

דוד אמסלם: - - - בכל מקום בעולם שמא יהיה יהודי - - -

חיים ביטון: זה נקרא מגלומניה בתפארתה.

זאב אלקין: אז כנראה שאתם יודעים הרבה יותר טוב ממה שיודעים מנהיגי המערב, שאמרו שהייתה חשיבות והייתה בקשה לנסיעה הזאת.

זאב אלקין: אתם יודעים יותר טוב מהנשיא זלנסקי, שהודה לנו על הנסיעה הזאת וחושב שהיא תרמה, והיה פה ניסיון אמיתי לעזור.

זאב אלקין: הוא עזר במה שהוא עזר, ואני מקווה שהוא גם יעזור יותר.

זאב אלקין: אולי גם לא.

חיים ביטון: הוא רצה להיות חבר פרלמנט, לא נתנו לו.

זאב אלקין: עכשיו, אולי גם לא.

זאב אלקין: אבל אם היה סיכוי לתרום במשהו, אני חושב שלא רק מותר היה לנסוע, חובה הייתה לנסוע.

זאב אלקין: אבל אני אגיד עוד נושא אחד, שאותו בוודאי השגנו.

אוריאל בוסו: אסור שתיסע - - -

זאב אלקין: זה לא פיקוח נפש?

זאב אלקין: זה לא פיקוח נפש.

אוריאל בוסו: לפחות תכבד את הכיפה שעל הראש שלך.

זאב אלקין: אזרחים ישראלים, יהודים - - -

יעקב ליצמן: - - -

זאב אלקין: אחר כך אתם שולחים את הרבנים אליי כדי שאני אטפל ואעזור.

זאב אלקין: אז אין לכם בושה?

קריאה: - - -

זאב אלקין: אה, זאת הרצאה.

זאב אלקין: את זה נסיים ב-05:00.

זאב אלקין: את זה נסיים ב-05:00.

יוסף טייב: אתה רוצה לשמוע את התשובה האמיתית?

יוסף טייב: פנה אליי פועל ערבי שעובד ליד הבית שלי.

יוסף טייב: הוא אמר לי: נכון שבאוקראינה כולם יהודים?

יוסף טייב: אם בנט נסע בשבת, כולם יהודים.

זאב אלקין: זאת גישה מעניינת.

זאב אלקין: טוב, מעניין, אני לומד משהו חדש בהלכות פיקוח נפש – שאם היהודים הם רק כמה מאות אלפי אנשים שם, אז באמת חבל, לא צריך לנסוע.

יוסף טייב: - - -

קריאה: חוק המספרים הקטנים של הערבות ההדדית.

יוסף טייב: - - -

זאב אלקין: אז עם יהודים ופיקוח נפש לא הלך, עכשיו הלכנו לקורונה.

שלמה קרעי: אתם רק נתתם לגיטימציה לפוטין להמשיך ולעשות את מה שהוא עושה.

שלמה קרעי: זה מה שעשיתם.

שלמה קרעי: צוחקים עליכם, אתם מביישים את מדינת ישראל.

דוד אמסלם: אתה מאמין בבלופים של עצמך, השר?

שלמה קרעי: כמו שהוא עשה סיכום על - - -

זאב אלקין: בפעם הבאה, חבר הכנסת אמסלם, כשיצטרכו לעשות את המשימה הזאת, אין לי ספק שתעשה אותה הרבה יותר טוב.

זאב אלקין: אני חושב שלאף אחד בבית הזה אין ספק שאם תגיע עם מופע הליצנות שלך - - -

דוד אמסלם: אתה בלופר, קנגורו, קופץ - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, מספיק.

מיקי לוי: אתה לא יכול לכנות שר במילים כאלה, בבקשה ממך.

דוד אמסלם: - - -

מיקי לוי: הייתי רוצה - - -

קריאות: מה זה הצנזורה הזאת - - -

מיקי לוי: הייתי רוצה לראות שאתה עומד פה בתור שר ומכנים אותך "קנגורו".

דוד אמסלם: אני רוצה - - -

קריאה: אמרו לראש הממשלה לשעבר דברים הרבה יותר גרועים, כולל אתה.

קריאה: כולל אתה.

מיקי לוי: אני לא זוכר, חבר הכנסת – לך?

מיקי לוי: מילים כאלה?

מיקי לוי: מילים כאלה?

מיקי לוי: אם תמצא, תקבל מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: אתה אמרת עלינו שאנחנו מתנהגים כמו מאפיה - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, שמעתי אותך, שמעתי אותך.

דוד אמסלם: לא, אתה אמרת.

מיקי לוי: פניני הלשון שלך, יש להן כבר הד ציבורי רחב.

דוד אמסלם: אתה אל תגיד לי מה יש.

דוד אמסלם: אתה אמרת - - -

מיקי לוי: עכשיו תהיה בשקט.

דוד אמסלם: אתה אמרת לנו "מאפיה" כשהגענו לבית המשפט המחוזי.

מיקי לוי: עכשיו תהיה בשקט, זה הכול.

אוריאל בוסו: רם בן ברק לא כינה אותך כשהיית פה שר?

דוד אמסלם: רם בן ברק כינה אותנו שחורים והם הלבנים.

זאב אלקין: אני מודה לך על ההגנה.

דוד אמסלם: אתה, אתה אמרת, כן.

ינון אזולאי: מה היה לפני שבוע בדיוק בפרסה?

ינון אזולאי: מה אתה אמרת?

זאב אלקין: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מודה לך על ההגנה, אבל אני חייב להגיד לך - - -

מיקי לוי: אני אענה לך, אזולאי.

ינון אזולאי: תענה לי.

מיקי לוי: חילול הקודש, חילול הקודש.

ינון אזולאי: איזה חילול קודש?

מיקי לוי: חברי כנסת עטופים בטליתות.

דוד אמסלם: זה מה שהרגיז אותך?

ינון אזולאי: בוא, בוא, אני הייתי שם.

מיקי לוי: וצורחים עליהם – חילול הקודש.

שלמה קרעי: לא צרחו עליהם - - - אל תגן עליהם כשלא צריך את העזרה שלך.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, אל תגיד לי.

שלמה קרעי: אתה חיללת את הקודש, לא הם.

מיקי לוי: הבנתי, הבנתי.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת - - -

דוד אמסלם: אתה דואג שהם יתפללו בשקט, הא?

זאב אלקין: אז אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מאוד מודה לך על זה שאתה מגן עליי מפני חבר הכנסת אמסלם, אבל אני חייב להגיד שאין צורך.

זאב אלקין: אם את הדברים שהוא אומר היה אומר חבר כנסת אחר, אולי היית צודק, אבל חבר הכנסת אמסלם כבר מזמן בחר לעצמו, כפי שאמרתי, תפקיד ליצן בקדנציה הזאת, בבית הזה.

דוד אמסלם: קודם כול תחזיר את הכסף.

דוד אמסלם: קודם כול תחזיר את השוחד שקיבלת, תחזיר את המיליונים שגזלת.

זאב אלקין: כנראה מתוקף הנסיבות - - -

דוד אמסלם: תחזיר את המיליונים, לך תראה איך אתה מחזיר אותם דרך המשרדים שלך.

דוד אמסלם: קודם כול תחזיר את הכסף.

זאב אלקין: כי לחוקק הוא לא יודע, איך לעשות עבודות בוועדות הוא לא יודע - -

דוד אמסלם: איך אתה לא מתבייש להיות חבר כנסת?

זאב אלקין: - - אז כל מה שהוא יודע זה לצעוק כאן ולעשות מופע ליצנות.

דוד אמסלם: איך אתה חייב מיליונים לאנשים ולא מחזיר?

זאב אלקין: כל אחד בוחר את שלו.

יואב קיש: הוא לא יודע לקפוץ ממפלגה למפלגה, הוא יודע להישאר - - -

זאב אלקין: כל אחד בוחר את שלו.

דוד אמסלם: אתה התחננת בפנינו שנצביע עבורך ועשינו את הטעות.

דוד אמסלם: הגיעו ממפלגה למפלגה למפלגה.

זאב אלקין: אני גם לא מופתע מזה.

דוד אמסלם: תחפש את המפלגה הבאה.

זאב אלקין: חבר הכנסת אמסלם, אני מודה לך, אבל אתה יודע מה?

זאב אלקין: אתה רוצה, אני אשתף את הציבור בבית הזה בחוויה מרתקת שהייתה לי.

דוד אמסלם: תחזיר את המיליונים שאתה חייב.

דוד אמסלם: קודם כול תחזיר את המיליונים שלקחת מאנשים.

זאב אלקין: באותם ימים שימש חבר הכנסת אמסלם יושב-ראש הקואליציה, והיה מפגש מעניין אצל ראש הממשלה.

זאב אלקין: אני, כדרכי, היות שהדיון היה חשוב – באיזשהו נושא פרוצדורלי של חוקי-יסוד – אני, לדיונים כאלה, יש לי תכונה כזאת מוזרה, אני בדרך כלל מופיע עם הספר הכחול ביד.

זאב אלקין: כולם מכירים את זה.

זאב אלקין: תמיד צחקו על זה בלשכת ראש הממשלה שאני באתי עם הספר הכחול הזה בדיוק – אדוני היושב-ראש, אתה מחזיק אותו – שכולל את חוקי-היסוד ואת החוקים הבסיסיים של הכנסת.

זאב אלקין: אז פוגש אותי שם חבר הכנסת אמסלם, מסתכל על הספר ואומר: אוה, אלקין, באת עם תקנון הכנסת.

זאב אלקין: אז כשזאת רמת השליטה במה שקורה פה, לא פלא.

זאב אלקין: לחוקק אתה לא יודע; באיזה צבע תקנון הכנסת אתה לא יודע; מה זה ספר כחול אתה לא יודע בכל השנים האלה שאתה בכנסת.

זאב אלקין: אבל לעשות מופע ליצנות אתה יודע.

דוד אמסלם: אתה שקרן ונוכל, מפני שאני לא מדבר איתך מאז 2018, בגלל שאתה בעצם התמודדת - - -

זאב אלקין: תמשיך, תמשיך.

זאב אלקין: אני מקווה שלפחות למדת מה ההבדל בצבע.

דוד אמסלם: אתה משקר, אין מילה.

דוד אמסלם: ודרך אגב, גם אם אני לא יודע מה זה הספר הכחול - -

זאב אלקין: אתה לא יודע מה ההבדל בין חוקי-יסוד לבין תקנון הכנסת.

דוד אמסלם: - זה לא איי איי איי.

זאב אלקין: תקנון הכנסת זה חום; חוקי-יסוד של הכנסת זה כחול.

דוד אמסלם: תחזיר את הכסף קודם.

זאב אלקין: אז בפעם הבאה תדע.

דוד אמסלם: תחזיר את הכסף שאתה חייב.

דוד אמסלם: אני לא יודע מה זה הספר הכחול.

דוד אמסלם: תחזיר את הכסף שלקחת מאנשים - -

זאב אלקין: בסדר גמור.

דוד אמסלם: - - את המיליונים.

שלמה קרעי: אצלכם אין הבדל בין הכחול לחום, אתם רמסתם גם את הכחול.

דוד אמסלם: אנחנו לא יודעים מה זה הספר הכחול, רק אתה יודע, גאון מווילנה - -

זאב אלקין: לא, זאת בדיוק הנקודה.

דוד אמסלם: - - מתמטיקאי, שחמטאי.

זאב אלקין: לא צריך להיות גאון, אפשר להיות חבר כנסת שבוע ראשון בכנסת ולדעת להבחין בין ספר כחול לספר חום, לדעת להפריד בין חוקי-יסוד לתקנון.

זאב אלקין: אפשר, אפשר ללמוד.

זאב אלקין: ילד יכול ללמוד את זה.

דוד אמסלם: אתה גאון אתה.

זאב אלקין: אתה גאון אתה.

זאב אלקין: רק צריך בשביל זה פחות לצעוק וקצת להשקיע, מינימום, בעבודת הכנסת.

זאב אלקין: מלמדים את זה בדרך כלל בהדרכה לחברי כנסת.

קרן ברק: אל תזלזל, לא כדאי.

זאב אלקין: לא מזלזל, זה סיפור אמיתי, קרן.

קרן ברק: אתה כן מזלזל.

דוד אמסלם: איזה סיפור אמיתי?

דוד אמסלם: אתה משקר, כל מילה שלך שקר.

שלמה קרעי: באיזה ספר כתוב - - -

דוד אמסלם: - - - תחזיר את הכסף, תעבור מפלגות.

דוד אמסלם: תגיד לנתניהו פה "ראש האופוזיציה", שגידל אותך, אכלת מהידיים שלו, המציא אותך.

דוד אמסלם: כי אתה הצבוע הכי גדול.

דוד אמסלם: גם בליכוד לא סבלו אותך כמעט כולם, בגלל שאתה איש נאלח ונמוך.

זאב אלקין: זה שחבר הכנסת קרעי טוען שנתניהו ראש ממשלה, זה הבנתי.

דוד אמסלם: זאת הסיבה.

דוד אמסלם: למה פרשת?

דוד אמסלם: שמעתי.

דוד אמסלם: אתה פרשת בגלל שלא רצינו למנות לך את המנכ"ל שלך ליושב-ראש מקורות, זאת הסיבה.

שלמה קרעי: הוא לא קיבל שר המים אפילו.

דוד אמסלם: הבנת?

דוד אמסלם: ואתה לא היית מיועד לשום תיק.

דוד אמסלם: שמעתי אותך שהיה לך ביד שר האנרגיה.

דוד אמסלם: גם בזה אתה משקר.

דוד אמסלם: אני הייתי שם, לא אתה.

זאב אלקין: אה, ברור, ברור.

דוד אמסלם: אתה היית בחוץ.

זאב אלקין: היית עם הספר הכחול והספר החום.

דוד אמסלם: אתה היית בחוץ.

דוד אמסלם: באת במוצאי שבת לשאול מה אתה מקבל.

שלמה קרעי: אתה נמצא עם ספר - - -

דוד אמסלם: אתה משקר ושקרן כרוני.

זאב אלקין: טוב - - -

דוד אמסלם: לך אתה תסביר את כל הביזיון שלך.

מיקי לוי: השר אלקין, תדבר לציבור.

מיקי לוי: בבקשה לא לדבר עם חברי הכנסת, אני אודה לך.

דוד אמסלם: תתבייש.

מיקי לוי: שקט באולם, זהו.

דוד אמסלם: המציאו אותו בליכוד.

דוד אמסלם: תראה איך הוא מדבר?

דוד אמסלם: מי היה יודע מי אתה בכלל?

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם - - -

זאב אלקין: אני מתנצל, חבר הכנסת אמסלם, כנראה שהסיפור שסיפרתי פגע בנקודה כאובה, לפי רמת הצעקות.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם אני לא יודע מה זה הספר הכחול זה בסדר, למרות שזה שקר.

אוריאל בוסו: - - - לא היית רומס אותו אחרי שבעה חודשים.

שלמה קרעי: אתם שכחתם מה זה התורה, מה זה המסורת.

שלמה קרעי: אתה מדבר על הספר הכחול?

דוד אמסלם: הספר האדום - - - יש ספר אדום, צהוב - - -

שלמה קרעי: תכף תחלקו פנקסים אדומים - - - בחלשים פגעתם.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, תודה.

שלמה קרעי: הספר הכחול, זה מה שמעניין.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, תודה.

זאב אלקין: אבל עוד פעם, אדוני היושב-ראש, אני לא מתפלא.

זאב אלקין: אם אפילו הנשיא מטעם תנועת הליכוד חטף פה מחבר הכנסת קרעי, אז אנוכי הקטן, מה אני, כן?

זאב אלקין: קטונתי.

שלמה קרעי: - - - חוק גדעון סער.

שלמה קרעי: מה ההבדל בינך - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, ביקשתי ממך, די.

שלמה קרעי: מה ההבדל?

משה אבוטבול: מה עם השיפוצים, מיקי?

שלמה קרעי: יצא נגד - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, מספיק.

שלמה קרעי: זה גאווה לליכוד?

שלמה קרעי: זאת בושה.

משה אבוטבול: מה מספיק?

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, קריאה ראשונה.

זאב אלקין: אז לשיטתך, חבר הכנסת קרעי, טעו חברי תנועת הליכוד בזה שפעלו כדי שהוא ייבחר לנשיא.

שלמה קרעי: בוודאי, טעות.

זאב אלקין: טוב, אוקיי.

שלמה קרעי: טעות שהתגלתה - - -

דוד אמסלם: זאת טעות שבחרו אותך, שבכלל שמו אותך בכנסת פעם אחת.

דוד אמסלם: היית כבר מזמן צריך להיות בבית.

שלמה קרעי: מה אתה תמה?

שלמה קרעי: וגדעון סער, לא טעות שבחרו בו?

דוד אמסלם: אז הפוליטיקה הייתה קצת יותר נקייה מאנשים כמוך - -

זאב אלקין: טוב.

שלמה קרעי: - - שאתם בגדתם בחברים שלכם.

דוד אמסלם: שקרנים צבועים.

זאב אלקין: לא, אני רק תוהה מתי זה יגיע גם לבגין.

דוד אמסלם: וכפויי טובה.

זאב אלקין: זה יגיע יום אחד.

שלמה קרעי: מי, לבני בגין?

קריאה: מה המפלגה הבאה שלך?

קריאה: אתם לא עוברים את אחוז החסימה.

קריאה: מה הלאה?

דוד אמסלם: ברע"מ, הוא סגר עם רע"מ.

זאב אלקין: אוקיי, טוב.

זאב אלקין: אני ברשותך, אדוני היושב-ראש, אחרי הדיון המלומד והמעמיק הזה - -

דוד אמסלם: אתה איש עמוק, אנחנו לא מבינים מה אתה אומר כל כך.

דוד אמסלם: תרד קצת למטה, שנבין, לעם.

דוד אמסלם: רד.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, הוא הפסיק לפנות אליכם, הוא מדבר לכל ציבור חברי הכנסת.

שלמה קרעי: בגלל ההתנשאות שלכם - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, מספיק.

דוד אמסלם: זה דיון - - -

מיקי לוי: את הדיון הוא הפסיק, מה לעשות?

מיקי לוי: בבקשה.

זאב אלקין: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזור לדבר הפעוט והלא-רלוונטי, שזה החוק שעליו אנחנו התכנסנו, אחרי הדיון הזה.

איתמר בן גביר: תדע לך שאם הייתה ממשלה שפועלת מבחינה ביטחונית - - -

זאב אלקין: אז אני מבין, חבר הכנסת בן גביר, שאתה מוכן גם להחליף את כל הפיקוד הבכיר של צה"ל בהערכות הצבאיות שלך.

איתמר בן גביר: אגב, זה לא כזה רע - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר.

איתמר בן גביר: באוסלו היה אותו דבר.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת בן גביר.

שלמה קרעי: - - - היה לכם כסף לשלם משכורות - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, קריאה ראשונה.

שלמה קרעי: - - - על החודשיים הנוספים.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, אתה בקריאה ראשונה.

זאב אלקין: אותנו אתם משמיצים, בסדר, אנחנו ממשלה, אתם אופוזיציה.

זאב אלקין: כל אחד בוחר את הסגנון.

זאב אלקין: אפשר בבית הזה לדבר גם בסגנון אחר, אבל כל אחד וסגנונו האהוד עליו.

זאב אלקין: אבל לא רק אותנו אתם משמיצים.

זאב אלקין: נשיא המדינה, שכבר לא מכהן, גם אותו אתם משמיצים, כי הוא לא לרוחכם.

דוד אמסלם: תחזיר את הכסף ותסביר למה - - -

זאב אלקין: הפיקוד הבכיר של צה"ל גם הוא לא בסדר.

זאב אלקין: יש משהו אחד שבסדר?

זאב אלקין: יש משהו אחד במדינה - - -

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, קריאה שנייה.

משה אבוטבול: אה, כשאין לכם תשובות אז קריאה שנייה.

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: עוד שנייה אתה – חבר הכנסת בן גביר, מספיק.

מיקי לוי: הוא כבר לא פונה אליך.

מיקי לוי: מספיק.

זאב אלקין: יש מוסד אחד שהוא בסדר?

זאב אלקין: מוסד, מוסד.

זאב אלקין: העם שלנו בסדר, על זה אנחנו מסכימים.

זאב אלקין: אותנו לבקר זה בסדר, זה תפקידכם לבקר, אבל יש מוסדות במדינה הזאת שהם מוסדות מחברים, לא מוסדות שתפקידם לפלג.

כמו הרבנות.

זאב אלקין: כך מוסד נשיאות המדינה, כך מוסד הפיקוד הבכיר של צה"ל.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, שב במקומך.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, שב במקומך, בבקשה.

שלמה קרעי: מה עם הרבנות הראשית, השר אלקין?

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, מספיק.

שלמה קרעי: אנחנו ניכנס באימ-אימא של הרבנות הראשית, זה מה שיושבת-ראש הוועדה של הכשרות אומרת.

שלמה קרעי: זה בסדר?

שלמה קרעי: יצאת נגדה?

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אשר, זה לא נעים לי לקרוא לך לסדר.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מתחיל להתעורר.

מיקי לוי: התעוררות בחוץ, בפרסה.

זאב אלקין: אני הבטחתי לכם שיש זמן, אתם לא האמנתם.

משה גפני: - - -

זאב אלקין: זה שאני פה מדבר?

זאב אלקין: כן, נחמד.

זאב אלקין: אני ממילא תורן מליאה עד 05:00, אני מעדיף להעביר את הזמן פה.

איתמר בן גביר: איך זרקתם - - - והנגב, הנגב.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, מספיק.

מיקי לוי: אתה יודע במצטבר כמה דיברת הבוקר?

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: הדקות המצרפיות שלך מגיעות לשעה.

דוד אמסלם: - - - ביום שהתחלפנו.

דוד אמסלם: הצבוע הזה שלקחו אותו לכל מקום בעולם, עשה ממנו גדול, למרות שהוא כזה קטן.

שלמה קרעי: השר אלקין, למה שלא תשלמו משכורת למחבלים - - - לעוד חודשיים.

שלמה קרעי: אין כסף, תורידו מהפנסיות התקציביות של החברים של גנץ.

שלמה קרעי: למה לתת להם לשרת, לבטל את קיצור השירות ולא לשלם להם על החודשיים האלה?

שלמה קרעי: למה?

דוד אמסלם: הלך הכסף למנסור עבאס.

דוד אמסלם: הוא הצביע בשביל לתת.

דוד אמסלם: 50 מיליארד שקל – על זה אין לו תשובה.

שלמה קרעי: ושל יאיר גולן.

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, מספיק.

זאב אלקין: הרי עוד פעם, אדוני היושב-ראש, כבר אין אחד שלא חטף.

זאב אלקין: זה שבית משפט העליון חטף זה לא מפתיע, זה לא חדש, אבל גם נשיאות המדינה חוטפת, גם קציני צה"ל חוטפים – כולם, לאורך כל הדרך - - -

איתמר בן גביר: קציני צה"ל, אנחנו מחבקים אותם כל היום וכל הלילה, את קציני צה"ל.

איתמר בן גביר: המדיניות היא טעות גדולה.

זאב אלקין: על המדיניות אפשר להתווכח, אבל חבר הכנסת קרעי, לא מתאים לו קציני צה"ל שמקבלים את התוספת.

זאב אלקין: אפשר להתווכח האם יא נכונה או לא נכונה, אבל אותם לתקוף - - -

שלמה קרעי: לא תקפתי אותם.

זאב אלקין: מי זה החברים של גנץ?

שלמה קרעי: אני תקפתי את ההתנהלות שלכם.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, מספיק.

מיקי לוי: אני בסוף אצטרך לשלוח אותך לשתות קפה.

שלמה קרעי: - - - לא את קציני צה"ל.

שלמה קרעי: קציני צה"ל – תן להם משכורות גבוהות בהתחלה.

זאב אלקין: אז מה זה הפנסיות לקציני צה"ל שעברו פה?

זאב אלקין: תן להם משכורות גבוהות.

שלמה קרעי: זה לא רלוונטי, זה אנשים שהתגייסו לפני 2004.

שלמה קרעי: תן עכשיו לאלה שלוחמים.

דוד אמסלם: עוברים על החוק, מה זה קשור?

דוד אמסלם: לא הבנתי, מה זה קשור בכלל?

דוד אמסלם: אתה יודע, בעיריית ירושלים, כשמישהו קיבל 20,000 שקלים יותר, אחרי עשר שנים לקחו לו את זה, הממונה על השכר.

דוד אמסלם: עובד לא פחות קשה מקציני צה"ל, אל תדאג.

מיקי לוי: אוקיי, זה ברור.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

זאב אלקין: חבר הכנסת אמסלם , אין לי ספק שכשהיית עובד עיריית ירושלים עבדת קשה.

דוד אמסלם: מה חשבת, ששם מתבטלים כמוך?

דוד אמסלם: לא הבנתי.

זאב אלקין: אין לי ספק, זה בטוח.

משה אבוטבול: אם היית ראש עיריית ירושלים היית אומר שהוא צודק.

דוד אמסלם: לא עבד יום בחיים.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, מספיק.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, מספיק.

שלמה קרעי: מילא אם הייתם משלמים את זה רק - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, קריאה שנייה.

שלמה קרעי: רגע, מה?

אורלי לוי אבקסיס: זה עוזר לו להעביר את הזמן, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבר הכנסת גפני מכיר היטב את תקנון הכנסת.

שלמה קרעי: השר אלקין, מילא הייתם משאירים את הפנסיות - - -

משה גפני: - - -

זאב אלקין: חבר הכנסת גפני, התשובה נורא פשוטה.

זאב אלקין: עניתי לך.

זאב אלקין: אני מעדיף להעביר את התורנות פה בשיח איתכם מאשר לשבת ולהשתעמם למטה.

שלמה קרעי: יש לך קואליציה משעממת.

זאב אלקין: חבר הכנסת גפני, למה לא הצבענו קודם?

זאב אלקין: למה לא הצבענו קודם?

זאב אלקין: כי אתם רציתם לעמוד פה ושכולם יחכו, אז עכשיו אני רוצה לעמוד פה ואתם תחכו.

זאב אלקין: מה יש?

זאב אלקין: מה קרה?

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, זאב - - -

דוד אמסלם: למה עשית את הנורבגי?

דוד אמסלם: היית נשאר כאן.

דוד אמסלם: למה הכנסת עוד קרטון ב-50,000 שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: לא חבל על הכסף של הנורבגים - - -

דוד אמסלם: בוא, תשב כאן, תעשה את העבודה שלך.

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, אני באמת נמנע מלקרוא לך פעם שנייה.

מיקי לוי: מספיק.

דוד אמסלם: למה, הוא מדבר איתנו, לא הבנתי.

מיקי לוי: מספיק.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: אתה לא שומע מה הוא אומר לנו?

מיקי לוי: חבר הכנסת אמסלם, הוא הפסיק לדבר איתך.

מיקי לוי: די.

דוד אמסלם: תקשיב מה הוא אומר.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: הוא הפסיק לדבר איתך.

מיקי לוי: חברת הכנסת לוי, התגעגענו.

דוד אמסלם: הוא אומר שהוא היה למטה, משועמם.

מיקי לוי: הבנו.

משה אבוטבול: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, אני מזכיר לך שאתה כבר בקריאה שנייה.

משה אבוטבול: אם אנחנו נשתוק - - -

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, עוד לא קראתי לך.

משה אבוטבול: תקשיב לשר - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, מספיק.

משה אבוטבול: אבל הוא מבקש.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול, הוא לא פונה אליך.

מיקי לוי: תפסיק להפריע, אני אוציא אותך.

מיקי לוי: אתה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אני פשוט נמנע.

שלמה קרעי: איך הצלחתם לשכנע את רע"מ לחזק את צה"ל?

מיקי לוי: חבר הכנסת קרעי, קריאה שלישית.

מיקי לוי: בבקשה.

שלמה קרעי: איך הצלחתם לשכנע את רע"מ לחזק את צה"ל?

מיקי לוי: החוצה, חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: מצד אחד - - - מפקירים את המדינה, והם מחזקים פתאום את צה"ל.

שלמה קרעי: מה שילמתם להם?

מיקי לוי: תתכבד לצאת החוצה.

מיקי לוי: תודה.

זאב אלקין: אגב, אדוני היושב-ראש, אולי בכל זאת לחברת הכנסת סילמן יש כרגע קשב אליי.

זאב אלקין: הרי המשימה שלי פה זה לנסות לשכנע אותה לתמוך בחוק.

זאב אלקין: כל השאר זה פחות מעניין.

זאב אלקין: חברת הכנסת סילמן וחבר הכנסת טופורובסקי, יש סיכוי שאני שכנעתי אתכם לתמוך בחוק?

מיקי לוי: בועז, השר פונה אליך.

זאב אלקין: שאלתי אם שכנעתי אתכם לתמוך בחוק ואני יכול ללכת.

בועז טופורובסקי: כן.

בועז טופורובסקי: היו כמה שהתלבטו והשתכנעו.

זאב אלקין: כולם השתכנעו?

אורלי לוי אבקסיס: רוצה להצביע פה אחד.

בועז טופורובסקי: עד שנראה את התוצאה, אי-אפשר לדעת.

דוד אמסלם: אמרת עד 05:00.

זאב אלקין: אתה השתכנעת?

בועז טופורובסקי: אני משוכנע.

זאב אלקין: ובשמה של חברת הכנסת סילמן אתה אומר שאת המשימה שלי, לשכנע את שניכם, מילאתי.

זאב אלקין: אני יכול לרדת.

דוד אמסלם: אתה אמרת עד 05:00.

בועז טופורובסקי: חכה שנייה קטנה.

זאב אלקין: אתה תבדוק עם חברת הכנסת סילמן אם היא השתכנעה.

זאב אלקין: בסדר גמור.

זאב אלקין: אני אפילו הקראתי את הסעיפים של החוק.

דוד אמסלם: יש לנו זמן, תמשיך.

יואב קיש: שאלה פשוטה: החוק, מ-30 חודש מאריך ל-32?

יואב קיש: כן או לא?

זאב אלקין: מה?

יואב קיש: את שירות החובה בצה"ל הוא מאריך?

זאב אלקין: החוק הזה דוחה את קיצור השירות לתאריך 1 ביולי 2024.

יואב קיש: הוא מונע 30 חודש ו-32, ואתה לא יכול להגיד שלא, כי זו האמת.

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: האמת מאוד פשוטה: הוא דוחה את מועד ההפעלה של קיצור השירות, נכון, חבר הכנסת קיש – לפי ההמלצה של צה"ל, שחושב שזה מה שנכון וזה מה שדרוש, כפי שהוצג בוועדת החוץ והביטחון.

זאב אלקין: אבל חבר הכנסת קיש, לפחות אני מאוד שמח שהדיון סוף-סוף - - -

יואב קיש: מנהלת הסיעה של ימינה רוצה אותי עכשיו.

זאב אלקין: קטונתי מלהתחרות בה.

זאב אלקין: חברת הכנסת סילמן, שכנעתי אותך?

זאב אלקין: חברת הכנסת סילמן עוד שקועה במחשבות על החוק, עוד לא שכנעתי אותה.

זאב אלקין: אני כנראה צריך להמשיך לשכנע, בינתיים לא הצלחתי.

זאב אלקין: חברים, אחרי הדיון המלומד שהיה פה על הרבה מאוד נושאים מרתקים, ברשותכם, אני חוזר בכל זאת לנושא שלשמו התכנסנו, והוא חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 24), כדי שלא יהיה ספק על מה רוצים להצביע.

זאב אלקין: אגב, אפרופו, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, אתה מן הסתם תרצה לסכם אחריי, כפי שמתבקש.

זאב אלקין: אני חושב לפי זה שחברת הכנסת סילמן כבר קרובה מאוד להשתכנע, כך אני שומע, נשאר רק עוד מאמץ אחרון.

זאב אלקין: אין לי ספק, אדוני יושב-ראש הוועדה, שאתה תצליח לתת את המכה בפטיש הזה ואתה תצליח לשכנע אותה סופית, אז אני אבקש מחברי הכנסת להצביע בעד החוק ולדחות את ההסתייגויות בשם הממשלה, ואני מפנה את הבמה לך, להשלמה של מלאכת השכנוע.

זאב אלקין: תודה רבה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת בן ברק.

ועדת החוץ והביטחון): תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

ועדת החוץ והביטחון): חבריי חברי הכנסת, לפעמים קשה לי להבין את ההתנהלות בחוקים מסוימים.

ועדת החוץ והביטחון): הרי אתם, האגף הימני כאן, האגף שקורא לעצמו אגף לאומי, פטריוטי, ציוני, אתם משתמשים בהרבה מאוד תארים שאתם לוקחים לעצמכם, והינה מגיע חוק שמשרד הביטחון הביא אותו – צה"ל הביא אותו בעצם, לא משרד הביטחון, צה"ל הביא אותו – חוק שבא למנוע פגיעה במוכנות של צה"ל, חוק שבא למנוע חוסרים במערך הלוחם.

ועדת החוץ והביטחון): אחרי שהוא היה שש שעות בוועדת החוץ והביטחון, שש שעות בדיון, אחרי שהשתכנענו שפגיעה כזאת בחופש של החיילים - -

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מיקי לוי: חברת הכנסת לוי, את נואמת ממקומך.

מיקי לוי: זו לא קריאת ביניים.

מיקי לוי: את לא יכולה לנאום, את יודעת את זה.

ועדת החוץ והביטחון): - - הפגיעה הזאת תוביל לצמצום המוכנות של צה"ל, ואתם אנשים שמחשיבים עצמם פטריוטים ומחשיבים את עצמם ציונים, אתם הולכים לא לתמוך בחוק הזה?

ועדת החוץ והביטחון): יואב קיש, אתה לא מתבייש?

ועדת החוץ והביטחון): אין לך בושה?

יואב קיש: אני צריך להתבייש?

ועדת החוץ והביטחון): בחוק הזה אתה לא הולך לתמוך?

ועדת החוץ והביטחון): אין לך בושה?

יואב קיש: למה אתם מאריכים שירות?

יואב קיש: למה אתה מאריך את השירות?

יואב קיש: תיתנו כסף, תשחררו את החיילים.

יואב קיש: "אין לך בושה", אתה אומר לי?

ועדת החוץ והביטחון): בטח, מבחינתך אפשר בכלל לשחרר את הכול, אתה תקבע.

ועדת החוץ והביטחון): אתה נעשית תגרן בשוק, זה מה שנעשית.

ועדת החוץ והביטחון): אתה השווית את עצמך לרמה הנמוכה פה במקום להעלות רמה.

ועדת החוץ והביטחון): יושבים כאן אלופים בצה"ל, יודעים על מה אני מדבר, יודעים בדיוק על מה אני מדבר.

יואב קיש: אתה מנצל את החיילים בסדיר - - -

ועדת החוץ והביטחון): אתם הולכים להצביע נגד החוק הזה?

ועדת החוץ והביטחון): שום בושה אין לכם.

ועדת החוץ והביטחון): אנשים רציניים שמתעסקים בביטחון ויודעים על מה אני מדבר, מצביעים – למה?

ועדת החוץ והביטחון): כי הקואליציה העלתה את החוק הזה.

ועדת החוץ והביטחון): אין לכם שום בושה.

ועדת החוץ והביטחון): אתם איבדתם את הפטריוטיות שלכם ואתם איבדתם את היכולת שלכם להגיד משהו, משהו שקשור לציונות, משהו שקשור לערכים.

דוד אמסלם: אתה אמרת שנתניהו לא מבין בגרעין האיראני?

ועדת החוץ והביטחון): איתך אני בכלל לא מדבר.

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: אמרת?

דוד אמסלם: אני שמח שאתה לא מדבר איתי, אבל אמרת או לא אמרת את זה?

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת אבוטבול - -

ועדת החוץ והביטחון): תודה רבה לכם.

מיקי לוי: - - תפסיק להפריע בסגנון הזה.

מיקי לוי: תפסיק להפריע בסגנון הזה.

מיקי לוי: תפסיק.

מיקי לוי: זה פשוט לא מכבד אותך.

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, אחרי שמיציתם את כל השיח על ההסתייגויות, האם אתם מסירים את ההסתייגויות?

יואב קיש: לא לא לא, מולי.

מיקי לוי: הוא העביר לך?

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, אני עובד מולך?

יואב קיש: הצבעות אלקטרוניות.

מיקי לוי: לא שמעתי.

יואב קיש: אלקטרוני.

יואב קיש: אם אני ארצה שמית, אני אבקש.

מיקי לוי: לא שאלתי על זה.

מיקי לוי: אחרי שמיציתם את זכות הדיבור על ההסתייגויות, האם ההסתייגויות מוסרות או להצביע?

יואב קיש: - - -

מיקי לוי: בסדר, שמעתי, הבנתי.

מיקי לוי: זו שאלה מתבקשת.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להצבעה אלקטרונית.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: לפני סעיף 1 – אנחנו הולכים להצביע.

מיקי לוי: בבקשה, הצבעה.

מיקי לוי: נא לשבת.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 1.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 49

מיקי לוי: נמנעים – 1

מיקי לוי: לסעיף 1 לא נתקבלה.

מיקי לוי: 49 בעד, 58 - - -

קרן ברק: לא עובד לי.

יואב קיש: מיקי, אתה לא - - -

מיקי לוי: אני אוסיף.

מיקי לוי: למי לא עבד?

קרן ברק: - - -

מיקי לוי: אני אוסיף ואני שולח לך התנצלות.

מיקי לוי: יחד עם חברת הכנסת קרן ברק – 50 בעד, 58 נגד.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות מס' 1, לפני סעיף 1, הוסרה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים, להסתייגות מס' 2, לפני סעיף 1.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 49

מיקי לוי: נמנעים – אין

קרן ברק: זה לא עובד.

מיקי לוי: יש איש מחשבים שיכול – אה, הוא אצלה.

מיקי לוי: לא עבד?

קרן ברק: לא.

מיקי לוי: אני אוסיף אותך.

מיקי לוי: בעד – 50, נגד – 58.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות מס' 2, לפני סעיף ,1 לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 3.

מיקי לוי: הצבעה על ההסתייגות.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 49

מיקי לוי: נמנעים – אין

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת בן ברק, חבר הכנסת בן ברק, זה מפריע להצבעה.

מיקי לוי: חברת הכנסת קרן ברק, זה עבד?

קרן ברק: לא עבד.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: יחד עם חברת הכנסת קרן ברק, 50 בעד, 58 נגד.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות מס' 3 לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להצבעה הבאה.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 4 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 50

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 50, נגד – 58.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות מס' 4 לא עברה.

יואב קיש: היושב-ראש, אנחנו מסירים את כל ההסתייגות חוץ מהסתייגות מס' 10.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: בסדר גמור.

מיקי לוי: כל ההסתייגויות ממס' 5 עד מס' 9 הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 10, לסעיף 1.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 50

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 50, נגד – 58.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות מס' 10 לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: סעיף 1 כנוסח הוועדה – הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 59

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 59, נגד – 55.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 1, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים הלאה, לסעיף 2.

קריאות: - - -

מיקי לוי: אני מבקש שקט, אנחנו באמצע ההצבעה.

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, תודה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 2.

מיקי לוי: לסעיף 2 לא נרשמו הסתייגויות.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 2 – 58

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 58, נגד – 56.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 2, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

מיקי לוי: האופוזיציה ביקשה שמית.

איתן גינזבורג: - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת גינזבורג, חברת הכנסת אבקסיס, אני באמצע הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מיקי לוי: חברת הכנסת אבקסיס, אני באמצע הצבעה, זה מפריע.

מיקי לוי: לפי בקשת - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מיקי לוי: אני קראתי גם לו.

מיקי לוי: קראתי גם לו.

מיקי לוי: את היית עסוקה בצעקות.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מיקי לוי: אבל קראתי גם לו.

מיקי לוי: תקשיבי.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מיקי לוי: תקשיבי.

מיקי לוי: קראתי גם לו, לפנייך, אבל לא האזנת.

מיקי לוי: הבנתי.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

מיקי לוי: על פי בקשת האופוזיציה – הצבעה שמית.

מיקי לוי: בבקשה, סגנית מזכירת הכנסת.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – נגד סמי אבו שחאדה – נגד אלי אבידר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד ניר אורבך – בעד ינון אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד משה ארבל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – בעד אוריאל בוסו – נגד ענבר בזק – בעד חיים ביטון – נגד מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – נגד ולדימיר בליאק – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – בעד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – נגד נפתלי בנט – בעד אלינה ברדץ' יאלוב – בעד קרן ברק – נגד ניר ברקת – נגד יאיר גולן – בעד מאי גולן – נגד איתן גינזבורג – בעד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מאזן גנאים – אינו נוכח בנימין גנץ – בעד משה גפני – נגד סימון דוידסון – בעד אבי דיכטר – נגד גלית דיסטל אטבריאן – נגד צבי האוזר – בעד צחי הנגבי – נגד שרן מרים השכל – בעד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – בעד מכלוף מיקי זוהר – נגד אימאן ח'טיב יאסין – אינה נוכחת ווליד טאהא – אינו נוכח בועז טופורובסקי – בעד משה טור פז – בעד אחמד טיבי – נגד יוסף טייב – נגד אלון טל – בעד דסטה גדי יברקן – נגד מאיר יצחק הלוי – בעד אלי כהן – נגד מאיר כהן – בעד יום טוב חי כלפון – בעד עופר כסיף – נגד אופיר כץ – נגד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד רון כץ – בעד יוראי להב הרצנו – בעד מיקי לוי – בעד אורלי לוי אבקסיס – נגד יריב לוין – נגד נעמה לזימי – בעד יעקב ליצמן – נגד גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – בעד לימור מגן תלם – בעד אמילי חיה מואטי – בעד פטין מולא – נגד טטיאנה מזרסקי – בעד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – בעד מיכאל מלכיאלי – נגד אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – נגד אבתיסאם מראענה – בעד יעקב מרגי – נגד מופיד מרעי – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – בעד יבגני סובה – בעד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – בעד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – נגד מנסור עבאס – בעד איימן עודה – נגד חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – נגד שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – נגד יסמין פרידמן – בעד אביר קארה – בעד אלכס קושניר – בעד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – בעד שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב –

אלינור ימין: נגד מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – בעד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – בעד ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – בעד אלון שוסטר – בעד יובל שטייניץ – נגד קטי קטרין שטרית – נגד אלעזר שטרן – בעד יוסף שיין – בעד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – בעד רם שפע – בעד נירה שפק – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – נגד

מיקי לוי: סגנית מזכירת הכנסת, בבקשה לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא היו נוכחים.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מיכאל מרדכי ביטון – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד אבי מעוז – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח חוה אתי עטייה – נגד שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת יואב קיש – נגד שלמה קרעי – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח נירה שפק – בעד

מיקי לוי: האם יש מישהו במליאת הכנסת, מי מחברי הכנסת, שלא קראו בשמו ונוכח ורוצה להצביע?

קריאות: - - -

מיקי לוי: שקט, שקט, חבר הכנסת קיש.

מיקי לוי: אני לא יכול לשמוע את הצבעתו של חבר הכנסת שיקלי.

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת קיש, בבקשה.

מיקי לוי: אני מבקש גם מהצד הזה שקט.

מיקי לוי: שקט.

מיקי לוי: חבר הכנסת שיקלי, בבקשה.

אלינור ימין: (קוראת בשם חבר הכנסת) עמיחי שיקלי – נגד

מאי גולן: - - -

מיקי לוי: חברת הכנסת גולן, מספיק, מספיק.

קריאות: - - -

שלמה קרעי: - - - מאי גולן.

עאידה תומא סלימאן: שישמעו כל מי שהצביעו בעד.

מיקי לוי: תמה ההצבעה.

מיקי לוי: בבקשה לסכם.

קריאות: - - -

מיקי לוי: חברת הכנסת סלימאן, תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, די כבר.

מיקי לוי: כמו ילדים קטנים.

מיקי לוי: די, די.

מיקי לוי: את חברת כנסת, די.

קריאות: - - -

קריאה: אתה יושב-ראש הכנסת.

מאי גולן: - - -

מיקי לוי: חברת הכנסת גולן, את כל היום מפריעה.

מיקי לוי: את מפריעה לי ממש.

קריאה: היא מדברת מכאב.

מיקי לוי: אני גם לשם.

מיקי לוי: המבט שלי גם לשם.

מיקי לוי: ובכן, נגד – 57, בעד – 58.

מיקי לוי: לפיכך - - -

קריאות: - - -

מיקי לוי: שקט.

מיקי לוי: בבקשה, שקט.

מיקי לוי: אני מבקש שקט.

קריאות: - - -

מיקי לוי: לפיכך, הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 24), התשפ"ב–2022, עברה, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: [מס' מ/1432; דברי הכנסת, חוב' כ"א, ישיבה 115; נספחות.

מיקי לוי: ]

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ואנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 141), התשפ"ב–2022, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת גלעד קריב, בבקשה.

חוק ומשפט): אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת הנכבדים, בוקר טוב.

חוק ומשפט): בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 141), התשפ"ב–2022.

חוק ומשפט): הצעת חוק ממשלתית זו נועדה לתקן את חוק העונשין, התשל"ז–1977, ולהבהיר בו, בהתאם לפרקטיקה הנוהגת מזה כ-25 שנים, כי עבירות הנקבעות בחוקי עזר המותקנים בידי עיריות, מועצות מקומיות ואיגודי ערים אינן מחייבות אישור של ועדה מוועדות הכנסת.

חוק ומשפט): זאת, בשונה מעבירות הנקבעות בתקנות שהותקנו על ידי הממשלה, המובאות לאישור, ובשונה גם מצווי עבירות קנס המותקנים ביחס לאותן העבירות שנקבעו בחוקי העזר, אשר כן מחייבים את אישור ועדת החוקה.

חוק ומשפט): סעיף 2 לחוק העונשין קובע את הסמכות להתקין תקנות הכוללות עבירות ועונשים, ובלבד שהתקנות יאושרו על ידי ועדה מוועדות הכנסת.

חוק ומשפט): עם זאת, התפיסה שהשתרשה לאורך השנים בקרב הרשות המבצעת והרשות המחוקקת, והלכה למעשה גם בבתי המשפט, הייתה שלעניין חוקי עזר, שהם סוג ייחודי של חקיקת משנה, אין צורך באישור פרלמנטרי פרטני באחת מוועדות הבית.

חוק ומשפט): פרקטיקה זו נשענה על כמה הצדקות: ראשית, בפקודת העיריות ובפקודת המועצות המקומיות קיים סעיף עונשין כללי אשר קובע את רף הענישה המקסימלי ביחס לעבירות בחוקי עזר.

חוק ומשפט): רף זה עומד על קנס מרבי של 3,600 שקלים בלבד –פחות משליש מהקנס שניתן להטיל בגין הפרת תקנה המותקנת על ידי הממשלה, ולמעשה פחות משליש מהקנס הנמוך ביותר המופיע בחוק העונשין.

חוק ומשפט): שנית, הפרת עבירה הקבועה בחוק עזר אינה גוררת רישום פלילי.

חוק ומשפט): מכאן שאף שמדובר בעבירות פליליות, השלכות הפרתן הן ברף הנמוך ביותר של מדרג הסנקציות הפליליות.

חוק ומשפט): נוסף על כך התקנתם של חוקי עזר עוברת אישור על ידי גוף נבחר ומייצג, הלוא הוא מועצת הרשות המקומיות.

חוק ומשפט): לבסוף, לרשות המבצעת הסמכות לבקר את התקנתם של חוקי העזר באמצעות סמכות שרת הפנים לפסול חוקי עזר במהלך 60 הימים עובר להתקנתם.

חוק ומשפט): להצדקות אלה מן הראוי להוסיף את העובדה שחלק ניכר מהעבירות בחוקי העזר מוסבות לעבירות קנס באמצעות צווים המובאים לאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט.

חוק ומשפט): מכוח הליך זה רבים מחוקי העזר הנאכפים באמצעות קנסות של הרשויות המקומיות מוצגים לוועדת החוקה במסגרת אישור עבירות הקנס.

חוק ומשפט): לאחרונה, בחודש יוני האחרון, קבע בית המשפט העליון, ברע"פ שור נ' מדינת ישראל והיועץ המשפטי לכנסת, שלשון הסעיף בחוק העונשין מחייבת להביא כל עבירה, גם כזאת שנקבעה בחוקי עזר, לאישור ועדה מוועדות הכנסת, וכי יש צורך בקביעה מפורשת בחקיקה ראשית על מנת לקיים את אותה פרקטיקה שהזכרתי.

חוק ומשפט): בית המשפט קבע כי בהתאם לדוקטרינת הבטלות היחסית, הפרשנות הנוהגת תוכל להתקיים למשך תשעה חודשים, עד ליום 17 לחודש מרץ הנוכחי, קרי, שבוע מהיום.

חוק ומשפט): על פי פסיקת בית המשפט העליון, לאחר מועד זה, הפרשנות של הכנסת והממשלה כפי שהיא יושמה במשך השנים, לא תתקבל יותר, אלא אם כן החוק יתוקן.

חוק ומשפט): אשר על כן, הצעת החוק שלפני

חוק ומשפט): כם באה לקבוע מפורשות כי עבירות על חוקי עזר אינן טעונות אישור ועדה מוועדות הכנסת, וזאת בשל כל ההצדקות שהוזכרו לעיל.

חוק ומשפט): נוסף לכך מוצע להבהיר כי חוקי העזר שהותקנו ללא אישור ועדה של הכנסת לאורך השנים הותקנו כדין לעניין ספציפי זה של סעיף 2 של חוק העונשין.

חוק ומשפט): יודגש כי מדובר בתיקון מבהיר שנועד להסרת ספק בלבד ושנועד לעגן פרקטיקה שנהגה עד כה, ואשר בית המשפט העליון החיל עליה את דוקטרינת הבטלות היחסית ולא הבטלות המלאה.

חוק ומשפט): הוועדה עמדה בדיוניה על כך שסעיף זה אינו מהווה חקיקה רטרואקטיבית אלא הבהרה של המצב המשפטי שנהג לצורך מניעת ספק לעניין משמעות פסיקת בית המשפט העליון בעניין זה.

חוק ומשפט): לנוכח העובדה שפסיקת בית המשפט העליון קבעה תאריך יעד שלאחריו לא ניתן יהיה לנקוט את הפרשנות המקיימת את הפרקטיקה הנזכרת, ישנה דחיפות גדולה בתיקון חוק העונשין כמוצע, על מנת שלא להותיר את 257 הרשויות המקומיות תלויות בין שמיים לארץ בכל הנוגע לתוקפם של חוקי העזר שנחקקו בעבר וליכולת לאוכפם.

חוק ומשפט): בהקשר זה אציין כי סיעתי, סיעת מפלגת העבודה, הסכימה להביא הצעת חוק זו לקריאה שנייה ושלישית במקומה של הצעת החוק להנצחת מורשתו של ברל כצנלסון.

חוק ומשפט): החלפת החוקים מבטאת את המחויבות הגדולה של מפלגת העבודה לשלטון המקומי ולרשויות המקומיות ואת ההכרה בתפקידן החשוב באין-ספור זירות חיים מרכזיות וגורליות.

חוק ומשפט): אני מבקש להודות לצוות הוועדה ולצוות הייעוץ המשפטי, לנציגי משרד המשפטים ומשרד הפנים, למרכז לשלטון מקומי ולכל יתר השותפים להכנת הצעת החוק בוועדה.

חוק ומשפט): להצעות החוק הוגשו כמה הסתייגויות.

חוק ומשפט): אני מבקש מחברות וחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח שהכינה הוועדה.

חוק ומשפט): תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת לוין, ההסתייגויות נמשכו?

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם כך, חברי הכנסת, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: אם יש חברי כנסת בפרסה, אני מבקש מהסדרנים – אני אמתין להם.

מיקי לוי: אם יש חברי כנסת בפרסה שיצאו, בעיקר – יש לכם חברי כנסת?

מיקי לוי: לא? אני יכול להמשיך?

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: מאה אחוז.

מיקי לוי: אם כך, ההסתייגויות לסעיף 1, מ-1 עד 8, הוסרו.

מיקי לוי: אשר על כן, אנחנו ניגשים להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: נוסח הוועדה בקריאה שנייה – הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 1 – 43

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 43, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 1, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים לסעיף 2.

מיקי לוי: ההסתייגויות מ-9–13 הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 2 – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 2, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: הסתייגויות לאחר סעיף 2, מ-14 עד 15, הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך, חברי הכנסת, אנחנו נצביע על הצעת החוק בקריאה השלישית.

מיקי לוי: הצעת החוק בקריאה השלישית – הצבעה.

מיקי לוי: בעד החוק – 46

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 46, אין מתנגדים.

מיקי לוי: לפיכך, חוק העונשין (תיקון מס' 141), התשפ"ב–2022, עבר בקריאה שלישית, וייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, המליאה יוצאת להפסקה עד השעה 10:00 בבוקר.

מיקי לוי: בוקר טוב.

יואב קיש: אני רק מבקש לציין שההחלטה על הפסקה נעשתה ללא הסכמת האופוזיציה.

מיקי לוי: נרשם בפרוטוקול, כנראה.

בשעה 04: << נושא >> מסמכים שהונחו על שולחן הכנסת << נושא >>

יבגני סובה: בוקר טוב.

יבגני סובה: אני מחדש את ישיבת הכנסת.

יבגני סובה: הודעה לסגנית מזכירת הכנסת, בבקשה.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הישיבה, הינני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב–2022, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

אלינור ימין: תודה.

יבגני סובה: בבקשה.

יבגני סובה: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת ניר אורבך.

): אדוני היושב-ראש, בוקר טוב.

): יש לי שתי הודעות ושתי הצבעות – בתום כל הודעה הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ב אדר א' תשפ"ב, 23 בפברואר 2022, להעביר את הצעת חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים) (תיקון – חובת ליווי בכתוביות תוכנית ותשדיר פרסומת), התשפ"ב–2021, פ/2189/24, של חבר הכנסת סמי אבו שחאדה וקבוצת חברי הכנסת, לדיון בוועדת הכלכלה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת, בהסכמת יושבי-ראש הוועדות הרלוונטיות, להעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת העבודה והרווחה לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): אבקש את אישור של הכנסת להמלצה זו.

יבגני סובה: נא להצביע, בבקשה.

): אני בעד.

): בעד הצעת ועדת הכנסת – 4

): נמנעים – אין

יבגני סובה: בעד – ארבעה, אפס מתנגדים.

יבגני סובה: ההצעה - - -

): גם אני בעד.

יבגני סובה: גם חבר הכנסת אורבך בעד.

יבגני סובה: אז בעד – חמישה, אפס מתנגדים.

יבגני סובה: הצעה זאת תועבר לוועדת העבודה והרווחה.

): תודה רבה.

): אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה ביום ה' בחשוון תשפ"ב, 11 באוקטובר 2021, להעביר את הצעת חוק האנטומיה והפתולוגיה (תיקון – חובת רצף פעילות בגוף שנותן שירות לנתיחת גווייה), התשפ"א– 2021, פ/2049/24, של חבר הכנסת ווליד טאהא וקבוצת חברי הכנסת לוועדת הבריאות.

): בהסכמת יושבי-ראש הוועדות הרלוונטיות ממליצה ועדת הכנסת להעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת הבריאות לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתה לקריאה הראשונה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יבגני סובה: הצבעה.

): גם אני בעד.

יבגני סובה: אני אוסיף אותך.

יבגני סובה: בעד הצעת ועדת הכנסת – 4

יבגני סובה: נמנעים – אין

יבגני סובה: אבקש להוסיף את הצבעתו של חבר הכנסת אורבך.

יבגני סובה: חמישה בעד, אפס מתנגדים.

יבגני סובה: אני קובע כי הצעה זאת תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יבגני סובה: תודה.

יבגני סובה: [מס' מ/1509, פ/1994/24, פ/2276/24 ופ/2997/24; דברי הכנסת, חוב' י"ט, ישיבה 109; נספחות.

יבגני סובה: ]

יבגני סובה: אנחנו עוברים להצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב–2022.

יבגני סובה: מציג את החוק חבר הכנסת רם בן ברק, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני.

ועדת החוץ והביטחון): תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ועדת החוץ והביטחון): בוקר טוב לכם, חברי הכנסת.

ועדת החוץ והביטחון): ראשית, לפני שאני אציג את הצעת החוק, אני הייתי רוצה לומר כמה מילים.

ועדת החוץ והביטחון): אני מייחל מאוד ליום שבו לא נצטרך את הצעת החוק הזאת.

ועדת החוץ והביטחון): אני מייחל ליום שבו נחיה בשלום בכל האזור הזה, אזרחים יהודים וערבים, בני כל העמים, ולא נצטרך חוקים מיוחדים לטובת אזרחי האזור.

ועדת החוץ והביטחון): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב–2022.

ועדת החוץ והביטחון): ההצעה היא מיזוג של הצעת חוק שיזמה הממשלה והצעות חוק שיזמו חברי הכנסת האוזר, רוטמן, דיכטר.

ועדת החוץ והביטחון): החוק מבוסס על החוק שהיה בתוקף בין 2003 ל-2022, בשינויים שמייד אפרט.

ועדת החוץ והביטחון): עיקר הצעת החוק הוא הגבלה על מתן אזרחות, תושבות והיתרי שהייה בישראל לתושבי יהודה, שומרון ועזה וכן כמה מדינות עוינות במקרים של איחוד משפחות עם אזרחים ישראלים.

ועדת החוץ והביטחון): העיקרון שבבסיסו של החוק קובע כי בניגוד להסדרים הקובעים בחוק האזרחות ובחוק הכניסה לישראל, שר הפנים לא יעניק אזרחות או רישיון ישיבה בישראל לתושבי יהודה, שומרון ועזה וכן לתושבים או אזרחים של איראן, לבנון, סוריה ועיראק.

ועדת החוץ והביטחון): כמו כן קובע החוק כי המפקד הצבאי ביהודה ושומרון, או אדם שהוסמך על ידי שר הפנים לעניין עזה, לא יהיו רשאים להעניק לתושבי אזורים אלה היתרים לשהייה בישראל.

ועדת החוץ והביטחון): התכלית בבסיסו של החוק היא ביטחונית, כפי שהסבירו בדיון גורמי הביטחון, ובראש סגן ראש שירות הביטחון הכללי.

ועדת החוץ והביטחון): אוכלוסיית מבקשי איחוד המשפחות מהווה אוכלוסיית סיכון בשל היכולת המוכחת להסתייע בה לביצוע פיגועי טרור.

ועדת החוץ והביטחון): גורמי הביטחון הצביעו על כמה גורמים שבשלם אוכלוסייה זו מהווה אוכלוסיית סיכון מוגבר: ראשית, יש זיקה ערכית והזדהות של האוכלוסייה עם הזירה הפלסטינית ורגישות לנעשה בזירה זו, המתעצמת בתקופות עימות; שנית, האוכלוסייה נגישה ליצירת מגע מצד גורמי טרור על רק קשרים משפחתיים; שלישית, תעודת הזהות הישראלית מקנה חופש תנועה בין יהודה ושומרון ובין ישראל ובתוך ישראל.

ועדת החוץ והביטחון): אף שההסדרים המוצעים בהצעת החוק מטילים הגבלות על הזכות לחיי משפחה, הוועדה לא הקלה ראש במגבלות אלה.

ועדת החוץ והביטחון): היא השתכנעה כי נוכח נימוקיהם של גורמי הביטחון בדבר הסיכון הביטחוני הגלום והמוכח באיחודי המשפחות בישראל, אין מנוס מלאשר את ההסדר המוצע.

ועדת החוץ והביטחון): עוד אציין כי האיסור הקבוע בהצעת החוק אינו גורף, שכן קבועים בה חריגים וסייגים המאפשרים להעניק אזרחות, רישיון ישיבה או היתר שהייה בישראל במקרים אלה:

ועדת החוץ והביטחון): היתרי מת"ק לבני זוג כאשר הגבר מעל גיל 35 או כאשר האישה מעל גיל 25; רישיון ישיבה בישראל לילד עד גיל 14 לשם מניעת הפרדתו מהורהו; היתר מת"ק לילד מעל גיל 14 לשם מניעת היפרדותו מהורהו; רישיון ישיבה והיתר מת"ק במקרים הומניטריים מיוחדים; היתרי מת"ק למטרת טיפול רפואי, למטרות עבודה או למטרה זמנית עד שישה חודשים; לבסוף, מתן אזרחות או תושבות במקרים של הזדהות עם מדינת ישראל, עשייה למען המדינה או במקרים שלמדינה יש בכך עניין מיוחד.

ועדת החוץ והביטחון): ההיתרים והרישיונות כפופים לעקרון-העל הקובע כי הם לא יינתנו במקרה של מניעה ביטחונית למתן ההיתר.

ועדת החוץ והביטחון): בעניין זה ניתן לקבוע מניעה ביטחונית גם אם במדינת מושבו או באזור מגוריו של המבקש מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון המדינה או אזרחיה.

ועדת החוץ והביטחון): הוועדה דנו ממושכות בקשיים שחווים מי שחיים בישראל שנים ארוכות בהיתר מת"ק ללא מעמד תושב.

ועדת החוץ והביטחון): כדי להקל על אנשים אלה קבענו הסדר חדש של שדרוג מעמד היתר מת"ק לתושב ארעי לבני 50 ומעלה ששהו בישראל כדין עשר שנים לפחות, בכפוף לאי-מניעה ביטחונית.

ועדת החוץ והביטחון): הקלה נוספת שקבענו תאפשר לתושבים ארעיים לחדש את רישיון התושבות שלהם אחת לשנתיים במקום אחת לשנה כיום.

ועדת החוץ והביטחון): הסדר נוסף שקבענו ושיש בו שיפור המצב הקיים הוא הקמת ועדה הומניטרית ייעודית לצד הוועדה ההומניטרית הקיימת ממילא בחוק.

ועדת החוץ והביטחון): ועדה זו תבחן בקשות שהוגשו מטעמים של אלימות במשפחה או התעללות של בן זוג או הורה, ותידרש לקבל החלטה בתוך שלושה חודשים, לעומת שישה חודשים שמוקצים לוועדת ההומניטריות הרגילות.

ועדת החוץ והביטחון): לצד הקלות אלה קבענו גם כי שר הפנים יהיה חייב לבטל רישיון ישיבה ארעי או היתר מת"ק שניתנו לפי החוק אם בעל הרישיון או ההיתר היה מעורב במעשה טרור, ריגול או בגידה.

ועדת החוץ והביטחון): סמכות זו היא נוסף לשיקול הדעת הכללי המסור לשר הפנים בנוגע לביטול רישיונות ישיבה בישראל.

ועדת החוץ והביטחון): היות שההסדר הקבוע בהצעת החוק קובע הגבלות חריגות, הוא קבוע לזמן מוגבל של שנה, ובדומה להסדר שהיה קיים גם בחוק הקודם, הממשלה תוכל להאריכו בצו באישור הכנסת.

ועדת החוץ והביטחון): במהלך הדיונים החלטנו לעגן הליך שהיה קיים בשנים האחרונות שבו בטרם הדיון במליאת הכנסת יתקיים דיון מקדים בוועדה.

ועדת החוץ והביטחון): במהלך הדיונים הוספנו הסדרים נוספים של בקרה ושקיפות.

ועדת החוץ והביטחון): ראשית, קבענו חובת דיווח רבעונית לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לגבי הבקשות שניתנו, אושרו וסורבו ולגבי הדיונים בוועדות ההומניטריות.

ועדת החוץ והביטחון): שנית, קבענו כי המכסה שבסמכות שר הפנים לקבוע למספר הבקשות מטעמים הומניטריים שיאושרו מדי שנה תבוא לא רק לאישור הממשלה אלא גם לאישור הכנסת.

ועדת החוץ והביטחון): הליך זה יתקיים גם בהמלצת ועדה של הכנסת.

ועדת החוץ והביטחון): עד ששרת הפנים תקבע מכסה חדשה, תעמוד המכסה על מספר הבקשות שאושרו בשנת 2018, שהיא השנה האחרונה שבה פעלו הוועדות ההומניטריות באופן סדיר.

ועדת החוץ והביטחון): לבסוף הוספנו סעיף מטרות, המעגן את התכלית הביטחונית של הצעת החוק וקובע כי מטרתו לקבוע הגבלות על אזרחות וישיבה בישראל של אזרחים או תושבים של מדינות עוינות או של האזור, ובצידן הסדרים חריגים למתן רישיונות ישיבה או היתר שהייה בישראל, והכול בשים לב להיותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית ובאופן שיבטיח את השמירה על האינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי של המדינה.

ועדת החוץ והביטחון): כפי שאמרתי בראשית דבריי, ההצעה מטילה הגבלות על הזכות לחיי משפחה, ואין להקל בהן ראש.

ועדת החוץ והביטחון): אני מקווה שבעתיד לא נידרש עוד להצעת החוק, אך בעת הזו הסיכון הביטחוני והמציאות הביטחונית מחייבים אותנו לאשרה.

ועדת החוץ והביטחון): בנוסף, אני סבור שהאיזונים שהוספנו בהצעת החוק משפרים אותה, מקהים את הקשיים הטמונים בה ויוצרים הסדר ראוי, גם אם לא מספק.

ועדת החוץ והביטחון): להצעת חוק הוגשו הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

ועדת החוץ והביטחון): אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית.

ועדת החוץ והביטחון): תודה רבה לכם.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת רם בן ברק.

יבגני סובה: כפי שנאמר, להצעת החוק הוגשו הסתייגויות ובקשות רשות דיבור.

יבגני סובה: להלן שמות חברי הכנסת המסתייגים לפי קבוצות: קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת מיכל רוזין, ג'ידא רינאוי זועבי, מוסי רז, גבי לסקי ועלי סלאלחה; קבוצת סיעת רע"ם – מנסור עבאס, מאזן גנאים, ווליד טאהא ואימאן ח'טיב יאסין; קבוצת סיעת הליכוד – חברי הכנסת בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מרים מירי רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, חיים כץ, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא ומאי גולן; קבוצת סיעת ש"ס – חברי הכנסת יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול, אוריאל בוסו ויוסף טייב; קבוצת סיעת יהדות התורה – חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר, יצחק פינדרוס; קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – חברי הכנסת איימן עודה, אחמד טיבי, סמי אבו שחאדה, עאידה תומא סלימאן, אוסאמה סעדי ועופר כסיף; קבוצת סיעת הציונות הדתית – חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

יבגני סובה: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, בבקשה.

יבגני סובה: על פי חלוקת הזמן יש לרשותך 15 דקות.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אדוני יושב-ראש, סגניות מזכירת הכנסת, מזכיר הכנסת, חברות וחברים, יום עצוב היום הזה.

אבתיסאם מראענה: כן, יום עצוב היום הזה.

אבתיסאם מראענה: אישור חוק הלאום – אישור חוק האזרחות, גם חוק הלאום, כמובן, שמצטרף לחוק הגזעני הזה היום בוועדת חוץ וביטחון, מעיד על זלזול, הדרה וחוסר לגיטימיות של מוסד המשפחה.

אבתיסאם מראענה: החוק הזה הוא הפרה בוטה וגזענית של חירות האדם, פגיעה אנושה באנושיות.

אבתיסאם מראענה: היום הזה הוא יום עצוב מאוד, שבו הפחד מהאחר מנצח, השנאה כלפי האחר מנצחת, אטימות הלב מנצחת, ההומופוביה מנצחת.

אבתיסאם מראענה: אזרחים ואזרחיות ערבים, שוב ושוב ושוב אומרים להם בתוך מדינת ישראל: אתם לא שוות ושווים, ממש לא.

אבתיסאם מראענה: האנושיות של המקום הזה נמחקת.

אבתיסאם מראענה: אוי לנו, חברותיי וחבריי לקואליציה, שלא הצלחנו ביחד לסלול יחדיו שביל של שפיות שבו יכולנו להוליך את החברה שלנו למקום יותר טוב.

אבתיסאם מראענה: אוי לנו על הכניעה.

אבתיסאם מראענה: אוי לנו על העמקת השיסוע והבידול והשנאה.

אבתיסאם מראענה: היום הזה הוא יום עצוב.

אבתיסאם מראענה: עצוב.

אבתיסאם מראענה: גזרנו גזר דין מוות על חלומותיהם של כל כך הרבה ילדות וילדים.

אבתיסאם מראענה: כשבאו לעולם הזה אמרנו להם: תחלמו, אין גבול לחלומות, אבל לא.

אבתיסאם מראענה: ביום העצוב הזה אנחנו אומרות להם: לחלומות שלכם אין מקום.

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: כי הם לא שוות ושווים, הם ערבים.

אבתיסאם מראענה: גזרנו על משפחות רבות עוני.

אבתיסאם מראענה: כן, עוני.

אבתיסאם מראענה: נשים שהגיעו מהרשות הפלסטינית לא יכולות לעבוד, לא יכולות להתפרנס בכבוד, צריכות להיות תלויות בגברים שלהם.

אבתיסאם מראענה: איזה מדינה אנחנו?

אבתיסאם מראענה: מדברות על פמיניזם, מדברות על העצמה נשית, על עצמאות.

אבתיסאם מראענה: בסופו של דבר מדכאים אותם שוב ושוב.

אבתיסאם מראענה: גבר פלסטיני שמתחתן עם אישה ישראלית, אין לו זכות לעבוד בכבוד, לפרנס את המשפחה שלו.

אבתיסאם מראענה: אין לו זכות.

אבתיסאם מראענה: הוא תלוי באשתו.

אבתיסאם מראענה: תפתחו את הספרים של הפרשנויות ותגידו לי איך מרגיש גבר שתלוי באשתו.

אבתיסאם מראענה: לאיזה מקום אנחנו הולכות והולכים להגיע?

אבתיסאם מראענה: כן, היום הזה הוא יום עצוב.

אבתיסאם מראענה: אנחנו גזרנו על משפחות טובות כל כך סבל, סבל עצום, סבל נוראי.

אבתיסאם מראענה: גזרנו על אימהות דיכוי כפול.

אבתיסאם מראענה: הבן שלה והבת שלה רצו ללכת לבית החולים – היא לא תהיה שם, היא לא תהיה שם להחזיק להם יד.

אבתיסאם מראענה: אסור לה להיות שם לחבק אותם.

אבתיסאם מראענה: איפה הלב שלכם פה, חברות וחברים?

אבתיסאם מראענה: אימא לא תלווה את הילדות והילדים שלה לבית חולים.

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: כי היא לא שווה.

אבתיסאם מראענה: היא לא שווה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו פשוט הוצאנו להורג את המושג הכי טהור, מושג האהבה.

אבתיסאם מראענה: היום הזה הוא יום עצוב עבורי, עבור משפחות רבות, עבור ילדות, עבור ילדים.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שזה עבור מדינה שלמה שרוצה שפיות, רוצה אנושיות, רוצה דמוקרטיה.

אבתיסאם מראענה: במקום לעבוד קשה בדמוקרטיה, משרבטים פה מילים על מילים של שנאה והפחדה.

אבתיסאם מראענה: יום עצוב זה שחמלה, חירות ושוויון – אין להם מקום.

אבתיסאם מראענה: אין להם מקום במקום הזה.

אבתיסאם מראענה: אדוני היושב-ראש, אני אשמח לשתף אותך בסיפור אישי.

אבתיסאם מראענה: ב-2003 עשיתי את הסרט הראשון שלי.

אבתיסאם מראענה: קראו לו "פארדיס, גן עדן אבוד".

אבתיסאם מראענה: חיפשתי מוזיקאי ערבי שיכתוב לי מוזיקה לסרט, מוזיקה ערבית.

אבתיסאם מראענה: הגיע שמו של בחור שהתגורר בגרמניה, בחור פלסטיני שחי בג'נין, ובגלל הפלישה לג'נין עבר לאח שלו, למצוא לעצמו מחסה בגרמניה.

אבתיסאם מראענה: נגמרה הפלישה לג'נין – חזר הביתה.

אבתיסאם מראענה: אימא חולה, אבא חולה.

אבתיסאם מראענה: לקחתי אותו שיעשה לי את המוזיקה לסרט "פארדיס, גן עדן אבוד".

אבתיסאם מראענה: ופשעתי, כי התאהבתי.

אבתיסאם מראענה: התאהבתי לא במחבל.

אבתיסאם מראענה: הבן אדם הזה, אין לו שום קשר לשנאת האחר.

אבתיסאם מראענה: הוא היה כישרון, כתב מוזיקה מדהימה.

אבתיסאם מראענה: כן, יש פלסטינים בג'נין שהם גם מוזיקאים.

אבתיסאם מראענה: התאהבתי.

אבתיסאם מראענה: שנה שלמה של להכניס אותו למדינת ישראל במעברים ובמחסומים.

אבתיסאם מראענה: אני והוא היינו צריכים לעבור תלאות, סיוט.

אבתיסאם מראענה: האהבה הופכת בשנייה להיות האיום הכי גדול בזוגיות.

אבתיסאם מראענה: זה היה מפחיד.

אבתיסאם מראענה: אני זוכרת את היום של הסוף של הקשר הזה, שמדינת ישראל הרגה אותו – כן, הרגה אותו.

אבתיסאם מראענה: רציתי שיבוא, התגעגעתי אליו.

אבתיסאם מראענה: ביקשתי שיעזרו לי להוציא לו היתר כניסה למדינת ישראל.

אבתיסאם מראענה: התקשר אליי בחור שאני לא יודעת מה השם שלו, אני לא זוכרת.

אבתיסאם מראענה: הוא אמר לי: את אוספת אותו מהמחסום, את לא נוסעת אלייך לכפר, לבית של המשפחה שלך בפוריידיס, את לוקחת אותו לחיפה.

אבתיסאם מראענה: שם יפגוש אתכם בחור.

אבתיסאם מראענה: את לא אמורה לשבת איתם בפגישה.

אבתיסאם מראענה: עשיתי זאת, הגעתי לחיפה.

אבתיסאם מראענה: הגיע בחור, לקח אותו הצידה.

אבתיסאם מראענה: אחרי 20 דקות הבחור מג'נין שנורא אהבתי, המוזיקאי, חזר אליי עם פנים נפולות ואמר לי: אבתיסאם, אני אוהב אותך, אבל לא בכל מחיר.

אבתיסאם מראענה: והלך.

אבתיסאם מראענה: לא כולם מחבלות ומחבלים, ממש לא.

אבתיסאם מראענה: אם אנחנו לא נהיה מסוגלות ומסוגלים בתוך המקום הזה לראות אנשים, באמת אנשים, להוריד את הקליפה, את השכבה הזאת מעל הלב שלנו, שהיא כל כך קשיחה – אנחנו חושבות וחושבים שהיא תגן עלינו מול האחר.

אבתיסאם מראענה: אנחנו מחבלים ומחבלים בדרך.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא נשרוד הרבה זמן עם שכבת מגן של שנאה שעוטפת את הלב.

אבתיסאם מראענה: אני מבקשת ביום הזה, מאמינה, מקווה, שהחוק הזה לא יעבור, בשבילנו, בשביל כולנו.

אבתיסאם מראענה: תודה, אדוני.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת אבתיסאם מראענה.

יבגני סובה: הדוברת הבא – ג'ידא רינאוי זועבי.

יבגני סובה: בבקשה, גברתי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בוקר טוב.

יבגני סובה: בוקר טוב.

יבגני סובה: יש לך 25 דקות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אדוני יושב-ראש המליאה, גברתי השרה, אני אקריא, ברשותכם, טקסט מתוך בג"ץ איחוד משפחות של זהבה גלאון ב-2012.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני אתמקד בעיקר בדעת המיעוט של השופט סלים ג'ובראן.

ג'ידא רינאוי-זועבי: "זוהי הפעם השנייה שאנו דנים בשאלת חוקתיותו של ההסדר הקובע בחוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003 (להלן – החוק, או חוק האזרחות והכניסה לישראל).

ג'ידא רינאוי-זועבי: בפסק דיננו הקודם בסוגיה, בג"ץ עדאלה - - - (להלן – פרשת עדאלה) הבעתי את עמדתי שלפיה עלינו להורות על בטלותו של חוק זה, הן בהיותו פוגע פגיעה קשה בזכות של בן הזוג הישראלי לחיי משפחה, וזאת ביחס לאפשרותו לבחור את בן או בת זוגו ולחיות עימו חיים משותפים, בזכותו ביחס לילדיו, וזכויות ילדים אלו ביחס להוריהם; והן בזכותם של אזרחי ישראלי הערבים לשוויון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: את דבריי חתמתי במילים: 'מדינה אשר רואה עצמה כמדינה מתוקנת, אינה יכולה לקבל כחלק מחוקיה חוקים אשר פגיעתם בערכי יסוד אנושיים כה קשה וכה צורמת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: טוב היה לו לא היה נחקק חוק זה מלכתחילה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: משנחקק, הרי שאין ביכולתנו, כמי שאמונים על שמירת ערכיה של מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית, להשלים עם המשך הימצאותו בספר חוקי המדינה' (פרשת עדאלה, עמ' 487).

ג'ידא רינאוי-זועבי: "נדמה שדברים אלו נכונים שבעתיים היום, כאשר לא זו בלבד שחלוף זמן לא הביא לפקיעתו של החוק באמצעות הארכת תוקפו פעם בפעם, אלא שתיקון החוק בשנת 2007 אף הוסיף והעמיק את פגיעתו בכבוד האדם ובזכויותיו הבסיסיות הנובעות ממנו, כפי שקבע חברי השופט א' א' לוי".

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מצטטת, כאמור, מדבריו של השופט סלים ג'ובראן בדעת מיעוט.

ג'ידא רינאוי-זועבי: "מסיבה זו מצטרף אני גם היום לקביעתו של חברי השופט א 'א' לוי שלפיה דין החוק להתבטל, אף בגרסתו הנוכחית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עם זאת הנמקתי במעט שונה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לשיטתי, מרכזה של הבחינה החוקתית בדבר חוקתיות החוק צריך להיות נעוץ במבחני המידתיות ובעיקר במבחן המשנה השלישי (מידתיות במובן הצר), כפי שנותח על ידי הנשיא א' ברק בפסק דיננו בפרשת עדאלה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לטעמי אין לנו צורך להידרש במקרה דנן לפסילתו של החוק בשל כך שאינו הולם את ערכי מדינת ישראל או לקבוע כי אינו לתכלית ראויה, כפי שמציע חברי השופט א' א' לוי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אלא, עלינו לקבוע כי חוק האזרחות והכניסה לישראל מפר את האיזון הראוי בין צורכי הכלל וזכויות בפרט, ופוגע בזכויות אדם מוגנות מעבר למותר, ועל כן דינו להתבטל".

ג'ידא רינאוי-זועבי: "פגיעותיו של החוק: בפרשת עדאלה קבעתי שהזכות למימוש חיי משפחה היא זכות חוקתית המוגנת במלוא היקפה על ידי חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, נדרשתי" – על פי השופט ג'ובראן – "לעומק פגיעתו של ההסדר הקובע בחוק האזרחות והכניסה לישראל בזכות זו, וכך קבעתי: 'בהקמת משפחתו, מעצב האדם את הדרך בה הוא חי את חייו ובונה את עולמו הפרטי...

ג'ידא רינאוי-זועבי: בלב-ליבה של הזכות החוקתית לחיי משפחה ונישואין, נמצאים החיים המשותפים, תחת קורת גג אחת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עינינו הרואות, כי החיים המשותפים אינם אך מאפיין הנמצא בשולי היקפה של הזכות לחיי משפחה, אלא אחד ממרכיביה המהותיים ביותר של זכות זו, אם לא המהותי בהם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: משכך, הרי שפגיעה ביכולתו של אדם לנהל חיים משותפים יחד עם בן זוגו או בת זוגו, הריהי למעשה פגיעה במהותם של חייו המשפחתיים; שלילת יכולתו של אדם לקיים חיים משותפים בישראל עם בת זוגו הריהי שלילת זכותו לחיי משפחה בישראל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: פגיעה זו יורדת לשורש מהותו של האדם כאזרח בין חורין - - - אין מדובר אך בפגיעה באחד ממובניה של הזכות החוקתית לקיום חיי משפחה, אלא בשלילה המלאה של זכות זו, וככזו יש לבחון אותה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: << אחרי_כן >> יודגש, כי איננו נדרשים לדון בשאלת חוקתיותו של החוק השולל מכלל אזרחי המדינה את זכותם למימוש חיי משפחה עם בני זוג בעלי אזרחות זרה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אלא, החוק והתיקון מונעים, כמעט באופן מוחלט, את אפשרות מימוש זכויות אלה, עם בן זוג שהוא תושב או אזרח האזור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מגבלה זו רלוונטית למעשה אך לקבוצה מסוימת מתוך כלל אזרחי המדינה, והיא קבוצת אזרחי המדינה הערבים, אשר הם הנישאים בפועל לבני זוג תושבי האזור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לפיכך, יש לראות בהוראות חוק זה כפוגעות באופן משמעותי בזכות החוקתית לשוויון - - - אציין, כי אל מול מניעה זאת, לקבוצת אזרחי המדינה היהודים נתונה זכות רחבה וכמעט בלתי מוגבלת למימוש הזכות לחיי משפחה עם בני זוגם היהודים, בעלי אזרחות זרה - - - מכוחו של חוק השבות".

ג'ידא רינאוי-זועבי: בעניין זה אני רוצה לצטט עוד מהטקסט שלפניי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כך השופט ג'ובראן ממשיך ומסכם פרק זה: "כפי שנקבע בפרשת עדאלה, קביעה אשר מתחזקת כיום, חוק האזרחות והכניסה לישראל פוגע בזכויות חוקתיות בסיסיות לשוויון ולחיי משפחה - - - השופט א' א' לוי היטיב לתאר את תחלואיו של התיקון לחוק האזרחות, ובמרכזם ההתייחסות הגורפת של ההסדר המנוי בו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הסדר זה מתעלם מכך שהעומדים לבחינתו הם בני אדם, בעלי סיפור חיים ייחודי, ובאמתחתם בקשה אחת ויחידה – לממש את זכותם הטבעית לחיי משפחה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עינינו הרואות, שאין בחריג אשר הוסף כדי לשנות כהוא זה מרוע הגזרה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אין מדובר אך בהוראת החוק לשר הפנים" – או לשרת הפנים – "להחמיר בקריטריונים להענקת הזכות תוך שקילה מוגברת של שיקולים ציבוריים, ובכך להביא לצמצום היקפה של הזכות לחיי משפחה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אלא בקביעה שלפיה זכויות אלו – זכויות אדם בסיסיות ביותר – נמחות כמעט כליל ממפת שיקוליו של השר" – או השרה – "ולמעט מקרים חריגים שבחריגים קיומן למעשה מבוטל בכל הנוגע למושאי החוק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: " "מבחני הביקורת השיפוטית על חוקתיות החוק: הינה כי כן" – מסקנתו של השופט ג'ובראן בדעת מיעוט בבג"ץ שהגישה זהבה גלאון ב-2012 – "פגיעותיו של החוק בזכויות חוקתיות מוגנות הן קשות ביותר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אולם, כידוע, לא די בכך על מנת לבטלו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בהתאם לפסקת ההגבלה שבחוקי-היסוד מותר לחוק לפגוע בזכויות חוקתיות, שכן הן אינן מוגנות עד כדי מלוא היקפן.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מידת ההגנה נבחנת בגדרי פסקת ההגבלה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חברי השופט א' א' לוי" – על פי השופט ג'ובראן – "קובע כי כבר במבחן השני של פסקת ההגבלה (מבחן ההלימה לערכי המדינה) החוק נכשל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עמדתי שונה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: " – לדעת השופט סלים ג'ובראן, "דינו של החוק להיפסל מכיוון שהוא אינו מידתי - - - חוק זה הלכה למעשה מרוקן מתוכן את האמונה בדבר קיומן של זכויות אדם בסיסיות, שלא ניתן לפגוע בהן בצורה כה קשה ובלתי מידתית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: על כן, הדומה בעמדותינו עולה בהרבה על השונה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אלא שלטעמי אין אנו נדרשים במקרה זה לקבוע כי דינו של החוק להתבטל מחמת אי-הלימתו את ערכי" המדינה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: "גם במקרה זה, בו הפגיעות של החוק הן כה קשות וצורמות, עלינו לשמור על דרכי הביקורת החוקתית שהתפתחו עקב בצד אגודל במהלך השנים בפסיקותיו הענפות של" בית המשפט, ובמיוחד מאז פסק הדין בנק המזרחי המאוחד נגד מגדל כפר שיתופי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: "אומנם" – ממשיך השופט ג'ובראן – "חברי השופט - - - לוי בחוות דעתו המקיפה והמעמיקה, אינו בוחן את חוקתיות חוק האזרחות והכניסה לישראל מכוחן של דוקטרינות שהן חיצוניות לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יחד עם זאת, לטעמי, מרחיב חברי בגישתו את הביקורת השיפוטית בגדריו של מבחן ההלימה לערכי" המדינה "אשר בפסקת ההגבלה, וזאת בשעה שכלי הביקורת החוקתיים, ובמרכזם המידתיות, אשר פותחו בצורה ענפה במשפט המשווה ובמשפט הישראלי ראויים יותר לבחינתו החוקתית של חוק זה, בהתאם לאמור בחוות דעתו של הנשיא א' ברק בפרשת עדאלה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זאת, בין היתר, שכן הדרישה של פסקת ההגבלה בחוקי-היסוד - - - לא נבחנה עד כה בצורה מעמיקה בפסיקה, ולא הובילה לבדה לפסילתו של חוק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דרישה זו היא עקרונית, כללית ולא ניתנו בה מבחני משנה משמעותיים במהלך השנים, לבד מן הקביעה כי מדובר בערכי" המדינה, "לטעמי בתחום זה של ביקורת שיפוטית על חוקתיות חוק עלינו לנקוט בזהירות ובריסון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כל עוד לא פותח המבחן השני של פסקת ההגבלה די צורכו ראוי להמשיך ולהשתמש בו כמבחן סף בעל רמת הפשטה גבוהה, ולהותיר את פיתוחו בצריך עיון לעתיד לבוא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בנוסף, שימוש במבחן ההלימה לפסילתו של חוק זה סוטה מדרך" הניתוח "בפסק הדין בפרשת עדאלה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: על אף התיקונים בחוק כפי שפורטו, והעמקת הפגיעות, לא שוכנעתי כי יש מקום לסטות מדרך הניתוח שערך הנשיא א' ברק, אשר אליה הצטרפתי בהסכמה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אכן, יש להקפיד כי מקרים דומים יקבלו טיפול משפטי דומה".

ג'ידא רינאוי-זועבי: השופט סלים ג'ובראן בדעת מיעוט בבג"ץ מסכם ואומר: "אשר על כן, מצטרף אני להכרעתו של - - - השופט - - - לוי כי יש לעשות את הצו למוחלט ולקבוע כי חוק האזרחות - - - בטל בשל אי-חוקתיותו, וכי בטלותו תיכנס לתוקף תוך תשעה חודשים מיום פקיעתו - - - במידה ויוארך תוקפו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: האמצעים הבלתי-מידתיים שחוק זה נוקט בהם אינם יכולים להתקבל במדינה דמוקרטית וליברלית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בכך כמובן אין לגרוע" מכל המצב הקיים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ועל כן הוא מבקש ומוסיף: "לצד הקשיים המשפטיים אשר" החוק הזה מעורר, "ואשר בגינם ראוי כי יבוטל - - - חוק זה ככל חוק, נוצר בתוך אטמוספירה חברתית ועליה הוא משפיע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: << אחרי_כן >> אין לי אלא לכאוב את קיומו של" החוק, "אשר בכוחו להוסיף ולהקשות על - - - שלמות המרקם - - - של החברה הישראלית" כולה "על כלל קבוצותיה וגווניה".

ג'ידא רינאוי-זועבי: השופט סלים ג'ובראן מקווה כי המילים החשובות, שהמדינה תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני לכל אזרחיה, תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, וחינוך, יעמדו לנגד עיניהם של העוסקים במלאכת החקיקה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ברשותכם, אני רוצה לסיים את דבריי בטקסט קצר של אישה אחת, שהיא אחת מיני אלפי נשים שסובלות יום-יום, שנים רבות, מהשפעתו של חוק גזעני זה, חוק האזרחות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מאדלין זיגאן, בת 28 מירושלים, סיימה תואר ראשון במדעי הרפואה, התחילה בלימודי תואר שני ואף התקבלה ללימודי רפואה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היא מתנדבת בשורה של ארגונים חברתיים והתקבלה לעבודה בספרייה הלאומית בירושלים, אבל בבואה להנפיק כרטיס עובד, התברר למעסיקיה שאין לה מספר זהות או תעודת זהות, ונאמר לה שהם אינם יכולים להעסיקה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זהו רק מכשול אחד מבין רבים שבו נתקלים נפגעיו של חוק האזרחות, המונע איחוד משפחות ערביות בישראל עם פלסטינים מהגדה, מעזה וממדינות האזור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אין לי תעודת זהות, אומרת מאדלין, "אני לא יכולה לפתוח חשבון בנק וכמעט בלתי אפשרי לנסוע לחו"ל", היא אומרת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: "החלום שלי זה להיות רופאה, חוקרת, וזה לא אפשרי בלי תעודת זהות".

ג'ידא רינאוי-זועבי: מאדלין היא אחת מבין אלפי אנשים שחייהם נהרסים בגלל החוק שאוסר איחוד משפחות עם תושבי השטחים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אימה, שנולדה בירושלים, בעלת תושבות ישראלית, כמו הרוב המוחלט של הפלסטינים בעיר, שאינם אזרחי המדינה אלא תושביה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אביה הוא תושב השטחים, אך זה שנים רבות הוא חי בחו"ל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לפני שבני הזוג נפרדו הם התגוררו כמה שנים בגדה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כשמאדלין, אימה ואחיותיה חזרו לירושלים, התברר לה שהתיקון לחוק האזרחות מונע ממנה לקבל מעמד חוקי בישראל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: החוק שאוסר איחוד משפחות ומתן מעמד קבע חוקי מונע ממנה להיות רופאה חוקרת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: המשמעויות של חיים ללא מעמד הן רבות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כך למשל החוק מחייב את מאדלין לרכוש לעצמה ביטוח בריאות באחת מקופות החולים בסכום של 8,000 שקלים לרישום ועוד 285 שקלים מדי חודש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היא איננה יכולה להוציא רישיון נהיגה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היא לא יכולה לפתוח חשבון בנק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היא לא יכולה לקבל כרטיס אשראי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היא לא יכולה לעבוד באופן מסודר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היא לא יכולה לצאת מהארץ שלא דרך מחסום.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לפי תקנות המועצה להשכלה גבוהה, היא גם לא יכולה להירשם ללימודי רפואה, אף שהיא יכולה ללמוד רפואה ואף שהחלום שלה הוא להיות רופאה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חוק האזרחות הוא חוק גזעני.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חוק האזרחות הוא חוק גזעני, אנטי-ערכי, אנטי-הומני, ויש להתנגד לו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי.

יבגני סובה: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

יבגני סובה: יש לרשותך 30 דקות.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אני לא זוכר אם כבר בירכתי אותך, אז בהצלחה בתפקיד.

יבגני סובה: תודה.

מוסי רז: גבירותיי המזכירות, בהצלחה גם לכן.

יבגני סובה: אני אמרתי שעד שכל ה-120 לא יברכו אותי, אז הם כל פעם יעלו – זו כבר הפעם החמישית שאני מנהל ישיבה, אבל עדיין מקבל ברכות.

מוסי רז: בסדר, עדיין צריך לברך.

יבגני סובה: תודה רבה.

מוסי רז: אתה יודע מה, שיהיה גם בפעם ה-50.

יבגני סובה: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה, מוסי.

מוסי רז: אדוני, אנחנו דנים היום בהצעה אשר שמה "הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה)", אבל כבר אני רוצה לומר לכל המודאגים בבית – כאן אין יותר מדי מודאגים, אני לא רואה פה מודאגים – שאנחנו בכלל לא מדברים על חוק האזרחות.

מוסי רז: אנחנו בכלל לא מדברים על השאלה של אזרחות.

מוסי רז: כשאני שומע את הדיון הציבורי, אדוני היושב-ראש, אני שומע שאנשים אומרים: ייכנסו אלינו לפה אלפים ומיליונים, המדינה תשתנה ויהרגו אותנו.

מוסי רז: על מנת להסיר דאגה מלב הדואגים, אני אקרא את סעיף 3 בחוק, שמה הוא אומר?

מוסי רז: "בתקופת תוקפו של חוק זה, על אף האמור בכל דין, לרבות סעיף 7 לחוק האזרחות, שר הפנים לא יעניק לתושב האזור" – מה זה אזור?

מוסי רז: השטחים הכבושים.

מוסי רז: אחרי זה, אם יהיה לי זמן, ואני מקווה שיהיה לי, אני גם אדבר טיפה על האזור הזה – "או לאזרח או לתושב של מדינה המנויה בתוספת" – קרי, סוריה, לבנון, איראן – "אזרחות לפי חוק האזרחות ולא ייתן לו רישיון לישיבה בישראל לפי חוק הכניסה לישראל".

מוסי רז: נקודה.

יבגני סובה: חבל עזה לא כבוש.

מוסי רז: חבל עזה זה גם האזור.

מוסי רז: הוא כבוש - - -

יבגני סובה: אמרת "כבוש", אז אני רק מתקן, אדוני.

מוסי רז: הוא כבוש במצור.

מוסי רז: כך או אחרת, לא מדובר על אזרחות.

מוסי רז: אנחנו קוראים לזה "חוק האזרחות".

מוסי רז: זו הטעיה.

מוסי רז: למעשה מדובר על חוק הכניסה לישראל, לא על אזרחות, כי החוק אומר בפירוש: "לא תינתן אזרחות".

מוסי רז: נקודה.

מוסי רז: אין פה בכלל מה לערער בחוק הזה.

מוסי רז: על זה מדבר כאן החוק.

מוסי רז: אני רוצה לומר עוד משהו.

מוסי רז: לעיתים יש חוקים שכדי להבין אותם, צריך לקרוא את הדף הראשון, האדום, שנלווה אליהם, שמסביר מה זה החוק הזה.

מוסי רז: חברתי חברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי דיברה על התיקון לחוק האזרחות שהיה בתוקף בהוראת שעה לשנה שנמשכה 18 שנה, וסיפרה וקראה מה אמר עליו בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ – דברים באמת איומים ונוראים, וצודקים – אבל אנחנו מדברים על החוק הזה, שהוא חוק גרוע בהרבה, אדוני היושב-ראש, מהחוק שהיא דיברה עליו.

מוסי רז: קודם כול, ממה מורכב החוק הזה?

מוסי רז: הוא מורכב מחוק האזרחות והכניסה לישראל, התיקון כפי שהביאה אותו שרת הפנים, שהוא העתק של אותן הוראות, אותה הוראת שעה שקיבלה 18 שנה ביקורת בבית המשפט העליון.

מוסי רז: לא שינו בו דבר, הביאו אותו, אבל יחד איתו הביאו גם הצעות חוק פרטיות.

מוסי רז: הצעות חוק פרטיות – של מי?

מוסי רז: אני אגיד לך דוגמה של מי: של חבר הכנסת שמחה רוטמן, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', חבר הכנסת צבי האוזר, חבר הכנסת איתמר בן גביר, חבר הכנסת אבי מעוז, חבר הכנסת עמיחי שיקלי, חבר הכנסת אופיר סופר, חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

מוסי רז: הבנו מה ההצעה הזאת?

מוסי רז: אני קראתי היום בעיתון שבמושב החורף הקואליציה הפסידה ב-32 הצבעות.

מוסי רז: החוק הזה הוא הפסד של הקואליציה בהרבה יותר מ-32 הצבעות, כי מדובר כאן בהישג הכי גדול של הסיעה המכונה "הציונות הדתית" מאז היווסדה.

מוסי רז: הם שלחו כאן איזה וירוס חוקתי – אני לא אומר וירוס עליהם, חלילה – שהוא השתלט על החוק הממשלתי, שהיה רע מלכתחילה, וקיבל ביקורת מבית המשפט העליון מלכתחילה, ואושר רק בגלל שאמרו לו: תשמעו, זה זמני, זה לשנה.

מוסי רז: אנחנו כבר עכשיו מדברים על אישורו לעוד שנה נוספת, שתשלים 20 שנה.

מוסי רז: אז לא על זה מדובר, אלא על משהו הרבה יותר קיצוני ורדיקלי; הרבה יותר פוגעני; הרבה יותר שולל את האופי הדמוקרטי של מדינת ישראל; הרבה יותר מפלה בין יהודים לערבים.

מוסי רז: ואני אפרט, ככל שהזמן יתיר לי, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: אני עובר לסעיף הראשון בחוק הזה, הקרוי "חוק האזרחות והכניסה לישראל" – אבל הוא בעצם חוק מניעת הכניסה לישראל.

מוסי רז: הסעיף הראשון לא היה בהוראות השעה הקודמות, הוא חדש.

מוסי רז: זה מבית הייצור של סיעות הימין הקיצוני בכנסת, שהשתלטו על החוק הזה.

מוסי רז: והיום הקואליציה תיתן לאופוזיציה את הניצחון ה-33 שלה, אבל הפעם בעזרת הקואליציה.

מוסי רז: ומה אומר הסעיף הזה?

מוסי רז: סעיף מטרה: "מטרתו של חוק זה לקבוע הגבלות על אזרחות וישיבה בישראל".

מוסי רז: אמרתי, אין הגבלות על אזרחות וישיבה בישראל, יש איסור "של אזרחים או תושבים של מדינות עוינות או של תושבי האזור".

מוסי רז: אז האזור, אמרנו, שהוא השטחים הכבושים, כולל רצועת עזה, "ולצידן הסדרים חריגים למתן רישיונות ישיבה או היתרי שהייה בישראל, והכול בשים לב להיותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית ובאופן שיבטיח את השמירה על אינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי של המדינה.

מוסי רז: " הסעיף הזה בא ואומר דבר חדש: מה שאנחנו רוצים זה להבטיח את ישראל כמדינה יהודית.

מוסי רז: מדוע נוסף הסעיף הזה, אדוני היושב-ראש?

מוסי רז: אני ישבתי בדיונים בוועדת החוץ והביטחון, ושמעתי את הנתונים של שירות הביטחון הכללי, ואכן יש כמה אנשים שביצעו איחוד משפחות ורצחו – וכמובן זה ראוי לכל גינוי, והם צריכים לשלם את העונש הכי חמור על המעשים האלה – אבל אדוני היושב-ראש, יש הרבה יותר אנשים שהגיעו לכאן מכוח חוק השבות ורצחו.

מוסי רז: ואני, כציוני, לעולם לא אציע לבטל את חוק השבות בגלל מעשים כאלה.

מוסי רז: אם מישהו בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת השתכנע שהאנשים האלה יותר מסוכנים, או שהוא לא יודע חשבון או שהוא לא יודע חשבון.

יבגני סובה: אם יורשה לי, חוק השבות לא מאפשר מתן אזרחות על בסיס חוק השבות למישהו שיש לו עבר פלילי.

מוסי רז: לא.

מוסי רז: לא על זה אני מדבר.

יבגני סובה: כשאדוני אומר שאנשים רצחו ואז הגיעו במסגרת חוק השבות - - -

מוסי רז: לא.

מוסי רז: לא.

מוסי רז: לא.

מוסי רז: אמרתי: בן אדם עלה מכוח חוק השבות - -

יבגני סובה: ואז רצח.

מוסי רז: - - עשה טבח של 29 איש - -

יבגני סובה: כי אני הבנתי, אדוני, שאתה אומר שרצח, ואז עלה על סמך חוק השבות.

מוסי רז: - - אז אני לא אבוא ואגיד חלילה על מיליונים שעלו מכוח חוק השבות, ו-99.99% הם אזרחים נפלאים, כולל אדוני היושב-ראש.

יבגני סובה: אז חשוב התיקון.

יבגני סובה: קודם עלו במסגרת חוק השבות, ואז אם חלילה נעשה - - -

מוסי רז: אני לא אגיד שעצם זה שהם ביצעו רצח, זה אומר שהם מסוכנים.

מוסי רז: חס וחלילה.

מוסי רז: אותו דבר כאן, למעשה חישובים פשוטים יכולים להראות – מהנתונים שפרסם שירות הביטחון בוועדה עולה שאם ביצעת מעבר לשהייה בתוך ישראל, הסיכוי שתהיה מעורב בטרור קיים, אך נמוך יותר מאשר לא היית מבצע.

מוסי רז: זאת אומרת, החוק הזה שמביאים היום הוא לא רק פוגע באופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל, הוא גם פוגע בביטחון המדינה.

מוסי רז: צריך להגיד את זה, מי שיצביע היום בעדו, כולל חלק גדול מהקואליציה, פוגע בביטחון המדינה למען אג'נדה פוליטית של הסיעה המתכנה הציונות הדתית.

מוסי רז: זה העניין.

מוסי רז: עכשיו, כדי להמחיש את הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להדגיש עוד כמה דברים.

מוסי רז: אני רוצה להמשיך את הקריאה.

מוסי רז: קודם כול כשאנחנו מדברים על זה שתהיה מגבלה על האזרחות – אמרתי שאין מגבלה, יש איסור על אזרחות – אז אומרים: תוך היתרי שהייה.

מוסי רז: אבל לפני זה אדון באותו אזור, שדיברנו עליו.

מוסי רז: למה קוראים לו אזור?

מוסי רז: למה אי-אפשר להגיד השטחים הכבושים?

מוסי רז: למה אי-אפשר להגיד השטחים המשוחררים?

מוסי רז: הרי כאן מגדירים את האזור: "יהודה והשומרון וחבל עזה".

מוסי רז: ממערב לנו כאן עכשיו נמצאת המועצה האזורית מטה יהודה.

מוסי רז: הרי יש בן אדם נורמלי שיכול להגיד שמטה יהודה איננה נמצאת ביהודה?

מוסי רז: מובן שהיא נמצאת ביהודה, אבל היא לא בשטח הכבוש.

מוסי רז: החוק לא מתייחס אליה, החוק מתייחס אך ורק לשטח הכבוש.

מוסי רז: אז יואילו המנסחים הרשלנים, יואילו המנסחים הרשלנים לכתוב כאן: שטח כבוש.

מוסי רז: ואם יש להם עמדה פוליטית אחרת, שיכתבו: שטח משוחרר.

מוסי רז: מה זה אזור?

מוסי רז: מה זה יהודה והשומרון?

מוסי רז: גם פה זה יהודה, אדוני היושב-ראש, הרי אם אנחנו חוזרים עכשיו 55 שנים אחורה לתחילת שנת 1967 – שפה יושבת הכנסת – וישאלו אותך באיזה חבל ארץ אתה נמצא, תגיד: יהודה.

מוסי רז: פה הייתה יהודה 2,000 שנה.

מוסי רז: איך אומרים שרק שם זה יהודה?

מוסי רז: זאת אומרת, החוק הזה חותר גם נגד המסורת של העם היהודי.

מוסי רז: לא רק שהוא פוגע בביטחון המדינה, לא רק שהוא פוגע בדמוקרטיה, לא רק שהוא לא שוויוני, הוא גם חותר נגד המסורת של העם היהודי ומכחיש את זה שאנחנו נמצאים ביהודה.

מוסי רז: הוא מצמצם את יהודה.

מוסי רז: ועוד אומר החוק הזה, שהוא מתייחס לתושב האזור.

מוסי רז: תושב האזור – אני, יש לי שאלה.

מוסי רז: אם ברחוב השוהדא בחברון – רחוב שבו עדיין מענישים את התושבים הפלסטינים.

מוסי רז: 28 שנים אחרי שבוצע בהם הטבח הם עדיין בעונש.

מוסי רז: אסור להם שם לצאת אפילו לרחוב – אם אני לוקח את רחוב השוהדא בחברון, הרי יש שם תושבים פלסטינים, נטולי זכויות, ויש שם גם תושבים יהודים באותו רחוב.

מוסי רז: האם החוק הזה מתייחס לתושבים היהודים?

מוסי רז: לא, הוא לא מתייחס לתושבים היהודים.

מוסי רז: אליהם הוא לא מתייחס.

מוסי רז: זאת אומרת, אמור מעתה, אדוני היושב-ראש, מדובר בחוק שמיועד לפלסטינים שהם תושבי האזור.

מוסי רז: קרי, פלסטינים שהם תושבי השטחים הכבושים, בעוד שכנם היהודי בבית על יד, עליו החוק הזה לא חל.

מוסי רז: אני יודע על הרגישות למילים, אז אני לא יודע איך בדיוק מגדירים מקום שבו יש שתי מערכות חוק, אחת ליהודים, והשנייה לערבים, עם עליונות יהודית.

מוסי רז: אני לא יודע.

מוסי רז: אין לי כל כך מילה בעברית לדבר הזה.

מוסי רז: אני לא רוצה להשתמש במילים משפות זרות, אבל דבר אחד בטוח, שוויון זה לא; דמוקרטי זה לא; יהודי זה לא; קשור לביטחון זה גם כן לא.

מוסי רז: ממש ממש לא.

מוסי רז: אמרתי, אדוני היושב-ראש, שאנחנו לא מדברים על אזרחות, כי כתוב: "השר לא ייתן אזרחות", נקודה.

מוסי רז: אבל מה רשאי שר הפנים כן לתת?

מוסי רז: רשאי שר הפנים, לפי שיקול דעתו, לאשר בקשה של תושב האזור לשהייה באזור.

מוסי רז: לשהייה בישראל, סליחה.

מוסי רז: אני שמח אגב שהחוק אומר מה הכוונה: שהייה בישראל – שהייה בישראל של הקו הירוק.

מוסי רז: אני לפחות שמח שבנושא הזה, החוק הזה שוב מכיר שישראל היא בגבולות 67'.

מוסי רז: אף מדינה בעולם לא מכירה בשטחים הכבושים כחלק מישראל, כולל לא ישראל, כולל לא בהצעה הזאת – הצעת החוק אולי הימנית ביותר שהוגשה והגיעה לקריאה שנייה ושלישית בכנסת ישראל אי-פעם – גם היא לא מכירה בשטחים הכבושים כחלק מישראל.

מוסי רז: היא אומרת: רגע, רגע, רגע, אם אתה גר בחברון זה לא ישראל; אם אתה גר בחיזמה, מטר מפסגת זאב בירושלים, זה לא ישראל; אם אתה גר בכפר פלסטיני בגוש עציון, זה לא ישראל; אם אתה גר בבידיא, שליד אורנית, זה לא ישראל; אם אתה גר במסאפר יטא, שבדרום הר חברון, בצפון הנגב, זה לא ישראל; אם אתה גר ביריחו, שבבקעת הירדן זה לא ישראל.

מוסי רז: זאת אומרת, יש כאן גם דבר אחד טוב בחוק הזה.

מוסי רז: החוק הזה מאשר שוב שהשטחים הכבושים אינם חלק מישראל.

מוסי רז: אבל מה הוא אומר כאן?

מוסי רז: "רשאי השר - - - לתת היתר שהייה בישראל" – למי?

מוסי רז: ל"תושב האזור שגילו מעל 35 שנים, לשם מניעת היפרדותו מבת זוגו" ו"לתושבת שגילה מעל 25 שנים".

מוסי רז: זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, נניח שאנחנו מדברים על תושב פלסטיני בן 34 שנשוי כבר עשר שנים לישראלית, ואין לשב"כ שום טענה לא נגדו, לא נגד קרוב משפחתו לא שום דבר אחר, עדיין, לפי החוק הזה, השר לא רשאי לתת לו היתר שהייה בישראל.

מוסי רז: לא אמרתי אזרחות, לא אמרתי תושבות, לא אמרתי ביטוח לאומי, לא אמרתי רישיון נהיגה, לא אמרתי ביטוח בריאות – אסור לו לשהות בישראל עם אשתו ועם ילדיו, למרות שהוא נשוי לאשתו כבר אולי עשר שנים ואולי יותר, ולמרות שאין שום טענה ביטחונית כלפיו.

מוסי רז: כך כתוב בחוק הזה.

מוסי רז: זאת אומרת, אם מישהו אומר לי שזה חוק ביטחוני, אז אחת משתיים: או שהוא לא קרא את החוק או שהוא שקרן.

מוסי רז: אין אפשרות שלישית.

מוסי רז: עכשיו אמשיך: "על אף הוראת סעיף 3, רשאי שר הפנים, לפי שיקול דעתו" – עוד פעם: שר הפנים נהיה לנו שר הביטחון.

מוסי רז: כל השיקולים הם שלו.

מוסי רז: הוא אחראי על השב"כ, הוא אחראי על השטחים הכבושים, הוא נהיה לנו שר הביטחון.

מוסי רז: רק שיקול דעתו – "לתת רישיון לישיבת ארעי בישראל לתושב האזור, שבן זוגו אזרח ישראלי או תושב ישראל, אם יש בידו היתר לשהייה בישראל מאת מפקד האזור - - - והתקיימו בו שני אלה: 1. גילו מעל 50 שנים; 2. הוא שוהה בישראל כדין עשר שנים לפחות".

מוסי רז: זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, נגיד שיש תושב בן 49 ששוהה בישראל כבר 29 שנים מאז שהתחתן; אין לשב"כ כל טענה נגדו, אין לשב"כ כל טענה נגד קרוב משפחתו – האם שר הפנים רשאי לתת לו רישיון לתושב ארעי?

מוסי רז: לא תושב קבע, לא אזרח.

מוסי רז: לא. שר הפנים לא רשאי.

מוסי רז: עכשיו, עוד דבר: נגיד שיש תושב בן 59 שנשוי כבר תשע שנים לרעייתו הישראלית – הוא בן 59, זה לא בדיוק גיל שמבצעים פיגועים – אבל גם לשב"כ גם אין שום דבר נגדו ולא נגד אף אחד מבני משפחתו, האם רשאי שר הפנים לתת לו מעמד של תושב ארעי?

מוסי רז: לא תושב קבע, לא אזרח.

מוסי רז: תושב ארעי.

מוסי רז: לא. שר הפנים לא רשאי.

מוסי רז: האם זה קשור לביטחון?

מוסי רז: לא קשור לביטחון.

מוסי רז: עוד פעם: מי שאומר שהחוק הזה קשור בביטחון אחד משניים: או לא קרא את החוק או שקרן.

מוסי רז: אני ממשיך עם הדבר הזה הלאה, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: פנה אלי אתמול אדם, והוא אומר לי, תשמע, אני נשוי לאשתי 20 שנה.

מוסי רז: הוא נשוי יותר מ-17 שנה בוודאות.

מוסי רז: נגיד, 17 שנה.

מוסי רז: אני נשוי לאשתי 17 שנה ויש לי היתר שהייה.

מוסי רז: כאן בא הסוויץ': אשתי יהודייה, הילדים שלי יהודים, אנחנו מגדלים אותם כיהודים, הבת שלי עומדת להתגייס לצבא.

מוסי רז: על פי החוק הזה האם הוא יכול לקבל מעמד של תושב ארעי בישראל?

מוסי רז: התשובה היא לא.

מוסי רז: הילדים שלו מתגייסים לצבא, מסכנים את חייהם וגם זה לא מתיר לו לקבל מעמד של תושב.

מוסי רז: הוא באמת לא מקבל.

מוסי רז: זה לא איזה משהו תיאורטי.

מוסי רז: אני יכול לתת שם, אני יכול לתת תעודת זהות.

מוסי רז: יש לי את זה בווטסאפ.

מוסי רז: אז אני אומר עוד פעם: האם זה קשור לביטחון ישראל?

מוסי רז: התשובה היא: כן, זה קשור לביטחון – החוק הזה פוגע בביטחון ישראל; הוא מונע מילדים ללכת לצבא.

מוסי רז: גם הנתונים שנתן השב"כ הראו שמי שנכנס לישראל מבצע פחות פיגועים.

מוסי רז: אז מעכשיו אני אומר את זה – ואמרתי לחבר כנסת שמחה רוטמן: הוא שכנע אותי.

מוסי רז: ישבתי בוועדת חוץ וביטחון שוב ושוב, כשחשבתי בהתחלה שהחוק הזה לא קשור לביטחון ישראל והשתכנעתי: החוק הזה קשור לביטחון ישראל – הוא מזיק לביטחון ישראל.

מוסי רז: את הניצחון הזה הקואליציה הולכת לתת לאופוזיציה מהימין הקיצוני כפרס על הקיצוניות שלהם; על המאחזים הלא-חוקיים, על זה שרק לפני יומיים ביצהר שרפו עמדה של הצבא.

מוסי רז: זה הניצחון שהולכים לתת.

מוסי רז: והינה, המנצח הגדול שניצח את מדינת ישראל – כל הכבוד לו – חבר הכנסת רוטמן.

מוסי רז: אבל אני רוצה להמשיך גם מכאן הלאה אדוני, היושב-ראש, ואני רוצה לעסוק בסעיף מאוד מעניין כאן, סעיף 11.

מוסי רז: שים לב מה אומר הסעיף הזה.

מוסי רז: הוא אומר: "לא יינתן היתר לשהייה בישראל או רישיון לישיבה בישראל לתושב האזור לפי סעיפים 4, 5, 6(2), 7" – כל הסעיפים שהקראתי קודם – "ולא יינתן רישיון לישיבה בישראל לכל מבקש אחר שאינו תושב האזור" – זאת אומרת גם מה שאמרנו קודם: גם אם הוא עבר את גיל 50, גם אם הוא פה עשר שנים, גם אם אשתו יהודייה.

מוסי רז: לא יודע מה – "אם קבע שר הפנים או מפקד האזור, לפי העניין, בהתאם לחוות דעת מאת גורמי הביטחון המוסמכים, כי תושב האזור או המבקש האחר או בן משפחתם עלולים להוות סיכון ביטחוני למדינת ישראל".

מוסי רז: טוב, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאם השב"כ או מפקד האזור קבעו שאם אדם הוא סיכון ביטחוני – זה אומנם לא פופולרי, ואולי לא תשמע אנשי שמאל בעולם שאומרים את זה – שלא ייכנס לארץ.

מוסי רז: אני מוכן שבמקום כל הדבר האנטי-ישראלי הזה, שהחוק הזה יהיה: מי ששירות הביטחון התיר את כניסתו ייכנס.

מוסי רז: מה שאני מציע זה הרבה יותר ביטחוני, נכון?

מוסי רז: אבל תשים לב מה אומרים כאן: "או בן משפחתו עלול להוות סיכון ביטחוני למדינת ישראל".

מוסי רז: בסעיף זה מיהו בן משפחה?

מוסי רז: בן זוג, הורה, ילד, אח, אחות ובני זוגם.

מוסי רז: זאת אומרת אם הבן-אדם, נאמר בן 60, והוא בארץ כבר 30 שנה, והילד שלו כבר הולך לצבא, ולשב"כ אין שום טענה נגדו.

מוסי רז: הוא אזרח טוב או היא אזרחית טובה.

מוסי רז: אבל מה?

מוסי רז: הם אומרים שבן הזוג של אחותו, גיסו, הוא לא מחבל, הוא לא הורשע בעבירה, עלול להוות סיכון ביטחוני, אז הלך עליו.

מוסי רז: הבן-אדם בגלל גיסו.

מוסי רז: זה לא עוזר לו שהילד שלו הולך לצבא; זה לא עוזר לו שהוא פה 30 שנה והתנהג יפה מאוד; זה לא עוזר לו שהוא כבר בן 60 ולא הולכים לעשות פיגועים בגיל הזה.

מוסי רז: יכול להיות שהגיס שלו עלול להוות סיכון ביטחוני.

מוסי רז: אגב, מה זה סיכון ביטחוני?

מוסי רז: גם את זה אני לא יודע.

מוסי רז: אני חושב שסיכון ביטחוני הוא מי שמצביע בעד החוק.

מוסי רז: "לעניין זה" – שים לב, אדוני היושב-ראש – "רשאי שר הפנים לקבוע כי תושב האזור או המבקש האחר עלולים להוות סיכון ביטחוני למדינת ישראל, בין השאר", תשים לב, אדוני היושב-ראש, "על סמך חוות דעת מאת גורמי הביטחון המוסמכים ולפיה במדינת מושבו או באזור מגוריו של תושב האזור או המבקש האחר מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל או אזרחיה".

מוסי רז: למישהו יש ספק שאפשר להגיד שבשטחים הכבושים מתבצעת פעילות העלולה לסכן את ביטחון מדינת ישראל או אזרחיה?

מוסי רז: אז לפי החוק הזה אפשר לפסול את כולם.

מוסי רז: זאת אומרת, גם אם הוא בן 60 וגם אם הוא נשוי 30 שנה וגם אם לשב"כ אין שום טענה נגדו או כלפי אף אחד מקרובי משפחתו – אפילו לא גיסו – יכולים להגיד שבאזור שהוא גר יש פעילות; איזה ילד זרק אבן.

מוסי רז: זה הזוי, אני יודע, אבל זה כתוב פה.

מוסי רז: אני יודע, זה הזוי, אבל זה כתוב פה.

מוסי רז: הדברים האלה כתובים כאן.

מוסי רז: לא אני המצאתי אותם, אני קורא אותם, שחור על גבי לבן.

מוסי רז: עכשיו, אני חושב שאם בכנסת היה מתקיים דיון אמיתי, ואם אנשים היו יודעים על מה הם מצביעים, אין סיכוי בעולם שהחוק הזה היה עובר.

מוסי רז: זה חוק שפוגע בביטחון המדינה, זה חוק לא דמוקרטי, לא שוויוני, לא הגון, שאין שום סיבה שהוא יעבור במדינה כמו שלנו.

מוסי רז: אני אפילו לא רוצה להגיד במדינה דמוקרטית.

מוסי רז: אני לא מכיר מדינות לא דמוקרטיות שיש בהן חוקים כאלה.

מוסי רז: מה זה החוק הזה?

מוסי רז: אני מכיר מדינות לא דמוקרטיות שמקבלות פליטים, מקבלות איחוד משפחות.

מוסי רז: אז אני בכלל לא מדבר כאן על מדינה דמוקרטית.

מוסי רז: אין לחוק הזה קשר חיובי לביטחון, אני אגדיר את זה כך.

מוסי רז: יכול להיות שהוא מזיק לביטחון; ודאי אין לו שום קשר חיובי לביטחון.

מוסי רז: עכשיו, תראה, אדוני היושב-ראש, מה קורה כאן.

מוסי רז: כי בעצם אולי קצת אמרתי את הדברים – הרי אמרנו שאזרחות לא ניתנת.

מוסי רז: היתרי שהייה: כיוון שיש לנו שרת פנים מאוד ימנית אז אני יכול להגיד לך שבעוד שר הפנים הקודם, אריה דרעי, לפי הנתונים שנמסרו בוועדה – גם כן "נתונים" –  לפי נתונים שנמסרו בוועדה ב-27 בפברואר השנה הוא אישר 70% מהבקשות להיתרי שהייה, להיכנס לארץ.

מוסי רז: לפי נתונים שנמסרו יומיים אחר כך זה כבר ירד ל-55%.

מוסי רז: אז אני לא יודע בדיוק, יכול להיות שמחר מה שהוא אישר כבר ירד ל-5%.

מוסי רז: אני לא יודע אם משרד הפנים יודעים מה הם מאשרים ומה הם לא מאשרים.

מוסי רז: לעומת זאת השרה שקד אישרה פחות מ-3%.

מוסי רז: 97% מהבקשות סורבו; 70 איש קיבלו היתר שהייה – לא אזרחות, לא תושבות, לא תושב ארעי, לא ביטוח לאומי, לא זכות הצבעה ולא שום דבר אחר.

מוסי רז: 70 איש קיבלו את ההיתר הזה במשך יותר משמונה חודשים, מאז שנפל החוק בכנסת.

מוסי רז: 70 איש יערערו את המאזן הדמוגרפי של ישראל.

מוסי רז: אנחנו רועדים מפחד מ-70 איש שעברו את כל המבחנים הביטחוניים והכול – מהם אנחנו רועדים מפחד.

מוסי רז: ולפי הנתונים שהוצגו בוועדה, בארץ נמצאים כ-13,000 איש, שבעצם ב-19 השנים מאז עבר החוק בפעם הראשונה, למרות כל המכשולים, אושרה השהייה שלהם בארץ.

מוסי רז: עכשיו אני שואל, אדוני היושב-ראש, יושבים פה בארץ אנשים 19 שנה.

מוסי רז: הם יושבים פה.

מוסי רז: השב"כ קבע שמותר להם, שר הפנים קבע שמותר להם.

מוסי רז: את כל המבחנים האלה שאמרתי קודם, שאני לא יודע אם אני הייתי עובר וכמה בכנסת פה היו עוברים, הם עברו.

מוסי רז: למה לא ניתן להם מעמד של תושב?

מוסי רז: שיוכלו לעבוד כמו בני אדם, שלא תהיה להם בעיה בחשבון הבנק, שיוכלו, אם רוצים, לטוס לחו"ל, שיהיה להם חופש תנועה.

מוסי רז: למה לא ניתן?

מוסי רז: מה מפריע לנו?

מוסי רז: אני לא מדבר על אזרחות, בסדר?

מוסי רז: למרות שאני גם לא מבין מה הבהלה מאזרחות.

מוסי רז: הרי בקלות סיפחנו פה בירושלים המזרחית שטח של 90 ומשהו קמ"ר, ויש בו היום כ-360,000 איש, שגם הם לא מקבלים אזרחות, הם מקבלים תושבות.

מוסי רז: יש להם מעמד של תושב קבע.

מוסי רז: מדוע האנשים האלה לא יקבלו את המעמד הזה של תושב קבע?

מוסי רז: מה בדיוק הבעיה?

מוסי רז: הרי איש לא טוען כלפיהם שיש להם בעיה ביטחונית.

מוסי רז: לא טוענים את זה.

מוסי רז: הרי הם קיבלו אישור זמני ומאשרים להם את האישור הזה לפעמים פעם בשנתיים, לפעמים פעם בשנה.

מוסי רז: מדוע הם לא יקבלו מעמד של תושב?

מוסי רז: מה זה קשור לביטחון?

מוסי רז: מה זה קשור לדמוגרפיה גם?

מוסי רז: אוקיי, הבנתי שזה חוק דמוגרפי.

מוסי רז: מה זה קשור לדמוגרפיה?

מוסי רז: הרי הם כאן.

מוסי רז: ובכלל, איך יכול להיות שאנשים שמאמינים בארץ ישראל השלמה, ואומרים שחברון זה כמו לוד, אומרים שיכול להיות שבן אדם יהודי מחברון יתחתן עם יהודייה מלוד ויעבור לגור בלוד, אבל אם ערבי מחברון יתחתן עם ערבייה מלוד או ערבי מחברון יתחתן עם יהודייה מלוד, זה יהרוג את המדינה.

מוסי רז: הרי אתם אומרים שחברון זה ארץ ישראל, אז תחליטו מה דעתכם.

מוסי רז: שאני אבין, לפחות, מה הדעה שלכם.

מוסי רז: מהקשקוש הזה שכתוב כאן, שאיזה סטודנט שנה א' באוניברסיטה לא היה כותב דבר כזה, אי-אפשר הרי להבין כלום.

מוסי רז: בעצם מה שכתוב כאן זה שאין שום קשר לביטחון.

מוסי רז: מה שכתוב כאן זה ששר הפנים ייתן למי שבראש שלו אישור שהייה, לא אזרחות.

מוסי רז: גם אם בראש שלו לתת אזרחות הוא לא כל כך יכול, לפי החוק הזה.

מוסי רז: יש פה אולי כל מיני קונצים בחוק שאולי כן, אבל זה גם ממילא לא ניתן.

מוסי רז: הוא ייתן למי שבראש שלו אישור שהייה, הוא יקבע או היא תקבע מה ביטחוני ומה לא ביטחוני.

מוסי רז: איזה מין ספר חוקים זה שאנחנו רוצים דבר כזה במדינת ישראל?

מוסי רז: למה?

מוסי רז: בשביל מה אנחנו צריכים את הדבר הזה?

מוסי רז: למה ללכלך את ספר החוקים שלנו?

מוסי רז: אז אני רוצה באמת לברך את חבר הכנסת שמחה רוטמן, שאחרי 32 ניצחונות של האופוזיציה על הקואליציה בהצבעות חסרות חשיבות לחלוטין הוא הולך להוביל פה ניצחון אדיר של האופוזיציה על הקואליציה, על ההיגיון, על הצדק, על הביטחון, על הדמוקרטיה, על השוויון.

מוסי רז: ניצחון אדיר, והקואליציה פשוט מרימה ידיים.

מוסי רז: גם בוועדה בסעיפים רבים אמרו כל חברי הקואליציה שהיו שם בצד: תשמע זה לא הגיוני, אבל פה רוב חברי הכנסת לא מכירים את החוק ויצביעו.

מוסי רז: ואני חוזר על מה שאמרתי: יש לחוק הזה קשר לביטחון מדינת ישראל: החוק הזה פוגע בביטחון מדינת ישראל.

מוסי רז: לכן צריך להסיר אותו מסדר-היום ולמנוע את הבושה הזאת של הכנסת.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

יבגני סובה: הדובר הבא חבר הכנסת עלי סלאלחה, 25 דקות לרשותך, אדוני.

עלי סלאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בגין חוק האזרחות – אני מסכים עם כל מילה שאמר עמיתי וחברי חבר הכנסת מוסי רז.

עלי סלאלחה: זהו חוק שלא מתאים למדינה דמוקרטית, לא מתאים לחברה שוויונית, לא מתאים למאה ה-21, היות שהחוק הזה קורע משפחות, מפריד בין בעל לאשתו, וכמובן, מפריד בין אבא לילדים.

עלי סלאלחה: זה לא הגיוני.

עלי סלאלחה: לכן, אני חושב, חברים, חשוב מאוד שאנחנו נעשה חושבים.

עלי סלאלחה: כפי שאמר ידידי מוסי רז, אני לא חושב שזה פוגע בביטחון.

עלי סלאלחה: יש לנו ביטחון עצום, יש לנו צבא מצוין, ואנחנו יכולים לשמור על ביטחון מדינת ישראל, והאנשים האלה, הנשים האלה, הילדים האלה לא יפגעו בביטחון מדינת ישראל.

עלי סלאלחה: רק אתמול קיבלתי מכתב מראש המועצה המקומית דאלית אל-כרמל רפיק חלבי, שלפני יומיים בחור צעיר שהוא שוטר – כל האשמה שלו היא שהוא בנה בית עשרה מטר מחוץ לתוכנית המתאר.

עלי סלאלחה: ולמה הוא בנה בית עשרה מטר מחוץ לתוכנית המתאר?

עלי סלאלחה: היות ש-74 שנים כל הנושא הזה של תכניות מתאר לא קודם בחברה הערבית, ובמיוחד בחברה הדרוזית.

עלי סלאלחה: הבחור הזה נולד, למד, התגייס, נכנס לקבע ורוצה להתחתן.

עלי סלאלחה: לאבא שלו, למשפחה שלו, אין אדמות בתוך הכפר, איפה שאפשר לבנות.

עלי סלאלחה: דרך אגב, היום האדמות הפרטיות בתוך הכפרים – אולי לשליש מהתושבים יש אדמות שאפשר לבנות עליהן, ולשני שלישים מהאנשים אין.

עלי סלאלחה: איפה ילך?

עלי סלאלחה: לאן הוא ילך?

עלי סלאלחה: הרי יש לנו מנטליות שאנחנו לא מוכנים ולא רוצים לעזוב את הכפרים שלנו; לא לנדוד לתל אביב, לא לירושלים.

עלי סלאלחה: מקומות יפים.

עלי סלאלחה: הייתי פה בשנות השבעים כשהייתי סטודנט.

עלי סלאלחה: אבל ברגע שסיימתי את הלימודים חזרתי לכפר.

עלי סלאלחה: רציתי לחיות את החיים שלי ואת המנטליות שלי יחד עם החברה שלי.

עלי סלאלחה: גם הבחור שאני מדבר עליו רוצה לחיות בדאלית אל-כרמל.

עלי סלאלחה: מה הוא אשם כבן אדם?

עלי סלאלחה: אתה יודע מה, בוא נניח שהמועצה לא עשתה מספיק בשביל להכניס את המקום שהוא בנה לתוכנית המתאר.

עלי סלאלחה: איפה הוא אשם?

עלי סלאלחה: האם הוא היה יכול לעשות את זה?

עלי סלאלחה: האם הוא היה יכול להשפיע על זה?

עלי סלאלחה: אבל, אני חוזר ואומר לכם:

עלי סלאלחה: אני חי את זה בבית ג'ן וחי את זה בכל הכפרים שלנו – שתוכניות המתאר לא מתקדמות, לא מתממשות, כתוצאה מביורוקרטיה.

עלי סלאלחה: יכול להיות שהיא מכוונת.

עלי סלאלחה: למה אני אומר "מכוונת"?

עלי סלאלחה: היום לדוגמה הריבוי הטבעי של בני החברה הדרוזית – 1.8.

עלי סלאלחה: מישהו בדק ומצא שבעוד 50 שנה הדרוזים יהיו חברה זקנה כמו אירופה.

עלי סלאלחה: אין ריבוי.

עלי סלאלחה: זה אסון.

עלי סלאלחה: מכאן אני פונה אל החברה הדרוזית והערבית: כן, תביאו ילדים, והילדים האלה יביאו לשגשוגה של מדינת ישראל.

עלי סלאלחה: הם לא נטל.

עלי סלאלחה: הם יכולים לתרום את חלקם בקידום החברה הישראלית, שחסרים לה הרבה אנשים מיומנים בכל התחומים.

עלי סלאלחה: אני רוצה להגיד לכם שהיום יותר מ-50% מהרופאים בכל בתי החולים במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, הם ערבים.

עלי סלאלחה: אני יודע למה: החבר'ה היהודים הולכים להייטק, והערבים, הדרוזים, הנוצרים הולכים לבתי החולים כרופאים, כאחיות ונותנים שירות מצוין.

עלי סלאלחה: בלעדיהם, בתקופה הקורונה, לא היינו יכולים לעבור את התקופה הקשה הזאת.

עלי סלאלחה: במכתב ששלח לי ראש מועצת דאלית אל-כרמל הוא כתב לי את הדברים: אינני יכול להבליג יותר.

עלי סלאלחה: ממשלת ישראל מזלזלת בנו.

עלי סלאלחה: אני קורא לכם לנקוט צעדים פוליטיים – לנו, חברי הכנסת, לשר חמד עמאר, הוא פונה אלינו – שיזעזעו את הקואליציה.

עלי סלאלחה: אני לא רוצה לזעזע את הקואליציה, אני חושב שהקואליציה מצוינת.

עלי סלאלחה: אבל אני רוצה שהקואליציה תשמע את הדברים האלה, ותעשה מעשה של שינוי במה שקורה בכפרים שלנו.

עלי סלאלחה: הוא ממשיך: רע"מ לא יותר אמיצים מכם ולא יותר נאמנים מכם.

עלי סלאלחה: אתם אמורים לייצג את האינטרסים הצודקים של החברה הדרוזית.

עלי סלאלחה: הוא ממשיך: מתכוון לצאת במסע בקרב בני העדה – אני רוצה לשנות את המילה "העדה" ל"חברה" – בני החברה הדרוזית – למאבק קשה מול מוסדות התכנון וזלזול משרד הפנים וממשלת ישראל בנו.

עלי סלאלחה: הם לא נוהגים ככה במועצות האזוריות ולא בהתיישבות הצעירה ביו"ש.

עלי סלאלחה: הדברים האלה, רפיק חלבי לא אמר אותם.

עלי סלאלחה: אני מכיר אותו מאז שהיינו בצבא, כשהיה קצין צעיר ועשה הכול למען המדינה והתפאר בהיותו חייל וקצין.

עלי סלאלחה: הוא היה קצין חינוך.

עלי סלאלחה: זכרו כי מדובר באדמותינו – הוא צודק – אנחנו בונים על האדמות שלנו, אנחנו לא בונים על אדמות של המדינה.

עלי סלאלחה: אבל האדמה שאנחנו רוצים לבנות עליה, לא הכניסו אותה לתוכנית המתאר.

עלי סלאלחה: בסך הכול מאמץ קטן והאדמות האלה ייכנסו ויפתרו את הבעיה של הצעירים שלנו.

עלי סלאלחה: אני רוצה להגיד לכם: 30 שנה עברו מאז שהקימו שכונת חיילים משוחררים בבית ג'ן, והתחילו עכשיו להקים שכונת חיילים חדשה שייקח לה אולי ארבע, חמש, שש שנים עד שהצעיר הזה, שהופך להיות זקן, ייכנס, יתחתן ויבנה את הבית שלו.

עלי סלאלחה: אי-אפשר.

עלי סלאלחה: צאו וראו מה עושה רע"מ ונציגיה: אתם ארבעה חברי כנסת – אנחנו שלושה חברי כנסת ושר – יותר חזקים מרע"מ.

עלי סלאלחה: אני אומר לו שלא, אנחנו לא יותר חזקים מרע"מ.

עלי סלאלחה: לרע"מ יש ארבע אצבעות חופשיות.

עלי סלאלחה: הם יכולים לצאת מתי שהם רוצים, יכולים להישאר.

עלי סלאלחה: אנחנו לא.

עלי סלאלחה: אנחנו בתוך מפלגות.

עלי סלאלחה: ואני אומר לך: אני לא רוצה לצאת מזה, אני מבסוט מזה.

עלי סלאלחה: אבל על הקואליציה – וגם האופוזיציה שהיו בקואליציה – להתחשב בנו, לקחת אותנו ברצינות.

עלי סלאלחה: התסכול בקרב בני הנוער שלנו הוא עצום.

עלי סלאלחה: אם אתם, נציגינו בכנסת, לא תאיימו על הממשלה, ימשיכו לפגוע בנו.

עלי סלאלחה: מי יפגע בנו?

עלי סלאלחה: כמובן, המוסדות ששייכים לממשלת ישראל.

עלי סלאלחה: הוא מתכוון, כמובן, למוסדות התכנון והבנייה.

עלי סלאלחה: אז אני חושב שהגיע הזמן שאכן נמנע את כל הכאב הזה, ולא נגיע למשבר שאנחנו לא צריכים אותו, וגם עם ישראל לא צריך אותו, וממשלת ישראל, ממשלת השינוי, בוודאי לא צריכה אותו.

עלי סלאלחה: במשך חמש שנים אני מוביל יחד עם חבריי באגף ההנדסה וצוות התכנון, צוות מסור, את התכנון הכוללני והמפורט, תוך הטמעת ערכי תכנון בדאלית אל-כרמל, שמלווים בשינויים כבירים ומאוד בעייתיים בתפיסה הציבורית.

עלי סלאלחה: העלינו את דרישותינו בכתב, ואפילו התייחסות לא הייתה.

עלי סלאלחה: די, נמאס.

עלי סלאלחה: ראש מועצה שאני הכרתי, שהיה נלהב והאמין במדינת ישראל, בממשלות ישראל, בכנסת ישראל, הגיע להגיד מילים מאוד מאוד קשות: די ונמאס.

עלי סלאלחה: ביקשנו בנועם, בשקט ובמתינות, וחשבו שאנחנו חלשים.

עלי סלאלחה: הינה, אני מודיע לכם כי תם זמן ההבלגה.

עלי סלאלחה: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, אני ממליץ לכם, לי ולעמיתיי, לקחת את הדרוזים וגם את הערבים ברצינות, לבוא לקראתם, לפתור את בעיותיהם, שהם בעיות חברתיות, שהם בעיות שניתן לפתור אותן.

עלי סלאלחה: וחשוב מאוד לפתור את אותן בעיות.

עלי סלאלחה: וזאת חובתה של כל ממשלה; זאת חובתה של מדינה כלפי אזרחיה.

עלי סלאלחה: בהמלצות ועדות קלעג'י – אני לא איכנס לזה – הוספת 200, 300 דונם לפחות לאזור תעסוקה ומסחר במבואות הדרומיים של דאלית אל-כרמל היא חשובה להתפתחות דאלית אל-כרמל, להקמת אזורי תעשייה, אזורי מסחר.

עלי סלאלחה: דרך אגב, אותם 200, 300 דונם שרפיק חלבי מבקש הם אדמות שהיו לדאלית אל-כרמל.

עלי סלאלחה: באו והחליטו שדאלית אל-כרמל ועספיא יהיו בתוך גנים לאומיים.

עלי סלאלחה: אני גם מבית ג'ן.

עלי סלאלחה: גם בית ג'ן, שהיו לה 30,000 דונם – היום יש לה 6,002 דונם, ואת השאר שייכו לשמורת הטבע הר מירון.

עלי סלאלחה: היו לנו 17,000 דונם במוגריד דרוז, ליד איילת השחר בזמן הטורקים, האימפריה העות'מנית, והכריזו על זה שטח אש.

עלי סלאלחה: האלוף הכריז על זה שטח אש, ואין, אין יותר אדמות.

עלי סלאלחה: ההורים שלנו היו אנשים תמימים, פשוטים, פלאחים, לא יודעים לקרוא ולכתוב, אבל אני הייתי מורה 20 שנה.

עלי סלאלחה: קיבלתי ניהול של בית ספר, והייתי 20 שנה בבית ספר מקיף בית ג'ן.

עלי סלאלחה: הפכתי אותו להיות מקום ראשון במדינת ישראל משנת 2012 ועד 2019 כשאני פרשתי לפנסיה.

עלי סלאלחה: וכיום בבית ג'ן יש יותר מ-2,500 אקדמאים.

עלי סלאלחה: אז כשאני הייתי בירושלים, בשנת 1974 עד 1978, היינו חמישה סטודנטים בלבד, והיום יש 650 סטודנטים.

עלי סלאלחה: ולסבר את האוזן: 56 סטודנטים בטכניון, 51 סטודנטים באוניברסיטה העברית, איפה שאני למדתי.

עלי סלאלחה: אז אנחנו השתנינו.

עלי סלאלחה: אנחנו לא עוד אנשים תמימים.

עלי סלאלחה: הנערים שלנו, התלמידים שלנו, הצעירים שלנו, לא שונים במאומה מהצעירים של החברה הכללית במדינת ישראל.

עלי סלאלחה: אז אל תתייחסו אלינו כאילו אנחנו אנשים שחיים לפני 100 שנה.

עלי סלאלחה: אני אגיד לך מה הבעיה שלנו: יש לנו עסקנים שמנהלים את הדרוזים, וכל פעם שנציג ממשלת ישראל או חבר כנסת יהודי יוצא אל הדרוזים, הוא צריך לעבור דרך השייח'.

עלי סלאלחה: חברים, אני במתכוון אומר שאנחנו לא עדה.

עלי סלאלחה: הדתיים של הדרוזים זה בקושי 12%, 13%.

עלי סלאלחה: 87% חילוניים כמוני.

עלי סלאלחה: אומנם אני מסורתי, מאמין (אומר בערבית:), מאמין באלוהים, אני מקיים חיים צנועים, אבל אני לא צריך לקיים את כל מה שהשייח' רוצה.

עלי סלאלחה: אני מכבד אותו.

עלי סלאלחה: בלבנון, למשל, יש שני מוסדות לדרוזים: מוסד דתי, ולנו יש, הקימו מועצה דתית לחברה הדרוזית, והשייח' עומד בראשה.

עלי סלאלחה: אבל יש שם מג'לס, קוראים לו מג'לס מלה.

עלי סלאלחה: במועצה הזו יש נציגים של עובדים, יש בה נציגים של עורכי דין, של רופאים, של עצמאים, של כל הקצוות של החברה הדרוזית שם.

עלי סלאלחה: יש שם שלוש מפלגות.

עלי סלאלחה: ולפני שבוע, אישה שנישאה בירכא, ורצתה לחזור לעיר מולדתה בחאצביא, ועברה את הגבול – עצרו אותה בטענה שהייתה בישראל, ושישראל היא מדינת אויב, ושאין לה תעודת זהות.

עלי סלאלחה: עצרו אותה, ואז וליד ג'ונבלאט, וויאם ווהאב, טלאל ארסלן, שכל אחד עומד בראש מפלגה, כולם הגיעו.

עלי סלאלחה: ואלפי דרוזים הגיעו, ואמרו: לא ניתן לכם.

עלי סלאלחה: ולא השייח'ים הגיעו.

עלי סלאלחה: השייח'ים היו יחד.

עלי סלאלחה: ולכן, חברים, מפה אני מבקש – ההתייחסות צריכה להיות בהתאם לשינויים ולקדמה שהתרחשה במשך 70 שנה.

עלי סלאלחה: לא יכול להיות שימשיכו להתייחס אלינו כאילו שאנחנו עדה דתית.

עלי סלאלחה: לא יכול להיות.

עלי סלאלחה: היכול להיות?

עלי סלאלחה: ואני פונה מכאן למועצה הדתית ולעומד בראשה, השייח' מוואפק טריף – ביחד נצליח, ביחד נעשה, ביחד נשנה את המצב הקשה של החברה שלנו.

עלי סלאלחה: אני עשיתי הרבה סיורים בתקופה הקצרה שלי בכנסת, והגעתי ליישובים, גם ערביים, גם יהודיים, לקיבוצים, מושבים, איפה לא; בשביל להגיע לרמה שלהם נצטרך אולי 30, 40 שנה.

עלי סלאלחה: אין כלום – לא תשתיות, לא אזורי תעשייה, לא אזורי תעסוקה, אין שבילים, אין חניות, אין מפעלים, אין כלכלה.

עלי סלאלחה: כולנו יוצאים לעבוד מחוץ לכפר.

עלי סלאלחה: ההורים שלנו היו מייצרים, יוצרים, היו פלאחים שמביאים את כל התבואה, הם בעצמם.

עלי סלאלחה: אנחנו היום קונים את הלחם מהסופרמרקט.

עלי סלאלחה: אנחנו לא מייצרים.

עלי סלאלחה: ואנחנו כן יכולים להיות יצרניים, וכן יכולים לבנות מפעלים.

עלי סלאלחה: אבל איפה נקים את המפעלים האלה?

עלי סלאלחה: נגמר הזמן?

יבגני סובה: כן.

עלי סלאלחה: באמת?

עלי סלאלחה: חצי שעה, ואני לא הרגשתי.

עלי סלאלחה: טוב, חברים, אני מאחל לכולנו – אומנם דיברתי בנימה אחרת, הפוך מחברי הכנסת שקדמו לי, שרצו לרצות את השומעים שלהם, אבל זו שיטה לא טובה.

עלי סלאלחה: ואני רוצה שבאמת אנחנו נבין אחד את השני, נתחיל לרוץ קדימה ולעשות את השינוי לטובת מדינת ישראל, ביטחון מדינת ישראל וכלכלתה ושגשוגה.

עלי סלאלחה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יבגני סובה: אכן דיברת מהלב ודברים מרגשים.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת עלי סלאלחה.

יבגני סובה: הדוברת הבאה, חברת הכנסת גבי לסקי.

יבגני סובה: 25 דקות לרשותך, גברתי.

גבי לסקי: תודה רבה.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, המלחמה חזרה לאירופה, ומול עינינו מתחולל אסון הומניטרי בממדים קולוסליים.

גבי לסקי: יותר מ-2 מיליון פליטים איבדו את הכול ועושים את דרכם ברגל, ברכבת, בהסעות, באוטובוסים אל מחוץ למולדתם.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, אני יודעת שאתה יושב-ראש אגודת הידידות של הכנסת עם הפרלמנט האוקראיני.

גבי לסקי: אני חייבת לומר שבמקום שהכנסת תדון בהצעת החוק המתועבת הזאת, היה עלינו לקבל בברכה את בקשתו של הנשיא זלנסקי ולהיות פה בהרכב מלא במליאת הכנסת כדי להקשיב לדבריו.

גבי לסקי: זה הדבר הראוי, זה מה שמדינת ישראל מבחינה מוסרית הייתה צריכה לעשות.

גבי לסקי: אבל במקום זאת, אנחנו כאן כדי לנסות למנוע חקיקה של חוק שפוגע בזכויות אדם, פוגע בזכויות חוקתיות ובזכויות בסיסיות.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוראת השעה הזאת, שנחקקה לראשונה לפני למעלה מ-18 שנה, הוצגה בעתירות בבית המשפט העליון פעם אחר פעם כהצעת חוק ביטחונית.

גבי לסקי: ואני חייבת לומר שעל אף שכל הזמן ריחפה השאלה הדמוגרפית, גם עמדת המדינה וגם הדוברים התייחסו אך ורק לשאלה הביטחונית, וכך גם התייחסו השופטים.

גבי לסקי: אבל בעצם מדובר בחוק שהוא חוק דמוגרפי, חוק גזעני, חוק מפלה.

גבי לסקי: אני רוצה להפנות, כבוד היושב-ראש, לכמה מהאמירות של השופטים בבג"ץ האחרון, בג"ץ גלאון, בעניין המהות של החקיקה הזאת.

גבי לסקי: וכך אומרת כבוד השופטת נאור, כתוארה דאז, זכרה לברכה – היא אחת מאלה שדווקא דחתה את העתירות, אבל בכל זאת היא אמרה: "בחלק מפסקי הדין של חבריי, כמו גם בכתיבה האקדמית שבעקבות פסק הדין בעתירות הקודמות, ישנה התייחסות לשאלה האם תכליתו של החוק היא שמירה על הביטחון, או שמא תכליתו הנסתרת היא תכלית 'דמוגרפית'.

גבי לסקי: בפסק הדין הקודם עמדנו בהרחבה על כך שתכליתו של החוק היא ביטחונית, גם אם מי מתומכי החוק בכנסת תמך בו ממניעים דמוגרפיים אין בכך כדי לשנות את תכליתו האובייקטיבית של החוק".

גבי לסקי: כלומר, גם כשהיו חברי כנסת שתמכו בחקיקה ממניעים דמוגרפיים, בעצם בית המשפט קבע – וזאת הייתה גם העמדה הרשמית של המדינה – שמדובר בחוק ביטחוני.

גבי לסקי: וכל הפגיעה בזכויות האדם, בזכויות חוקתיות, בזכות לחיי משפחה, אושרו מאחר שהעמידו אותם אל מול הערך של שמירה על הביטחון.

גבי לסקי: אבל לא עוד.

גבי לסקי: אי-אפשר יותר לומר שמדובר בחקיקה ביטחונית.

גבי לסקי: אני גם רוצה להפנות לדבריה של כבוד השופטת בייניש, כתוארה דאז, לגבי העניין הזה.

גבי לסקי: כבוד השופטת בייניש אמרה, כתבה בפסק דינה: שופטי ההרכב כולם, אף אלה שסברו שהחוק אינו פוגע בזכויות חוקתיות, בחנו את עמידתו בתנאי פסקת ההגבלה.

גבי לסקי: גם בעניין זה עמדות השופטים נחלקו.

גבי לסקי: לפי עמדת הנשיא ברק, אליה הצטרפתי אני וגם השופטת פרקצ'יה, השופט ג'ובראן והשופטת חיות, החוק אינו עומד בתנאי פסקת ההגבלה, ובפרט במבחן המידתיות.

גבי לסקי: סברנו כי אין לקבוע מניעה גורפת של כניסה וקבלת מעמד בישראל, ויש לבחון בחינה קונקרטית של הסיכון הנשקף ממבקשי איחוד המשפחות.

גבי לסקי: לעומת עמדה זו, המשנה לנשיא בדימוס חשין, השופט ריבלין, השופט גרוניס, השופטת נאור והשופט עדיאל סברו שהחוק עומד בתנאי פסקת ההגבלה, וזאת נוכח תכליתו הראויה והאינטרס הציבורי הממשי בשמירה על ביטחון אזרחי ותושבי המדינה".

גבי לסקי: כלומר, כל ההרכב כולו, ההרכב המובחר, בין אם אלה שקיבלו את העתירה ובין אם אלה שדחו את העתירה, כולם היו תמימי דעים שמדובר בחקיקה עם תכלית ביטחונית.

גבי לסקי: כך אפילו השופט לוי – כותבת השופטת בייניש – שלמרות שהצטרף לעמדה שלפיה החוק פוגע בזכות לחיי משפחה ובזכות לשוויון פגיעה שאיננה מידתית, קבע כי יש לדחות את העתירה ולהותיר את ההסדר הקיים על כנו על מנת לאפשר למשיבים להעמיד בתוך תשעה חודשים הסדר משופר, שיצמצם את הפגיעה בזכויות האמורות.

גבי לסקי: כלומר, השופט שהיווה בעצם – השופט שבעצם אפשר לחוק להמשיך להתקיים עשה זאת בידיעה שמדובר בחקיקה ביטחונית.

גבי לסקי: אבל גם הוא חשב שהחוק פוגע בזכויות אדם, ולכן דרש מהמדינה לעשות תיקונים כדי לאפשר להפוך את החוק למידתי יותר בעיניו.

גבי לסקי: ואומרת השופטת בייניש: "הכנסת אכן תיקנה את החוק, אם כי שאלת היותו של ההסדר שתוקן 'הסדר משופר', היא העומדת להכרעתנו כעת.

גבי לסקי: הדיון הנוכחי בחוקתיות החוק נובע מן העובדה שהוא נחקק על דרך של הוראת שעה והתיקונים שהוכנסו בו מאפשרים להעמיד שנית את שאלת התאמתו לחוקי-היסוד.

גבי לסקי: הדיון הנוכחי הוא גם תוצאה של עמדתו של השופט לוי בפסק הדין הראשון, שהיווה את לשון המאזניים, ונתן למחוקק שהות לתקן את ההסדר הקודם.

גבי לסקי: ואכן, את עיקר הדברים אמרנו, חבריי ואני, בפסק הדין הראשון, שהיה מורכב והעיד מאליו על קושיה של הסוגיה שהונחה לפתחנו.

גבי לסקי: כשלעצמי, הבאתי את עמדתי באשר לחוקיות החוק בהליך הקודם.

גבי לסקי: אומר בקצרה כי לא שוכנעתי שהשינויים שהוכנסו בחוק מיתנו את הפגיעה בזכות לחיי משפחה ובזכות לשוויון עליה עמדנו בהרחבה בפסק הדין".

גבי לסקי: ומה היה התיקון הזה?

גבי לסקי: שבעצם הכניסו את הוועדה ההומניטרית.

גבי לסקי: השופטת בייניש אומרת ומזכירה לנו באופן מפורש ש"כל שופטי ההרכב עמדו על סיטואציה ייחודית זו בפסק הדין הראשון.

גבי לסקי: השופטים כולם – הן אלה שסברו שהחוק פוגע פגיעה שאינה חוקתית בזכויות יסוד הן אלה שסברו שאין פגיעה כאמור או למצער שהפגיעה הינה מידתית – הכירו בקשיים הנובעים מהמצב הביטחוני הקשה המתמשך מזה מספר עשורים".

גבי לסקי: אבל מזכירה לנו השופטת בייניש כי כפי שציינו אז, וגם בזמן כתיבת פסק הדין גלאון, כי "זכויות האדם מתקיימות בימי מלחמה כבימי שלום", וכך עלינו לזכור.

גבי לסקי: אני חייבת לומר שאם התיקון שהוכנס אז עדיין לא עמד בפסקת ההגבלה של המידתיות, הרי בוודאי התיקונים של החוק החדש של הוראת השעה לא עומדים במידתיות פי מאה.

גבי לסקי: לא רק בגלל שבמשך שנים התייחסו לחוק הזה כחוק ביטחוני, אלא שעכשיו גם מלבד הדברים שנאמרו בוועדת החוץ והביטחון, והראיונות של חבר הכנסת רוטמן – מי שבע

גבי לסקי: צם הוא המוח מאחורי חוק הגירה שעדיין לא צלח לו, אבל החוק הזה הוא הצעד הראשון לקיומו – בעצם הכניסו סעיף מטרה להצעת החוק לראשונה, כשהצעת החוק מבקשת להתייחס לאופייה היהודי של מדינת ישראל.

שמחה רוטמן: שמעתי שאת מדברת עליי, עזבתי הכול - - -

גבי לסקי: זהו, גמרתי, תודה.

גבי לסקי: בעצם ברגע שמכניסים את השאלה של יהדות המדינה אנחנו עוזבים את השאלה הביטחונית, ונכנסים לזירה הדמוגרפית.

גבי לסקי: אני חייבת לומר שכמי שישבה בוועדת החוץ והביטחון – אפילו השב"כ הביאו לנו נתונים ביטחוניים בלבד כדי להצדיק את החוק הזה.

גבי לסקי: אף אחד לא דיבר על הנתונים הדמוגרפיים.

גבי לסקי: אבל זו לא רק הכוונה הנסתרת של החקיקה, אלא זאת הכוונה שחור על גבי לבן – שמדובר במדינה שמבקשת להפלות על רקע אתני.

גבי לסקי: זאת מדינה שמבקשת לפגוע בזכויות של אזרחים ישראלים שהתאהבו במי שלא חי פה.

גבי לסקי: ועל זה, כבוד היושב-ראש, אנחנו מצביעים היום.

גבי לסקי: ואני מקווה שהכנסת תדחה את התועבה הזאת.

גבי לסקי: יתרה מזאת, לפני כמה ימים העולם כולו ציין את יום האישה הבין-לאומי.

גבי לסקי: החוק הזה פוגע בנשים בצורה בלתי נסבלת על רקע גזעני.

גבי לסקי: אם עסקינן בחקיקה ביטחונית, הרי יש לבחון אם נשים שנכנסו בהיתרים לתוך ישראל מכוח הצעת החוק או מכוח החוק בעצם מהוות סיכון ביטחוני.

גבי לסקי: לפי הנתונים שקיבלנו מהשב"כ – לא מסיעת מרצ – מהשב"כ, נשים אינן מעורבות בפיגועים ברגע שהן נמצאות פה.

גבי לסקי: לא יכול להיות שחקיקה שתכליתה אמורה להיות תכלית ביטחונית פתאום לא נותנת לנשים להיכנס על סמך נתונים שמראים שהן אינן מהוות סיכון ביטחוני.

גבי לסקי: יתרה מזאת, אותן נשים שנמצאות פה אינן יכולות לשדרג את המעמד שלהן אלא רק עד גיל 50, וגם אחרי שהיו מעל לעשר שנים פה, למרות שהיתר הכניסה שלהם מתאפשר בגיל 25.

גבי לסקי: כלומר, חיים שלמים – מבלי שהן היוו כל סכנה כזו או אחרת – הן אינן יכולות לקבל ביטוח לאומי, הן אינן יכולות לעבוד, הן אינן יכולות להסיע את ילדיהן, הן אינן יכולות לחיות חיים שלמים ומלאים.

גבי לסקי: החוק הזה ממשיך ומפלה בין קטינים.

גבי לסקי: על פי החוק, קטין עד גיל 14 שנכנס עם הורה יכול לקבל – תושב אזור עד גיל 14 שנים יכול לקבל רישיון לישיבה בישראל לשם מניעת הפרדתו מהורה או משמורן השוהה כדין בישראל.

גבי לסקי: אבל אם הילד הזה הוא בן 14 ויום אחד הוא כבר לא מקבל את אותו רישיון, והוא כבר צריך להסתדר רק עם היתרי מת"ק של המפקד הצבאי, גם כשאין לו שום עבר, גם כשלהורים אין שום עבר.

גבי לסקי: זו התעללות בקטינים, זו פגיעה באמנה לזכויות הילד, כי ילד הולך אחרי הוריו, והוא אמור לקבל מעמד כפי שמקבלים הוריו.

גבי לסקי: הדבר הזה פוגע בזכות לחיים בכבוד, בזכות להתפתח, בזכות לחינוך ראוי.

גבי לסקי: ואת כל זה מדינת ישראל, מדינת היהודים, עושה בתוך הגבולות שלה עצמה.

גבי לסקי: עכשיו, כבוד היושב-ראש, יש פה דברים שזועקים לשמיים בחקיקה המתועבת הזאת.

גבי לסקי: הם חושבים שהם הכניסו את הוועדה ההומניטרית באמת כדי לתת איזה הגנה מיוחדת במקרים חריגים.

גבי לסקי: אבל לפי הצעת החוק, מיהם אלה שיושבים בוועדה ההומניטרית?

גבי לסקי: נציגים שמינה שר הביטחון, נציגים שמינה ראש שירות הביטחון הכללי.

גבי לסקי: הוועדה רשאית להתייעץ עם גורמי הרווחה.

גבי לסקי: באמת תודה רבה.

גבי לסקי: ועדה הומניטרית באה לבחון מקרים הומניטריים, ומי שיכול להגיד לנו אם יש עניינים שבאמת פוגעים בהתפתחות הילד, בנושאים רפואיים חמורים, בהתפתחות פסיכולוגית, זה גורמי הרווחה, אבל הם לא חלק מהוועדה.

גבי לסקי: בעיקר גורמים ביטחוניים הם אלה שנמצאים פה בוועדה.

גבי לסקי: יתרה מזאת, כבוד היושב-ראש, לי נדמה שיש פה גם בעיה תחיקתית בתחום של המשפט הבין-לאומי.

גבי לסקי: החוק הזה, הצעת החוק, מדבר על כך שמפקד האזור רשאי לתת היתרים לשהייה בישראל לכל מיני מטרות.

גבי לסקי: על פי המשפט הבין-לאומי, המפקד הצבאי, שהוא אחראי על השטח הכבוש, אינו כפוף לכנסת ישראל, אינו כפוף לדין בישראל.

גבי לסקי: הוא ריבון בתחומו, ויש להגדיר את זה שוב ושוב ושוב: השטחים הכבושים אינם מדינת ישראל.

גבי לסקי: יש חוק במדינת ישראל, יש את הכנסת, הפרלמנט, ואנחנו לא יכולים להגיד למפקד הצבאי בשטחים איך לפעול ומה לעשות.

גבי לסקי: אנחנו לא יכולים להעניק לו סמכויות.

גבי לסקי: וההצעה, החוק הזה מנסה גם לטשטש את הקו הירוק מאחר שהוא נותן סמכויות שהוא לא יכול לתת למפקד הצבאי.

גבי לסקי: לא רק שמדובר בחוק מפלה וגזעני, זה חוק שמנציח את הכיבוש.

גבי לסקי: יתרה מזאת, אני רוצה להפנות אתכם לסעיף 11, שאומר שלא יינתן היתר גם אם מישהו כבר עמד בכל התנאים, אם תושב האזור או מבקש אחר או בן משפחתו עלולים להוות סיכון ביטחוני למדינת ישראל.

גבי לסקי: שנים עבדתי כעורכת דין לזכויות אדם.

גבי לסקי: אתם יודעים, מי יכול להוות סיכון למדינת ישראל על פי גורמי הביטחון?

גבי לסקי: מישהו שהצבא הרג את הילד שלו בגב, כשהוא רצה להתקרב לגדר, בן 13, ופתאום אותו אבא שעבד בישראל, לוקחים לו את הרישיון להיכנס לעבוד בישראל, בגלל שהוא עכשיו סיכון ביטחוני, כי הצבא הרג לו את הילד.

גבי לסקי: כלומר, לא רק שאנחנו מתייחסים על פי החוק הזה לכל לפלסטיני שרוצה להיכנס לפה כפוטנציאל טרור, על אף שהנתונים מראים אחרת; על אף שרוב האנשים בצד השני הם אנשים נורמטיביים, שרוצים לקום לעבודה, לדאוג לילדים שלהם.

גבי לסקי: הם רוצים את הטוב לילדים שלהם; הם רוצים חיים בכבוד ובשקט ובעצמאות.

גבי לסקי: מדינת ישראל לא מאפשרת להם להתאחד עם היקרים שלהם וגם מונעת מילדים בני 14 ויום – תחשבו מה זה ילד בן 14 ויום – לקבל מעמד במדינת ישראל.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייבת לומר שאני משתאה מהלוליינות של החקיקה ושל אלה שהמציאו אותה.

גבי לסקי: כן, חבר הכנסת רוטמן, לא יכול להיות שביד אחת אתם לא נותנים לפלסטינים להיכנס לישראל בגלל העניין הביטחוני, אבל גם בגלל העניין הדמוגרפי.

גבי לסקי: אבל מצד שני, אלה בדיוק אותם אנשים, שהולכים בניגוד לחוק, ומקימים מאחזים בלתי חוקיים ליד אותם אנשים שאתם לא נותנים להם להיכנס לפה.

גבי לסקי: תחליטו: או שאתם רוצים לחיות לידם, או שאתם לא רוצים לחיות לידם.

גבי לסקי: בפלנטה של היגיון, לא יכול להתקיים אותו ההיגיון.

גבי לסקי: אתם אלה שרוצים לספח את השטחים, אז מה תעשו עם אותם אנשים שאתם לא רוצים להכניס אותם לפה?

גבי לסקי: אז תחליטו.

גבי לסקי: אתם לא אומרים אמת.

גבי לסקי: אתם כל הזמן משקרים.

גבי לסקי: והאמת היא שבית המשפט, במשך השנים, אפשר את האפליה ואת הגזענות הזו על רקע ביטחוני.

גבי לסקי: אבל חבריי חברי הכנסת, זהו, אין יותר אִצְטְלָה ביטחונית.

גבי לסקי: זה חוק דמוגרפי; זה חוק שמנסה לעצב את המדיניות של מדינת ישראל בשקר, בהסתרה, באפליה ובגזענות.

גבי לסקי: אני חייבת לומר, כבוד היושב-ראש, כחברת קואליציה, שאני מצטערת שהקואליציה החליטה ללכת על חקיקה כל כך מתועבת, יחד עם הקיצוניים שבקיצוניים, שנמצאים באופוזיציה בכנסת.

גבי לסקי: החוק הזה לא היה צריך בכלל לחזור לשולחן הדיונים - -

שמחה רוטמן: מי זה הקיצוניים - - -

גבי לסקי: בין היתר.

גבי לסקי: בסדר, אתה יודע שאתה בין הקיצוניים, אני לא צריכה לספר לך.

שמחה רוטמן: אני איש מתון.

גבי לסקי: אתה איש מתון בין הקיצוניים, אוקיי?

יבגני סובה: זו גם מחמאה, לא?

יבגני סובה: קיבלת מחמאה.

יבגני סובה: אתה פה מתחילת הדיבורים, אז לפחות קיבלת משהו.

שמחה רוטמן: אני לא יודע מה עדיף.

גבי לסקי: אבל האמת העצובה, שזה בדיוק אותם אנשים שמחוקקים את החוק הזה, שהביאו אותו היום לאוויר העולם, הם אלה שאומרים שאסור להכניס פליטים, שהם לא יהודים למדינת ישראל, על אף מצב המלחמה; על אף המשבר ההומניטרי; על אף שמדינת ישראל קמה על תשתית של מלחמה ורדיפה.

גבי לסקי: אנחנו עם של פליטים.

גבי לסקי: הסבא שלי, ישראל שיף, נולד בכפר ליד לביב.

גבי לסקי: יש משפחה רבה שלי, שנפטרה באזור הקרבות, לפני הרבה שנים, במלחמה אחרת.

גבי לסקי: הסבא שלי נסע למקסיקו.

גבי לסקי: מה בין מקסיקו ליהודי אוקראינה?

גבי לסקי: ליהודי גליציה?

גבי לסקי: שום דבר.

גבי לסקי: אבל הוא נכנס למקסיקו והקים שם חיי משפחה.

גבי לסקי: כך גם יהודים רבים אחרים, בגלל שבנקודות משבר עלינו, כבני אדם, להסתכל על בני אדם ככאלה.

גבי לסקי: ההתנהגות הזאת של אלה שפוסלים את מי שאינו יהודי, הם בעצמם לא יכולים להיות יהודים.

גבי לסקי: זה מה שאנחנו למדנו.

גבי לסקי: זה מי שאנחנו.

גבי לסקי: הניסיון הזה להפוך את המדינה הזאת למדינה טהורה, רק של יהודים, היא פגיעה גם בזכות המוסרית שלנו וגם בזכות הביטחונית שלנו.

גבי לסקי: אני מצטערת, כבוד היושב-ראש, מצטערת שאנחנו לא מצליחים לעצור את החוק הזה, על אף התועבה שבו, על אף הפגיעה בנו, אזרחי מדינת ישראל.

גבי לסקי: אני רוצה לומר גם דברים אחרים: בו-בזמן שאנחנו מונעים מאותן משפחות להתאחד, באותו הזמן יש ישראלים, יהודים, שמגיעים לשטחים וגוזלים אדמות של אותם פלסטינים – שאתם אחר כך לא נותנים להם להיכנס לפה ולהתאחד עם המשפחות שלהם – מקימים מאחזים בלתי-חוקיים בניגוד לחוק.

גבי לסקי: הם מבקשים עכשיו שיחברו אותם לחשמל ולמים, כי אי-אפשר להשאיר ילדים בלי חשמל ובלי מים.

גבי לסקי: אבל אתם רוצים להשאיר ילדים בלי ההורים שלהם, בלי מעמד, בלי חינוך ראוי, בלי זכויות.

גבי לסקי: אי-אפשר להסתכל על זכויות האדם רק כשזה נוגע אליך.

גבי לסקי: זכויות האדם הן אוניברסליות, ואי-אפשר היום לבוא לכנסת ולומר, באצטלה של זכויות אדם, שהגנב, שגוזל האדמות, מגיע לו חיבור לחשמל.

גבי לסקי: הוא צריך להחזיר את הקרקע לבעלים המקוריים שלה, ואלה לא המתנחלים וזו לא מדינת ישראל.

גבי לסקי: הכול זה חלק מאותה תוכנית משיחית וגזענית ומפלה להפוך את המרחב הזה לנקי.

גבי לסקי: נקי ממי שאיננו יהודי.

גבי לסקי: זה בדיוק אותם אנשים שמתייחסים לחברי כנסת מכובדים, אזרחי מדינת ישראל, כאל לא לגיטימיים, כאל מחבלים, ללא שום בסיס, לא עובדתי ולא ביטחוני.

גבי לסקי: זה רק בגלל שהמשקפיים שהם עוטים עליהם הם משקפיים של גזענות; הם משקפיים של אפליה – כמו שאמרה השופטת בייניש, כפי שכבר הקראתי קודם.

גבי לסקי: אנחנו לא מתעלמים מהצורך הביטחוני; אנחנו חושבים שאפשר ורצוי לעשות בדיקה ביטחונית פרטנית למי שרוצה להיכנס לפה, בדיוק כמו שעושים בשדה התעופה, בדיוק כמו שעושים במקומות אחרים, אבל להפליל אוכלוסייה שלמה זו ההגדרה של אפליה.

גבי לסקי: כאשר אנחנו אומרים לנשים: אתן לא יכולות להיכנס ולקבל מעמד ולחיות חיים ראויים ובכבוד בגלל המקום שבו נולדתן – על אף שאין שום בסיס עובדתי, ביטחוני או אחר, שמראה שהן מהוות סכנה ביטחונית באופן כזה או אחר – זו אפליה וזו גזענות.

גבי לסקי: זה רגע עצוב ומביך למדינת ישראל ולכנסת ישראל, שחקיקה מהסוג הזה בכלל מגיעה לפתחנו, ושאנחנו לא מצליחים לעצור את זה; שאנשים – שהם אנשים נבונים, אנשים מוסריים –הולכים אחרי הגל הזה של - -

יבגני סובה: נא לסיים, בבקשה.

גבי לסקי: - - האפליה ושל הגזענות.

גבי לסקי: כבוד היושב-ראש, אני מבקשת מכנסת ישראל: בואו נעשה את הדבר המוסרי והנכון.

גבי לסקי: בואו נצביע נגד החוק המפלה והגזעני הזה לטובת מדינת ישראל.

גבי לסקי: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת גבי לסקי.

יבגני סובה: אגב, גבי, זו הפעם השנייה שמשתמשים בביטוי שטח כבוש, כשבחוק יש הגדרה של יהודה והשומרון וחבל עזה.

יבגני סובה: עד כמה שידוע לנו, חבל עזה הוא לא שטח כבוש.

יבגני סובה: אמרתי את זה גם לחבר הכנסת מוסי רז, וגם לך אני אומר.

יבגני סובה: אז מבחינת ההגדרות לפחות, בואו נדייק בהגדרות של החוק, שמונחות בפנינו.

גבי לסקי: אתה יודע מה?

גבי לסקי: אם אנחנו מדברים על הגדרות בחקיקה, אני אביא למליאה כל מיני הגדרות בחקיקה, שאין להן כלום עם המציאות.

יבגני סובה: בכיף, בשמחה רבה, זה תפקידנו לעשות דברים כאלה.

יבגני סובה: בגלל זה אני אומר, שאם יש אי-דיוקים, צריך להעלות את זה, אבל כשכתוב האזור, וכל אחד מאלה: יהודה והשומרון וחבל עזה, אז כידוע, חבל עזה הוא לא שטח כבוש, בטח לא על ידי מדינת ישראל.

גבי לסקי: יש את השטחים הכבושים, ויש את חבל עזה.

גבי לסקי: עדיין יש שליטה מלאה של ישראל על הכניסה ועל היציאה.

שמחה רוטמן: - - - כבש אותו - - -

יבגני סובה: זה אתה אמרת.

יבגני סובה: תודה רבה לחברת הכנסת גבי לסקי.

יבגני סובה: טוב, לפחות דיון, משהו.

יבגני סובה: יש לי עוד 50 דקות פה, אז זה בסדר, אני נהנה מהחברה שלכם.

יבגני סובה: חבר הכנסת מאזן גנאים, בבקשה, אדוני.

יבגני סובה: לרשותך עשר דקות.

יבגני סובה: בבקשה.

מאזן גנאים: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, למה אנחנו מצביעים נגד החוק הזה?

מאזן גנאים: כי החוק הזה הוא חוק גזעני, לא חוקי, והיום זה יום שחור לדמוקרטיה הישראלית.

מאזן גנאים: יושב פה חבר הכנסת שמחה רוטמן, אחד היוזמים של החוק הזה.

מאזן גנאים: אתה יודע, חבר הכנסת שמחה, מה המרחק בין ירושלים לרמאללה? שתי דקות.

מאזן גנאים: זה שמנחיתים פה אלפי פועלים –מסין ומתאילנד וגם מסודן – אלה לא מהווים בעיה לביטחונה של מדינת ישראל.

מאזן גנאים: מי שמהווה בעיה לביטחון של מדינת ישראל, בסוגריים, אלה האנשים שבאו לעבוד ולחיות בכבוד.

מאזן גנאים: המדינה היחידה, שאוסרת על כל אדם פלסטיני להתחתן איפה שהוא רוצה, זו מדינת ישראל.

שמחה רוטמן: זה לא נכון.

מאזן גנאים: אני רוצה להגיד לך – אתמול ישבתי עם חלק מחברי עם האנשים האלה עם דמעות בעיניים – זה שנשוי עם ערבייה ישראלית וזו שנשואה עם בחור מהגדה או מעזה ויש להם ילדים, והם לא יכולים לעבוד, לא להוציא רישיון נהיגה, ולא לפתוח חשבון בנק.

מאזן גנאים: הרי ישראל היום – במלחמה בין רוסיה לאוקראינה, אני מאוד אשמח להביא את כל האנשים לפה.

מאזן גנאים: אז מותר לנו להביא רוסים, תאילנדים, להביא סינים, ולמנוע מאלפי אנשים להתאחד עם המשפחות שלהם?

מאזן גנאים: הרי כששאלתי אותך על המרחק בין ירושלים לרמאללה, אני חושב שרק איש אמיץ יכול לעבור לצד השני, ולהכיר בזהות של בני עמנו הפלסטינים.

מאזן גנאים: לעשות שלום ושוויון, וזו הגדולה.

מאזן גנאים: איש אמיץ ככה עושה.

שמחה רוטמן: אני רק אגיד שאני בעד לתת תושבות לכל הפלסטינים, בשנייה שאנחנו נחיל ריבונות בכל יהודה ושומרון – אני בעד.

שמחה רוטמן: אם תצטרפו אלי לזה – ואללה, אפשר.

מאזן גנאים: טוב.

מנסור עבאס: אז אתה מקבל - - -

שמחה רוטמן: אבל רק אחרי שמחילים ריבונות.

מנסור עבאס: אה, אוקיי.

מאזן גנאים: טוב, אדוני היושב-ראש, שלשום ציינו את יום האישה.

מאזן גנאים: האישה הערבייה הגיעה לאן שהגיעה בזכות עצמה, כי היא עולם ומלואו.

מאזן גנאים: היא האם, היא האישה, היא האחות.

יבגני סובה: גם הסבתא.

מאזן גנאים: גם הסבתא, ללא ספק.

מאזן גנאים: נכון.

מאזן גנאים: שמחתי מאוד שעברו את מבחני הרפואה בהצלחה מאות מבני החברה הערבית – וחלק גדול מהן היו בנות.

מאזן גנאים: אצלי, בעיר שאני מאוד מעריך, עברו בהצלחה 24 – וחלק גדול מהם בנות.

מאזן גנאים: זאת אומרת, האישה הערבייה לא צריכה לחכות על מנת לקבל איזושהי מתנה.

מאזן גנאים: להפך, אמרתי שהיא הגיעה לאן שהגיעה בזכות עצמה.

מאזן גנאים: לכן, מה דרוש מהמדינה?

מאזן גנאים: לפתוח את שערי משרדי הממשלה והחברות הממשלתיות, על מנת שאותן נשים ערביות ייכנסו לשוק העבודה ויחיו בכבוד.

מאזן גנאים: זה מאוד חשוב כי היום רק 30% מקרב הנשים יוצאות לשוק העבודה ו-70% יושבות בבית.

מאזן גנאים: אחריותה של ממשלת ישראל לדאוג לכולם על מנת שתהיה להם תעסוקה, שיחיו ויתפרנסו בכבוד.

מאזן גנאים: אדוני היושב-ראש, כשהייתי ראש רשות, הזהרתי.

מאזן גנאים: ישבנו עם השר לביטחון הפנים, עם מפכ"ל המשטרה, עם הצוות של צמרת משטרת ישראל ואמרנו והזהרנו: בואו תאספו את הנשק הבלתי-חוקי מהיישובים הערביים.

מאזן גנאים: אני, באופן אישי, אמרתי: ידנו מושטת, בואו תיכנסו.

מאזן גנאים: שלשום שמענו על נזאם עבאס ז"ל, ששילמה את המחיר, וכמוה הרבה אנשים.

מאזן גנאים: השאלה היא מדוע?

מאזן גנאים: משטרת ישראל הוכיחה לעצמה ולנו, שאם היא רוצה, היא יכולה.

מאזן גנאים: ראינו מה עשתה באשקלון, בנתניה ובבאר שבע.

מאזן גנאים: מתגאים ואומרים: בידי הצעירים הערביים בתוך מדינת ישראל מעל חצי מיליון כלי נשק בלתי חוקיים.

מאזן גנאים: השאלה איך הנשק הזה הגיע לאותם צעירים ערביים?

מאזן גנאים: השאלה השנייה: אם אתם יודעים את המספר, אז בוודאי אתם יודעים איפה הנשק הזה נמצא.

מאזן גנאים: אז עד מתי?

מאזן גנאים: נכון, בחודשיים האחרונים שמענו שתפסו פה, גררו רכב שם, תפסו חוליית אנשים שמתעסקים בפרוטקשן, אבל זה לא מספיק.

מאזן גנאים: אם אתם מדברים על חצי מיליון כלי נשק בלתי חוקיים אז זה אסון.

מאזן גנאים: זה אסון.

מאזן גנאים: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעבור לומר כמה מילים בערבית.

מאזן גנאים: (אומר דברים בשפה הערבית.

מאזן גנאים: להלן תרגומם: בני עמנו, אתמול ישבנו עם חלק ניכר מאחינו אשר סבלו – ועדיין סובלים – מהעניין של חוק האזרחות.

מאזן גנאים: אני אמרתי מעל בימת הכנסת שזהו יום שחור, דגל שחור שמתנוסס מעל כנסת ישראל ומעל הדמוקרטיה הישראלית, כי אי-אפשר שהמדינה היחידה שיכולה להחליט למנוע מאדם להקים משפחה עם האישה שהוא רוצה, זו המדינה הזו.

מאזן גנאים: דבר הנוסף – לפני יומיים היה יום האישה הבין-לאומי, ואנו מכבדים את כל נשות העולם בכלל ואת נשותינו בחברה הערבית בפרט, כי האישה היא כל החברה: האישה היא האימא, האחות, היא הסבתא והיא הכול מכול.

מאזן גנאים: היא הגיעה לאן שהיא הגיעה כי היא יכולה, והיא הגיעה לרמות הגבוהות ביותר, השבח לאל.

מאזן גנאים: לפני שבוע סיימו את לימודיהם מאות מבני עמינו, חלקם הגדול הם בנותינו שבחרו בעיסוק הקדוש ביותר, הלוא הוא רפואה.

מאזן גנאים: דיברנו גם על בתנו ואחותנו רזאן עבאס, יהי זכרה ברוך, מהיישוב השכן כפר כנא.

מאזן גנאים: כמובן שהדבר כואב, ואנו מטילים את מלוא האחריות על משטרת ישראל לגבי כל מה שקורה, כי אם הם מודים שיש יותר מ-500,000 כלי נשק בלתי חוקיים, הרי שהם בטוח יודעים היכן נמצאים כלי הנשק האלה.

מאזן גנאים: מובן שיש עלינו אחריות, ואנו חברי הכנסת – יש עלינו אחריות גדולה מאוד איך נחנך את בנינו חינוך נכון – המחנכים, אנשי הדת.

מאזן גנאים: אז בואו נתחיל מהמעגל הקרוב ונצא למעגל הרחב יותר, כי בסופו של דבר, בנינו הם עמוד התווך של העתיד.

מאזן גנאים: ) לבסוף, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שכולנו נתאחד ונדחה את החוק הלא-חוקי, החוק הגזעני, שמונע מאלפי משפחות להתאחד ולחיות בשלווה ובשלום.

מאזן גנאים: חוק גזעני, שאני מקווה שבסופו של דבר זה לא יעבור.

מאזן גנאים: אז בשמי ובשם חבריי ברע"מ, אני מבקש מכולם – אופוזיציה, קואליציה – לדחות את החוק הגזעני הזה.

מאזן גנאים: תודה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מאזן גנאים.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת מנסור עבאס.

יבגני סובה: בבקשה.

יבגני סובה: נדמה לי שאתה בא להחליף אותי בכיסא היושב-ראש, נכון?

יבגני סובה: כך הבנתי.

מנסור עבאס: כן?

מנסור עבאס: לא ידעתי.

יבגני סובה: או שמחכה לך הפתעה אבל אנחנו נבדוק את זה.

יבגני סובה: אה, צביקה האוזר.

יבגני סובה: בבקשה, אדוני, לרשותך 20 דקות.

מנסור עבאס: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו עומדים כאן ודנים בחוק שבג"ץ, בית המשפט העליון, קבע שהוא לא חוקתי.

מנסור עבאס: לכן, הוא לא מאפשר לכנסת לחוקק אותו כחוק קבוע, אלא רק כהוראת שעה משנה לשנה.

מנסור עבאס: אין ספק, שהנסיבות שהביאו את כנסת ישראל לפני 17 שנים לחוקק הוראת שעה דרקונית כזאת, לא צודקת – הנסיבות השתנו.

מנסור עבאס: אפילו אם אנחנו רוצים להתמקד בטיעון הביטחוני – המצב הביטחוני השתנה.

מנסור עבאס: הוראת השעה אז אושרה בצל האינתיפאדה השנייה, והיום אנחנו נמצאים במציאות חדשה לגמרי.

מנסור עבאס: הטענה שלנו – או השאלה שאנחנו מעלים כאשר רוצים לדון בצורה עניינית בחוק הזה – היא האם איחוד המשפחות הפלסטיניות הוא שמסכן את ביטחון האזרחים ואת ביטחון המדינה, או שאי-איחוד המשפחות הפלסטיניות הערביות הוא שמסכן את ביטחון האזרחים וביטחון המדינה.

מנסור עבאס: מה זאת אומרת?

מנסור עבאס: אנחנו מאפשרים לאנשים להתחתן, ואין ספק שמי שהיום רוצה להתחתן עם אישה פלסטינית מאזור הגדה המערבית או רצועת עזה, הוא יכול להתחתן.

מנסור עבאס: זאת עובדה, חבר הכנסת שמחה - -

שמחה רוטמן: לא, אני מאוד שמח שאתה - - -

מנסור עבאס: מי שרוצה להתחתן – מתחתן.

שמחה רוטמן: מצוין.

מנסור עבאס: אבל מה שקורה, שהחוק הזה מייצר מצב אבסורדי, שמביא את המשפחות האלה למצב שיש בו עיוות, שיש בו השפלה, שאין בו תקווה, שיש בו ייאוש.

מנסור עבאס: אז במקום ליצור את התנאים לאותו הורה – בדרך כלל זו אישה ובחלק מהמקרים זה גבר – במקום ליצור להם את התנאים כדי להקים משפחה באווירה מחבקת, באווירה משלבת בתוך החברה הישראלית בכלל, והחברה הערבית בפרט, אנחנו מכניסים אותם למערבולת.

מנסור עבאס: אנחנו מראים להם שהמשפחה הזאת היא משפחה שלא מגיעות לה מלוא הזכויות הטבעיות, האנושיות.

מנסור עבאס: אז מה אנחנו מצפים מהאישה הזאת או מהאיש הזה, מההורה?

מנסור עבאס: איך אנחנו מצפים שהוא יגדל את הילדים שלו?

מנסור עבאס: על פי אילו ערכים?

מנסור עבאס: המצב שאתה מייצר, חבר הכנסת שמחה רוטמן, ושמדינת ישראל, כנסת ישראל יצרה, בעצם שמה את המשפחה הזאת בתנאים שלא מאפשרים לה לגדל את הילדים שלה ולחנך אותם בצורה נורמטיבית; בצורה שהיא תשאף להשתלב, להתקדם, להתפתח, לאמץ ערכים סובלניים ולרצות להיות בשותפות, בדו-קיום, גם בתוך החברה הערבית עצמה וגם בתוך החברה הישראלית באופן כללי.

מנסור עבאס: לכן - -

שמחה רוטמן: מנסור, אני יכול להגיד לך משהו?

מנסור עבאס: תן לי להשלים את המשפט ואז אתן לך.

מנסור עבאס: - - הטענה שלי, שמחה, שהחוק שמונע איחוד משפחות הוא החוק שמסכן את ביטחון המדינה והאזרחים.

שמחה רוטמן: מנסור, אני יכול להגיד לך משהו?

מנסור עבאס: כן.

שמחה רוטמן: אני חייב לומר שאני חושב שאתה צריך עכשיו לבוא ולהגיד את האמת:

שמחה רוטמן: אתה חושב שהחוק הזה הוא חוק טוב, נכון ומוצדק.

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: כי אם היית חושב שהוא חוק גרוע, כמו שאמרו החברים שלך, וכמו שצעקו בוועדה וכמו שעשו את כל ההצגות בתקשורת, אתה היית מפיל את הממשלה הזאת.

שמחה רוטמן: אתה היית אומר שאין יותר קואליציה.

שמחה רוטמן: אתה נותן לו לעלות, ואתה - - -

מנסור עבאס: בסדר.

מנסור עבאס: תודה רבה לך.

שמחה רוטמן: - - - אז תגיד שזה חוק טוב ואל תטעה - - -

מנסור עבאס: תודה רבה ששאלת את השאלה הזאת, אני אענה לך.

מנסור עבאס: אנחנו בכל מקרה נצביע נגד החוק הזה, אפילו אם החוק הזה יהפוך להצבעת אי-אמון.

מנסור עבאס: זה לא אומר שהממשלה תיפול, אנחנו לא יודעים מה יקרה, כי אתם כנראה לא תתמכו בהצבעת האי-אמון.

מנסור עבאס: אבל יש מערכת שיקולים שלמה, שמחה, שאנחנו שמים לפתחנו: החברה הערבית, חברה מדממת, סובלת ממצוקות רבות כמו פשיעה ואלימות, שהוזנחה לאורך שנים רבות, בצל ממשלותיו של נתניהו.

מנסור עבאס: נרצחים לנו מדי שנה 120 אזרחים.

מנסור עבאס: מאות פצועים ומשפחות מרוסקות.

מנסור עבאס: הפשיעה גואה – אתה מסכים איתי.

מנסור עבאס: לכן, כאשר רע"מ רוצה להחליט האם כדאי לה להפיל את הממשלה או למשוך זמן ולנסות להשקיע עוד מאמץ ולשנות את המדיניות, להביא החלטות וחוקים ומדיניות חדשה לטובת החברה הערבית, אנחנו נחליט בהתאם לשיקול כללי, מעבר לנקודה אחת: אין ספק שהחוק הזה, ראוי שיפלו עליו ממשלות, אבל אנחנו נמצאים - - -

שמחה רוטמן: אבל אתה מצביע עליו אי-אמון?

שמחה רוטמן: אתה נותן לו לעלות, אתה עושה כאילו אתה הולך להצביע אי-אמון, אבל אם אתה היית אומר שאם הוא עולה אין ממשלה, והיית מתכוון לזה ברצינות, אז הוא לא היה עולה.

שמחה רוטמן: אתה עושה הצגה.

שמחה רוטמן: אתה עושה הצגה.

מנסור עבאס: בסדר.

וליד טאהא: - - -

קריאות: - - -

שמחה רוטמן: אבל כדאי שאנשים בבית יראו שאתם עושים עליהם סיבוב - -

אימאן ח'טיב יאסין: כדאי שאנשים בבית יראו שגם אתה - - -

קריאות: - - -

יבגני סובה: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

קריאות: - - -

יבגני סובה: נא לשמור על השקט.

יבגני סובה: גם כשהאולם ריק, עדין נוצרת פה מהומה.

יבגני סובה: אני מבקש לשמור על השקט, ולאפשר לחבר הכנסת עבאס להמשיך לדבר.

יבגני סובה: בבקשה.

מנסור עבאס: אני התחלתי לדבר בצורה עניינית, שמחה, שמת לב.

שמחה רוטמן: גם אני.

מנסור עבאס: אתה לקחת אותנו עכשיו לפן פוליטי.

מנסור עבאס: בסדר.

שמחה רוטמן: לא, לא, רק עניינית.

שמחה רוטמן: עובדתית.

שמחה רוטמן: אם אתה היית אומר שהחוק עולה אין ממשלה – לא הייתה ממשלה.

שמחה רוטמן: כל השאר - - -

אימאן ח'טיב יאסין: - - - עכשיו החובה עליך.

שמחה רוטמן: לא - - -

מנסור עבאס: אמרתי לך, עמדתנו שאנחנו מצביעים נגד החוק אפילו אם הוא הופך להצבעת אי-אמון.

מנסור עבאס: אז בבקשה, תוכל לגייס את הרוב ולהפיל את הממשלה, בסדר?

שמחה רוטמן: עוד הצגה.

מנסור עבאס: ולכן, התכלית הביטחונית – שלאורך שנים רבות בג"ץ הסתמך על זה, הוא קיבל את הטענה הזו – היא תכלית מופרכת היום.

מנסור עבאס: והטענה שלנו, שמי שמביא את החוק הזה הוא גם פוגע בסבירות גבוהה בביטחון המדינה והאזרחים, כי הוא יוצר תנאים בלתי אנושיים שמביאים אנשים לידי תסכול, ייאוש, איבוד תקווה והשפלה, ודי בדברים האלו כדי ליצור תנאים לתגובות שהן עוברות את גבול החוק והסדר.

מנסור עבאס: כמובן שדאגת להשחיל לתוך מטרות החוק את השיקול הדמוגרפי או שיקולים אחרים מעבר לשיקול הביטחוני - -

שמחה רוטמן: לא להשחיל, בדלת הראשית.

מנסור עבאס: - - אבל ברור שכל מי שקורא את החוק הזה מבין שהסעיף הזה שאילצת את שרת הפנים להכניס הוא לא תואם את התשתית שהחוק הזה מנסה להישען עליה כדי לשמור על סיכוי שחוק כזה יתקבל על ידי בג"ץ אפילו כהוראת שעה לשנה אחת.

מנסור עבאס: למעשה אנחנו, במקום שהמצב הטבעי יהיה שמאפשרים את הזכות הבסיסית לאנשים להתחבר ביחד, להינשא, להקים משפחה ולגור ביחד איפה שהם רוצים, החוק הזה הופך את הקערה על פיה.

מנסור עבאס: היינו מקבלים את הטענה הזו שאם מישהו בהחלט מהווה סכנה לביטחון המדינה, לביטחון האזרחים – שוללים ממנו את הזכות הזו, כיוצא מהכלל.

מנסור עבאס: אבל החוק הזה הפך את הכלל ליוצא מהכלל, ואת היוצא מהכלל לכלל.

מנסור עבאס: אנחנו מונעים מניעה גורפת מאנשים לקיים חיי משפחה ולממש את הזכות הבסיסית הטבעית הזו ונותנים פתח צר כדי שנוכל לעמוד מול המראה ולהגיד: לא, אנחנו אנושיים, יש לנו מצפון, אנחנו נתנו פתרון.

מנסור עבאס: אומנם זו פעם ראשונה שהחוק הזה יש בו סעיף שנותן פתח למשפחות, לאנשים, בשני תנאים שהם תנאים מקשים – מי שעבר את גיל 50 ושהה לפחות עשר שנים – אבל יש בו גם אפליה כלפי הנשים.

מנסור עבאס: אתה נותן שם אפשרות לגברים לקבל את המעמד אחרי 15 שנים, ולנשים – אחרי 25 שנים, למרות שלכאורה הטענה שהסכנה הביטחונית תבוא בדרך כלל – זה מה שקיים – מהגברים.

מנסור עבאס: ולכן, שוב אנחנו רואים סתירות פנימיות גם בשיקול הדעת שלכם כמחוקקים, גם סתירות בתוך החוק עצמו.

מנסור עבאס: יש אפליה על גבי אפליה.

מנסור עבאס: אפליה לחברה הערבית, לעם הפלסטיני, לאנשים בתור אנשים, ויש אפליה גם על רקע המין – הנשים לעומת הגברים.

שמחה רוטמן: ואתה אישרת לחוק הזה לעלות.

שמחה רוטמן: תראה איזה יופי.

שמחה רוטמן: הכול אתה עשית.

שמחה רוטמן: אם אתה היית אומר: לא יהיה, לא יהיה ממשלה, אז זה לא היה.

שמחה רוטמן: אתה מסכים, עכשיו זה הכול הצגות.

מנסור עבאס: אתה חוזר על הטענה הזאת, אתה רוצה להגן, אתה רוצה לתת לעצמך מין מנוחת מצפון כזאת: לא, הינה, אנחנו עושים את זה, אבל אתם יכולים למנוע את זה.

מנסור עבאס: אתה יודע שאנחנו לא יכולים למנוע את זה.

שמחה רוטמן: לא, אני חושב שזה חוק צודק.

שמחה רוטמן: אני אומר שגם אתה חושב שזה חוק צודק, ולכן אתה נותן לו לעלות ולהצביע, ואתה רק סוגר עם הנהלת הקואליציה שתצביע לפרוטוקול כשאתה יודע שזה חסר משמעות.

מנסור עבאס: לא, אני לא חושב שזה חוק צודק.

מנסור עבאס: אני לא חושב שזה חוק צודק.

יבגני סובה: תודה, חבר הכנסת רוטמן.

יבגני סובה: תודה רבה.

מנסור עבאס: אני לא חושב שזה חוק צודק.

אימאן ח'טיב יאסין: לא יאומן.

איתן גינזבורג: אני חושב שההתנגדות של רע"מ לחוק הזה היא התנגדות אותנטית, היא התנגדות אמיתית אידיאולוגית.

איתן גינזבורג: כל מה שאתה אומר עכשיו זו פוליטיקה נמוכה וזולה.

שמחה רוטמן: אם הם היו אומרים "אין ממשלה", בלי זה זה לא היה.

מנסור עבאס: עוד סתירה, גם בהיגיון שלך, שמחה, שעומדת בבסס החוק הזה – אתה מעניש לא רק את הנשים כפליים, אתה מעניש גם את המתבגרים, את הילדים פעמיים: פעם אחת כאשר אתה קושר את הזכות שלהם – מתנה את הזכות שלהם בהסכמת הורים או בפעולת הורים, שאתה שולל את האפוטרופוסיות שלהם על הילדים.

מנסור עבאס: הרי אתה לא מכיר באימא או באבא כאפוטרופוס על הילדים.

מנסור עבאס: ובסופו של דבר הם משלמים – הילדים משלמים – את המחיר, כאשר ההורים מסיבה זו אחרת לא מגישים בקשה לתת לילדים שלהם מעמד של תושב או מעמד של אזרח.

מנסור עבאס: אתה מגביל את זה עד גיל 14, גיל שאין ספק שבו הילד לא יכול לקחת אחריות על עצמו ולהחליט אם אני צריך לעשות עכשיו פרוצדורה כדי שאוכל לקבל את המעמד של אזרח או את המעמד של התושב.

מנסור עבאס: אם היית באמת מחפש צדק ורוצה לתת אפשרות גם לקבוצה הזאת ורוצה לתת אפשרות גם לקבוצה הזאת שהיא בסופו של דבר תמשיך לחיות בתוך גבולות מדינת ישראל ולנהל את מרכז החיים שלה, לעבוד וללמוד – אם היית מחפש צדק היית נותן לילדים האלה לפחות אפשרות של שישה חודשים, אחרי גיל ההתבגרות, אחרי גיל 18, לנסות למצות את הזכות שיש להם.

מנסור עבאס: מצד אחד, בגיל ההתבגרות אתה שולל את הזכות הזאת שלהם ומתנה את זה בפעולה מההורים, בקשה מההורים, ומצד שני שולל מהם את הזכות הזאת כאשר הם עוברים את גיל 18.

מנסור עבאס: ולכן, אין ספק שיש פה מין ניסיון כזה: אם לא שמת לב אז אנחנו נשלול לך את הזכות.

מנסור עבאס: אתה לא מנסה לתת משקל לעקרונות בסיסיים של אנושיות, של זכויות טבעיות, של זכויות בסיסיות של כל בן אדם ובן אדם.

מנסור עבאס: עברת את היום הזה ואז אין לך זכות, ואז אח שלך – יכול להיות שהוא יקבל מעמד אזרח או תושב, אם הוא ממזרח ירושלים, אבל אתה לא תקבל את המעמד הזה.

מנסור עבאס: ואז אתה אחר כך בא בטענות למה האיש הזה מסית, למה האיש הזה יוצא ומוחה בצורה לא חוקית וכו' וכו', או מסכן את ביטחון מדינת ישראל ואת האזרחים.

מנסור עבאס: אז במו ידיך אתה יוצר מציאות שהיא יוצרת את המתח הזה ואת הסכנה הזאת ואת הניכור הזה ואת השנאה הזאת.

מנסור עבאס: במו ידך.

שמחה רוטמן: אתה יודע שזה היה בחוק?

שמחה רוטמן: המשפט הזה שאמרת עכשיו היה בחוק שלפני שבעה חודשים, ואתה הצבעת בעדו.

שמחה רוטמן: לא שינינו אותו, אפילו לא במילה.

שמחה רוטמן: אני אומר לך, מנסור, תבוא בידיים פתוחות מול הציבור שלך, תגיד כמו שאמרת בהתחלה וזהו.

מנסור עבאס: שמחה, הרי אתה הצבעת נגד החוק הזה, נכון?

שמחה רוטמן: למה?

שמחה רוטמן: למה?

מנסור עבאס: למה הצבעת נגדו?

מנסור עבאס: למה הצבעתי נגד?

מנסור עבאס: כי לא היו בו מכסות, לא הייתה בו שקיפות, לא היה בו סעיף מטרה, לא הייתה לו שלילה במקרה של הפרת אמונים.

מנסור עבאס: עכשיו יש, אני אצביע בעד.

מנסור עבאס: כל זה קשקוש.

מנסור עבאס: כל זה קשקוש.

מנסור עבאס: הצבעת נגד החוק הזה כדי להביך את הממשלה, כדי לנסות להפיל את הממשלה.

מנסור עבאס: זו המטרה שלך.

שמחה רוטמן: ואתה הצבעת בעד בגלל?

מנסור עבאס: כי הגעתי איתם להסכם שבו אנחנו נפתור את הבעיה בשלביות.

מנסור עבאס: כל שנה נפתור חלק הבעיה.

שמחה רוטמן: אז אני עכשיו הגעתי להסכם שנפתור את הבעיה בשלביות ולכן נצביע בעד החוק.

שמחה רוטמן: כתוב בחוק.

שמחה רוטמן: כתוב בחוק ההסדר.

אימאן ח'טיב יאסין: אז לך מותר ולאחר – אתה מחשבן אותו?

מנסור עבאס: אתה חושב, שמחה, שיש בחוק הזה פתרון שלבי?

שמחה רוטמן: לא, הפתרון האמיתי זה חוק-יסוד: ההגירה.

שמחה רוטמן: זה זמני.

שמחה רוטמן: עד שתפילו את הממשלה הזו זה זמני.

מנסור עבאס: אוקיי.

מנסור עבאס: עוד סתירה פנימית שמתייחסת להקמת ועדות, במיוחד – אנחנו כמובן מברכים על הקמת ועדות שיבחנו סוגיות שונות, אבל יש כאן התניה שאחת הוועדות תתייחס לבקשות שיש בבסיסן שיקולים של אלימות במשפחה, של התעללות של בן הזוג או ההורה בילדים, באישה, בגבר וכו'.

מנסור עבאס: בעצם מצד אחד אתה מתעלל במשפחות האלה, אתה מתעמר בהן, ומצד שני אתה מנסה לתת תרופת אקמול לחלק מצומצם מהקבוצה הזאת.

מנסור עבאס: אתה שולל מהם את הזכות הבסיסית, אתה משפיל אותם, אתה מכאיב להם לאורך שנים, ובסופו של דבר אתה מקים ועדה כדי לעשות שיקול לסוגיות של אלימות במשפחה או התעללות.

מנסור עבאס: טיפול אקמול לחולה סרטן שאתה יוצר במו ידיך.

מנסור עבאס: ובהמשך לסעיף הזה, הניסיון הזה לבוא ולהציג שיש אכן שיקול הומני, שיקול שמנסה להפחית את ההשלכות של החוק הזה – מקימים ועדה שתהיה במרכז הוועדות האלה, ולמרות שזה על רקע ניסיון להתחשב בסוגיות הומניות, ממי מורכבת הוועדה הזאת?

מנסור עבאס: נציג של שר הביטחון, השר לביטחון פנים, שירות הביטחון הכללי, נציג של שר הפנים, והוועדה רשאית – לא מחויבת, רשאית – להתייעץ עם גורמי רווחה.

מנסור עבאס: ולכן השיקול מלכתחילה הוא שיקול פוליטי, הוא שיקול ביטחוני, ולא נותנים משקל לממד ההומני בסוגיה הזו.

מנסור עבאס: וכמובן שאין ייצוג בכלל לקבוצת האנשים הנפגעים מהחוק הזה.

יבגני סובה: אדוני כבר מעבר לזמן, אלא אם כן אולי ווליד טאהא ירצה להקדיש לך כמה דקות.

מנסור עבאס: שני משפטים, כן.

יבגני סובה: אין לי בעיה.

יבגני סובה: זה בכל זאת הזמן שלכם.

יבגני סובה: אני רק מודיע לך.

מנסור עבאס: כמובן שהחוק נותן שיקול דעת - - -

וליד טאהא: - - -

שמחה רוטמן: ווליד, אתה מוותר לו על הזמן?

יבגני סובה: אם אתה מוכן להוסיף, אין שום בעיה, הוא יכול להמשיך על הזמן שלך, ואז אני - - -

מנסור עבאס: על חשבונו של שמחה רוטמן?

יבגני סובה: חבר הכנסת רוטמן לא מופיע ברשימת הדוברים הזו, אז הוא היה יכול לתרום לך אבל אין לו זמן, מנסור.

שמחה רוטמן: אני כן מופיע.

יבגני סובה: איפה אתה מופיע?

יבגני סובה: אתה לא מופיע.

שמחה רוטמן: אמור להיות, זו שעה יותר מאוחרת.

יבגני סובה: לליכוד יש שעתיים.

שמחה רוטמן: זה של כולם.

יבגני סובה: אה, זה שלכם.

שמחה רוטמן: של כולנו.

וליד טאהא: זה כבר עשר דקות עכשיו - - -

מנסור עבאס: שני משפטים.

יבגני סובה: לא, אני לא קוטע אותך, הכול בסדר, רק אמרתי שזה הזמנים.

מנסור עבאס: אני אעמוד גם על שתי הערות: האחת, שהחוק נותן לשר או לשרת הפנים – לשר הפנים, באופן כללי, לשרת הפנים – שיקול דעת רחב וחופש הפעולה.

מנסור עבאס: כל שר הוא איש פוליטי, ודווקא בנושאים כאלה, כאשר באים ורוצים להחליט, לרוב הם ייקחו את השיקול הפוליטי כחלק מכריע בשיקול הדעת שלהם בנושאים שהם ענייניים, מוגדרים לפי החוק, לפי ראות עיניו של שר הפנים, גם בהקשר של מתן היתר וגם בהקשר של שלילת ההיתר עצמו.

מנסור עבאס: אז שר הפנים הוא בבחינת כול יכול, יש לו סמכות רחבה.

מנסור עבאס: והינה עובדה שאנחנו מסתכלים – בשמונת החודשים האחרונים, שיקול הדעת של השרה היה שיקול דעת פוליטי, למרות שהתשתית החוקתית אחרי שהחוק לא עבר מחזירה אותנו למצב הקודם, שלכאורה הוא המצב הטבעי שבו נותנים היתרים - - -

וליד טאהא: אין שר במליאה.

וליד טאהא: הזמן הזה לא צריך להיות - - -

יבגני סובה: לא, לא, השרה יצאה פה – שרת הקליטה נמצאת פה.

יבגני סובה: היא ביקשה לצאת לשתי דקות אבל היא כבר אמורה לחזור.

יבגני סובה: אני מייד בודק איפה נמצאת השרה.

יבגני סובה: אתה רואה שאני לא קוטע אותו בזמן שהשרה לא נמצאת.

יבגני סובה: אני מבקש מהסדרנים, תבדקו, בבקשה, היכן נמצאת השרה.

וליד טאהא: - - -

יבגני סובה: לא, לא, אני עוקב אחרי העניין הזה, הכול בסדר.

יבגני סובה: עובדה שחבר הכנסת מנסור עבאס ממשיך לדבר למרות שהזמן עבר, אז זה בסדר.

שמחה רוטמן: ראש הממשלה עומד ומדבר על הדוכן, אתם דואגים על שרה?

מנסור עבאס: שיקול הדעת של השר לרוב הוא שיקול דעת פוליטי, וברצותו לתת וברצותו לא לתת.

יבגני סובה: הינה, מי שדאג, שרת הקליטה והעלייה חזרה, חזרה לאולם המליאה.

מנסור עבאס: ושוב והחוק הזה מופעל רטרואקטיבית כדי לתת גיבוי לשיקול הדעת הפוליטי שבמשך שמונה חודשים השרה לא נתנה היתרים בהתאם לחוק.

מנסור עבאס: היא הייתה אמורה לתת היתרים לכל מי שמבקש, אם אין מניעה ביטחונית, שזה המצב הטבעי שאנחנו אומרים.

מנסור עבאס: עכשיו רוצים להחיל את החוק הזה רטרואקטיבית.

מנסור עבאס: המצב הזה מחזיר אותי לבית המשפט העליון, שבינואר נתן פסיקה, ושופט העליון פוגלמן אומר:

מנסור עבאס: זהו מצב מצחיק ששר – אני מתרגם את המילים שלו – זהו מצב מצחיק שבו שר מנסה, למרות שהחוק פקע, הוא מנסה על ידי הסמכויות הרחבות שיש לו להתנהל כאילו שיש חוק שהוא כבר חלף מספר החוקים של מדינת ישראל.

מנסור עבאס: ולכן גם להחיל את החוק הזה רטרואקטיבית זה אומר להחיל אותו, על פי שופט בית המשפט העליון, על מצב מצחיק ביותר, מצחיק.

מנסור עבאס: וזו עוד עוולה נוספת שנמצאת וסתירה פנימית שנמצאת בחוק הזה.

מנסור עבאס: אדוני היושב-ראש, אני שוב חוזר ואומר שאנחנו ברע"מ כמובן נצביע נגד החוק הזה בכל מקרה.

מנסור עבאס: שיקול הדעת של מפלגת רע"מ, כפי שאתה מכיר אותה, אנחנו יזמנו מהלך פוליטי אמיץ, שותפות פוליטית שהוציאה את כל מדינת ישראל מהאי-יציבות הפוליטית.

מנסור עבאס: הקמנו קואליציה וממשלה ביחד עם שותפים אחרים כדי לקדם מדיניות חדשה שהיא יותר צודקת, יותר הוגנת.

מנסור עבאס: שיקול הדעת שלנו כמובן מתייחס לכל הנושאים, במיוחד הקשורים לחברה הערבית ולמתן פתרון צודק לסוגיות רבות בחברה הערבית.

מנסור עבאס: ולכן ההחלטה הסופית של רע"מ תתקבל כאשר נשתכנע שהמהלך הזה, שהוא מהלך ראוי ונכון – המהלך הזה לא מביא פירות לא לחברה הערבית ולא לחברה הישראלית באופן כללי.

מנסור עבאס: תודה רבה, אדוני.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת מנסור עבאס.

יבגני סובה: הדובר הבא, חבר הכנסת ווליד טאהא.

יבגני סובה: בבקשה.

יבגני סובה: לרשותך 20 דקות, אדוני.

וליד טאהא: לא, יש לי עשר דקות, סידרתי זאת מול המזכירה – עשר דקות עכשיו ועשר דקות לקראת סיום הדיון.

יבגני סובה: רק שנייה, אני אוודא את זה.

יבגני סובה: סיכמת עם המזכירות?

וליד טאהא: נכון.

יבגני סובה: אז חבר כנסת ווליד טאהא ביקש עשר דקות בסיום.

יבגני סובה: אז בסוף, אחרי אוסאמה סעדי.

יבגני סובה: אתה תהיה הדובר האחרון בסוף.

וליד טאהא: נכון.

יבגני סובה: אוקיי, אין שום בעיה.

יבגני סובה: אז עשר דקות, אדוני.

יבגני סובה: בבקשה.

וליד טאהא: תודה רבה.

וליד טאהא: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני שמח ששמחה נמצא כאן כדי לשמוע את הדברים שאני הולך לומר.

וליד טאהא: אמרת למנסור עבאס תוך כדי שהוא מדבר כאן על הדוכן: יכולת לעשות את זה בצורה אחרת ולסיים את הממשלה.

וליד טאהא: אז אני אומר לך שהחוק הזה בהצבעה הקודמת, שאתה הצבעת נגדה – אנחנו באנו בגישה שאנחנו רוצים לפתור את הבעיה, שהיא בעיה לא ביטחונית בעליל.

וליד טאהא: אין לה שום קשר לביטחון המדינה, ואתה יודע שאתה ודומיך השתמשתם במושג הזה כדי לחפש איזושהי כשרות ערכית לעצמכם שאין אותה.

וליד טאהא: אין אותה, כי החוק הזה נועד לירות, בירייה, אל ילדים, אל ההווה שלהם, אל העתיד שלהם, ולחסל למעשה כל אפשרות לאופק חיים ולתקווה בחיים.

וליד טאהא: זה מזכיר לי, שמחה, אירוע מאוד קשה עבורי באופן אישי כתושב כפר קאסם.

וליד טאהא: ב-1956 בוצע טבח בכפר קאסם.

וליד טאהא: פטימה סרסור, רחמת אללה עליה, אישה שהייתה בהיריון בחודש התשיעי – החייל שרצח אותה נתן לה, שמחה, שני כדורים: כדור אחד בראש – ואמר לה "זה שלך, זה עבורך", וכדור אחד בבטן – אמר לך "זה עבור העובר שבתוכך".

וליד טאהא: אותו היגיון, אדון שמחה, ממשיך עד היום.

וליד טאהא: יורים על הילדים, על ההווה שלהם, על העתיד שלהם; מסכלים עבורם כל אפשרות לאופק חיים, לחיים נורמטיביים, נורמליים.

וליד טאהא: בואו תגידו לי איזה היבט של ביטחון יש בלמנוע מאימא – ואני מכוון לכל אימא, כולל השרה שמבקשת להעביר את החוק הזה – כאימא, הייתי רוצה לראות אותה במצב שהילדים שלה לא רשומים בתעודת הזהות שלה, והייתי רוצה לראות אותה במצב שהיא לא יכולה לעמוד על הראש של הבן שלה בבית החולים.

וליד טאהא: תתביישו לכם.

וליד טאהא: ואתם עוד באים לומר: שיקולים ביטחוניים.

וליד טאהא: שקרנים.

וליד טאהא: אין לכם זולת השיקולים הגזעניים.

וליד טאהא: יהודי מצרפת - - -

שמחה רוטמן: ווליד, בלי האישור שלך - - -

וליד טאהא: שמחה, שמחה, שמחה.

שמחה רוטמן: אתה - - -

וליד טאהא: טוב, אמרת את זה.

וליד טאהא: אבל אמרת את זה, ואני אסביר לך.

וליד טאהא: הפלת אותו בפעם הקודמת, כאשר אני ניסיתי לתקן במשהו את מערכת הערכים הקלוקלת שלכם באמצעות חבילת הבנות שנעשו עם הגורמים שהיו צריכים לממש את זה, והם יודעים.

וליד טאהא: כאשר לא מימשו את ההבנות שנעשו, עכשיו העלאת החוק – האחריות, כל האחריות, היא על זה שמביא את החוק.

וליד טאהא: על כן, אתה, אל תברח מאחריות.

וליד טאהא: אם אתה - - -

שמחה רוטמן: מי שמביא את החוק זה - - -

וליד טאהא: שמחה, אם אתה מפחד ואם אתה לא מסכם עם החבר'ה שלך באופוזיציה - -

אימאן ח'טיב יאסין: - - -

וליד טאהא: - - על מתכונת להפלת הממשלה – בגלל שאתה פחדן, אל תבוא אליי בטענות.

שמחה רוטמן: אתה חתום על - - -

וליד טאהא: אל תבוא אליי בטענות.

וליד טאהא: אני נותן לך - - -

שמחה רוטמן: - - -

וליד טאהא: תקשיב.

וליד טאהא: אני נותן לך את ההזדמנות, ויש עוד הרבה זמן.

וליד טאהא: אנחנו נצביע נגד החוק הזה, גם כאשר אתם הופכים אותו להצעת אי-אמון - - -

שמחה רוטמן: אנחנו לא נהפוך אותו להצעת אי-אמון.

וליד טאהא: אז אני אומר לך, כי אתה מפחד לעשות את זה.

שמחה רוטמן: לא, לא.

וליד טאהא: כי אתה והחברים שלך - - -

שמחה רוטמן: - - - הצבעה.

שמחה רוטמן: אתם אישרתם.

וליד טאהא: שמחה, אתה והחברים שלך - -

שמחה רוטמן: אתם אישרתם.

שמחה רוטמן: אתם עושים הצגה לטלוויזיה.

אימאן ח'טיב יאסין: ומה אתה עושה כאן?

שמחה רוטמן: - - -

אימאן ח'טיב יאסין: - - -

וליד טאהא: - - רבים מי יעמוד בראש.

וליד טאהא: אז לך תפתור את הבעיות איתם.

וליד טאהא: לך תפתור את הבעיות.

וליד טאהא: יש לך את ההזדמנות.

וליד טאהא: תאזור אומץ, ויש לך את ההזדמנות.

וליד טאהא: אז אני בא ואומר: אם אתה יהודי צרפתי, שמחה רוטמן, אתה לא יכול להתחתן עם יהודייה מגרמניה.

וליד טאהא: למה?

וליד טאהא: למה אסור לך כיהודי צרפתי להתחתן עם יהודייה מגרמניה?

וליד טאהא: למה אסור לך כיהודי גרמני להתחתן עם יהודייה ספרדייה?

וליד טאהא: למה לאזרח הערבי-פלסטיני אסור שיתחתן עם בת הלאום שלו?

שמחה רוטמן: מותר, שיתחתן.

שמחה רוטמן: אתה עוצר אותו.

שמחה רוטמן: אתה הצבעת בעד החוק הזה.

וליד טאהא: תגיד, איבדתם את כל הערכים?

שמחה רוטמן: אתה הצבעת.

יבגני סובה: תודה.

יבגני סובה: חבר הכנסת רוטמן, תודה.

יבגני סובה: תודה.

וליד טאהא: איבדתם את כל הערכים.

וליד טאהא: אני אומר לך: אני באתי לעזור לך להחזיר במעט מהערכים האבודים שלך.

וליד טאהא: אתה לא רוצה.

וליד טאהא: עכשיו, כאשר לא קיימת את ההתחייבות – זהו, אני לא חייב לך כלום.

וליד טאהא: אני מאפשר לך לעשות מה שאתה רוצה.

וליד טאהא: אני תומך בך.

וליד טאהא: יאללה, תאזור אומץ.

וליד טאהא: אני תומך בך.

וליד טאהא: אבל אל תברח מאחריות.

וליד טאהא: אל תשקר לקהל שלך.

וליד טאהא: אל תשקר לציבור שלך.

וליד טאהא: הינה, אני נותן לך הזדמנות.

וליד טאהא: ומפה מעל הדוכן אני אומר את זה: אל תשקר לציבור שלך.

וליד טאהא: תעמוד מולם ותגיד למה אתה בורח.

שמחה רוטמן: - - -

וליד טאהא: על כן, אדוני היושב-ראש, תקשיבו: גם אם אתה משקר אלף פעם, השקר שלך לא הופך לאמת.

וליד טאהא: וגם אם אתה מחפש את כל המילים היפות שבעולם כדי להפוך גזענות לחוק, גם אז אתה לא יכול.

וליד טאהא: יש חוקים שמחוקק עושה שאינם חוקתיים, וההיסטוריה לימדה אותנו, מר שמחה, שמהרבה דמוקרטיות צמחו זוועות.

וליד טאהא: אתם מביאים היום זוועה.

שמחה רוטמן: אתה מביא.

שמחה רוטמן: זו הממשלה שאתה חלק ממנה.

שמחה רוטמן: אל תעשה הצגות.

וליד טאהא: אתם מביאים היום זוועה, תקשיב, שגם דרום אפריקה של האפרטהייד הייתה מתביישת בה.

וליד טאהא: גם דרום אפריקה של האפרטהייד הייתה מתביישת להכניס את החוק הזה לספר החוקים.

שמחה רוטמן: זו הממשלה שלך, יא ווליד.

וליד טאהא: זה חוק גזעני.

וליד טאהא: הינה, אני מבין את הבושה שלך.

וליד טאהא: אני מבין גם למה אתה בורח – כי אתה לא מוצא לי תשובות.

שמחה רוטמן: אני בורח ממך - - - מרוב בושה - - -

וליד טאהא: ניסית להסביר בדרך שלך את הדברים – לא יצא לך, כי שמתי לך את הדברים בפרצוף.

וליד טאהא: אז במקום לברוח, לך תתארגן.

וליד טאהא: תביא את החברים שלך שיתארגנו.

וליד טאהא: נותנים לכם הזדמנות – קבלו אותה.

וליד טאהא: אדוני היושב-ראש, בושה וחרפה למדינה שבספר החוקים שלה היה מאז 2003 את החוק הגזעני, האכזרי, האנטי-דמוקרטי, החוק שעושק ילדים, שיורה להם בעתיד, בהווה, שמחסל כל אפשרות של חיים שלהם, של המשפחות שלהם, של האימהות שלהם.

וליד טאהא: כל אימא שתרים יד עבור החוק הזה צריכה להתבייש לה – צריכה להתבייש לה – שהבן שלה בן השנתיים נמצא על המיטה בבית החולים והיא לא יכולה להיות לידו.

וליד טאהא: היא לא יכולה להיות לידו.

וליד טאהא: בושה וחרפה.

וליד טאהא: ובכלל, כל מי שתומך בחוק גזעני זה, חוק מזעזע זה, שאם היו עושים אותו על אוכלוסייה יהודית בכל מדינה בעולם – העולם היה קם ולא מתיישר, כי הוא נעשה נגד יהודים.

וליד טאהא: אבל אם הוא נעשה נגד ערבים פלסטינים – הכול בסדר, מותר להתעמר בהם, מותר לעשוק אותם, מותר לירות להם בעתיד, בהווה, בעבר.

וליד טאהא: מותר לעשות להם את הכול.

וליד טאהא: תודה רבה.

יבגני סובה: תודה רבה לחבר הכנסת ווליד טאהא.

יבגני סובה: הדוברת הבאה היא חברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

יבגני סובה: אני אנצל את ההזדמנות ואני רוצה לברך את השר עיסאווי פריג', ברוך שובך.

יבגני סובה: לא ראיתי אותך אחרי מה שהיה, אבל אני שמח שהכול בסדר, ואני מברך אותך.

יבגני סובה: גברתי, לרשותך 20 דקות, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תרשו לי גם בהתחלה (אומרת דברים בשפה הערבית).

אימאן ח'טיב יאסין: האמת, אני מנסה להתחיל בנקודה מסוימת ומרוב שהצעת החוק הזאת, תסלחו על המילים, היא גועלית, היא בושה והיא חרפה והיא מבישה כל ספר חוקים בעולם – אני מנסה להתחיל במקום, אני מנסה להתחיל מהמקום האנושי של הצעת החוק, שאין בה טיפה אחת של אנושיות.

אימאן ח'טיב יאסין: זו הצעת חוק שמנוגדת לכל חוק בסיסי של זכויות אדם.

אימאן ח'טיב יאסין: אם אנחנו נדבר על הזכות לחיים, על הזכות לבחור בן זוג, על הזכות להקים משפחה, על הזכות לגדל ילדים בתנאים נורמליים, על הזכות לגור במקום שנוח לך.

אימאן ח'טיב יאסין: אז ריבונו של עולם, אני לא יכולה לתאר לעצמי איך כזה דבר יכול להיות כהצעת חוק, לשים אותו בספר חוקים, ואני מקווה שהוא אף פעם לא יהיה כחוק בספר החוקים, לא כאן ולא באף ספר חוקים אחר בעולם.

אימאן ח'טיב יאסין: כי חוקים בבסיס שלהם נועדו להסדיר סדר חיים וצורת חיים נורמלית, שמאפשרת חיים טבעיים לבני אדם.

אימאן ח'טיב יאסין: איך זה שאנחנו, יומיים אחרי יום האישה הבין-לאומי, שכל העולם, וכאן, כולל במדינת ישראל וכאן, בבית הזה, מתהדרים ומדברים וגאים – ואכן, יש לנו הישגים.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל רבותיי, ערכים אי אפשר לחלק, ערכים זה דבר שלם.

אימאן ח'טיב יאסין: ערכים אמורים לחול ולהתייחס באותה מידה, באותה צורה, על כלל האנשים בכל המקומות.

אימאן ח'טיב יאסין: אז איך אנחנו מצדדים בצורך, במאמץ של נשים, ופועלים למען זה, אבל כשמדובר באישה ערבייה פלסטינית, אז כבר הנוסחה לא נכונה, וכבר הערך בלתי ניתן ליישום?

אימאן ח'טיב יאסין: אז איך?

אימאן ח'טיב יאסין: איך אפשר להסתכל ולבכות על האימהות באוקראינה עכשיו, עכשיו, ולא להרגיש אותה הרגשה כלפי אישה אחרת, אם אחרת, רק בגלל הזהות הלאומית שלה?

אימאן ח'טיב יאסין: ושאף אחד לא יפרש ולא יבין אותי לא נכון, אני נגד מלחמות, נגד אפליה, נגד רוע – בכל מקום, גם באוקראינה, גם בעזה, גם בגדה, גם בבאר שבע, וגם בעראבה, וגם בהודו וגם בארצות הברית.

אימאן ח'טיב יאסין: פשוט מאוד, ערכים אי-אפשר לחלק.

אימאן ח'טיב יאסין: אז זאת ההצגה האמיתית, חבל, מי שישב כאן ועשה הצגה כאן במשך שעה שלמה, קם ויצא אחרי שסיים את המשימה שלו, ואני יודעת מה הכאב שלו.

אימאן ח'טיב יאסין: הכאב שלו הוא שיש ממשלה שהוא לא חבר בה.

אימאן ח'טיב יאסין: הכאב שלו הוא שיש מפלגה ערבית שנמצאת בתוך הקואליציה ומשתדלת ומצליחה – נכון, לא ברמה שאנחנו מייחלים לה, אבל אנחנו התחלנו בדרך, אנחנו בדרך הנכונה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה מה שכואב לו.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב יושבים כאן, לא ברגע זה, אנשים ונשים שמרשים לעצמם ונלחמים למען הילדים שלהם, למען האהבה שלהם, למען שתהיה להם פרנסה, וזה טבעי – ולא רק טבעי, אפילו מסתכלים על זה בגבורה – אבל בצד השני, מי שנלחם למען אותן זכויות, הוא נחשב לכל הפחות כעבריין, אם לא כמחבל.

אימאן ח'טיב יאסין: ההצגה הגדולה, הצחוק, שמנסים לעשות, זה להסוות את הכול מאחורי הסוגיה הביטחונית.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה משחק מכור והצגה שהזמן שלה תם מזמן.

אימאן ח'טיב יאסין: כי אנחנו יודעים בוודאות, והנתונים גם מדברים על כך, על אותן משפחות שנמצאות כאן מחוסרות מעמד, מנושלות מזכויות טבעיות – הן לא בעיה ביטחונית.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם מישהו או מישהי, אפילו ילד קטן – ראינו, ראינו את משטרת ישראל, אין לה לב אפילו לילד, תינוק, בן חמש או שש שנים.

אימאן ח'טיב יאסין: אז הסוגיה בכלל לא ביטחונית.

אימאן ח'טיב יאסין: חבר'ה, הסוגיה היא אנושית קודם כול.

אימאן ח'טיב יאסין: והסוגיה בעיני מציעי החוק היא דמוגרפית ותו לא.

אימאן ח'טיב יאסין: פשוט מאוד, הפלסטיני מפחיד אותם, האישה הערבייה מפחידה אותם.

אימאן ח'טיב יאסין: הם רואים אותה דרך הבטן שלה, זה החשש הגדול שלהם.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני אומרת: במקום הזה יש מקום לכולם, ויש אפשרות לחיות בשלום.

אימאן ח'טיב יאסין: רק מה, שלום מצריך שני צדדים, ולא צד אחד שמנסה לספר את הסיפור שלו ומתאמץ לקבוע אותו כעובדה.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל לא רק אנחנו כאן, גם בעולם, כולם מכירים את האמת.

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה אם הם נותנים את ההכרה לאמת הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: וחבל מאוד שהצביעות ממשיכה להתקיים, לא רק כאן אלא גם בהרבה מדינות בעולם, שנותנות את הגיבוי לאנשים כמו רוטמן ואחרים, להביא הצעת חוק כזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: כאישה, כאימא, כבן אדם, אני מתנגדת בתוקף להצעה הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: כי ביסוד שלה היא גזענית.

אימאן ח'טיב יאסין: כי ביסוד של היא לא רק מדירה, היא פוסלת את אחיותיי ואת בניי ואת בנותיי, ושוללת מאיתנו את הזכות לחיות בכבוד.

אימאן ח'טיב יאסין: לא יכול להיות שמדינת ישראל, שמתיימרת להיות דמוקרטית, חותמת על אמנות בין-לאומיות ומפירה אותן כל הזמן.

אימאן ח'טיב יאסין: וכן, גם בהצעת החוק הזאת, היא מפירה את ההחלטה של האו"ם – 1325, שמבקשת לתת אפשרות של חיים נורמטיביים לכלל האנשים שנמצאים תחת ריבונותה וגם לחלק שגר בשטח הכבוש.

אימאן ח'טיב יאסין: אז עד מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: עד מתי?

אימאן ח'טיב יאסין: ואני פונה כאן לכל האנשים השפויים בדעתם, השפויים בראש, בלב, בנשמה.

אימאן ח'טיב יאסין: עד מתי נמשיך בחוסר האונים הזה, לתת למשחק הזה להימשך?

אימאן ח'טיב יאסין: על מה אנחנו מדברים כאן?

אימאן ח'טיב יאסין: מדברים על אותו הורה שרוצה לפרנס את משפחתו, על אותה אימא.

אימאן ח'טיב יאסין: בשבוע שעבר, הגיעה אליי בקשה מאישה שגרה בדרום, שעובדת כעוזרת, כמטפלת בגן.

אימאן ח'טיב יאסין: האישור שלה, פג תוקפו, והיא צריכה להביא אישור חדש כדי להמשיך בעבודה שלה.

אימאן ח'טיב יאסין: היא הלכה לאן שצריך ללכת, למשרד הרלוונטי, ומה התשובה שהיא מקבלת?

אימאן ח'טיב יאסין: האישור נמצא בתוך המערכת, אנחנו לא יכולים להדפיס ולא להוציא, את יכולה רק להסתכל, כאילו, לראות אותו.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל במקום העבודה רוצים אותו ביד.

אימאן ח'טיב יאסין: זאת דוגמה הכי פשוטה שיכולה להיות, בין כל הדוגמאות הקשות, המסעירות, המצערות, של אותם נשים, ילדים, אבות שנבצר מהם אפילו לקבל טיפול תרופתי.

אימאן ח'טיב יאסין: אישה שגרה כאן יותר מעשר שנים, היא עכשיו חולת סרטן, ובגלל הביטוח הרפואי שאין לה, היא צריכה לשלם עבור הטיפול שלה קרוב לחצי מיליון שקל.

אימאן ח'טיב יאסין: זה קורה במדינה שיש בה חוק בריאות חינם.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל מה, מה שקובע, מה שאתה מקבל או לא תקבל, זה ההשתייכות והזהות הלאומית שלך.

אימאן ח'טיב יאסין: אני כן בקואליציה, ואני באתי לקואליציה הזאת, ומשקיעה את כל המרץ שבתוכי ואת כל הרצון שבתוכי להוכיח שאפשר אחרת.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל זה גם תלוי באחרים מסביבי.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון, אנחנו ברע"מ קיבלנו החלטה קשה ואמיצה בו זמנית, שאנחנו מוכנים לאתגר את המערכת ולהראות לה שיש אפשרות אחרת, ויש הזדמנות.

אימאן ח'טיב יאסין: וההזדמנות הזאת בידיים של כולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אז כן (אומרת דברים בשפה הערבית).

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: סמי אבו שחאדה.

צבי האוזר: בבקשה, 15 דקות לרשותך.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: חברות וחברי הכנסת, שמח על המסך הזה, הבנתי שעליו אני צריך לראות את השעון שלי, כי אני לא רואה את השעון הרחוק.

סמי אבו שחאדה: הבנתי שפה - - -

צבי האוזר: אתה רואה פה: 14:51.

צבי האוזר: לתת לך התראה של דקה לפני?

סמי אבו שחאדה: אם אפשר, כן.

סמי אבו שחאדה: כי פשוט, זה גם קטן לי, ואני חשבתי שזה יהיה בגדול על כל המסך, אם, אפשר.

צבי האוזר: אבקש שישנו.

צבי האוזר: ואתן לך עוד דקה עכשיו.

סמי אבו שחאדה: טכנית, שיעשו את זה אחר כך.

סמי אבו שחאדה: בסדר.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: חברות וחברי הכנסת, חוק האזרחות והכניסה לישראל, לא כשמו הוא.

סמי אבו שחאדה: זה לא חוק של מתן אזרחות ולא חוק של כניסה לישראל.

סמי אבו שחאדה: זה בדיוק ההפך.

סמי אבו שחאדה: החוק הזה בא לעשות בדיוק את ההפך מהשם שלו.

סמי אבו שחאדה: החוק הזה בא למנוע אזרחות, ובא למנוע כניסה לישראל.

סמי אבו שחאדה: אבל לא לכולם, החוק הזה בא באופן ספציפי למנוע אזרחות וכניסה לישראל בעיקר מבני העם הפלסטיני.

סמי אבו שחאדה: כל שאר הדברים זה מכבסת מילים.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, זה שקראו לו ככה, זה אומר שהם עושים את זה במודע.

סמי אבו שחאדה: לא סתם בחרו את השם.

סמי אבו שחאדה: הרי הם יודעים שהחוק הזה הוא חוק דמוגרפי, מי שמחוקק את החוק.

סמי אבו שחאדה: ופה שמעתי המון טענות לרוטמן.

סמי אבו שחאדה: זה לא רוטמן שעושה את החוק, יש גם בקואליציה וגם באופוזיציה.

סמי אבו שחאדה: בינתיים מי שמעביר את החוק היום זאת שקד.

סמי אבו שחאדה: מתווספים אליה רוטמן ואחרים.

סמי אבו שחאדה: אבל מי שמוביל את החוק הזה – כדי להגיד את האמת לאנשים – זאת הממשלה.

סמי אבו שחאדה: אני מבין שחלק ממרכיבי הממשלה מתביישים שהם חלק מהממשלה, ורוצים לשקר לציבור, להפיל את זה על רוטמן.

סמי אבו שחאדה: אבל זה פשוט לא יעבוד, כי הציבור הרבה יותר חכם ממה שהם חושבים.

סמי אבו שחאדה: השקר הזה בעיניי מוכיח את הכול.

סמי אבו שחאדה: מכבסת המילים, הניסיון הזה לקרוא לחוק מה שהוא לא, לקרוא לזה בדיוק את ההפך מהמטרה שלו, מעידה שהדבר הזה נעשה במודע, לא במקרה.

סמי אבו שחאדה: הם בוחרים את זה, הם מבינים, הם מנסים את מכבסת המילים, ולכן הפשע הזה הוא פשע שנעשה במודע על ידי מי שמוביל אותו.

סמי אבו שחאדה: עכשיו אנחנו, חברים, מדברים על חוק האזרחות.

סמי אבו שחאדה: האזרחות זה הקשר הכי חשוב בין האזרח למדינה.

סמי אבו שחאדה: זה יסוד בכל משטר שמתיימר להיות דמוקרטי.

סמי אבו שחאדה: אנחנו לא מדברים על דבר שולי.

סמי אבו שחאדה: האזרחות זה המהות של הקשר בין האזרח למדינה, ולכן יש לחוק הזה חשיבות מאוד גדולה ברמה של איזה משטר יש פה במדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: האזרחות, במדינת ישראל יש כל מיני סוגים.

סמי אבו שחאדה: במדינת היהודים יש יותר מסוג אחד של אזרחות.

סמי אבו שחאדה: יש אזרחות ליהודים, זאת נותנת לך זכויות וכו', ויש אזרחות אחרת.

צבי האוזר: גם חובות.

סמי אבו שחאדה: יש אזרחות לאזרחים הערבים הפלסטינים במדינה.

סמי אבו שחאדה: ויש הירררכיה בין האזרחויות.

סמי אבו שחאדה: יש אזרחות של הגזע העליון, היהודי, שמגיע לו יותר, ויש אזרחות לאנשים שהם פחות.

סמי אבו שחאדה: ככה זה במדינה.

סמי אבו שחאדה: מה זה החוק הזה של האזרחות?

סמי אבו שחאדה: זה אומר שיש יותר מאזרחות.

סמי אבו שחאדה: הזכות הבסיסית של כל אזרח בכל מדינה, יש בה היררכיה בתוך מדינת היהודים.

סמי אבו שחאדה: יש סוגים של אזרחות במדינת היהודים.

סמי אבו שחאדה: יש העדפה ליהודים, ולאוכלוסייה הילידית יש אזרחות שהיא פחותה.

סמי אבו שחאדה: זה מייצר היררכיה בין האזרחויות.

סמי אבו שחאדה: עכשיו בסוף ישראל כועסת על אמנסטי, למה כועסים על אמנסטי?

סמי אבו שחאדה: אין יותר אפרטהייד מהדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: כשאנחנו מדברים על אזרחות, הדבר הבסיסי המהותי בקשר בין אזרח למדינה, בזה יש היררכיה, וליהודים יש יותר – זה אפרטהייד, זאת ההגדרה של אפרטהייד.

סמי אבו שחאדה: אוקיי, עכשיו אנחנו דיברנו פה, שמענו הרבה התקפות, רוטמן, כאילו רוטמן הוא זה שהביא את החוק – לא.

סמי אבו שחאדה: בענייני גזענות בישראל הגזענים בכנסת הם לא מיעוט.

סמי אבו שחאדה: אנחנו חייבים לראות את האמת.

סמי אבו שחאדה: לחוק הזה יש תמיכה מקיר לקיר, כמעט, בכנסת.

סמי אבו שחאדה: מי מתנגד באמת לחוק הזה?

סמי אבו שחאדה: מי מתנגד מהותית בצורה משמעותית, מתוך 120 חברי הכנסת?

סמי אבו שחאדה: אז יש את הערבים, שמתנגדים באמת לחוק הזה, ויש את מרצ, שאולי, מנסה, אבל אם זה יביא למשהו רציני, למשבר רציני, הם יעבירו אותו.

סמי אבו שחאדה: אז מתוך 120 יש במקרה הכי טוב 16 נגד.

סמי אבו שחאדה: זה במקרה הכי טוב.

סמי אבו שחאדה: יש 104 בעד.

סמי אבו שחאדה: אין עוד דבר שיש בו קונסנזוס בכנסת כמו הנושא של הגזענות.

סמי אבו שחאדה: בזה הכנסת מובילה.

סמי אבו שחאדה: אין שום דיון ענייני מהותי לגבי הפגיעה בכל זכויות האדם הבסיסיות שהחוק הזה מוביל לה.

סמי אבו שחאדה: יש קונסנזוס.

סמי אבו שחאדה: ברגע שהם לא יהודים, מותר לפגוע בהם.

סמי אבו שחאדה: ככה חושבים היהודים במדינת היהודים.

סמי אבו שחאדה: ולמה כל כך קל לפגוע באוכלוסייה הערבית הפלסטינית?

סמי אבו שחאדה: כי הם נולדו לגזע הלא-נכון.

סמי אבו שחאדה: במדינת היהודים, כדי שיהיו לך זכויות אמיתיות מעוגנות בחוק, אתה צריך להיוולד לגזע הנכון.

סמי אבו שחאדה: אתה צריך להיות יהודי.

סמי אבו שחאדה: אז הם ירגישו שיש פה משהו נורא שהם עושים: הם פוגעים בזכות שלך להחליט עם מי להתחתן, במי להתאהב, עם מי לבנות משפחה; ביכולת שלך כאדם לנהוג, לנהוג, רישיון רכב יש לך; ללכת לעבודה, ללוות את הילדים שלך לבית ספר, לחיות עם המשפחה שלך.

סמי אבו שחאדה: דברים בסיסיים.

סמי אבו שחאדה: זה מגיע לך במדינת היהודים אם אתה יהודי.

סמי אבו שחאדה: אם אתה ערבי, יש על זה כל מיני הגבלות.

סמי אבו שחאדה: והחוק בא לחוקק את ההגבלות האלה.

סמי אבו שחאדה: כפילות המוסר הזאת, בין ההצהרות על מה שקורה היום, עם הפלישה הרוסית באוקראינה, לבין מה שהממשלה וחלק מהאופוזיציה עושים פה היום – היא לא תעבור.

סמי אבו שחאדה: אפשר לשקר לחלק מהאנשים חלק מהזמן, אי-אפשר לשקר לכל האנשים כל הזמן.

סמי אבו שחאדה: אנחנו שומעים את כל השיחות הקשות האלה על כל הקשיים שעכשיו עוברים האוקראינים בגלל הפלישה הרוסית וכמה קשה, ובסוף מה אומרים: צריך להציל את היהודים.

סמי אבו שחאדה: ומביאים לנו חוק שפוגע בזכויות הבסיסיות של האוכלוסייה הילידית, שהזכויות שלה נובעות לא מזה שיש פה את מדינת ישראל; הזכויות שלנו נובעות מזה שאנחנו האוכלוסייה הילידית כאן בארץ, לפני ישראל, לפני המהגרים שהגיעו.

סמי אבו שחאדה: אנחנו היינו פה, ומכאן נובעות הזכויות שלנו.

סמי אבו שחאדה: הפיקציה עכשיו של הטיעון הביטחוני, כבוד היושב-ראש, אנחנו שומעים את זה.

סמי אבו שחאדה: קודם כול מספרית, המספרים שהביא השב"כ מוכיחים שהטיעונים האלה הם סתם קלישאה.

סמי אבו שחאדה: במספרים של השב"כ, במה שהובא לוועדת החוץ והביטחון, הטיעון הביטחוני – אין "קייס".

סמי אבו שחאדה: מספרים שוליים, לא נכונים, כשנכסים לעומק רואים שלא מדובר בשום דבר רציני, כך שהמספרים שיש בידי המדינה, בידי השב"כ, שאמור להוביל פה את החוק, אומרים שאין כלום, אין בעיה ביטחונית.

סמי אבו שחאדה: ואתה יודע מה, כבוד היושב-ראש, גם אם יש, גם אם יש, המספרים מוכיחים שאין.

סמי אבו שחאדה: אבל אם כן וישנו כלל, החוק הזה רוצה להביא כלל שאומר, כבוד היושב-ראש:

סמי אבו שחאדה: אם יש לך מישהו במשפחה שפגע בביטחון – של היהודים כמובן, לא בביטחון של הערבים – צריך לשלול את האזרחות מהמשפחה שלו.

סמי אבו שחאדה: תאר לעצמך שהיינו מקבלים את הכלל הזה אבל על כל האזרחים, כולל יהודים, שאם הם פגעו בביטחון של הערבים הפלסטינים, תישלל אזרחותם.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, מי יישאר לכם פה במדינה?

סמי אבו שחאדה: מי יישאר לך פה בכנסת?

סמי אבו שחאדה: אם לוקחים בדיוק את אותו כלל, ואומרים: אם מישהו פגע בביטחון הקבוצה האחרת, הוא ומשפחתו לא יקבלו אזרחות, מי יישאר פה במדינה?

סמי אבו שחאדה: כמה יהודים יישארו לכם פה?

סמי אבו שחאדה: אם זה כלל, וחוק ואמור לעשות שוויון בין כל האזרחים – בואו, תעשו את הכלל הזה על כולם.

סמי אבו שחאדה: אם יש לכם את האומץ ואתם באמת מאמינים בשוויון, ואתם באמת מאמינים שאם בן דוד של הבן דוד של לא-יודע-מי, פגע בביטחון המדינה, לכן מישהי פה לא יכולה לקבל אזרחות – בואו תחילו את זה על כולם, ונראה מי יישאר פה.

סמי אבו שחאדה: רע"מ ומרצ והתנגדותם לחוק הזה – תשמע, אני באמת לא יכול להבין את ההתנהגות הזאת.

סמי אבו שחאדה: אני שמעתי כמה אמירות חשובות של החברים ברע"מ היום, שעקרונות אי-אפשר לחלק.

סמי אבו שחאדה: נכון.

סמי אבו שחאדה: אי-אפשר אתמול להצביע עם הצבא בתמיכה בצבא, ולבוא היום לצאת נגד החוק הזה.

סמי אבו שחאדה: דרך אגב, הבעיה היא לא החוק הזה, הבעיה היא הממשלה.

סמי אבו שחאדה: אפשר להפיל אותה.

סמי אבו שחאדה: היא יושבת על הקולות שלכם.

סמי אבו שחאדה: עכשיו, אתם יכולים לשקר לחלק מהציבור, זה יכול לעבוד גם, תוכלו לקבל תמיכה בחלק מהציבור, אבל בסוף האנשים רואים.

סמי אבו שחאדה: אי-אפשר אתמול עם והיום – אי אפשר, זה פשוט לא יעבוד.

סמי אבו שחאדה: אם כבר דיברתם על אומץ, שיהיה לכם את האומץ להגיד את האמת לאנשים.

סמי אבו שחאדה: וגם מרצ, זה ממילא עומד על הקולות שלכם.

סמי אבו שחאדה: ואם לא, היום אתם רוצים – אפשר להפיל את הממשלה מחר.

סמי אבו שחאדה: אפשר להגיד לממשלה שהחוק הזה לא עובר, ואם הוא עובר, לא תהיה ממשלה.

סמי אבו שחאדה: הרי גנץ על דברים הרבה יותר לא חשובים, כמו פנסיות לעשירים של הצבא, איים, וזה עבד.

סמי אבו שחאדה: על דברים הרבה פחות לא חשובים היה אפשר להפיל.

סמי אבו שחאדה: אם על זה לא מפילים ממשלה, על מה כן?

סמי אבו שחאדה: אם בעניין אזרחות לא מפילים את הממשלה, אז על מה כן?

סמי אבו שחאדה: מה הקווים האדומים שלכם, אם יש לכם כאלה בכלל?

סמי אבו שחאדה: ממשלת השינוי לרעה לא מביאה לנו רק את החוק הזה, כבוד היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: פחות משנה שהיא נמצאת, והיא כבר הביאה לנו המון אסונות.

סמי אבו שחאדה: יש לנו גם את הפגיעה – במספרים אנחנו רואים את זה – המתמשכת לגבי מסגד אל-אקצא, שזה האנשים של בנט, זה הציבור שלו.

סמי אבו שחאדה: מנכ"ל מועצת רשע לשעבר הפך להיות ראש ממשלה, האנשים שלו עכשיו הם אלה שמובילים את המדינה, ואנחנו רואים במספרים פגיעה הרבה יותר קשה והרבה יותר גבוהה במסגד אל אקצא.

סמי אבו שחאדה: יש גם את הפיכת התושבים הערבים לקבצנים.

סמי אבו שחאדה: החליטו, בהובלת רע"מ, שמותר להרוס את הנגב, מותר להמשיך את הכיבוש ולהעמיק אותו ואת המצור על עזה, ומותר להמשיך את הגזענות ואת החוק שמובילים היום.

סמי אבו שחאדה: הכול בסדר.

סמי אבו שחאדה: ובסוף רע"מ תיקח קצת כסף בעניינים האלה, וזה יסדר את העניינים.

סמי אבו שחאדה: זה הופך את (אומר בערבית), זה מה שזה עושה.

סמי אבו שחאדה: ואנחנו רואים את כל מה שקורה בבורקה, ובביתא ובכל השכונות הערביות בירושלים.

סמי אבו שחאדה: ואנחנו רואים את הפגיעה היום-יומית באחים שלנו בנגב, ואנחנו רואים את הריסת הבתים בכל מקום.

סמי אבו שחאדה: אנחנו רואים את כל התוצאות של מדיניות הממשלה הזאת.

סמי אבו שחאדה: אנחנו לא מדברים רק על החוק הגזעני הזה, אנחנו מדברים על מדיניות שהיא מדיניות הרסנית כלפי כל מה שהוא ערבי ופלסטיני.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, הבעיה זה שיש קונסנזוס על גזענות ואין קואליציה לאופוזיציה.

סמי אבו שחאדה: הרי המספרים ידועים, יש פה קואליציה של 61 ואופוזיציה של 59.

סמי אבו שחאדה: חלק מהקואליציה אומרים שאת החוק הזה הם לא רוצים להעביר.

סמי אבו שחאדה: מספרית, מתמטית, אין בעיה – החוק הזה לא יכול לעבור.

סמי אבו שחאדה: למה הוא כן יכול לעבור, איך זה קורה?

סמי אבו שחאדה: למה הוא עובר?

סמי אבו שחאדה: אם אין לו רוב מספרי, למה הוא עובר?

סמי אבו שחאדה: כי יש קונסנזוס.

סמי אבו שחאדה: על מה הקונסנזוס?

סמי אבו שחאדה: הקונסנזוס הוא נגד כל מה שהוא ערבי ופלסטיני.

סמי אבו שחאדה: הקונסנזוס הוא שליהודים מותר להיות גזענים במדינת היהודים.

סמי אבו שחאדה: החשיבה הזאת, שכאילו לרוב היהודי במדינה מגיע יותר – למה?

סמי אבו שחאדה: כי הם נולדו יהודים – זאת גזענות, זאת ההגדרה של גזענות.

סמי אבו שחאדה: וכדי להיות חלק מהקבוצה הזאת, כבוד היושב-ראש, אתה צריך להיוולד לשם.

סמי אבו שחאדה: זה לא קשר של אזרח מדינה.

סמי אבו שחאדה: אתה צריך להיוולד עם הגנים הנכונים.

סמי אבו שחאדה: החוק אומר לך שאתה צריך אימא יהודייה.

סמי אבו שחאדה: ככה לא בונים מדינה.

סמי אבו שחאדה: ככה לא בונים דמוקרטיה, לפחות.

סמי אבו שחאדה: אפשר לבנות מדינה, בהחלט; ככה בטוח לא בונים דמוקרטיה.

סמי אבו שחאדה: והקשר הזה של האזרחות הפחותה, מנציח את האי-שוויון בין הערבים ליהודים במדינה.

סמי אבו שחאדה: במקום תקין, לפחות אלה שעלו לפניי ודיברו פה, דיברו על עקרונות – אם הם באמת מאמינים במה שהם אמרו, את החוק הזה היום אפשר להפיל.

סמי אבו שחאדה: יש עוד זמן להסביר לשותפים שלכם בממשלה שזה קו אדום ועל זה מטילים וטו.

סמי אבו שחאדה: ואם בדבר כל כך בסיסי ומהותי לא מפעילים את הווטו, זה אומר שאתם חסרי משקל שם.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: יש לנו בקשה מהשר עיסאווי פריג', בהתאם לסעיף 31 לתקנון – שר שמבקש להגיב במהלך הדיון.

צבי האוזר: בבקשה.

צבי האוזר: חמש דקות לרשותך על פי התקנון.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חבריי הנוכחים והשומעים, שלום רב לכם, זו הזדמנות להגיד תודה לכל מי ששאל והתעניין בשלומי, זה מחמם את הלב.

צבי האוזר: ברשותך, אני באמת רוצה לברך בשם כל הכנסת, בשם רבים-רבים אחרים, על שובך.

צבי האוזר: בריאות ואריכות ימים.

עיסאווי פריג': תודה, תודה, ידידי.

מיקי לוי: ברוך רופא חולים וברוך השב.

צבי האוזר: ברוך השב וברוך רופא חולים.

צבי האוזר: אמן ואמן.

עיסאווי פריג': תודה לכל מי ששאל.

עיסאווי פריג': זה מחמם את הלב.

עיסאווי פריג': אני מרגיש טוב, מחשב מסלול מחדש, נחים, נרגעים וממשיכים.

עיסאווי פריג': זה היום הראשון שאני בא לכנסת, למליאה, אחרי המצב הבריאותי הלא-טוב, וצר לי מאוד שהיום הראשון שאני צריך להשתתף בו זה יום סיום מושב, וסיום מושב שבו צריך לשים את החותמת על חוק שלא צריך להיות במדינה נאורה, מדינה דמוקרטית, מדינה מוסרית.

עיסאווי פריג': אני חושב שזה לא מוסיף, וזה גורע בכל הרמות.

עיסאווי פריג': אני רוצה להיות כן עם עצמי.

עיסאווי פריג': אני חבר ממשלה, אדוני היושב-ראש, ואני שר בממשלה, ועל פניו אני אמור לייצג את הטוב ואת הרע של הממשלה שאני חבר בה, ואכן זה כך.

עיסאווי פריג': את הטוב אני מנסה למנף ולחזק - - -

סמי אבו שחאדה: כבוד השר, הקול שלך – זה יותר גבוה מהמיקרופון.

סמי אבו שחאדה: דבר למיקרופון.

עיסאווי פריג': אני אומר שאני חבר בממשלה, אני שר בממשלה, אני צריך לייצג את הטוב ואת הרע של הממשלה.

עיסאווי פריג': את הטוב אני רוצה למנף בכל דרך שאני יכול, והרע, אני רוצה להילחם בו, אפילו שאני חבר בממשלה.

עיסאווי פריג': ואני חושב שהחוק הזה הוא חוק רע, שאין לו מקום, והוא לא צריך להיות חלק ממערכת החוקים במדינה נאורה, מוסרית, דמוקרטית.

עיסאווי פריג': מכאן אני רוצה לפנות לחבריי, לשרים, לראש הממשלה, לראש הממשלה החליפי, לכולם: חברים שלי, החוק הזה הוא חוק לא מוסרי, כולם מסכימים, וחוק אנטי-יהודי, וחוק אנטי-דמוקרטי, ואין בו תכונה שאני יכול להתגאות בה.

עיסאווי פריג': כאן אנחנו לא מדברים על חוק אזרחות.

עיסאווי פריג': זה לא חוק אזרחות.

עיסאווי פריג': זה לא חוק אזרחות, אדוני היושב-ראש, זה חוק למתן מעמד.

עיסאווי פריג': מדינה דמוקרטית, מוסרית, לא יכולה להרשות לעצמה שבתוכה יחיו אזרחים ללא מעמד.

עיסאווי פריג': אלה לא אנשים שבאו – אנחנו רוצים לאיים על הרוב היהודי, אנחנו רוצים להשתתף בבחירות.

עיסאווי פריג': אנשים ביקשו מעמד.

עיסאווי פריג': מדינת ישראל נתנה להם את הזכות להיכנס, אבל לא נותנת להם את הזכות לחיות.

עיסאווי פריג': מה המשפחות רוצות?

עיסאווי פריג': רוצות חיים: אני חי עם המשפחה שלי, עם הילדים שלי; שאני אוכל לנסוע לחו"ל, שאוכל לקבל זכויות רפואיות, שאוכל לעבוד, שאוכל לקיים חיי משפחה.

עיסאווי פריג': איזה איום על הרוב היהודי הקיים?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, המדינה, איך היא מרשה לעצמה אפשרות של אזרח ללא מעמד?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי ורוצה לנהל את השיח הזה איתך, היושב-ראש.

עיסאווי פריג': רוצים מדינה יהודית, רוצים מדינה מוסרית ורוצים מדינה שהיא אור לגויים.

עיסאווי פריג': תעזור לי, איך זה מסתדר?

עיסאווי פריג': באמת, אני מנסה לשאול את עצמי את השאלות האלה.

עיסאווי פריג': אני רוצה מדינה יהודית, מוסרית ואור לגויים – זה לא מסתדר לי.

עיסאווי פריג': זה לא מסתדר ביחד.

עיסאווי פריג': משהו פגום כאן.

עיסאווי פריג': משהו לא בסדר.

עיסאווי פריג': ואני רוצה להגיד לצופים עוד משפט: שתבינו, חברים, החוק הזה הוא לא חוק של פתיחת שערים לאלפים או למאות אלפים בדלתות – להיכנס לתוך מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אלו אזרחים שחיים כאן עשרות שנים.

עיסאווי פריג': אלו אזרחים שלילדיהם ולנשותיהם יש אזרחות.

עיסאווי פריג': לאבא של המשפחה אין מעמד.

עיסאווי פריג': מכל זווית שנסתכל על זה, זה חוק מביש, ואסור שהחוק הזה יעסיק אותנו כל כך הרבה שנים, ועל אחת כמה וכמה לסיים ולחתום את המושב הזה עם אות קין כזה.

עיסאווי פריג': זאת קריאתי.

עיסאווי פריג': אני אמשיך להילחם ברע של הממשלה שאני חלק ממנה, וצר לי מאוד שאנחנו צריכים להיות בצד שלא תומך בחקיקה הזאת.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: תודה רבה, כבוד השר, אני רוצה להגיד לך משהו אישי.

צבי האוזר: לא הסכמתי עם הדברים, אבל מעולם לא שמחתי לשמוע עמדה שמנוגדת לעמדותיי בצורה כזאת מנומקת כמו שבאת ועמדת עכשיו.

צבי האוזר: ברמה האישית זה באמת משמח – ובריאות.

צבי האוזר: אנחנו נמשיך לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אני רוצה לפתוח ותמיד לאחל החלמה לשר עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: אני שמח שאתה פה, תשמור על הבריאות, למרות שהממשלה הזאת היא גורם סיכון.

צבי האוזר: וזה עוד מרופא.

אחמד טיבי: גם הוא יודע.

אחמד טיבי: הוא חש את זה.

אחמד טיבי: הוא חש את זה על בשרו.

אחמד טיבי: לך אין יתר לחץ דם?

אחמד טיבי: למישהו מאיתנו אין תופעות לוואי של עבודה בכנסת?

צבי האוזר: הכול בפרופורציות.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: רבותיי, מאז 2003 ממשלת ישראל והכנסת מחוקקים את אחד החוקים הגזעניים ביותר בספר החוקים – חוק ריסוק המשפחות הפלסטיניות.

אחמד טיבי: במכבסת המילים מכנים אותו "חוק האזרחות".

אחמד טיבי: חוק למניעת איחוד משפחות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית:) אני לא מכיר מדינה שמתייחסת לסיפור אהבה כאל איום או כאל פצצה מתקתקת – כמו שמתייחסים אל סיפור אהבה בין גבר לאישה פלסטיניים משני עברי הקו הירוק כאל איום על ביטחונה של מדינה שיש לה כור אטומי.

אחמד טיבי: מתייחסים אל רחם האישה הפלסטינית כאיום קשה יותר, קטלני יותר, מאיים יותר מאשר הכור בדימונה.

אחמד טיבי: אבל האמת, הטיעונים הביטחוניים הם שקר גס.

אחמד טיבי: הטיעון האמיתי הוא מה שאמר בהגינות חבר הכנסת רוטמן.

אחמד טיבי: הוא אמר שהטיעון הוא דמוגרפי, פוליטי, לאומי.

אחמד טיבי: והוא הכניס אפילו משפט לנוסח החוק שהכנסת תצביע עליו היום, שלא היה, שצריך לקחת בחשבון את הגדרת המדינה כמדינה יהודית.

אחמד טיבי: אבל אין לי מה להלין על חבר הכנסת רוטמן.

אחמד טיבי: זאת השקפת עולמו, הוא פועל לפיה, הוא נץ פוליטי, אידיאולוגי, ימני, עד כדי קיצוניות, עד כדי קיצוניות.

אחמד טיבי: ולכן הדבר הטבעי שהוא יפעל לרסק משפחות פלסטיניות, יבטל איחוד משפחות, ימנע איחוד משפחות.

אחמד טיבי: ומצידו, אם הוא יכול לסלק גם את חברי הכנסת הפלסטינים מכאן, הוא יעשה זאת.

שמחה רוטמן: אין חברי כנסת פלסטינים.

אחמד טיבי: כל חברי הכנסת כאן הם חברי כנסת פלסטינים, גם אלה שנמצאים בתוך הממשלה.

אחמד טיבי: על כל פנים, אמרתי ואני חוזר ואומר: זה חוק גזעני שמבייש כל ספר חוקים.

אחמד טיבי: עכשיו אני רוצה לומר, ביומיים האחרונים - - -

סמי אבו שחאדה: - - -

אחמד טיבי: דקה.

אחמד טיבי: דקה.

אחמד טיבי: דקה.

אחמד טיבי: אני רואה פה חברי קואליציה עולים ותוקפים את רוטמן.

אחמד טיבי: חברי קואליציה, כאילו רוטמן הוא הממשלה.

אחמד טיבי: אז אני רוצה לעדכן, (אומר בערבית) רוטמן הוא לא ראש ממשלה, הוא לא שר הפנים.

אחמד טיבי: מי שמעביר את החוק זה הממשלה שלכם, הקואליציה שלכם, לא רוטמן.

אחמד טיבי: רוטמן הוסיף שמן למדורה, הקצין, היה מנוף כדי להעביר את החוק.

אחמד טיבי: הוא שמח על כך, אבל שקד היא שרת הפנים בממשלה הזאת, וכל האגף הימני שחבר בהסכם כתוב לציונות הדתית – הסכם כתוב – זה הממשלה.

אחמד טיבי: אני מבין שהרשימה המשותפת נמצאת באופוזיציה, וכשאתה באופוזיציה אתה מגיש הסתייגויות, מנסה לעכב, מנסה לשנות, מנסה להסביר לדעת הקהל, עוזר למשפחות, עומד לצד המשפחות, פונה בבג"ץ כמו שעשינו אז, גם בכנסת, גם בג"ץ, אבל אתה מצפה מחברי קואליציה להשתמש במשקלם בתוך הקואליציה כדי למנוע את חקיקתו של החוק הגזעני הזה.

אחמד טיבי: אתה לא יכול להתנהג כאילו היית חבר אופוזיציה ולתקוף את רוטמן.

אחמד טיבי: זה בלוף.

אחמד טיבי: שקר.

אחמד טיבי: אתם עושים שקר בעצמכם.

אחמד טיבי: מי שחושב שהוא לשון מאזניים צריך לבוא לקואליציה ולהגיד לה: רבותיי, החוק הזה לא יעבור.

אחמד טיבי: כמו שעשה גנץ לפני שבועיים על חוקים הרבה פחות קשים: הוא קם, עשה שביתה איטלקית והלך.

אחמד טיבי: כולם התיישרו לפיו, קיבל את מה שהוא רוצה.

אחמד טיבי: פה לא שמעתי פיפס של סנקציה של איום.

אחמד טיבי: מה אומרים, למשל ברע"מ?

אחמד טיבי: אם המשותפת תגיש אי-אמון, נצביע אי-אמון, יעני (אומר בערבית).

אחמד טיבי: בטח הממשלה לא תיפול, כי אלה לא יצביעו נגד הממשלה, יש להם חוק, ואלה יצביעו בעד הממשלה, לכן 50-40 יצביעו אמון בממשלה, ומרצ תימנע או תצא, כמו שהיה בקריאה הראשונה.

אחמד טיבי: לכן מי שמתנהג כך מאפשר לחוק הגזעני הזה לעבור בלי לעשות כלום, בלי לאיים על הממשלה.

אחמד טיבי: שמעתי את חבר הכנסת מנסור עבאס, שהיה כאן לפניי, הוא אומר: זה חוק שמצדיק את הפלת הממשלה.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן.

אחמד טיבי: הינה אני מאתגר אותך: בוא נפיל את הממשלה הזאת יחד.

אחמד טיבי: לא עשרה – או שאתה מצטרף להצעת אי-אמון קונסטרוקטיבית, ואז יש 61, או שנחתום יחד, נחתים את כל חברי הכנסת על הקדמת הבחירות.

אחמד טיבי: ככה מענישים ממשלה, כשאתה אומר שהחוק מצדיק הפלה של ממשלה.

אחמד טיבי: אגב, יש.

אחמד טיבי: אפשר להביא 61, בהחלט, אם מישהו רציני (אומרים דברים בשפה הערבית).

אחמד טיבי: לא סתם חבר הכנסת רוטמן הכניס את המילה "יהודי".

אחמד טיבי: גם אתה מדבר על זה, מכובדי היושב-ראש.

צבי האוזר: יהודית ודמוקרטית.

אחמד טיבי: בסדר, האלמנט היהודי כאן הוא הקובע, כי החוק הוא אנטי-דמוקרטי.

אחמד טיבי: החוק הוא פרו-יהודי אנטי-דמוקרטי, כי הוא אנטי-פלסטיני ואנטי-ערבי.

אחמד טיבי: מי שתומך במדינה יהודית ואומר: היא תישאר כך, ומשלים עם כך, שלא יתפלא שמביאים לו חוקים שמוכיחים שהמדינה היא מדינה יהודית.

אחמד טיבי: המדינה היא יהודית כלפי ערבים ודמוקרטית כלפי יהודים.

אחמד טיבי: ולכן החוק הזה שהוא חוק יהודי גזעני, הוא נגד ערבים ופלסטינים.

אחמד טיבי: אני מכיר בימים האחרונים – שנפגשים עם אישה וזוג, 26 שנים הם נמצאים בארץ עם אישורי מת"ק.

סמי אבו שחאדה: יהודית ודמוקרטית.

סמי אבו שחאדה: זה מה שזה.

אחמד טיבי: 26 שנים מקבלים אישורי מת"ק (אומר בערבית).

אחמד טיבי: כל אישור כניסה מחייב בדיקה ביטחונית.

אחמד טיבי: 26 שנים הוא נבדק ולא נותנים לו איחוד משפחות.

אחמד טיבי: אבל יהודי – אם אשתו הייתה גרמנית, הייתם מאפשרים לה איחוד משפחות אוטומטי, כי היא לא ערבייה.

אחמד טיבי: עכשיו פתאום מדברים על קליטת אלפי פליטים אוקראינים (אומר בערבית).

אחמד טיבי: כולכם אמפתיה לפליטים, אתם המדינה שיצרתם את הפליטות הגדולה ביותר במאה ה-20, הפליטים הפלסטינים.

אחמד טיבי: ולא רק שאתם רוצים להביא כמה פליטים מאוקראינה עם ערבות של 20,000-10,000 שקל, אלא אתם גם מונעים מפליטים פלסטינים להינשא, להקים משפחה.

אחמד טיבי: ולכן, מכובדי היושב-ראש - -

צבי האוזר: משפט אחרון.

אחמד טיבי: - - החוק הזה הוא כתם שחור גם על הכנסת, גם על הממשלה שהיא שינוי לרעה.

אחמד טיבי: בכל מה שקשור לציבור הערבי, הפלסטיני, הממשלה הזאת יותר גרועה ואגרסיבית מהממשלה הגרועה שקדמה לה.

צבי האוזר: תודה רבה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית).

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב ראש, כנסת נכבדה, אחרי כל כך הרבה שנים שאנחנו מתדיינים סביב החוק הזה, ואחרי שהשתמשנו בכל הארגומנטים, ודיברו גם החברים לפניי וצעקו את צעקתם של האזרחים הפלסטינים וגם התושבים הפלסטינים בעניין החוק הזה, לפעמים אני שואלת את עצמי איך יכול להיות ומה גורם לאטימות הזאת, לסגירת האוזניים והרצון לא להתעסק עם שום ארגומנט בצורה אמיתית.

עאידה תומא סלימאן: ואני שואלת את עצמי גם כן למה כולנו תוקפים את החוק הזה מהזווית שהוא מוצג – כאילו הוא חוק שבא להסדיר את עניין בקשות האזרחות והשהייה של אנשים שהם לא אזרחי המדינה?

עאידה תומא סלימאן: החוק לא מדבר על אזרחי המדינה, כאילו.

עאידה תומא סלימאן: הוא מדבר על אנשים מחוץ למדינה, בשטחים הפלסטיניים הכבושים, שמבקשים להתאזרח או לשהות.

עאידה תומא סלימאן: יותר קל לשווק את החוק בצורה הזאת, ויותר קל להדביק לו אז כל מיני סיבות ביטחוניות, אבל בעצם, אם מסתכלים על המטבע מהצד השני שלו, זה חוק שמדבר על המובן של אזרחות במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: זה חוק שמתייחס לאופייה של המדינה הזאת, וזה חוק שמתייחס גם כן לטבע השלטון בתוך המדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: למה אני אומרת את זה?

עאידה תומא סלימאן: כי אם מסתכלים על הצד השני של המטבע, החוק בא להסדיר את התנהלות האזרחים הערבים הפלסטינים בחיים האישיים שלהם: במי מותר להם כן להתאהב, ועם מי להקים משפחה ואיפה אפשר להקים את המשפחה הזאת, וכופה עליהם בחירה בין חיי משפחה אמיתיים, נורמליים, בטוחים, לבין לצאת מהארץ כדי לחפש את האפשרות הזאת להקים משפחה במקום אחר.

עאידה תומא סלימאן: זאת האמת.

עאידה תומא סלימאן: מדינת ישראל לא יכולה להסביר לעולם איך היא עושה דבר כזה לחלק מאזרחיה, אבל יותר קל להסביר שהיא מנסה להסדיר למי לתת אזרחות ולמי לא.

עאידה תומא סלימאן: קשה יותר להסביר איך היא מסווגת את האזרחות בתוכה לאזרחות סוג א' ולאזרחות סוג ב'.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים איך קוראים לדבר הזה כאשר יש לך מדרג של אזרחות בתוך המדינה?

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים איך קוראים לשלטון ולממשלות שמנסות דרך דיכוי, אפליה וחקיקה גזענית כמו שעומדת בפנינו – איך נקרא השלטון הזה?

עאידה תומא סלימאן: אז בואו אני אחדש לכם, זה שלטון אפרטהייד כחול-לבן, כחול-לבן תוצרת ישראלית יהודית, כי אתם משתמשים בכיסוי הזה.

עאידה תומא סלימאן: אין יהודית ודמוקרטית, ועוד כאשר מביאים חוקים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אל תשלו את עצמכם, יש יהודית, אפרטהיידית, גזענית.

עאידה תומא סלימאן: אתם בעצמכם גורמים, הקואליציה – קואליציית השינוי גורמת לקשירה מאוד ישירה בין המילה יהודית למילה גזענות.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שנעשה בחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: בחוק הזה – בעצם היום בעולם, בטח יגידו לי עכשיו: את עומדת על הדוכן של הכנסת, ואת נבחרת, והאוכלוסייה הערבית בוחרת, איך את מעזה לדבר על אפרטהייד?

עאידה תומא סלימאן: באפרטהייד בדרום אפריקה, לשחורים לא הייתה האפשרות לבחור.

עאידה תומא סלימאן: אז אני אומרת לכם: כמו שהשכל היהודי, הישראלי, יכול לפתח פטנטים, הוא פיתח גם פטנט אפרטהיידי חדש, אבל שמתאים ועונה על כל הקריטריונים הבין-לאומיים המשפטיים להגדרת אפרטהייד.

עאידה תומא סלימאן: אתם יכולים לבחור, אתם יכולים להיבחר, אבל ההסכם הבסיסי שבין מדינה לאזרחיה, שמדבר על העובדה שהמובן האמיתי, המהותי של האזרחות – זה השותפות בקביעת מהותה ואופייה של המדינה – לא תהיה לכם, אתם האזרחים הערבים.

עאידה תומא סלימאן: לפי החוק הבין-לאומי ולפי ההגדרות הבין-לאומיות אפרטהייד זה שני דברים, שני קריטריונים צריכים להתקיים: קריטריון אחד זה חקיקה ומדיניות שמנסה לתת עליונות לקבוצה אתנית אחת על חשבון קבוצה אתנית שנייה.

עאידה תומא סלימאן: ואללה, כמו שאומרים בצרפתית: יאללה בואו.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מה שקורה?

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה לא קובע עליונות של קבוצה אתנית אחת על קבוצה שנייה, אפרופו יהודים–ערבים לפי הסדר הזה?

עאידה תומא סלימאן: דבר שני שחוק, שהגדרת אפרטהייד מגדירה באופן הכי ברור זה קיום שתי מערכות חוקים שונים לאותם אזרחים או תושבים שגרים תחת שלטון המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם הייתי רוצה להגיד שהחקיקה מבדילה בין אזרחים בתוך גבולות 48' ובין תושבים שנמצאים תחת הכיבוש בשטחים הפלסטינים הכבושים – אבל לא רק את זה.

עאידה תומא סלימאן: מערכת החוקים הזאת היא גם שתי מערכות שונות – לאזרחים הערבים ולאזרחים היהודים במדינה.

עאידה תומא סלימאן: כי אם תזכרו טוב מאוד, הצד השני של המטבע של החוק הזה – לא שהוא מונע אזרחות רק מהפלסטינים בשטחים הפלסטיניים הכבושים, שנשואים לאזרחים, אלא מונע מאזרחים ערבים פלסטינים מתוך המדינה לספח, לתת, לאפשר קיום משפחה עם אזרחות או היתרי שהייה.

עאידה תומא סלימאן: אז שני התנאים הבסיסיים לקיום אפרטהייד כן נמצאים, למרות שאנחנו נמצאים בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע למה, כבוד היושב-ראש?

עאידה תומא סלימאן: כי נשללת מאיתנו – כולל אלה שיושבים בקואליציה – האפשרות להשפיע באמת.

עאידה תומא סלימאן: הרי מה טענו השותפים בקואליציה, מאלה שיש לנו ציפייה שיש להם דעות אחרות והם בעבר גם הוכיחו?

עאידה תומא סלימאן: ואני מדברת ספציפית על מרצ ורע"מ, שהפעם בחרו להתנגד לחוק.

עאידה תומא סלימאן: לפני כמה חודשים הם הצביעו בעד החוק.

עאידה תומא סלימאן: אין להם את היכולת להשפיע בדברים המהותיים.

עאידה תומא סלימאן: כשהצטרפו לממשלה או לקואליציה אמרו: אנחנו מצטרפים כדי להשפיע.

עאידה תומא סלימאן: אז אתם עדיין משפיעים במקום האינסטרומנטלי של המובן של אזרחות, ולא המהותי.

עאידה תומא סלימאן: כי עובדה, בחוקים ובמדיניות שקובעת את מהותה ואופייה הגזעני של המדינה – אין לכם שום השפעה, ואתם בוחרים לא להשפיע.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, למה בוחרים לא להשפיע?

עאידה תומא סלימאן: זה שיקולים שלכם – כנראה, כדי להישאר ולקבל את המעט ממנעמי השלטון או מהתקציבים.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו, כולם אומרים לנו: אנחנו משפיעים, מקבלים תקציבים.

עאידה תומא סלימאן: בדברים המהותיים שנותנים לאזרחות שלנו שוויון אמיתי, שנותנים הכרה אמיתית בזכות האוכלוסייה הערבית הפלסטינית בתוך מדינת ישראל להיות שווה בין שווים – אין שום השפעה.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר ללכת עם ולהרגיש בלי, חבר'ה.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר.

עאידה תומא סלימאן: אם אתם חלק מהקואליציה אתם נושאים באחריות לכל החלטה ומדיניות שמבצעת הממשלה הזאת, כולל כל הפשעים שקורים יום-יום בשטחים הפלסטיניים, כולל כל הפשעים של הריסת בתים בתוך המדינה בנגב ובצפון, כולל העובדה שהיום רוצים לאשרר מחדש את האי-שוויוניות של האוכלוסייה הערבית בתוך המדינה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר היום האחריות גם עליכם מונחת, על זה שהיום הכנסת מאשרת מחדש את היהודית האפרטהיידית.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקורה – האופי היהודי האפרטהיידי, זה מה שקורה היום.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר שכשנוח, וכשבטוח החוק יעבור – הרי מה קורה היום?

עאידה תומא סלימאן: איך זה?

עאידה תומא סלימאן: נוח להצביע נגד, למרות שלפני כמה חודשים היה צריך להצביע בעד.

עאידה תומא סלימאן: כי כנראה הממשלה הזאת, הקואליציה הזאת, אומרת בצורה הכי ברורה: חבר'ה, אתם נמצאים על הספסל היום.

עאידה תומא סלימאן: לא צריכים אתכם כדי להעביר את החוק הזה, אנחנו יכולים בקואליציה להתחבר לשורשים הימניים הגזעניים שלנו ולהעביר את החוק הזה, ואתם תחכו בצד.

עאידה תומא סלימאן: אתם יכולים אפילו להגיד שאתם נגד (אומרת דברים בשפה הערבית).

עאידה תומא סלימאן: היה אפשרי לעשות משהו לפני.

עאידה תומא סלימאן: היה אפשרי להשפיע מבפנים, ולהגיד: החוק הזה לא יגיע לכנסת כשאנחנו בקואליציה.

עאידה תומא סלימאן: אבל למה לטרוח עד כדי כך, אם אפשר להגיד שאנחנו מתנגדים, ונצא בהודעות לתקשורת שאנחנו מתנגדים, ונצביע במליאה שאנחנו מתנגדים?

עאידה תומא סלימאן: ונחזור בסוף היום לישיבת ממשלה או ישיבת קואליציה ויהיה חם ונעים בפנים, והורדנו את זה מעלינו.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת בערבית), זה לא באשמתנו.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא נלחם כמו אריה ונפל כמו זבוב.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאם יש שינוי אחד שהביאה הממשלה הזאת – שנים רבות דגלו ממשלות ישראל בהולדת הערבי הישראלי, הערבי שמנותק מהזהות האמיתית שלו, הערבי המבוית.

עאידה תומא סלימאן: השינוי היחידי שהצליחה הממשלה הזאת לעשות זה למצוא את אותם ערבים בינינו, לחבק אותם, לתת להם כמה תקציבים ולחלום שהם עוד יהיו הנציגים האמיתיים של האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: מי שרוצה אותנו יקבל אותנו רק כאזרחים שווי זכויות, מיעוט לאומי, שמכירים בזכותו על מולדתו.

עאידה תומא סלימאן: ומי שרוצה אותנו שלא ינסה לקנות אותנו בתקציבים, שיקנה אותנו בחקיקה צודקת ואמיתית, בחקיקה אנטי-גזענית, בחקיקה שמקיימת ומבססת דמוקרטיה אמיתית ומכרסמת בשלטון האפרטהייד שאתם בונים יום אחרי יום.

צבי האוזר: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

קריאות: - - -

צבי האוזר: 25 דקות.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השר עיסאווי פריג', אנחנו שמחים כל-כך שאתה בבריאות ורפואה שלמה, שחזרת לתפקד.

אוסאמה סעדי: אז איחולינו להחלמה והרבה הרבה הרבה בריאות.

אוסאמה סעדי: אלף סלאמה, אבו כמאל.

אוסאמה סעדי: חבריי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: תראו, מה לא אמרנו על החוק הזה.

אוסאמה סעדי: לפחות אני, שהשתתפתי בכל הישיבות בוועדת החוץ והביטחון – ועדת החוץ והביטחון, אתם שומעים?

אוסאמה סעדי: ועדת החוץ והביטחון, שהיום הוציאו, כבוד השר פריג', שהיום הוציאו גילוי דעת לעיתונות ואמרו שהיום אישרה ועדת החוץ והביטחון את חוק האזרחות.

אוסאמה סעדי: והיושב-ראש, אני קורא לו קפטן ר'.

אוסאמה סעדי: זה הוא אמר, צבי.

אוסאמה סעדי: אתה היית ואתה יודע שהוא אמר על עצמו, אבא שלו אמר שהוא רוצה שהוא יעבוד במוסד, בשב"כ, וקרא לו "קפטן רם".

אוסאמה סעדי: מאחר שאי-אפשר לחשוף את השם, אז תמיד אנחנו רגילים שאנחנו מקבלים – קפטן נ', קפטן א'.

אוסאמה סעדי: אז יש לנו קפטן ר', שאמר שהוא מביא את החוק הזה בלב כבד ולא שלם.

אוסאמה סעדי: אבל למה בכלל כתבו שהצביעו בעד החוק הזה שלושה והצביעו נגד שניים?

אוסאמה סעדי: מי השניים?

אוסאמה סעדי: חברת הכנסת מיכל רוזין ממרצ וחברת הכנסת אבתיסאם מראענה.

אוסאמה סעדי: ומי שיקרא את זה יסתכל ויגיד: איפה?

אוסאמה סעדי: איפה המשותפת, שאנחנו כבר שבועיים לא ישנים, לא ישנים ממש, תרתי משמע.

אוסאמה סעדי: עובדים מסביב לשעון ולא מתלוננים, כי זה התפקיד שלנו, להיאבק נגד החוק הגזעני הזה.

אוסאמה סעדי: זה שלושה נגד שניים, וכאילו אנחנו לא קיימים.

אוסאמה סעדי: ובאמת, אני הייתי מדי פעם בהצבעות אומר: אני נוכח.

אוסאמה סעדי: אמרתי שלפחות במליאה, חברות וחברים, כשאנחנו רוצים להוכיח שאנחנו נמצאים אז אנחנו לוחצים – עאידה אומרת לי שאנחנו לא רוצים להשתתף, אז היא אומרת לי: תלחץ "נוכח" – נוכח, שאנחנו קיימים.

אוסאמה סעדי: אז בוועדת החוץ והביטחון – לא נוכחים, ונפקדים.

אוסאמה סעדי: נוכח-נפקד, זה ועדת החוץ והביטחון.

אוסאמה סעדי: ולכן התנגדנו, התנגדנו מלכתחילה, וזה פגם מהותית רציני בחוק הזה, שמעבירים את החוק הזה, חוק האזרחות, בוועדת החוץ והביטחון.

אוסאמה סעדי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, שמאז 2003 החוק הזה תמיד, אבל תמיד, היה נדון בוועדת הפנים, כי ועדת הפנים היא הוועדה שאחראית לכל נושא חוק האזרחות ועל משרד הפנים, לא ועדת החוץ והביטחון.

אוסאמה סעדי: אבל מה?

אוסאמה סעדי: בממשלת השינוי יש שינוי: שהחוק הזה לא עובר לוועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: אז בשנה שעברה ולפני זה אמרו שמכיוון שלא הקימו ועדת פנים אז העבירו את זה לוועדה משותפת.

אוסאמה סעדי: אבל אמרנו – חצי נחמה.

אוסאמה סעדי: לפחות בוועדה המשותפת של חוץ וביטחון וועדת הפנים אנחנו נמצאים.

אוסאמה סעדי: והיינו.

אוסאמה סעדי: ואני הייתי אז נציג של הרשימה המשותפת.

אוסאמה סעדי: היינו נוכחים, הגשנו הסתייגויות והצבענו, לא כמו הפעם.

אוסאמה סעדי: אתה יושב, זה מחזה, כבוד השר עיסאווי, מחזה סוריאליסטי כזה, שאתה יושב, מצביעים, ואתה לא קיים, לא קיים.

שמחה רוטמן: גם אני לא הצבעתי, תנוח דעתך.

אוסאמה סעדי: אתה, למרות שלא הצבעת – כל פסיק, כל תג שחבר הכנסת רוטמן לא הסכים עליו, מייד ירד.

אוסאמה סעדי: ואם הוא אישר משהו – ישר זה עובר.

אוסאמה סעדי: אפילו התאריך של החוק, שאנחנו יודעים שלפיד רצה אותו באוקטובר 2023, אחרי התאריך של הרוטציה.

אוסאמה סעדי: ואמרו בהתחלה, בישיבה הראשונה: אנחנו לא נסכים לשנה, רק 18 חודש, ובנוסחים שקיבלנו היה תמיד 18 חודש.

אוסאמה סעדי: שמחה רוטמן הגיש הסתייגות אחת.

סמי אבו שחאדה: היה משקלו יותר משל רע"מ - - - לבד.

אוסאמה סעדי: לבד, הגיש הסתייגות אחת, שמחה רוטמן.

סמי אבו שחאדה: - - -

אוסאמה סעדי: והיא התקבלה.

אוסאמה סעדי: שמחה, כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: הגשת הסתייגות אחת, ובלעדיה החוק הזה לא היה חל, ויש כאלה שהגישו 50,000 הסתייגויות.

אוסאמה סעדי: 50,000.

אוסאמה סעדי: ואללה, עיסאווי, כשהיינו, אתה יודע, בוועדת הכלכלה ולא בוועדת הכספים, אתה וחבר הכנסת טיבי הייתם מגישים מאות אלפי הסתייגויות, כי זה התפקיד של האופוזיציה.

אוסאמה סעדי: תראו, הסתייגות אחת ויחידה.

אוסאמה סעדי: אמר: בלי זה אין חוק.

אוסאמה סעדי: ובלי זה לא היה חוק.

אוסאמה סעדי: וכששינו את זה – יש חוק.

קריאה: - - -

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית).

קריאה: - - -

אוסאמה סעדי: ככה עובדים.

אוסאמה סעדי: לא מגישים עשרות אלפי הסתייגויות – ויאללה, תצביע, תצביע בעד-נגד-בעד-נגד.

אוסאמה סעדי: זה התפקיד שלנו.

אוסאמה סעדי: תנו לנו לעשות את זה.

אוסאמה סעדי: אנחנו באופוזיציה, ותאמינו לי, אנחנו אלופים בזה.

אוסאמה סעדי: אנחנו מלמדים את כולם כאן מה זה אופוזיציה ומה זה עבודה פרלמנטרית.

אוסאמה סעדי: אנחנו אלופים בזה, כולם לומדים מאיתנו את זה.

אוסאמה סעדי: אבל זה תפקיד של האופוזיציה.

סמי אבו שחאדה: עושים את העבודה - - - אני, כמורה, יכול להגיד לך שתלמיד גרוע, גם אם אתה נותן לו את הטקסט שהוא מעתיק אותו טוב - - -

אוסאמה סעדי: זה נכון.

אוסאמה סעדי: ואז מקבלים חשד, אתה יודע.

סמי אבו שחאדה: לא, הוא לא מבין.

אוסאמה סעדי: אבל אז מקבלים חשד, סמי.

סמי אבו שחאדה: אז גם להעתיק הוא לא יודע.

אוסאמה סעדי: בבגרות מקבלים חשד.

אוסאמה סעדי: פוסלים את הבחינה ואומרים לו ששנתיים אסור לו לגשת לבחינת הבגרות.

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר – אנחנו נלחמנו ואמרנו את כל הדברים שצריך להגיד, ותאמין לי, אדוני היושב-ראש, לא אמרנו את זה רק כמס שפתיים או בשביל לנסות ולשכנע כי אין את מי לשכנע.

אוסאמה סעדי: הדברים הקטנים ביותר, אתה יודע, חבר הכנסת האוזר, הדברים הקטנים שניסינו להכניס לחוק הלא-אנושי הזה, לחוק הגזעני הזה – נתקלנו באטימות לב, בשרירות, ברוע לב.

אוסאמה סעדי: מאיפה אתם מביאים את זה?

אוסאמה סעדי: ובסוף גם שמעתי אותך – מזילים דמעות על הפליטים המסכנים מאוקראינה.

אוסאמה סעדי: כולנו, תאמינו לי, נגד המלחמה הזאת, נגד שפיכות הדמים, בעד מתן פתרונות אנושיים.

אוסאמה סעדי: אבל למה אתם מרחיקים עד אוקראינה?

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: ואללה, טוב.

אוסאמה סעדי: תודה רבה, שרת הפנים.

אוסאמה סעדי: תשמע, מדינת ישראל נתנה פתרונות ל-25,000 פליטים.

אוסאמה סעדי: גם זה ישראבלוף.

אוסאמה סעדי: תשמע, הישראבלוף הזה, איפה שאתה – עיסאווי אם היית פה והיית רוצה, ואתה בצד השני, היית עושה מהם פה קרקס, חבל על הזמן.

אוסאמה סעדי: כי ה-20,000 נמצאים כאן.

אוסאמה סעדי: 20,000 אוקראינים נמצאים כאן, והם לא חוקיים.

אוסאמה סעדי: מישהו שמע בשנים האחרונות שיש בעיה עם שב"חים מאוקראינה?

אוסאמה סעדי: שמענו?

אוסאמה סעדי: אתה שמעת, עיסאווי?

אוסאמה סעדי: אף פעם.

אוסאמה סעדי: כל הזמן – דרום תל אביב.

אוסאמה סעדי: כן, אחמד?

אחמד טיבי: חלקם הצטרפו - - - לישראל.

אוסאמה סעדי: לא, אני שמעתי על מקרה שאוקראיני נעצר ונכלא בישראל לחמש שנים ועכשיו הגישו בקשה לשחרור מוקדם.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים למה?

אוסאמה סעדי: כי עכשיו יש מלחמה באוקראינה והוא אח, וצריך לשחרר אותו כדי ללכת ולטפל בפצועים באוקראינה.

אוסאמה סעדי: יש בקשה ואולי היא תיענה.

אוסאמה סעדי: אבל אמרתי – צאו, לא לאוקראינה.

אוסאמה סעדי: צאו לבאב אל-עמוד, לא-טור, לסילוואן.

אוסאמה סעדי: תראו אלפי משפחות שסובלות, שנקרעות.

אוסאמה סעדי: והם חיים כאן, ולא באו ולא היגרו, לא בספינה ולא במטוס.

אוסאמה סעדי: ותשמעו את הסיפורים שלהם.

אוסאמה סעדי: והגיעו האנשים האלה והשמיעו את הזעקה שלהם.

אוסאמה סעדי: אני סיפרתי על מקרה קורע לב, שפניתי למשרד הבריאות, השר עיסאווי.

אוסאמה סעדי: יש תושבת ירושלים המזרחית שסיימה את לימודיה בהצטיינות, למדה רפואה.

אוסאמה סעדי: היא ניגשה לבחינת הרפואה הממשלתית ועברה את הבחינה.

אוסאמה סעדי: לא נתנו לה רישיון רפואה.

אוסאמה סעדי: פניתי למשרד הבריאות, אני אראה לך את מכתב התשובה שקיבלתי.

אוסאמה סעדי: מה זה המכתב הזה?

אוסאמה סעדי: אומרים לי, אתה לא יודע מה החוק?

אוסאמה סעדי: אתה מיתמם?

אוסאמה סעדי: אני אומר: למה?

אוסאמה סעדי: אומרים לי: היא לא יכולה לקבל כי היא לא תושבת קבע.

סמי אבו שחאדה: כי היא לא יהודייה, היא לא יהודייה.

סמי אבו שחאדה: אם נולדת לגזע הנכון במדינת היהודים - - -

אוסאמה סעדי: היא לא יהודייה, בטח.

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר: היא א5.

סמי אבו שחאדה: זה משהו אחר - - - יהודי, לא משנה איפה הוא נמצא, נותנים לו תנאים מועדפים.

סמי אבו שחאדה: תבוא מארצות הברית, קח משכורת יותר מאשר בארצות הברית, תבוא מקנדה.

סמי אבו שחאדה: אם אתה נולדת לגזע הנכון במדינת היהודים, זה משהו אחר.

אוסאמה סעדי: זה נכון.

סמי אבו שחאדה: והיא, מסכנה, נולדה לגזע הלא-נכון במדינת היהודים.

אוסאמה סעדי: זה נכון, ולכן תכף אני - - -

קריאה: - - -

אוסאמה סעדי: היא עשתה את הבחינה, קיבלה, קיבלה זכאות.

אוסאמה סעדי: הרשו לה, נתנו לה זכאות.

אוסאמה סעדי: אמרו לה: אם תביאי תושבת קבע – כי היא בתהליך של איחוד משפחות - - -

וליד טאהא: סמי מכיר במדינה כמדינת היהודים.

אוסאמה סעדי: סמי מכיר?

אוסאמה סעדי: סמי אומר שזאת מדינה יהודית ליהודים, מדינה יהודית לערבים זה תמיד - - -

סמי אבו שחאדה: (אומר בערבית).

וליד טאהא: (אומר בערבית).

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מכירים לא בהגדרה, ומי - - -

וליד טאהא: הוא אמר, לא אני.

וליד טאהא: אוסאמה, הוא אומר.

וליד טאהא: הוא אומר – במדינת היהודים זה מה שקורה.

סמי אבו שחאדה: - - -

אוסאמה סעדי: לא, הוא אמר: זה מדינה גזענית.

אוסאמה סעדי: טוב, נו, אני עוד מעט מסיים.

צבי האוזר: אם אתה רוצה שאני אגן עליך, רק תגיד לי.

וליד טאהא: הוא לא אמר - - - שמגדירה את המדינה יהודית, הוא אמר – במדינה היהודית.

סמי אבו שחאדה: היושב-ראש, רק תוסיף לו את הזמן על הרעש הזה, זה הכול.

וליד טאהא: אוסאמה, זה עליי, את תיקח את זה מהזמן שלי.

אוסאמה סעדי: ווליד, בסדר, (אומר בערבית).

וליד טאהא: (אומר בערבית) אז הוא הביא.

וליד טאהא: הוא חוזר על זה בעקביות.

אוסאמה סעדי: בסדר.

אוסאמה סעדי: עיסאווי.

אוסאמה סעדי: השר עיסאווי.

אוסאמה סעדי: נתנו לה זכאות, כי אמרו – את בתהליך אחמ"ש.

אוסאמה סעדי: קיבלה זכאות.

אוסאמה סעדי: אבל אמרו לה: עכשיו, בשביל הרישיון – כשתקבלי רישיון – את צריכה להיות תושבת קבע.

עיסאווי פריג': איך נתנו לה לגשת לבחינות?

אוסאמה סעדי: נתנו לה.

אוסאמה סעדי: אני אשלח לך את המסמכים.

אוסאמה סעדי: אחותה רוקחת, אותו הדבר.

אוסאמה סעדי: זה מקרה שאני מטפל בו.

אוסאמה סעדי: עכשיו, בא קפטן ר', אמר:

אוסאמה סעדי: אנחנו ניתן פתרונות לקבוצה הזאת של 12,000 משפחות שהן נפגעות החוק הזה מאז 2003, והחוק הזה יחול מהיום והלאה על משפחות חדשות.

אוסאמה סעדי: אמרנו – ואללה, יש הקלה משמעותית למשפחות האלה, סוף-סוף יש פתרונות לקבוצה הזאת.

אוסאמה סעדי: אני שמעתי אז את עיסאווי שעלה ודיבר ואמר: אנחנו נותנים פתרונות, והגענו לסיכום עם השרה שקד, בדיקה פרטנית – פוטרים את כל הקבוצה הזאת.

אוסאמה סעדי: אמרתי – ואללה, עכשיו יש הזדמנות.

אוסאמה סעדי: ואז אנחנו מקבלים נוסח, סעיף 3א רבתי, שאומר: כל מי שמגיע מעל לגיל 50 ויש לו אישור שהייה מעל עשר שנים – ישודרג.

אוסאמה סעדי: טוב, אבל אז הכניסו שהוא יקבל אישור שהייה ארעי.

אוסאמה סעדי: יעני, המשפחה שהייתה אצלנו אתמול, שהיא 26 שנים – מלפני החוק, ואתה מכיר את המקרים האלה, עיסאווי, מה, אני צריך לספר לך?

אוסאמה סעדי: 26 שנה הם באיחוד משפחות, לפני החוק.

אוסאמה סעדי: אמרו – סוף-סוף (אומר בערבית), סוף-סוף נקבל רישיון קבע, אחרי 26 שנים.

אוסאמה סעדי: אנחנו בגיל 54, 15 שנה אישורים כדין – בום.

אוסאמה סעדי: לא מקבלים כלום.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי יש להם א5.

אוסאמה סעדי: והם נשארו עם א5 ולא שודרגו לרישיון קבע.

אוסאמה סעדי: זה הסעיף שהכניסו, ורם בן ברק מתפאר, מתגאה – הכנסתי הקלות.

אוסאמה סעדי: איזה הקלות ואיזה בטיח.

אוסאמה סעדי: עוד מקרה, קורע לב.

אוסאמה סעדי: הסעיף שמדבר על ילדים.

אוסאמה סעדי: תשמעו, איימן, אחמד, סמי.

אוסאמה סעדי: הינה, גם השר.

אוסאמה סעדי: ילדים מתחת לגיל 14 יכולים לקבל אוטומטית רישיון קבע מכוח היותם ילדים לבני זוג שיש להם רישיון קבע.

אוסאמה סעדי: אבל אם הוא 14 ויום?

אוסאמה סעדי: לא, רק אישור מת"ק.

אוסאמה סעדי: ואז אמרתי – הבחור הזה, הילד הזה בן ה-15 או 16 ימשיך כל חייו לקבל אישורי מת"ק, ואז היושב-ראש אמר לי: לא, עד גיל 50.

אוסאמה סעדי: בגיל 50 יקבל א5.

אוסאמה סעדי: איזו אנושיות.

קריאה: - - -

אוסאמה סעדי: תכף אני אגיע להאוזר.

אוסאמה סעדי: תכף אני אגיע להאוזר, בסוף.

אוסאמה סעדי: אמרנו: אבל זה ילדים.

אוסאמה סעדי: תשאירו, תתקנו את זה במקום 14 לגיל 18, שכל הילדים יהיו במעמד שווה.

אוסאמה סעדי: יש משפחות – חלק מהילדים זה עם - - -

סמי אבו שחאדה: - - - גם יהודים וגם ערבים, אמרת?

אוסאמה סעדי: לא, לא.

אוסאמה סעדי: רק ערבים.

אוסאמה סעדי: ילדים זה עם נבחר, עם נשגב, נו, בחייאת דינכ.

אוסאמה סעדי: מה אתה מדבר?

סמי אבו שחאדה: אני יודע.

סמי אבו שחאדה: יש ילדים יהודים - - -

אוסאמה סעדי: ילדים.

אוסאמה סעדי: אני מדבר, סמי, אני שם כוכבית.

סמי אבו שחאדה: לא ילדים - - - בן אדם חי במדינה דמוקרטית, שומע שאתה אומר ילדים - - -

אוסאמה סעדי: אז אני שם כוכבית, אני מקבל את ההערה שלך.

אוסאמה סעדי: כל מה שאני מדבר עליו זה משפחות ערביות פלסטיניות, ילדים ערבים ותו לא.

אוסאמה סעדי: יש משפחות שנקרעות, כבוד השר עיסאווי.

אוסאמה סעדי: חלק מהילדים יש להם רישיון קבע, חלק עם אישורי מת"ק, וימשיכו כל החיים שלהם עם אישורי מת"ק.

אוסאמה סעדי: למה לא מתקנים את זה?

אוסאמה סעדי: אבל עוד יותר גרוע – תראו מה הכניסו.

אוסאמה סעדי: פעם ראשונה מאז 2003, והאמת?

אוסאמה סעדי: בזכות היושב-ראש שיושב כאן, שהוא חלק מהממשלה, חלק מהקואליציה, והאופוזיציה – שמחה רוטמן ודיכטר –הכניסו, השר עיסאווי, סעיף מטרה.

אוסאמה סעדי: כי מה?

אוסאמה סעדי: לא היה ידוע מה מטרת החוק מאז 2003.

אוסאמה סעדי: רבותיי, 20 שנה בית משפט עליון לא ידע לפרש את החוק הזה – כי אין לו סעיף מטרה.

אוסאמה סעדי: ואז, סוף-סוף יש מטרה לחוק הזה: "מטרתו של חוק זה לקבוע הגבלות על אזרחות וישיבה בישראל של אזרחים או תושבים של מדינות עוינות או של האזור", קרי – ערבים, "ובצידן הסדרים חריגים למתן רישיונות ישיבה או היתרי שהייה בישראל" – וכאן משפט המחץ – "והכול בשים לב להיותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית, ובאופן שיבטיח את השמירה על האינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי של המדינה".

אוסאמה סעדי: זהו.

אוסאמה סעדי: זו מטרת החוק, אף אחד לא ידע.

אוסאמה סעדי: עכשיו ברור.

אוסאמה סעדי: השרה שקד אמרה את זה, גם השר לפיד אמר את זה.

אוסאמה סעדי: המטרה של החוק הזה היא כבר לא ביטחונית.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, הופיע סגן ראש השב"כ בוועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: אני חשבתי, כשהייתי עורך דין, שמחה, והיו מביאים לנו את נציגי השב"כ, הם היו מעידים מאחורי פרגוד.

אוסאמה סעדי: קפטן א', קפטן זה, נ'.

אוסאמה סעדי: לא היינו רואים אותם.

אוסאמה סעדי: אמרתי, סוף-סוף יש הזדמנות, בוועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: הוציאו את כולם, חוץ מחברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: אמרנו, יאללה, עכשיו בזום.

אוסאמה סעדי: פתאום מסך חשוך.

אוסאמה סעדי: שחור.

אוסאמה סעדי: מה?

אוסאמה סעדי: א' מעיד מאחורי מסך, אסור לחשוף אותו.

אוסאמה סעדי: בסדר.

אוסאמה סעדי: שאלתי אותו: אומרים על 35 מקרים – תשמעו את המספרים – 35 מקרים של מעורבים מאז 2002.

אוסאמה סעדי: אמרתי: יש פילוח מי מעורב?

אוסאמה סעדי: על אילו עבירות?

אוסאמה סעדי: יש כתבי אישום?

אוסאמה סעדי: יש הכרעות דין?

אוסאמה סעדי: הוא אמר לי: בוודאי שיש.

אוסאמה סעדי: נגיש את זה לוועדה.

אוסאמה סעדי: יוק.

אוסאמה סעדי: עד היום לא קיבלנו את הפילוח הזה.

אוסאמה סעדי: בסוף אומרים: תכלית ביטחונית.

אוסאמה סעדי: לא ביטחונית ולא בטיח.

אוסאמה סעדי: אבל עוד יותר גרוע, סמי.

אוסאמה סעדי: עוד יותר גרוע.

אוסאמה סעדי: איימן, אתה מדבר אחריי?

אוסאמה סעדי: אה, עופר אחריי.

אוסאמה סעדי: עוד יותר גרוע, כאילו החוק הזה לא נפל ב-6 ביולי 2021.

אוסאמה סעדי: כאילו שהכנסת לא אמרה: אני מפילה את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: הכניסו סעיפים 10 ב', ג' וד'.

אוסאמה סעדי: אמרו: התחולה של החוק הזה היא תחולה רטרואקטיבית מ-6 ביולי, והחוק הזה יחול על כל הבקשות שהוגשו מ-6 ביולי עד היום.

אוסאמה סעדי: איך אפשר לעשות דבר כזה?

אוסאמה סעדי: זו חקיקה רטרואקטיבית פר אקסלנס; במאה אחוזים; באלף אחוזים.

אוסאמה סעדי: טענו: נושא חדש.

אוסאמה סעדי: מה פתאום?

אוסאמה סעדי: דוחים את זה.

אוסאמה סעדי: זה לא נושא חדש, כבר עמדו על זה – אפילו דברים של סיוע משפטי, של רישיון נהיגה.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים, אומרים שמי ששהה בישראל במשך שלוש שנים, ויש לו אישור, יש לו אפשרות להגיש בקשה למפקד האזור, ויקבל היתר לנהוג.

אוסאמה סעדי: הגשנו הסתייגות – וגם מרצ – כי קיבלנו את זה מהאגודה לזכויות האזרח.

אוסאמה סעדי: ואז מה?

אוסאמה סעדי: אומרים: דוחים את ההסתייגות ואפילו את זה לא ביקשו.

אוסאמה סעדי: הוועדה ההומניטרית – תשמע, שמחה, כל הכבוד לך שכופפת אותם בעניין של המכסות, שהמכסה יכולה להיות אפס.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים, היום בשעה 08:00, הבוקר, אחרי לילה ללא שינה, המשכנו בוועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: אומרים: המכסה תהיה כמו המכסה שהייתה ב-2019.

אוסאמה סעדי: כמה מקרים הומניטריים היו ב-2019?

אוסאמה סעדי: היה ויכוח בין 14 ל-35, ובסוף האגודה לזכויות האזרח שלחה וביקשה.

אוסאמה סעדי: אמרו, במקום כל הוויכוח הזה – 14–35 – בואו תעשו את זה לפי 2018, כשהיו 54.

אוסאמה סעדי: ואללה, תשמע, הישג מזהיר, שהצלחנו לתקן את זה ל-2018, באדיבותו הרבה של שמחה רוטמן, שהסכים.

אוסאמה סעדי: 54 מקרים הומניטריים.

אוסאמה סעדי: וואי, וואי, וואי איזו סכנה לביטחון המדינה.

אוסאמה סעדי: אסון, אסון ביטחוני כבד נופל על מדינת ישראל – 54 מקרים הומניטריים.

אוסאמה סעדי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, זה חוק גזעני.

צבי האוזר: הייתי מרותק, לא ראיתי שסיימת.

אוסאמה סעדי: אני שמתי לב.

אוסאמה סעדי: אני לא רוצה לגזול את הזמן של החברים.

אוסאמה סעדי: החוק הזה, אמרנו עליו כל הזמן – אנחנו היינו עקרוניים.

אוסאמה סעדי: אנחנו הרשימה היחידה, שהייתה, נשארה ותישאר בעמדות העקרוניות שלה.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מנהלים לא משא ומתן ולא תרגילים על זכויות בסיסיות ועל זכויות חוקתיות של משפחות שנפגעות, משפחות שסובלות.

אוסאמה סעדי: החוק הזה, במשמרת הזאת, בממשלת השינוי, הוא עוד יותר גרוע, עוד יותר גזעני, עוד יותר אנטי-דמוקרטי מהחוק שהיה במשך 20 שנה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת עופר כסיף.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העברת חוק האזרחות מוכיחה שוב, שמי ששולט בממשלה הזאת זה הימין הקיצוני, הגזעני ביותר.

עופר כסיף: מרצ ורע"מ, וגם העבודה, עוד הפעם, שוב, מיישרות קו עם הגרועים שבגזעני ישראל, וממשיכות – כמו שהן עושות כבר חודשים – לשמש כעלה תאנה לממשלת הכיבוש והאפרטהייד.

עופר כסיף: חבר הכנסת רוטמן צודק.

עופר כסיף: חברי הכנסת של רע"מ, ואני אוסיף שגם של מרצ, עושים הצגה מול הקהל שלהם.

עופר כסיף: אם הם היו רוצים, הם היו מפילים את החוק הזה.

עופר כסיף: הם היו יכולים להגיד: או החוק, או הממשלה.

עופר כסיף: הם לא עשו את זה, כי כנראה שחם ונעים להיות חבר בקואליציה ובממשלה.

עופר כסיף: יש להם תירוץ קבוע – השר פריג', וחברת הכנסת לסקי, אני מדבר ספציפית אליכם, אני אשמח אם תקשיבו – יש להם תירוץ קבוע: אם לא הממשלה הזאת, תהיה ממשלת נתניהו ובן גביר.

עופר כסיף: מרוב מאמץ למנוע ממשלת סיוטים מהסוג הזה, אתם עצמכם הפכתם לסיוט.

עופר כסיף: הפכתם את עצמכם למוציאים לפועל של המדיניות, שכביכול למען מניעתה חברתם לממשלה הנוכחית.

עופר כסיף: מה שהיה פעם קו אדום של מרצ – שהיא אפילו הלכה עליו לבג"ץ – עובר עכשיו בלי שמרצ מאיימת בפירוק הממשלה, כפי שאני אמרתי.

עופר כסיף: החוק הגזעני הזה, חוק האפרטהייד, זוכה לתמיכה אקטיבית של 104 חברי כנסת, ככל הנראה, אבל גם בתמיכה בשתיקה, או בהימנעות ממעשה, של עשרה חברי כנסת נוספים.

עופר כסיף: רק אנחנו ברשימה המשותפת עומדים נגד הזרם הפשיסטי העכור הזה פה.

עופר כסיף: אני חייב להגיד, ישעיהו ליבוביץ' צדק.

עופר כסיף: תשימו לב מה ליבוביץ' אמר לפני שנים רבות, ואני מצטט אותו: העם הזה מתלכד מסביב לדגל, לצבא, לעוצמה המדינית, לגבורת המלחמה והכיבוש – הערכים הפשיסטיים.

עופר כסיף: זהו ההסבר לקו המדיני שנקטה מדינת החברה הזאת, ולאורח חייה של החברה הזאת, מיום יסוד המדינה ועד היום.

עופר כסיף: כך אמר ליבוביץ'.

עופר כסיף: חברה שסוגדת ללאום עד כדי פולחן; שהיא מנהלת באמת פולחן מוות בצבא, והיא רואה בו ערך עליון על פני זכויות אדם, שוויון וצדק חברתי, זו חברה שבה שולטת תרבות פשיסטית, כפי שכתב בזמנו ליבוביץ'.

עופר כסיף: ואכן, כך היה מיום הקמתה, אבל המציאות של הכיבוש מאז 1967 החמירה את המחלה הזאת, ואני רוצה להציע גם מדוע.

עופר כסיף: אני אתייחס כאן דווקא למישהו שאני, איך אני אומר בעדינות, לא בדיוק מחובביו ותומכיו, אבל יש כאלה שכן.

עופר כסיף: הוא נמצא פה על הקיר, האדון הרצל.

עופר כסיף: הרצל, בספרו מדינת היהודים, הגדיר מה זה עם.

עופר כסיף: לפי הרצל, עם זאת קבוצת אנשים עם אויב משותף.

עופר כסיף: זאת הגדרתו – ואני לא מתייחס כרגע אם היא נכונה או לא.

עופר כסיף: במדינת היהודים רוצים אויב משותף.

עופר כסיף: רוצים אויב משותף, גם אם זה אומר שצריך להמציא אותו, משום שאין שום גורם מאחד אם אין אויב משותף.

עופר כסיף: אין דבר כזה שנקרא עם יהודי אחד גלובלי.

עופר כסיף: אפילו אתם יודעים מה?

עופר כסיף: בקושי אפשר לדבר על עם יהודי במדינת ישראל.

עופר כסיף: מה מאחד אותם?

עופר כסיף: אמר ליבוביץ' שמה שמאחד אותם זאת אותה סגידה, אותו פולחן פשיסטי לדגל, צבא וכיבוש.

עופר כסיף: אבל מה שנגזר ממה שהוא אומר – ואני מוסיף את זה באופן ברור – זה שמה שמאחד אותם, אם כבר, זה קיומו של אויב משותף מומצא.

עופר כסיף: רוצים אויב.

עופר כסיף: הסיבה שרוב האנשים שיושבים בבניין הזה לא רוצים הסכם שלום ולסיים את הכיבוש – מעבר לפונדמנטליזם של האדמה, מעבר למשיחיות – הם לא רוצים שלום, כי אם יהיה שלום, לא יהיה מה שיאחד את כל חלקי הציבור פה, שאין שום דבר שמשותף לו, בעיקר אחרי שנים ארוכות של שיסוי והַשְׂנָאָה; בטח ובטח בחברה שבה מה ששולט, זו תרבות, שלא לומר מבנה קפיטליסטי, שבו כל אחד לעצמו.

עופר כסיף: לכן רוצים להמציא אויב, ולנפח אותו.

עופר כסיף: זה מה שעומד באמת מאחורי החוק הזה, בנוסף להיבטים הגזעניים.

עופר כסיף: אני לא יודע אם מישהו זוכר – נראה לי שהשר וחברת הכנסת של מרצ, אולי הם זוכרים.

עופר כסיף: אתמול, כמדומני, או היום, לפני שלושים שנה בדיוק הוקמה מרצ.

עופר כסיף: שולמית אלוני ויוסי שריד מתהפכים בקבריהם אל מול הקריסה הטוטלית, של אלו המתיימרים להמשיך את דרכם.

עופר כסיף: בעיתון הארץ, באוגוסט 2003, נכתב כך.

עופר כסיף: זה היה מייד לאחר דיון בוועדה באותו חוק שאנחנו דנים בו היום, חוק האזרחות והכניסה לישראל.

עופר כסיף: כך נכתב שם בעיתון הארץ, כאמור, באוגוסט 2003: סוף השבוע האחרון מצא את גלית וג'מיל מדוכדכים במיוחד.

עופר כסיף: הם עקבו בחרדה אחר הדיונים בחוק האזרחות והכניסה לישראל החדש, שנערכו בוועדת הפנים של הכנסת, ואחר כך במליאה.

עופר כסיף: הם שמעו חברי כנסת מגדירים אותם ושכמותם כסכנה לביטחון המדינה, וחשבו שאם כבר, הקשר ביניהם יכול רק לקדם את השלום וההבנה בין העמים באזור.

עופר כסיף: שימו לב למשפט הבא: כשחבר הכנסת יוסי שריד כינה את החוק פשע חקיקתי נגד האנושות – תקשיבו, השר פריג' וחברת הכנסת לסקי: יוסי שריד הגדיר את החוק הזה כפשע חקיקתי האנושות – וכשהוא אמר את זה, הם, גלית וג'מיל, הנהנו בהסכמה.

עופר כסיף: במקרה הזה, הם אומרים, האנושות זה אנחנו.

עופר כסיף: לא רק שמרצ של היום בוגדת בערכים שביטא כאן שריד, היא כופרת באותה אנושות, ואף באנושיות של הפלסטינים.

עופר כסיף: משום שהחוק הנתעב הזה, שאתם חלק ממנו – אל תעשו הצגות, תצביעו נגד.

עופר כסיף: איפה הייתם בדיונים?

עופר כסיף: יכולתם להפיל את החוק הזה.

גבי לסקי: לא היינו בדיונים?

גבי לסקי: אתה לא היית בדיונים.

עופר כסיף: את הפלת את החוק הזה?

עופר כסיף: את הפלת את החוק הזה?

עופר כסיף: את נתת לו יד.

עופר כסיף: את נתת לו יד.

עופר כסיף: את חלק מהפשע ההיסטורי הזה, ושמך ייזכר לדיראון עולם עם כל שותפייך, ולא בפעם הראשונה.

עופר כסיף: פעם זה אביתר ופעם זה החוק הזה, ופעם זו הכנסת חיילים לבתי הסוהר ולערים.

עופר כסיף: לכל זה יש לכם אליבי: שלא תהיה ממשלת נתניהו–בן גביר.

עופר כסיף: אנחנו נהיה ממשלת נתניהו–בן גביר, זה מה שאתם עושים.

עופר כסיף: מדובר בעונש קולקטיבי.

עופר כסיף: איפה מרצ המופלאה, שנלחמה נגד עונשים קולקטיביים?

עופר כסיף: במאמר שהתפרסם לפני קצת פחות מחודש, כתבה עורכת הדין הגר שכטר את הדברים הבאים; לאחר דיון שהיה על אותו חוק היא כתבה כך: חברת הכנסת מרב מיכאלי מהעבודה הצדיקה את תמיכת מפלגתה בחוק בתכליתו הביטחונית, אבל מהי התכלית הביטחונית במניעת קצבת זקנה מקשישים המתגוררים בישראל?

עופר כסיף: מה התכלית הביטחונית במניעה מילדים שגדלו פה ללמוד רפואה?

עופר כסיף: החוק לא מונע מתושבי שטחים לחיות בישראל, ככל שמוכח שלא נשקפת מהם סכנה ביטחונית, אלא מונע זכויות ממי שהוכרו כי אינם מסכנים את הציבור, ושהותר להם להתגורר בישראל.

עופר כסיף: החוק הופך את העניים לעניים יותר, שכן הוא מונע מהם את השירותים, שנועדו לצמצם פערים חברתיים ומונע מהחזקים להתקדם, מפני שהוא מגביל את השתתפותם בגילדות ובמקצועות שמחייבים מעמד בישראל.

עופר כסיף: ושוב, כל זה כלפי פרטיים שנבחנו, ונמצא כי אינם מסכנים את ביטחון המדינה.

עופר כסיף: אם זו לא גזענות, אני לא יודעת מה כן.

עופר כסיף: החוק הוא ענישה קולקטיבית של ציבור שלם, שסובל מיחס משפיל ומשלילת זכויות אדם.

עופר כסיף: ואם לא די בכך, ב-18 ביולי 2010 הופיע מאמר מאת שולמית אלוני, ושם כתבה כך: פירושו של התיקון לחוק האזרחות, שיעגן את האיסור לאיחוד משפחות בין ערבים ישראלים לפלסטינים, הוא הפלייתם של אזרחים אלה לרעה.

עופר כסיף: המהפך מ"ישראל" כשם, למדינה יהודית ודמוקרטית, מבטא פגיעה בדמוקרטיה, כיוון שיהודית ודמוקרטית לא הולכים ביחד – שולמית אלוני כותבת.

עופר כסיף: לפי שונאי הערבים הילידים בארץ הזאת, מותר לנשלם ולבזותם.

עופר כסיף: כתבה שולמית אלוני ב-2010, וראו נא היום את אלה שמתיימרים להיות תלמידיה, רחמנא לצלן.

עופר כסיף: אבל לא רק שמאל – גם כן שמאל – אלא גם מהימין.

עופר כסיף: בינואר 1949 כתב יוחנן בדר מחירות הצעה לחוקת-יסוד מדינת ישראל.

עופר כסיף: בהרצאה הזאת כתב כך: יש ליצור חומת מגן לזכויות האדם והאזרח, על שמירת זכויות המיעוטים והגרים.

עופר כסיף: רק כך יובטח במדינה ממשל צדק.

עופר כסיף: הוא כתב במבוא או בהקדמה להצעת החוקה שלו.

עופר כסיף: ובסעיף 5, סעיף קטן (2), הוסיף וכתב כך: בשום מקרה לא תהא המדינה מפלה אדם לטובה או לרעה, בשום מידה שהיא, מטעמי גזע, צבע עור, דת, לשון, מין או מטעמי מוצא לאומי.

עופר כסיף: סוף ציטוט של יוחנן בדר, איש חירות.

עופר כסיף: כמו שכבר אמרתי, לא ביטחון ולא נעליים.

עופר כסיף: וכבר נתתי את הבסיס לדבריי אלה, כשציטטתי את עורכת הדין שכטר.

עופר כסיף: אבל יש עוד הוכחה.

עופר כסיף: הסתכלו מה קורה עם פליטי אוקראינה, שמבקשים, שמתדפקים על דלתה של ישראל.

עופר כסיף: פנו אליי בימים האחרונים אין-ספור, אין-ספור נציגים וקרובי משפחה של פליטים אוקראינים, שדם הגזע העליון לא זורם בעורקיהם, וביקשו סעד למניעת כניסתם.

עופר כסיף: לכל הרוחות, איפה אתם נמצאים?

עופר כסיף: אתם השתגעתם?

עופר כסיף: אנשים נמלטים על חייהם ובודקים בציציותיהם – אולי תרתי משמע – האם הם שייכים לגזע העליון או לא?

עופר כסיף: אתם לא מתביישים?

עופר כסיף: שכחתם מה היה לפני 75, 80 שנה עוד מעט?

עופר כסיף: הרתיעה ההיסטרית מכמה אוקראינים, שדם יהודי לא זורם בהם, מעידה על האמת שבבסיס החוק הזה:

עופר כסיף: שנאה תהומית גזענית לכל מה שאינו יהודי טהור – במיוחד אם הוא היליד, ה-indigenous.

עופר כסיף: זאת הסיבה האמיתית: הגזענות ומה שאמרתי קודם, הניסיון לנפח אויב לשם אחדות מזויפת.

עופר כסיף: בזמן שנותר לי אני רוצה, כמה שאוכל, להציג כמה סיפורים של פלסטינים שנפגעו מהחוק הזה.

עופר כסיף: קיבלתי את זה מעורכי דין שמטפלים בנושא.

עופר כסיף: ל', ילידת ג'נין, ות', אזרח ישראל ותושב עכו, נישאו בשנת 2004.

עופר כסיף: לבני הזוג שלושה ילדים, כולם אזרחים.

עופר כסיף: עד שנת 2006 התגוררו בני הזוג בג'נין ובעכו לסירוגין, משום שבקשתם לאיחוד משפחות לא טופלה, ולל' ניתנו היתרים לביקור בלבד.

עופר כסיף: מאז שנת 2007 ניתנים לל' היתרי שהייה במסגרת איחוד משפחות, שאותם יש לחדש מדי שנה.

עופר כסיף: אילו לא הוחלה עליה הוראת השעה, הייתה ל' זכאית לאזרחות לפני כעשור.

עופר כסיף: ההליך הביורוקרטי לחידוש ההיתרים מכביד מאוד על בני הזוג.

עופר כסיף: מדי שנה הם נדרשים להמציא עשרות רבות של מסמכים להוכחת כנות הקשר, וקיום מרכז חיים בישראל.

עופר כסיף: מדי שנה הם עוסקים כשבוע באיסוף חשבונות וכל סוגי האישורים הנדרשים.

עופר כסיף: ל' בוגרת לימודי כלכלה וניהול, ועבדה טרם נישואיה.

עופר כסיף: היא מתקשה למצוא עבודה בישראל בשל מעמדה הלא-יציב.

עופר כסיף: היא תלויה לחלוטין בת', כלכלית ומעשית.

צבי האוזר: ולסיכום.

עופר כסיף: אני אסיים רק את זה, ברשותך, אדוני.

עופר כסיף: אין לה חשבון בנק משלה, היא אינה מורשית לנהוג ואינה זכאית לקצבאות של הביטוח הלאומי.

עופר כסיף: גם בתקופת משבר הקורונה לא קיבלה מענקים וסיוע, דבר שפגע במשפחה כולה.

עופר כסיף: בני המשפחה חיים בפחד, שמא לנה, שם בדוי, תגורש מישראל אם מטעם כלשהו לא יחודש היתר השהייה שניתן לה.

עופר כסיף: כאמור, זה סיפור מני אלפים.

עופר כסיף: בושה וחרפה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אתמול בצוהריים נפגשתי מול הכנסת עם ילדה בת ארבע, שהפגינה נגד חוק איחוד משפחות או מניעת איחוד משפחות.

איימן עודה: מקומה הטבעי בשעה הזאת בצוהריים להיות בגן ילדים, אבל היא נאבקה למען הזכות האלמנטרית שלה לחיות עם הזכויות הסוציאליות הבסיסיות ביותר.

איימן עודה: שאלתי אותה לשמה, אמרה לי: סבין, סבין.

איימן עודה: שם קצת מוזר.

איימן עודה: שאלתי אותה: מה זאת אומרת סבין?

איימן עודה: אמרה לי: בערבית סבין הוא (אומר בערבית ומתרגם:) האור בשעות השחר.

איימן עודה: ההורים שלה נתנו לה את השם היפהפה הזה, שיש בו הרבה תקווה.

איימן עודה: סבין לא מאיימת על ביטחון המדינה, וכל טענת הביטחון היא טענה שקרית ונבזית, נלוזה.

איימן עודה: הרי הם חיים בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: האנשים שנאבקים למען הזכויות שלהם חיים בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: לו הייתה נשקפת מהם סכנה ביטחונית מסוימת – יש באפשרותם לעשות מה שהם וכל אזרח יכולים לעשות בכל יום.

איימן עודה: אבל את זה הם לא עושים, לכן זאת טענה שקרית נלוזה.

איימן עודה: הכנסת היום מזכירה את הפרלמנטים באירופה בשנות השלושים.

איימן עודה: בדיוק כך – כיבוש מתמשך, חוקי גזע, חוק העליונות, חוק הלאום, ביטול זכויות של מיעוט, כמו השפה הערבית.

איימן עודה: רק תגיד לי מה ההבדל בין ישראל היום לאירופה בשנות השלושים.

איימן עודה: מהו ההבדל?

איימן עודה: אני רוצה לפנות לחברים שלנו, לערבים שנמצאים בקואליציה.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית).

איימן עודה: תודה רבה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: חבריי חברי הכנסת, נער הייתי וגם זקנתי.

אורי מקלב: אני נמצא כבר מספר לא מועט של שנים כאן בכנסת.

אורי מקלב: גם לפני כן עקבתי אחרי עבודת הכנסת, מטבע הדברים כפעיל בתוך מפלגה שמכהנת בכנסת.

אורי מקלב: אבל מסע צביעות כמו שהיום נעשה פה בכנסת, בשעות האלה, אני לא ראיתי.

אורי מקלב: ראינו לא פעם אנשים שמדברים על חוק גרוע.

אורי מקלב: מפלגות, חברי כנסת שמדברים על חוק גרוע, אבל באופן המעשי, מול הפלת הממשלה הם מתיישרים עם הקו.

אורי מקלב: יכולים להיות גם כאלה דברים.

אורי מקלב: אבל חוק ששתי מפלגות מרכזיות בקואליציה משמיעות את הדברים הכי חמורים על החוק הזה, כאילו זה חוק אפרטהייד, חוק גזעני, חוק שעושק ילדים מהורים, חוק שפוגע בחיים, חוק אכזרי, חוק שפוגע בציפור הנפש, חוק שפוגע ברגשות של הורים לילדים וילדים להורים – אני עוד לא שמעתי מילים חמורות יותר מזה על חוק, שמשקפות חוק, כשמדברים מתוך הלב ומעמידים אותו כדבר מרכזי.

אורי מקלב: בסופו של דבר, מה הפעילות שעושים מול החוק הזה?

אורי מקלב: הגשה של 50,000 הסתייגויות.

אורי מקלב: על מי עובדים?

אורי מקלב: אולי אפשר להגיד את זה לציבור, אבל אנחנו הרי יודעים את האמת.

אורי מקלב: 50,000 הסתייגויות?

אורי מקלב: לא צריך הרבה הסתייגויות.

אורי מקלב: מספיקה הסתייגות אחת להנהלת הקואליציה.

אורי מקלב: להעמיד את זה כתנאי להמשך השתתפותנו בקואליציה.

אורי מקלב: לא צריך, רק דרישה ורק הכרזה על וטו.

אורי מקלב: 50,000 הסתייגויות?

אורי מקלב: לא צריך את זה.

אורי מקלב: הסתייגויות זה עבודה של אופוזיציה.

אורי מקלב: ראינו פעם קואליציה מגישה הסתייגויות?

אורי מקלב: בקואליציה נלחמים בחוק דרך הסתייגויות?

אורי מקלב: שמענו דבר כזה?

אורי מקלב: אין דבר כזה.

אורי מקלב: זאת לא מפלגה שהיא תוספת, ואם המפלגה אומרת שהיא תגיש הסתייגויות והיא לא מסכימה, הממשלה תמשיך לפעול.

אורי מקלב: אלה מפלגות שכל אחת מהן, גם רע"מ וגם מרצ, כל מפלגה מהן רק אומרת את זה – אין קואליציה.

אורי מקלב: בידכם הדבר.

אורי מקלב: הכול שאלה של איבוד ערכים, של דבקות בכיסאות.

אורי מקלב: מדברים מן הפה ולחוץ.

אורי מקלב: זה אחד בפה, ועוד פעם אחד בפה.

אורי מקלב: זה לא אחד בפה ואחד בלב, זה אפילו לא שום דבר.

אורי מקלב: תראו את ההבדל, ואני מדבר על רע"מ.

אורי מקלב: מפלגה שמכריזה שהיא גם מפלגה דתית, צריכה להיות מפלגה של ערכים, אמורה להיות מפלגה של ערכים.

אורי מקלב: איבדתם את הערכים לגמרי, אם אתם מצביעים היום על דברים שהיו צריכים להיות ציפור הנפש שלכם.

אורי מקלב: אבל אתם לא עומדים בזה, ועוד מנסים, במסע של צביעות, להגיד כמה זה כואב.

אורי מקלב: ואם יהיה אי-אמון, אנחנו גם נצביע אי-אמון, ואין רוב.

אורי מקלב: הכול למי?

אורי מקלב: אנחנו יודעים את האמת, שאין בזה שום דבר.

אורי מקלב: הכול רק חשבון, כי אם בין כך ובין כך החוק הזה יעבור, הממשלה תוכל להמשיך.

אורי מקלב: אנחנו נצביע אי-אמון, נצא באי-אמון, הכול תלוי ומחכים לסיבוב השני ולסיבוב השלישי.

אורי מקלב: אפשר לשחק את המשחקים האלה פעם אחת, ועוד פעם, אבל לא כל הזמן ולא לכולם.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אני פונה אליכם, ואני אומר לכם שאתם מאבדים את הדברים.

אורי מקלב: עד עכשיו ידעתי שאתם לא מתערבים לא בגיור ולא בנושא של כשרות ולא בנושא של ביטחון – כן גיוס בני ישיבות או לא גיוס בני ישיבות.

אורי מקלב: לא התערבתם בזה.

אורי מקלב: יש לכם סוג של דרך.

אורי מקלב: אבל כיום, כשאין לכם, איבדתם את זה.

אורי מקלב: אז מי שפוגע בעם אחר, בדברים החשובים לו, בסופו של דבר גם פוגע בעם שלו.

אורי מקלב: וזאת תוצאה של המעשים האלה.

אורי מקלב: אני עומד כאן על הבמה, ויכול להגיד איפה אנחנו עמדנו בדבר הזה; איפה יהדות התורה; איפה עמדו המפלגות החרדיות.

אורי מקלב: לא היה ספק, שאם לא ניכנס לקואליציה, הציבור ייפגע.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שעל הזכויות של האוכלוסייה החרדית צריך יום יום ושעה שעה – כל הזמן היינו צריכים לעמוד על הזכויות שלהם, אי-פגיעה בזכויות שלהם, ולתת להם את מה שמגיע להם.

אורי מקלב: ידענו שאם אנחנו לא נהיה, ודאי ניפגע.

אורי מקלב: לא חשבנו שעד כדי כך; לא חשבנו שעד כדי אכזריות; שיהיה כאן מסע נקמה של ליברמן ושל ישראל ביתנו בציבור החרדי, באוכלוסייה החרדית, באימהות עובדות.

אורי מקלב: פגיעה, מסע נקמה אכזרי.

אורי מקלב: אין אחד שיכול לבוא ולהגיד – אני יודע גם במה אוחזים חברי הקואליציה בעניין הזה.

אורי מקלב: איך הם לא יכולים להסתדר עם זה, ואני רוצה להגיד את זה לזכותם.

אורי מקלב: לפגוע באימהות לילדים, שעובדות קשה, מתפרנסות.

אורי מקלב: הן מועילות, ומוסיפות למשק ערך מוסף גדול ובאופן מעשי להכול.

אורי מקלב: הן עובדות מצטיינות בכל פרמטר, עם מוסר עבודה גבוה.

אורי מקלב: הן נדרשות; צריכים אותן.

אורי מקלב: הן נמצאות ועושות את זה: גם מגדלות ילדים, גם מתפרנסות וגם מראות דוגמה לאחרות.

אורי מקלב: יש לזה ערך גדול, כלכלי, אישי, חברתי אפשר להגיד.

אורי מקלב: את כל זה אפשר, רק צריך להגיע לבג"ץ, אולי בצורה טכנית, שיבוא לעזרת אותן אימהות בציבור החרדי.

אורי מקלב: זה לא קורה, זה אפילו לא 1 מ-1,000.

אורי מקלב: עד כדי כך זה היה מסע אכזרי, שלא עמד בשום פרמטר ובשום תפיסה כלכלית-חברתית.

אורי מקלב: זה לא נקרא מסע כלכלה?

אורי מקלב: אני אומר את זה גם לרע"מ על ההצבעות שלהם.

אורי מקלב: להיות שותפים בחוקים האלה, וגם במסע הזה, שפוגע בצביון של מדינת ישראל, בשורשים של עם ישראל, בכל המסורת שלנו.

אורי מקלב: השר לשירותי דת ממפלגת ימינה, שידע ואמר פה לכולם: אנחנו נשמור.

אורי מקלב: גם ראש הממשלה אמר: אנחנו נשמור על הדברים.

אורי מקלב: אנחנו אומנם נכנסים לקואליציה של שמאל, ואנחנו יודעים מה העקרונות שלהם – אין כבר עקרונות – אנחנו יודעים מה התפיסה החברתית והדתית, אבל אנחנו נהיה כאן כדי לשמור.

אורי מקלב: לא רק שאתם לא נמצאים כאן כדי לשמור, אתם עושים את המסע.

אורי מקלב: אתם השליחים של ישראל ביתנו; אתם השליחים שלהם, ואתם עושים את זה.

אורי מקלב: אתם עושים את הדבר הזה בכוח זה, שאין לכם.

אורי מקלב: אתם מוכנים לאבד את הכול בשביל הכיסא.

אורי מקלב: אבל לא רק הכיסא.

אורי מקלב: זה מסע שבציבור שלכם, לפי החינוך – אני שואל את השר מתן כהנא, איך אתה יכול להסתכל על ההורים שלך?

אורי מקלב: איך אתה יכול להסתכל על הסָבוֹת?

אורי מקלב: אני לא מדבר על הסבים החרדים שהיו לך.

אורי מקלב: אני כבר לא מדבר על זה, אלא על החינוך שבאת ממנו.

אורי מקלב: איך אתה יכול להסתכל ואיך אתה יכול לעמוד בזה?

אורי מקלב: במסע של הריסה ועקירה, בכל נושא שעשית.

אורי מקלב: מי שאומר את זה כאן לא בא ממפלגות חרדיות, או אישים חרדיים או אישים תורניים.

אורי מקלב: אומרים לך את זה מתוך הציבור שאתה גדלת בו, שאתה מנסה להזדהות איתו, יחד עם ראש הממשלה, שרואה את זה ותומך בזה – בין בשתיקה ובין באופן מעשי.

אורי מקלב: אין דבר כזה שלא לוקחים אחריות.

אורי מקלב: את כל הדברים האלה אנחנו רואים.

אורי מקלב: קח רק דוגמה אחרונה, שבסיעתא דשמיא לא עלתה בידך, בנושא של גרות.

אורי מקלב: אתה מנסה דרך החלטת ממשלה גם לזרות חול בעיני הציבור, שאין חוק, שהוא לא עלה.

אורי מקלב: ראיתי שעוד כמה חוקים לא עלו, ואנשים אמרו: זה המצב, זה המחיר שאנחנו – כל הכבוד לאופוזיציה שעמדה.

אורי מקלב: או לא כל הכבוד, אבל זה המצב.

אורי מקלב: יש מישהו אחד, השר לשירותי דת, שאומר: לא, אני אעשה החלטת ממשלה על הגרות הזאת.

אורי מקלב: הרי העוול שאתה עושה לעם היהודי, זה יחס שלא עשו כבר הרבה הרבה שנים – מי שפגע כמו שאתה הולך לפגוע.

אורי מקלב: כל התירוצים, כשאתה בא ואומר: נכון שהם לא יהודים, אבל יש כאן התבוללות, בגלל שהם חיים בתוכנו.

אורי מקלב: מה לעשות?

אורי מקלב: הם חיים בתוכנו, אז איך אני יכול לא להחשיב אותם כיהודים?

אורי מקלב: תחשיב אותם כאזרחי מדינת ישראל.

אורי מקלב: מישהו בא לפגוע בזכויות שלהם?

אורי מקלב: במה שהם צריכים לקבל?

אורי מקלב: בהטבות?

אורי מקלב: אף אחד לא נוגע בזה.

אורי מקלב: בכל אופן, יש, מה שנקרא: העם היהודי.

אורי מקלב: יש לו מינימום של כרטיס כניסה.

אורי מקלב: לפתוח את השערים, לפרוץ אותם, ולהגיד: הרי תהיה התבוללות.

אורי מקלב: נכון, אתה צריך להילחם בהתבוללות.

אורי מקלב: ומה אתה עושה?

אורי מקלב: אתה מכשיר את ההתבוללות.

אורי מקלב: אתה נותן על זה חותמת כשר, ואתה אומר שזה בסדר.

אורי מקלב: אין שום בעיה, אנחנו נכשיר את זה.

אורי מקלב: נקים בתי דין.

אורי מקלב: הרי קשה היום, עם האופציות שיש, ועל אף כל האופציה הזאת – צריך להגיד את זה, אני אומר את זה, ואני מכבד את מה שאמרו ברשות הגיור.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שכל רשות הגיור קמה כדי ללכת בדרך הכי מקלה, והכי הכי כדי לבוא לקראת.

אורי מקלב: וגם הם, יש להם קווים ובלי זה – אני לא צריך להגיד הרבה.

אורי מקלב: הרבה יותר קל להיכנס היום לעם היהודי, מאשר להיכנס לאיזה מועדון חברים, לאיזה קלאב.

אורי מקלב: אין מדינה שפותחת את שעריה באופן כזה פרוץ.

אורי מקלב: מעבר לכך, אנחנו רוצים את כל אלה שעלו בחוק השבות, באופן כזה או באופן אחר.

אורי מקלב: חוק השבות כשלעצמו, עם כל הכבוד – להגיד שחוק השבות מגיע לך בגלל שאתה שייך לעם היהודי?

אורי מקלב: עולה שמגיע, או אחד שרוצה להיכנס לארץ, מה שהוא צריך להציג על יהדותו?

אורי מקלב: לא מסתכלים אם אתה חי כנוצרי מלא – ואתה לא מתכחש לכך.

אורי מקלב: גדלת, אתה לא אשם; אני בכלל לא מאשים.

אורי מקלב: אתה גם נולדת להורים כאלה, ומה שידעת זה כנסייה ביום ראשון; ידעת שלזה אתה משתייך.

אורי מקלב: גם לא סבלת מזה אף פעם, ואף אחד לא הטיח בך והשאלה לא נשאלה בפניך.

אורי מקלב: ולמה?

אורי מקלב: בגלל שההורים שלך וההורים שלהם – הסבא שלך והסבתא – ככה חיו.

אורי מקלב: נכון שהסבא היה יהודי, אבל הוא חי עם לא-יהודייה, נוכרייה, ואלה החיים שהוא בחר.

אורי מקלב: אתה יכול לבוא לארץ בתור יהודי, ולא רק שאתה יכול לבוא לארץ בתור יהודי, אתה יכול להביא את בן הזוג או את בת הזוג שלך.

אורי מקלב: ואחרי זה, אתה אומר על כל אלה ששער הכניסה שלהם צריך להיות משהו מהיר, כדי להכניס אותם, בגלל שאתה גר כאן בארץ.

אורי מקלב: הדבר שאתה עושה פה, הפגיעה שלך מתעצמת הרבה יותר עכשיו, לאור מה שקורה היום, כשבאים רבים מאוקראינה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שאנחנו עושים הרבה; עושים פעילות.

אורי מקלב: אין מי שיכול לבקר או להוכיח את מדינת ישראל – בכל אופן את היהודים, את הארגונים היהודיים.

אורי מקלב: תראו מה הם השקיעו בשגרה, מה שהם עשו שם לאומה היהודית.

אורי מקלב: ארגונים שלמים, שהיום, לאור הפעילות שלהם, אנחנו רואים אותם יותר.

אורי מקלב: כל אלה שנמצאים בכל הקהילות האלה, רוצים לבוא לארץ, לראות את ההשקעה שהם עשו עד עכשיו.

אורי מקלב: לא נתנו שם שתהיה התבוללות; עצרו את ההתבוללות; קירבו את האנשים האלה לעם היהודים, לשורשים; אל מה שניתקו מהם בכוח במשך עשרות שנים.

אורי מקלב: הארגונים האלה מחזירים אותם, ומעוררים בהם את הרגש לנקודה היהודית, כמו שצריך להיות; כמו שיהודי צריך להיראות; כמו שהעם היהודי צריך להיראות.

אורי מקלב: הינה, עכשיו, כשהם הולכים אחריהם, המנהיגים לא עוזבים.

אורי מקלב: הם אזרחי ישראל.

אורי מקלב: לא רק שהם לא עוזבים, הם נוסעים לשם כדי להיות איתם עד הרגע האחרון.

אורי מקלב: מובילים אותם בבטחה, באחריות, במסירות, ביצירתיות, בהשקעות כספים ובסיכון שאין כמותם.

אורי מקלב: באיסוף הכספים שאנחנו אוספים היום – האנשים האלה שאתה, ליברמן, מנסה לפגוע בהם, אותם אברכים ואברכיות, תורמים סכומים גדולים מאוד, כדי שתהיה לכם אפשרות להגיע לארץ בבטחה.

אורי מקלב: עם זאת, אנחנו יודעים שלמרות המסירות הזאת, אף אחד לא מנסה לטשטש את הגבולות.

אורי מקלב: הציבור שמגיע היום מכוח חוק השבות, עשרות האלפים שמגיעים, אתה כבר לא יכול להגיד שהם חיים פה כבר הרבה שנים, שהם כבר נמצאים פה, שהם אזרחים, אז עכשיו נעשה להם תהליך גיור.

אורי מקלב: עם כל הכבוד, אנחנו עוזרים להם, מקבלים אותם יפה, וצריך לקבל יפה, אבל בינם לבין העם היהודי המרחק עוד גדול.

אורי מקלב: בוודאי שהם לא מצפים לזה.

אורי מקלב: אתה רוצה לעשות את זה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שיש מפלגות שפועלות היום כנגד ההיגיון הזה, להביא רבים, רבים.

אורי מקלב: כמה מדינת ישראל יכולה להכיל?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים במשבר דיור גדול, ויש כאן היום אלפי אזרחי מדינת ישראל, שנמצאים כאן כבר כמה וכמה דורות, וחיים כמו פליטים במחסנים, בחניות של בתים בקומה מינוס חמש.

אורי מקלב: הם גרים ב-15 מטרים.

אורי מקלב: איפה העזרה להם?

אורי מקלב: אין להם עזרה?

אורי מקלב: ועל חשבון מי?

אורי מקלב: לא צריך לעשות את החשבון הזה?

אורי מקלב: שאף מדינה לא תייסר אותנו ולא תוכיח אותנו.

אורי מקלב: אין זכות לאף אחד.

אורי מקלב: ועם כל זה, יש בצד הרבה יותר ריצת רגליים להרע.

אורי מקלב: פתאום יש כאלה שהם יפי נפש.

אורי מקלב: שם הם יפי נפש מסיבות אחרות, ושאף אחד לא יחשוב שזה כדי להציל מישהו – אנשים שהם פליטים.

אורי מקלב: יש להם את הדרך.

אורי מקלב: צריך להגיד את האמת: הם רוצים לבוא לכאן מסיבות פוליטיות; מסיבות של הגדלת הציבור הזה, ציבור המצביעים שלהם.

אורי מקלב: לקחת אותם מסיבות שכולן כולן פופוליסטיות ופוליטיות לגמרי.

אורי מקלב: וכשאנחנו מדברים על הכחש, על הצורה שיש כאן, על הידרדרות יותר ויותר, בניסיון לקחת חוקים כאלה, ואחרי זה להציג אותם בהסתייגויות – זאת המלחמה שאנחנו עושים.

אורי מקלב: הכחש הזה נמצא לכל אורך הדרך, לכל אורך הקמת הממשלה.

אורי מקלב: הקיום של הממשלה הזאת – אבני היסוד שלה הן התכחשות לבוחרים, התכחשות למה שנאמר.

אורי מקלב: הרי לא צריך הרבה.

אורי מקלב: כל התקשורת, כל המדיה וכל האמירות שנאמרו לפני הבחירות ותוך כדי הבחירות – בעידן הטכנולוגי של היום, שמים זה מול זה.

אורי מקלב: מה אנחנו רואים זה מול זה?

אורי מקלב: התכחשות שאין כמותה.

אורי מקלב: אנשים היו צריכים להתבייש להתכחש ככה, לראות מה אנשים אומרים ואיך אומרים.

אורי מקלב: אני אביא דוגמה לעניין, שתפסה אותי הבוקר.

אורי מקלב: ראיתי את התגובה על דוח מבקר המדינה על המטוס שעלה הרבה כסף.

אורי מקלב: לי בטוח אין את התשובות, אם מישהו עשה שם כסף.

אורי מקלב: איך אותה מפלגה, מפלגת יש עתיד, שהיא זאת שהרימה את הדגל על הבזבוזים, על ממשלה רחבה, על נורבגים, על סגני שרים, על ראש ממשלה חילופי, על תקציבים, על תמיכות – כל מה שאנחנו רואים, הכול נעשה בעוצמה הרבה יותר גדולה, בסדרי גודל שאף אחד לא חלם עליהם, פי מאה ופי אלף.

אורי מקלב: ועל זה לבוא ולהגיד שיש איזה דוח מבקר?

אורי מקלב: מייד מתעוררים.

אורי מקלב: צריך קצת בושה עצמית לעשות את זה, ולא עושים את זה.

אורי מקלב: לראות את ההבטחות הרבות שהיו לאזרחי מדינת ישראל – אנחנו נביא תקציב.

אורי מקלב: התקציב החברתי הזה ייתן לאזרחי מדינת ישראל ימים אחרים, ימים של התפתחות.

אורי מקלב: מה אנחנו רואים?

אורי מקלב: איזה חוסן כלכלי יש היום לאזרחי מדינת ישראל?

אורי מקלב: לא צריך הרבה, לא צריך להיות מומחה לכלכלה.

אורי מקלב: ולא צריך לחיות עם הבטחות של שרים, שאנחנו נשמור, ואנחנו נפתח את השווקים ואנחנו נעשה רפורמות.

אורי מקלב: משלמים הרבה הרבה יותר, ואין מוצר אחד שלא עלה: מים, חשמל, וכל השירותים עולים, שירותי הבריאות.

אורי מקלב: איך אפשר להתכחש לדבר כזה?

אורי מקלב: ותחבורה ציבורית.

אורי מקלב: כשיש מחאה, מחכים עם זה.

אורי מקלב: עכשיו יש דיונים, ובעוד כמה ימים אנחנו מעלים את התחבורה הציבורית, מעלים מיסים.

אורי מקלב: והמיסים שעלו עכשיו, איך אפשר?

אורי מקלב: זה לא כחש לבוא ולהגיד שאנחנו דואגים לאיכות הסביבה, ואנחנו רוצים לעשות מס על החד-פעמי?

אורי מקלב: הרי כשבאתם לוועדת הכספים, ראינו איך ההכנה הייתה כל כך שטחית, כל כך לא מקצועית.

אורי מקלב: קבעתם פרמטרים של 1.4, ואני לא איכנס לזה עכשיו, בדקות הספורות.

אורי מקלב: ראינו שכל המידע שלכם בעניין הזה היה מסיור באיזה סופר.

אורי מקלב: בושה הייתה צריכה להיות על פניכם; כלימה הייתה צריכה להיות כשעמדתם מול חוסר המקצועיות, אבל מה שעניין אתכם זה 400,000 או חצי מיליון.

אורי מקלב: ראינו את זה גם עם השתייה המתוקה, ואני אביא את זה כדוגמה.

אורי מקלב: כששאלו על שתייה מתוקה – בסדר, בריאות.

אורי מקלב: אבל מה עם הדיאט?

אורי מקלב: להגיד שעל זה צריכים להיות מיסים, על דיאט?

אורי מקלב: שזה כמו הסוכר?

אורי מקלב: לא על זה דיברו.

אורי מקלב: הרי יש פער ענק.

אורי מקלב: גם כשרוצים לדאוג לבריאות, הדרך להימנע משתייה מתוקה עוברת אצל רובם דרך הדיאט.

אורי מקלב: זה בכלל לא עניין אתכם, שום דבר, העיקר לקבל חצי מיליון.

אורי מקלב: זה וכל הדברים האלה.

אורי מקלב: היה אפשר להרחיב, ולהגיד על השחיתות השלטונית שלכם, שחיתות במינויים של קרובי משפחה.

אורי מקלב: ואני לא מדבר על כספים רבים שניתנו כאן לכל חבר כנסת רק לאחרונה.

אורי מקלב: אני שואל – מיצובישי מול להיות קונסול בסין?

אורי מקלב: מה יותר?

אורי מקלב: קונסול בסין או מיצובישי?

אורי מקלב: זה מה שזכור על שחיתות שלטונית.

אורי מקלב: זה לא נקרא שחיתות שלטונית, עם כל המהירות וכל המינויים האלה?

אורי מקלב: כל מה שאתם צעקתם לכל אורך הדרך, אתם בעצמכם עושים הרבה יותר.

אורי מקלב: פוגעים בדברי הדת – מי שעומד בראשות הממשלה, והמפלגה שאמרה שתשמור על הדת.

אורי מקלב: היא זאת שמובילה ולא אכפת לה מחוקים של חמץ בפסח, מחג הפסח ומחמץ בפסח.

אורי מקלב: אם צריך לבחור במה שיש במסורת, במה שמחבר הרבה יותר מכל דבר אחר, זה החג הזה.

אורי מקלב: המשמעות של חמץ בפסח.

אורי מקלב: דבר אחר דבר.

אורי מקלב: ולא נספר מה שאתם עושים בבתי חולים.

אורי מקלב: מוכיחים את זה, כמה פגיעה יש בחולים, באנשים שנמצאים שם, ואין להם אפשרות אחרת.

אורי מקלב: לא רק פגיעה ברגשות; פגיעה מעשית.

אורי מקלב: אי-אפשר להימנע מחמץ בפסח, שמסתובב באוויר, וכל אחד על ידך יכול להחזיק את זה.

אורי מקלב: ומה שקורה עכשיו במחנות הצבאיים.

צבי האוזר: משפט סיכום.

אורי מקלב: אתם יכולים לברוח מהמציאות וללכת לנסות לעשות שלום על חשבון דברים אחרים, ערכים.

אורי מקלב: יכול להיות שהיה צריך לחכות, ואולי בגלל זה אין סייעתא דשמיא.

אורי מקלב: להזניח את ההסכם בווינה – הדברים שעומדים לפתחה של מדינת ישראל עם הרבה יותר סיכון והרבה יותר מתוך אחריות.

אורי מקלב: אני מסיים, אדוני.

אורי מקלב: אתם הייתם צריכים את הדבר הזה, לבוא ולהגיד לפני העם.

אורי מקלב: החוק הזה הוא באמת המראה של ההתנהלות שלכם, של האמת שלכם, האמת המזויפת הזאת.

אורי מקלב: תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

מיכל מרים וולדיגר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני רוצה קודם כול וראשית לכול לברך את חברי שמחה רוטמן, שעמל קשות על החוק שאנחנו מדברים עליו כעת.

מיכל מרים וולדיגר: הצבענו נגד החוק הקודם כי הוא היה רע, הוא היה רע למדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: חטפנו ביקורת עצומה מלא מעט אזרחים, הוגי דעות, אנשים, עיתונאים וכו' – איך העזנו?

מיכל מרים וולדיגר: כמה היינו חסרי אחריות?

מיכל מרים וולדיגר: והינה, שמחה הצליח להביא חוק מאוזן יותר, שישמור עלינו, עד שנצליח לחוקק את חוק-יסוד: ההגירה.

מיכל מרים וולדיגר: חוק האזרחות הנוכחי שונה מהחוק שלא הסכמנו להצביע עבורו בכמה וכמה דברים, אבל אזכיר לפחות שלוש מהם.

מיכל מרים וולדיגר: אחד – מכסות.

אורית סטרוק: שלושה.

מיכל מרים וולדיגר: צודקת, תודה.

מיכל מרים וולדיגר: שלושה דברים.

מיכל מרים וולדיגר: קיבלתי.

מיכל מרים וולדיגר: אימא שלי שומעת את זה עכשיו, וחבל על הזמן.

מיכל מרים וולדיגר: אימא, אני מתנצלת.

מיכל מרים וולדיגר: מכסות.

מיכל מרים וולדיגר: השרה תהיה מוגבלת במתן היתרי שהייה ורישיונות ישיבה במדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: המכסה השנתית המרבית תהיה כמספר הבקשות שאושרו בשנת 2018.

מיכל מרים וולדיגר: דבר חשוב ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: ושוב, תודה, שמחה, שהתעקשת על זה בעוז.

מיכל מרים וולדיגר: הדבר השני זה שקיפות.

מיכל מרים וולדיגר: שרת הפנים תצטרך לדווח בתחילת כל רבעון לוועדת חוץ וביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה על מספר הבקשות, האישורים והדחיות בנושא מתן רישיונות והיתרים.

מיכל מרים וולדיגר: והדבר השלישי, ואולי החשוב מכול, זה שמירה על מדינה יהודית ודמוקרטית.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו לא מתביישים לומר זאת.

מיכל מרים וולדיגר: להפך, אנחנו גאים לומר זאת – יהודית ודמוקרטית.

מיכל מרים וולדיגר: שמירה על האינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי, ולאו דווקא הביטחוני, של מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: כולי תקווה כי אגף בקואליציה, שאולי נשארה בו טיפה ימניות ודאגה שהמדינה שלנו תישאר יהודית ודמוקרטית, לא ייכנע למפלגות השמאל.

מיכל מרים וולדיגר: האגף הזה יעביר את החוק הכל-כך חשוב הזה לביטחונה של מדינת ישראל וללאומיות שלה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה, שמחה, שוב, בפעם השלישית.

מיכל מרים וולדיגר: ועכשיו אני רוצה לעבור לנושא אחר.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו חייבים, אבל חייבים, לשפר את הטיפול בילדים ונוער בסיכון.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו חייבים לא מחר, לא בעוד יומיים, אלא עכשיו.

מיכל מרים וולדיגר: א' הוא נער, קטין, הסובל מלקויות לא מעטות.

מיכל מרים וולדיגר: בין היתר הוא סובל מפוסט-טראומה מורכבת ביותר, בשל התעללות שהוא עבר בילדותו על ידי בני כיתתו.

מיכל מרים וולדיגר: א' היה מאושפז בעבר, בין היתר, באמצעות בית המשפט בהליכי נזקקות וצו אשפוז כפוי.

מיכל מרים וולדיגר: מזה כשלושה חודשים א' עצור.

מיכל מרים וולדיגר: כן, עצור בבית סוהר.

מיכל מרים וולדיגר: ולמה?

מיכל מרים וולדיגר: כי מדינת ישראל לא מוצאת לו מסגרת מתאימה.

מיכל מרים וולדיגר: כן, כן, היא לא מוצאת לו מסגרת מתאימה.

מיכל מרים וולדיגר: מזה כשלושה חודשים הוא מטורטר מבית משפט לבית משפט, וכולם, כל השופטים בכל הערכאות, מורים לאנשי המקצוע לחפש לא' מסגרת טיפולית שתתאים לו, וכן תבטיח הגנה על החברה מפניו.

מיכל מרים וולדיגר: אך למרבה הצער עד היום הזה ממש טרם נמצאה חלופה מתאימה.

מיכל מרים וולדיגר: שוב, למרות שגם בית משפט השלום וגם בית המשפט המחוזי, בהחלטות ועררים, עשו מאמצים, כך נכתב בהחלטות עצמן, למציאת חלופה.

מיכל מרים וולדיגר: א', בהיעדר מסגרת, לא מקבל את הטיפול שלו הוא זכאי ולו הוא ראוי.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן מפעם לפעם הוא נתקף בהתקפים שעלולים להיות מסוכנים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא נעצר הפעם כי הוא זרק אבן על שכן, כי הוא נבהל מפניו.

מיכל מרים וולדיגר: א' הוא לא מסוכן ואלים.

מיכל מרים וולדיגר: המחלה שלו, בהיעדר טיפול ראוי, היא זאת שגורמת לכך.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, אם היה טיפול ראוי בא', הוא לא היה מסוכן.

מיכל מרים וולדיגר: הוא היה חי חיים משמעותיים, מצליח להתגבר ולהיות בחור ואדם נורמטיבי.

מיכל מרים וולדיגר: החברה שלנו היא ההופכת אותו לכזה.

מיכל מרים וולדיגר: א' הוא קורבן גדול, בעצם הוא לא כל כך גדול, הוא קטן: א' קטין אבל הוא קורבן.

מיכל מרים וולדיגר: הוא קורבן גדול של החברה שלנו, של המדיניות של המדינה שלנו, של תפקוד לקוי של המערכת, של היעדר מסגרות ראויות.

מיכל מרים וולדיגר: ובינתיים, בינתיים, כבוד היושב-ראש, הוא בכלא.

מיכל מרים וולדיגר: ילד, חולה, מתמודד עם קשיים רבים, יושב בכלא.

מיכל מרים וולדיגר: בכלא.

מיכל מרים וולדיגר: למה?

מיכל מרים וולדיגר: למה, אני שואלת?

מיכל מרים וולדיגר: והתשובה היא – ככה.

מיכל מרים וולדיגר: כי לא מזיז למדינה שלנו כלום.

מיכל מרים וולדיגר: הינה, אני מדברת על זה ואף אחד לא מקשיב, כי זה לא מעניין אף אחד.

מיכל מרים וולדיגר: ילד קטין יושב בכלא ולא אכפת לנו.

אורית סטרוק: - - -

מיכל מרים וולדיגר: תודה, אורית, אני יודעת.

קריאה: - - -

מיכל מרים וולדיגר: נכון, הקשבת.

מיכל מרים וולדיגר: אז אכן השכן לא צריך לסבול, אבל גם הילד לא, ולכן הוא צריך מסגרות ראויות לו.

מיכל מרים וולדיגר: הוא צריך להיות במסגרות נעולות אבל שיטפלו בבעיות שלו, יטפלו בסימפטומים של המחלה, שהיא לא מטופלת.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כלום.

מיכל מרים וולדיגר: אצטט מאחת ההחלטות של בית המשפט מלפני כחודש, אולי אפילו יותר מחודש, אבל לצערי שום דבר לא השתנה.

מיכל מרים וולדיגר: וכך כותב בית המשפט: במהלך הדיון היום התברר מפי בא כוח העורר כי ישנו קושי במציאת חלופות מתאימות, וזאת בהיעדר מוסדות נעולים שיש בהם הן ליתן מענה לתחלואה נפשית והן לסיכון שעשוי להישקף לציבור.

מיכל מרים וולדיגר: בית המשפט ממשיך וקובע כי כן, התברר כי ישנם שני מעונות נעולים אשר אולי יוכלו לתת מענה לסיכון הנשקף מהעורר, אולם, אין בידי המעונות הללו ליתן מענה מספק לתחלואה הנפשית של א'.

מיכל מרים וולדיגר: בית המשפט מציין כי ברור לכול כי גם במסגרת שירותי בתי הסוהר אין העורר זוכה לטיפול מספק; הכול בהתאם ליכולות של שירות בתי הסוהר, המוגבל מטבע הדברים לשמירה על הציבור ופחות לטפל ב-א'.

מיכל מרים וולדיגר: גם בפעם ההיא, גם באותה החלטה של בית המשפט, נדרש שירות המבחן, בפעם המי-יודע-כמה, לנסות ולתפור חליפה אישית שתתאים למידותיו של העורר, של א'.

מיכל מרים וולדיגר: ושוב נדחה הדיון, ושוב א' נשלח לבית הסוהר עד שתינתן החלטה ועד שקצין המבחן יבדוק מה אפשר לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: ושוב דיון ושוב מגיע קצין המבחן ושוב הוא אומר שאין מסגרות, ושוב אין פתרון.

מיכל מרים וולדיגר: לפני כחצי שנה בערך הוציא הממ"מ מחקר על סוגיות בפעילות המסגרות של רשות חסות הנוער.

מיכל מרים וולדיגר: מתוך המחקר הזה עולים כמה נתונים, וביניהם שרשות חסות הנוער מפעילה 53 מסגרות, ובהן תשעה מעונות ממשלתיים והשאר במיקור חוץ, כגון מסגרות לאבחון ולהתערבות במשבר, כמו פנימיות והוסטלים, כמו קורת גג למתבגרים השוהים ברחוב, כמו קהילות טיפוליות לטיפול בהתמכרות, וכן מסגרות המשמשות חלופות מעצר לקטינים שהמשפחות שלהם לא יכולות לשמש עבורם חלופה למעצר.

מיכל מרים וולדיגר: במהלך 2018, כ-24% מהקטינים שהופנו לחסות הנוער הופנו מכוח חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול), כלומר, הם בעצם ביצעו מעין עבירות פליליות ולכן נשלחו לחסות הנוער, בשל המעשים שהם עשו.

מיכל מרים וולדיגר: כ-51% מאותם בני נוער שנשלחו הם מכוח חוק הנוער (טיפול והשגחה), כלומר, אין כאן משהו פלילי אלא משהו אזרחי.

מיכל מרים וולדיגר: כ-25% נוספים הופנו לחסות הנוער ללא התערבות של בתי משפט.

מיכל מרים וולדיגר: בעשור האחרון, כך נכתב בדוח, האוכלוסייה המופנית לכלל מסגרות חסות הנוער, פגועה יותר מבעבר.

מיכל מרים וולדיגר: וחברים, כל זה, הדוח הזה – הוא אומנם לא נכתב אז אבל זה מה שהוא בדק – הוא עוד מלפני הקורונה, עוד לפני ריבוי הפניות והפגיעות והמסוכנות.

מיכל מרים וולדיגר: לפני הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: הקורונה רק החמירה את המצב.

מיכל מרים וולדיגר: בשנים האחרונות, לצערי הרב, קיימת מגמה של סגירת מסגרות שונות בחסות הנוער.

מיכל מרים וולדיגר: בשנים 2017–2019 נסגרו 14 מסגרות, ולא כי לא צריכים אותן – להפך, צריכים אותן, אבל חלקן, אולי חלקן הגדול, נסגר עקב קשיים כלכליים של המפעיל.

מיכל מרים וולדיגר: נשאלת השאלה, גם בדוח עצמו – ועד היום לא קיבלתי תשובה – האם נבחנה לעומק סוגיית התמחור והתקצוב של המסגרות הכל-כך חשובות הללו?

מיכל מרים וולדיגר: במקביל לסגירה, כך נכתב בדוח, הרשות פועלת לפתיחת מסגרות חדשות ועורכת שיפוץ והרחבות במסגרות הקיימות.

מיכל מרים וולדיגר: עם זאת, מצב הסגירה של מסגרת אחת לא מלווה בהכרח במצב שבו נפתחת במקביל מסגרת אחרת במקומה.

מיכל מרים וולדיגר: חברים, חברות, נכון למועד כתיבת הדוח הייתה רשימת המתנה למקומות במעונות הנעולים של הרשות, רשימה של 164 בני נוער.

מיכל מרים וולדיגר: חברים, 164 בני נוער שממתינים למעונות הנעולים.

מיכל מרים וולדיגר: ומעונות נעולים, אתם יכולים להבין שזה נוער קצה, נוער שהכי צריך את המסגרת, את המעטפת, גם עבור עצמו וגם עבור הסביבה.

מיכל מרים וולדיגר: ההמתנה, אם תשאלו, נמשכת מכמה שבועות ועד למספר רב של חודשים.

מיכל מרים וולדיגר: בנוסף, כך קובע הדוח, אין כיום מסגרות בתוך חסות הנוער לנערים ונערות עם תחלואה כפולה.

מיכל מרים וולדיגר: מוכרים מקרים של נערים כמו א', המעורבים בפלילים, לכאורה, והם בעלי קשיים נפשיים, אשר שוהים בכלא אופק.

מיכל מרים וולדיגר: חלקם אף עברו כמה אשפוזים פסיכיאטריים תוך כדי השהות בכלא.

מיכל מרים וולדיגר: כמה זה עצוב, אני קוראת את זה ובא לי לבכות.

מיכל מרים וולדיגר: מדובר בבני נוער שצריכים טיפול רפואי.

מיכל מרים וולדיגר: מי שמע כדבר הזה?

מיכל מרים וולדיגר: מתי כבר נבין שנפש זה כמו גוף?

מיכל מרים וולדיגר: ואם היה, חלילה וחס, ילד חולה סרטן, הוא היה מקבל את הטיפול שלו הוא זקוק, מייד.

מיכל מרים וולדיגר: אבל ילד שצריך טיפול נפשי, הוא בסוף התור.

מיכל מרים וולדיגר: בזמן ההמתנה למעון נעול – אתם זוכרים, 164 בני נוער נכון לכתיבת הדוח – חלק מהנערים ממשיכים לשוטט ברחובות וחשופים לפגיעות חמורות ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: חלקם מגיעים לכדי מצב של פגיעה עצמית, של זנות ושל עבירות פליליות.

מיכל מרים וולדיגר: מין גלגל, דלת מסתובבת שכזאת.

מיכל מרים וולדיגר: הם בחוץ, הם ברחוב, אין להם מסגרת.

מיכל מרים וולדיגר: בלי טיפול הם עלולים ליפול למעשים פליליים, ואז הם נכנסים לכלא ולא לטיפול כי אין מי שיטפל בהם.

מיכל מרים וולדיגר: חלקם מידרדרים, וכמו שאמרתי, נכלאים בבתי הסוהר.

מיכל מרים וולדיגר: חלקם נמצאים בסכנת חיים ממשית.

מיכל מרים וולדיגר: מבקר המדינה, שבדק במהלך 2019 היבטים שונים של הפעילות בתוך המעונות הנעולים של רשות חסות הנוער מצא לצערו כי משרד הרווחה לא קבע יעדים, מטרות וסדרי עדיפויות לטיפול בבני הנוער במעונות הללו.

מיכל מרים וולדיגר: בעקבות העתירה לבג"ץ, מינה מנכ"ל משרד הרווחה דאז צוות בין-משרדי.

מיכל מרים וולדיגר: נו, עוד פעם, נמנה צוות ויכתבו דוחות.

מיכל מרים וולדיגר: ומה יעשו עם הדוחות האלה?

מיכל מרים וולדיגר: שאלה מצוינת.

מיכל מרים וולדיגר: אותו צוות בין-משרדי, בהשתתפות משרד המשפטים, האוצר והרווחה, הם התכנסו כדי לגבש המלצות למתווה לפיתוח רב-שנתי של רשות חסות הנוער.

מיכל מרים וולדיגר: עשרה חודשים נמשכה עבודת הצוות אך הם לא הצליחו להגיע לדוח מסכם.

מיכל מרים וולדיגר: העבודה של הצוות הזה הסתיימה בהחלטה של מנכ"ל משרד הרווחה, כאשר ניתנה לכל אחד מהגורמים המעורבים בדיוני הוועדה אפשרות להגיש את עמדתו המקצועית.

מיכל מרים וולדיגר: בינתיים לא הרבה התקדם.

מיכל מרים וולדיגר: לאור המקרה של א', שאותו אני מלווה כבר כמה חודשים, הגשתי שאילתה דחופה לשר הרווחה, והוא השיב פה, ממש פה, ביום 29 בנובמבר 2021, כי חלק מהעיכוב נובע ממשא ומתן עם ראשי הערים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא ממשיך ואומר שם שראשי הערים לא רוצים לקבל את ה"תיק" הזה – במירכאות – שנקרא מעון נעול.

מיכל מרים וולדיגר: אני שואלת, למה, למה?

מיכל מרים וולדיגר: למה הסטיגמה הזאת?

מיכל מרים וולדיגר: החבר'ה האלה הם ילדים והם יכולים להיות ילדים שלנו, של כל אחת ואחד מאיתנו ומגיע להם טיפול.

מיכל מרים וולדיגר: בכל מקרה, ממשיך שר הרווחה ואומר, העיכוב הוא לא בשל תקציבים אלא בשל ראשי הערים.

מיכל מרים וולדיגר: ובכל אופן, דיבר השר על פתיחת מסגרת נוספת במעון טללים בדימונה.

מיכל מרים וולדיגר: הכוונה, כפי שאני הבנתי, הייתה למעון נעול לנוער עובר חוק.

מיכל מרים וולדיגר: אבל למיטב הבנתי מאז נובמבר ועד היום, בעקבות הסכם עם עיריית דימונה, המעון בטללים לא יקבל נוער עובר חוק.

מיכל מרים וולדיגר: ובכלל, עד שהמעון הזה ייפתח יחלפו עוד שנים רבות, כך שהמסגרת שכל כך חיכינו לה, כל כך חיכינו להקמתה, היא לא תהווה פתרון לקטינים הזקוקים למסגרת, מסגרת שמורה פוסט-אשפוזית לחבר'ה שנפתחו להם תיקים פליליים בשל הפרעות נפשיות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל גם אם כן, הפתרון יהיה בעוד שנים.

מיכל מרים וולדיגר: א' יישאר בכלא, ואולי כשהוא יגדל ויהיה מעל 18, תימצא לו מסגרת מתאימה.

מיכל מרים וולדיגר: אולי.

מיכל מרים וולדיגר: אבל בינתיים הוא קטין והוא ילד.

מיכל מרים וולדיגר: האם זה סביר?

מיכל מרים וולדיגר: האם זה הגיוני?

מיכל מרים וולדיגר: האם זה מוסרי?

מיכל מרים וולדיגר: האם זה ראוי?

מיכל מרים וולדיגר: כולכם יודעים את התשובה: לא.

מיכל מרים וולדיגר: חד-משמעי, לא.

מיכל מרים וולדיגר: אז איפה אנחנו?

מיכל מרים וולדיגר: למה אנחנו לא כופים שיהיו פה יותר מעונות נעולים?

מיכל מרים וולדיגר: אבל אם אתם חושבים שהבעיה היא רק במעונות נעולים, אז אתם טועים; בכל המסגרות, גם של חסות הנוער, אבל כן, גם בתוך מערכת הבריאות, בריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: בעצם, רוב אנשי המקצוע שנמצאים בתוך המסגרות הללו הם האנשים, הם המדריכים – הם האנשים שנמצאים בשוחות, הם נמצאים בחזית.

מיכל מרים וולדיגר: לא כולם הם בעלי תואר אקדמי, אבל כולם עם נפש חפצה, עם נפש ענקית.

מיכל מרים וולדיגר: אני קוראת פה פעם נוספת, אני חושבת שכדי להיכנס ולטפל בילדים האלה, בנערים הללו, בצעירים, ובכלל באנשים שהם חלשים יותר, שזקוקים כל כך להגנה שלנו – זה יכול להיות גם קשישים וגם ילדים עם מוגבלות, גם תינוקות ופעוטות חסרי ישע – הם צריכים את האנשים הכי טובים שיטפלו בהם ויעזרו להם להתקדם בחיים.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אנחנו חייבים לחוקק חוק או לקבוע בנהלים שכל בן אדם שמגיע לעבוד במקום הזה יהיה חייב לעבור מבחני אישיות, כדי לראות שהוא אכן מסוגל, שיש לו את הסבלנות ואת יכולת ההכלה לטפל בחסרי הישע הללו.

מיכל מרים וולדיגר: מעבר לכך, בוודאי לעבור הכשרות, גם בתחילה, גם בכניסה לתפקיד ובוודאי תוך כדי התפקיד.

מיכל מרים וולדיגר: וחשוב לא פחות – השכר, השכר הזעום, הזעום, שהם מקבלים עבור העבודה הכל-כך חשובה שהם עושים.

מיכל מרים וולדיגר: העבודה מפרכת, העבודה מתישה, עבודה שצריכים להיות בה עם כל הלב והנשמה אבל מקבלים לעיתים אפילו פחות משכר מינימום.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אנחנו צריכים להשכיל ולהבין שכל חברה, חברה מתוקנת, נמדדת על פי החוליות החלשות שלה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אומרת את זה פעם אחר פעם, אבל אני לא אפסיק להגיד את זה עד אשר הדברים יתוקנו.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו צריכים לסייע לאוכלוסיות החלשות.

מיכל מרים וולדיגר: זה בדמנו.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא יכולים לחכות.

מיכל מרים וולדיגר: הם צריכים דגים, וכדי שיהיו להם דגים, הם צריכים אנשים טובים סביבם, וכדי שיהיו אנשים טובים סביבם, צריך לבחון אותם ולבחור אותם בכפית, בפינצטה, את האנשים הכי ראויים.

מיכל מרים וולדיגר: הם אלה שצריכים לעבוד עם חסרי הישע.

מיכל מרים וולדיגר: וכדי שזה יקרה, כמו שאמרתי, צריך לעשות כמה וכמה דברים.

מיכל מרים וולדיגר: נכון, זה יעלה קצת כסף, אולי אפילו לא קצת, אולי הרבה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל השר, ואני מאוד מוקירה ומעריכה אותו, שר הרווחה אמר שזאת לא בעיית תקציב.

מיכל מרים וולדיגר: אז אם זאת לא בעיית תקציב, צריך לעשות את זה, ויפה שעה אחת קודם.

מיכל מרים וולדיגר: כי בעיניי, זו בכלל לא הוצאה.

מיכל מרים וולדיגר: זו לא הוצאה, חברים, זאת השקעה.

מיכל מרים וולדיגר: כי אם מדובר בחסרי ישע שהם תינוקות אזי צריך לטפל בהם כמו שצריך והם יגדלו ויצמחו לאנשים משמעותיים, בוגרים משמעותיים.

מיכל מרים וולדיגר: כנ"ל גם לגבי אותם ילדים, אותו א' שנמצא בבית הסוהר.

מיכל מרים וולדיגר: גם היום עוד אפשר להציל אותו ולתת לו מעטפת נכונה, לתת לו קביים לחיים.

מיכל מרים וולדיגר: והוא יצליח להתרומם למרות כל הטראומות שהוא עבר, הוא יצליח להתרומם ולהיות אדם שיכול לעמוד בפני עצמו ולנהל חיים משמעותיים.

מיכל מרים וולדיגר: הוא אפילו יכול לתרום למדינת ישראל על ידי כך שהוא יעבוד וירוויח כסף וישלם מס הכנסה וביטוח לאומי.

מיכל מרים וולדיגר: נכון להיום, אם נמשיך את היעדר ההשקעה בו ובדומיו, הוא בעצם יהפוך לנטל עלינו.

מיכל מרים וולדיגר: אז נעזוב רגע את הצד הערכי, את הצד המוסרי, את הצד החברתי, ונסתכל גם בעיניים כלכליות: אז נכון שלא נראה את זה הרגע, אבל כמו כל דבר – כמו צמח שצומח, בהתחלה משקים ומזבלים ועודרים ומשקיעים ורק אחר כך הוא צומח, כך גם אותן אוכלוסיות של חסרי ישע.

מיכל מרים וולדיגר: אם נשקיע בהם ונטפל בהם, הם יוכלו לצמוח ולגדול לתפארת מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חברת הכנסת אורית סטרוק.

צבי האוזר: 30 דקות עומדות לרשותך.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש - - -

שמחה רוטמן: 25 דקות.

שמחה רוטמן: חמש דקות למרצ.

צבי האוזר: 25?

אורית סטרוק: שמחה רוצה לתת חמש דקות למרצ, מי אני שאני אגיד לא לשמחה, אחרי כל המאמץ שהוא השקיע פה בחוק הזה.

אורית סטרוק: אלוף.

שמחה רוטמן: החוק הזה לא היה עולה להצבעה בלי שמרצ היו מסכימים - - -

אורית סטרוק: נכון, בדיוק, אני מסכימה איתך.

אורית סטרוק: שמחה, אין עליך.

אורית סטרוק: אני באמת רוצה לפתוח בברכות לשמחה.

מנסור עבאס: על מה?

אורית סטרוק: אנחנו בחודש אדר, בחודש אדר מרבים בשמחה, משנכנס אדר מרבים בשמחה.

אורית סטרוק: ובאמת, מה שאני חווה בכל השבוע פלוס, שבועיים כמעט, האחרונים, זה שמחה, שמחה, שמחה, שמחה ושמחה.

אורית סטרוק: שמחה נותן עבודה מדהימה על החוק הזה.

אורית סטרוק: גם אתה, אדוני היושב-ראש, מגיעות גם לך ברכות, גם אתה מיוזמי החוק, אבל תסכים איתי שהעבודה ששמחה עשה פה זה באמת, איך אומרים, מעל ומעבר לכולם.

אורית סטרוק: התברכנו בך, שמחה.

אורית סטרוק: אני לא איכנס לכל ההישגים, כי רבים כבר דיברו עליהם לפניי, ואין לי ספק שהדובר – מי אמור לדבר ב-5 דקות שלי ממרצ?

אורית סטרוק: אין לי ספק שמי שלא יעלה ממרצ, הוא ידבר בשבחך, אנחנו כבר יודעים את זה.

אורית סטרוק: אז אני מברכת אותך, שמחה, מכל הלב, על זה שהצלחת, למרות שעדיין לא זכינו בחוק-יסוד: ההגירה, אבל זכינו בשיפור משמעותי של החוק הזה, חוק האזרחות, בזה שהוא לראשונה מתייחס לזהות של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, שזה בעצם חלק מעילת ומטרת החוק הזה.

אורית סטרוק: זו באמת בשורה ממש ממש נהדרת, שמחה, ותודה רבה לך.

אורית סטרוק: כיף להיות יושבת-ראש הסיעה שלך ולשבת לידך במליאה ולדעת שיש לנו כאן נציג נאמן כמוך.

אורית סטרוק: זה עוד לא כל שבחו של אדם בפניו, תירגע, הכול בסדר, באמת תודה.

שמחה רוטמן: את יכולה להגיד מה שאת רוצה.

אורית סטרוק: אני רוצה לדבר על היבט אחר של חודש אדר, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: אנחנו נמצאים עדיין בז' באדר, שזה יום הולדתו וגם יום פטירתו של משה רבנו.

אורית סטרוק: אתמול דיברתי עליו בהקשר של נאום הפרידה מירדנה, והיום אני רוצה לדבר על היבט אחר של משה רבנו, היבט שאנחנו פוגשים אותו בשבת הקרובה.

אורית סטרוק: משה רבנו היה הראשון שהצטווה להילחם בעמלק.

אורית סטרוק: כן, כשיצאנו ממצרים, לפני שעשינו רע למישהו, התנפל עלינו עמלק, ומשה רבנו הצטווה על ידי הקדוש ברוך הוא: בחר לך אנשים וצא הילחם בעמלק.

אורית סטרוק: בשבת הקרובה אנחנו נקרא את פרשת זכור, שהיא הפרשה שבה אנחנו מצווים לזכור לעולם את מה שעשה לנו עמלק – נזכור זאת לעולם – וגם למחות את זכר עמלק.

אורית סטרוק: הפרשה הזאת, קריאת הפרשה הזו או שמיעת הפרשה הזו, היא מצוות עשה בכל שנה ושנה, תכף אנחנו ניכנס לזה.

אורית סטרוק: אני אקרא את הפרשה, היא קצרה, וכאמור אנחנו נקרא אותה בשבת הקרובה.

אורית סטרוק: "זכור את אשר עשה לך עמלק בדרך בצאת

אורית סטרוק: כם ממצרים; אשר קרך בדרך ויזנב בך כל הנחשלים אחריך ואתה עיף ויגע ולא ירא אלוקים; והיה בהניח ה' אלוקיך לך מכל איביך מסביב בארץ אשר ה' אלוקיך נתן לך נחלה לרשתה תמחה את זכר עמלק מתחת השמים לא תשכח".

אורית סטרוק: ונשאלת השאלה למה בעצם זאת מצוות עשה, לזכור את אשר עשה לנו עמלק?

אורית סטרוק: הרי אין היום עמלק, למה זו מצווה למחות את זכר עמלק?

אורית סטרוק: הרי אין היום עמלק.

אורית סטרוק: אתה מכיר אולי עמלקים, אדוני היושב-ראש?

אורית סטרוק: לא נראה לי.

אורית סטרוק: אתה מכיר בני עמים שונים אבל עמלקים אתה לא מכיר.

אורית סטרוק: אז למה, מה מהות המצווה הזאת של לזכור את אשר עשה לנו עמלק ולמחות את זכר עמלק?

אורית סטרוק: חשוב להבין את זה, כי הדבר הזה פוגש אותנו, המצווה הזאת פוגשת אותנו יום-יום, שעה-שעה, במיוחד בחודש אדר, ורבים וגדולים התחבטו בעניין הזה.

אורית סטרוק: אני אומנם לא תלמידת חכם כל כך גדולה, אבל מה שהספקתי ללמוד הוא שגם הרב סולובייצ'יק, זכר צדיק לברכה, התלבט בשאלה הזאת, מי זה עמלק של דורנו ואת מי בעצם צריך לזכור ואת מי בעצם צריך למחות.

אורית סטרוק: ואמר הרב סולובייצ'יק שכל אומה שחורתת על דגלה "לכו ונכחידם מגוי ולא ייזכר שם ישראל עוד", כל אומה כזאת, שזה מה שהיא חורתת על דגלה, זאת אומרת שהיא מקדשת מלחמה על עם ישראל, "לכו ונכחידם מגוי ולא ייזכר שם ישראל עוד", היא בעצם עמלק של אותו הדור.

אורית סטרוק: והוא עוד הוסיף וכתב שכמובן הנאצים, יימח שמם, הם עמלק של אותו הדור.

אורית סטרוק: וגם סטאלין, שקידש מלחמה על עם ישראל בהיבט של ביטול הזהות הלאומית והדתית של עם ישראל, גם אותו הגדיר הרב סולובייצ'יק, זכר צדיק לברכה, כעמלק.

אורית סטרוק: ובדורנו, אני חושבת שהרשות הפלסטינית, שחרתה על דגלה להשמיד את מדינת ישראל, לנהל טרור נגד מדינת ישראל, שמחנכת את ילדיה מגיל אפס לשנוא את מדינת ישראל ולהילחם נגדה ולפגוע בה ובתושביה בצורה אכזרית; הרשות הפלסטינית, שחוקקה חוק, שאחד החוקים הראשונים שהיא חוקקה היה חוק שמחייב אותה עצמה לשלם משכורת חודשית לכל מי שמבצע פיגוע נגד מדינת ישראל, נגד תושבי מדינת ישראל, נגד יהודים באשר הם, הרשות הפלסטינית מחייבת את עצמה לפי חוק לשלם למרצחים האלה, למחבלים האלה, לפי חומרת הפיגוע שהם ביצעו – בכך הפכה את עצמה הרשות הפלסטינית לגוף המאורגן הגדול ביותר בעולם, המשמעותי ביותר בעולם, שמייצר טרור, בלי לייצר טיל אחד, בלי לייצר נשק בכלל.

אורית סטרוק: מעצם זה שהיא, בחוק שלה, בחוקה שלה, במהות שלה, היא מממנת כל מחבל שיוצא לדרך לבצע פיגוע, היא בעצם הפכה את עצמה, הכניסה את עצמה לגדר הזה של עמלק.

אורית סטרוק: ואני אזכיר, כיוון שהמצווה היא "זכור את אשר עשה לך עמלק", אני אזכיר מעט, מעט מאוד, טיפונת, פיגועים רצחניים שבוצעו על ידי מחבלים שהרשות הפלסטינית היא בעצם זו שדחפה אותם לפגע.

אורית סטרוק: כי צריך לדעת, אדוני היושב-ראש, שנכון להיום כל מחבל שיוצא לדרך, כל מחבל, מחזיק בכיסו צ'ק פתוח.

אורית סטרוק: על הצ'ק הזה חתום אבו מאזן.

אורית סטרוק: הוא יודע שככל שהוא, במירכאות, "יצליח" יותר בפיגוע, ככל שהוא יבצע פיגוע יותר חמור, יותר מזעזע, יותר אכזרי, עם יותר נפגעים, עם יותר נרצחים, כך הצ'ק הזה יגדל.

אורית סטרוק: זה החוק של הרשות הפלסטינית.

אורית סטרוק: אז אני אזכיר חלק מהפיגועים האלה.

אורית סטרוק: בחרתי להזכיר פיגועים שהתרחשו בחודש אדר.

אורית סטרוק: ב-ד' אדר ב' תשל"ח נרצחו בביתם, בתום סעודת השבת שלהם, הרב אלי והרבנית דינה הורוביץ, השם ייקום דמם, בביתם בקריית ארבע.

אורית סטרוק: עוד לפני שהמחבלים רצחו אותם, הם פצעו זוג שכנים שלהם, הרב מרדכי וליטי סעייד, שטיילו טיול שבת, טיול ליל שבת ברחוב הסמוך לביתם.

אורית סטרוק: ליטי נפצעה קשה, וברוך השם היא השתקמה והיא חיה איתנו היום.

אורית סטרוק: וכאמור, אנחנו איבדנו את הרב אלי, שהיה רב, תלמיד חכם גדול, ואת אשתו המקסימה, הרבנית דינה הורוביץ.

אורית סטרוק: ב-ו' באדר ב' תשע"א בוצע הרצח המזעזע של משפחת פוגל בביתם באיתמר.

אורית סטרוק: איבדנו את אודי, את רותי, את יואב, את אלעד ואת התינוקת הדס פוגל.

אורית סטרוק: כזכור, עו"ד אפרים דמרי סיפר שמנסור עבאס, השותף שלכם לקואליציה, אדוני היושב-ראש, הציע תשלום לאותו עו"ד על מנת שהוא ייצג במשפט את הרוצחים של משפחת פוגל.

אורית סטרוק: זה נושא שעוד צריך להתברר, עם מי אתם יושבים בקואליציה.

אורית סטרוק: בי"ח אדר א' תשס"ב התבצע פיגוע מהקשים ביותר, פיגוע בשכונת בית ישראל בירושלים, שבו נרצחו עשרה יהודים, ובהם שישה ילדים, כולל תינוקות, ועוד שני עוברים תאומים שלא שרדו את הפיגוע הזה.

אורית סטרוק: אימם, שנשאה אותם ברחמה, נפצעה קשה והיא ניצלה, אבל את שני התאומים האלה היא איבדה.

אורית סטרוק: בזמן שהתרחש הפיגוע בבית ישראל אנחנו היינו בבית החולים סורוקה, סעדנו את בננו מרדכי, שימים ספורים לפני כן נפצע גם הוא בפיגוע.

אורית סטרוק: היינו בבית החולים סורוקה וקשה שלא לזכור את האחיות בבית החולים רצות אלינו לחדר בדמעות, משום שבית החולים היה מלא במאושפזים בדואים שראו בטלוויזיה את הפיגוע הנורא והמזעזע, פיגוע הדמים הזה, וצהלו ושמחו וחילקו סוכריות.

אורית סטרוק: והאחיות רצו אלינו בדמעות, להיות בחדר היחיד שבו אפשר היה לזעוק על הפיגוע ולא לשמוח בו.

אורית סטרוק: אני רוצה להזכיר פיגוע שהתרחש גם הוא בי"ח באדר ב' בשנת תשנ"ה.

אורית סטרוק: בפיגוע הזה נרצחו, שכננו נחום הוס, השם ייקום דמו, ויהודה פרטוש, השם ייקום דמו, תושב קריית ארבע.

אורית סטרוק: בכיסו של נחום, השם יקום דמו, נמצא מכתב שהוא הכין כדי לשלוח ולבקש שיאפשרו לו להחזיק בחזרה את הנשק שנשלל ממנו כמה ימים קודם לכן.

אורית סטרוק: למה אני אומרת את זה?

אורית סטרוק: כי אנחנו עדים עכשיו – היום קיבלנו הודעה מזעזעת שבמסגרתה תושבים רבים ביהודה ושומרון התבקשו להפקיד בחזרה את הנשק שניתן להם להגנה עצמית.

אורית סטרוק: זה חלק מההכנות שעושה שר הביטחון שלכם, צביקה, שר הביטחון בני גנץ, שאף אחד לא מעז לגעת בו בציפורן קטנה, ואתם מאפשרים לו לעשות ככול העולה על רוחו.

אורית סטרוק: אז עכשיו, כחלק מההכנות לרמדאן, הוא גם מחרים נשקים מתושבים ישראלים ביהודה ושומרון.

אורית סטרוק: ממי הוא מחרים את הנשקים האלה?

אורית סטרוק: פשוט שנלמד ושנבין, ממי הוא מחרים?

אורית סטרוק: למשל, הוא מחרים את הנשק של סגן ראש המועצה האזורית בשומרון דוידי בן ציון, סמג"ד במילואים, שרק לפני חודש וחצי ביקרתי אותו כשהוא עשה מילואים עם הגדוד שלו בצומת גוש עציון.

אורית סטרוק: אז דוידי בן ציון כנראה, לפי גנץ, לא ראוי להחזיק נשק, עדיף שייקחו לו את הנשק, כדי שהוא יצטרך להגן על עצמו בביתו באלון מורה ובדרכים לאלון מורה ללא נשק.

אורית סטרוק: עדיף ככה.

אורית סטרוק: כנראה, בעיני בני גנץ.

אורית סטרוק: ממי עוד לוקחים את הנשק?

אורית סטרוק: מסגן אלוף במילואים יהודה ליבמן, מפקד גדוד מילואים בהגמ"ר שומרון, גיבור ישראל.

אורית סטרוק: גם הוא כנראה לא ראוי להחזיק נשק.

אורית סטרוק: תגיד לי, צביקה, שר הביטחון בני גנץ אסף נשק מערבי אחד ביהודה ושומרון, אחד, לפני שהוא שולל נשק מהאנשים האלה שצריכים להגן בנשק הזה על החיים שלהם, של המשפחות שלהם?

אורית סטרוק: הוא הניח מחסום אחד חדש כדי למנוע הגעה של מחבלים לתוך הבתים של דוידי ושל יהודה ליבמן ושל השכנים שלהם, כמו שהגיעו מחבלים לבתים של משפחת הורוביץ בקרית ארבע ושל משפחת פוגל באיתמר?

אורית סטרוק: אלה ההכנות שהוא עושה לרמדאן?

אורית סטרוק: אתם עושים משהו בעניין הזה או שאתם נותנים לו לעשות מה שבא לו?

אורית סטרוק: פשוט לא ייאמן הדבר הזה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אנחנו נקרא – אחרי שנקרא את הפסוקים של פרשת זכור בבית הכנסת, אני כמובן אזכה לקרוא אותם במערת המכפלה – את ההפטרה.

אורית סטרוק: ההפטרה עוסקת בשאול המלך.

אורית סטרוק: שאול המלך היה המנהיג הראשון אחרי משה רבנו שהצטווה להילחם בעמלק.

אורית סטרוק: הראשון אחריו.

אורית סטרוק: ובשונה ממשה רבנו, שאול המלך נכשל במשימה.

אורית סטרוק: אתה יודע איך הוא נכשל?

אורית סטרוק: הוא נכשל כי הוא חמל.

אורית סטרוק: הוא חמל על אגג מלך עמלק.

אורית סטרוק: על החמלה הזאת ששאול המלך חמל על אגג מלך עמלק אמרו חז"ל את הביטוי "כל המרחם על האכזרים – סופו מתאכזר על הרחמנים".

אורית סטרוק: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני יוצאת לפגרה הזאת בדאגה גדולה, ולא במקרה החלטתי להקדיש את הנאום האחרון שלי לסוגיה הזאת של "כל המרחם על האכזרים – סופו מתאכזר על הרחמנים".

אורית סטרוק: אני יוצאת בדאגה גדולה כי אני יודעת שבעוד שבועות ספורים יתחיל חודש הרמדאן, ואני יודעת – וגם אתם יודעים – איך נראה החודש הזה כל שנה ושנה: זה חודש של רצח, זה חודש של פיגועים, זה חודש של הסתה, זה חודש של התלהמות.

אורית סטרוק: אם ההכנות שעושה שר הביטחון לחודש הרמדאן כוללות החרמת נשק אישי מתושבים יהודים ביהודה ושומרון, אותי זה מדאיג ומפחיד מאוד.

אורית סטרוק: ועוד יותר מדאיג ומלחיץ אותי שאתם, שיושבים איתו בקואליציה, לא אומרים לו כלום, שום דבר.

אורית סטרוק: אמרתם משהו?

אורית סטרוק: ביקשתם שהוא ירפה מהעניין הזה?

אורית סטרוק: ביקשתם שהוא ישנה את הגישה שלו?

אורית סטרוק: כלום.

אורית סטרוק: שר הביטחון בני גנץ עושה בקואליציה הזאת מה שבא לו, ואף אחד לא מעז להגיד לו כלום.

אורית סטרוק: הוא הפסיק את יישום חוק הקיזוז של משכורות מחבלים.

אורית סטרוק: מאז אוגוסט השנה לא מקזזים יותר משכורות של מחבלים.

אורית סטרוק: אתה יודע את זה?

אורית סטרוק: הכסף מועבר במלואו לרשות הפלסטינית.

אורית סטרוק: ויותר מזה, בני גנץ החזיר חצי מיליארד שקל לכיס של אבו מאזן - -

צבי האוזר: חבר הכנסת רוטמן.

צבי האוזר: חבר הכנסת רוטמן.

אורית סטרוק: - - כדי שהוא יוכל לשלם למחבלים מהכסף שלך ושלי ושל משלם המיסים הישראלי.

אורית סטרוק: היום כל מחבל שיוצא לדרך עם הצ'ק הפתוח הזה בכיס, עם הצ'ק הפתוח של אבו מאזן, יש על הצ'ק הזה חתימה נוספת, והחתימה הזאת היא החתימה שלך, צביקה.

אורית סטרוק: שלך, ושל נפתלי בנט, ושל אילת שקד, ושל מתן כהנא, ושל גדעון סער.

אורית סטרוק: אתם חתומים על הצ'ק למחבלים.

אורית סטרוק: איך אתם חיים עם הדבר הזה?

אורית סטרוק: איך אתם חיים עם זה?

אורית סטרוק: אתם מפקירים את דמנו, פשוטו כמשמעו.

אורית סטרוק: גם נותנים לאבו מאזן כסף כדי שהוא יוכל לשלם משכורות למחבלים וגם שוללים נשק מיהודים כדי שלא יוכלו להגן על עצמם.

אורית סטרוק: גם בדרכים ביהודה ושומרון מפקירים את דמנו.

אורית סטרוק: בכביש שאני נוסעת עליו הביתה, ואני אסע עליו שוב הערב, בכביש הזה מיידים ערב-ערב בקבוקי תבערה.

אורית סטרוק: ערב-ערב ויום-יום אבנים.

אורית סטרוק: ולא רק בכביש שלי, בכל הכבישים.

אורית סטרוק: מישהו עושה עם זה משהו?

אורית סטרוק: קיימתם על זה דיון אחד?

אורית סטרוק: נפגשתם פגישה אחת?

אורית סטרוק: עוד מעט אני אפנה את מקומי כאן לטובת חבר כנסת ממרצ, אני עוד לא יודעת מי זה יהיה, אבל יהיה מישהו ממרצ.

צבי האוזר: לא, את מפנה לבצלאל.

אורית סטרוק: טוב, אז אחרי בצלאל.

אורית סטרוק: לא יודעת, אני ויתרתי על חמש דקות משלי לטובת חבר כנסת ממרצ.

אורית סטרוק: אתה יודע, צביקה, כמה עשו חברי הכנסת ממרצ מול שר הביטחון גנץ?

אורית סטרוק: הם ניגשו אליו, ישבו איתו ישיבה, קיבלו ממנו הבטחה שהוא יהרוס כל מבנה יהודי שצץ ביהודה ושומרון, והם עובדים מולו יום-יום ושעה-שעה שאת ההבטחה הזאת הוא יקיים.

אורית סטרוק: אתם ישבתם איתו פעם אחת לשאול איך הוא מגן על חיי יהודים ביהודה ושומרון?

אורית סטרוק: איך הוא מונע את התשלום של המשכורות למחבלים?

אורית סטרוק: למה הוא מחזיר את הכסף לידיים של אבו מאזן, מעודד הטרור ומייצר הטרור מספר אחת?

אורית סטרוק: פעם אחת עשיתם את זה?

אורית סטרוק: כל המרחם על האכזרים – סופו מתאכזר על הרחמנים, וזה בדיוק מה שקורה בממשלה בראשותכם.

אורית סטרוק: אני לא מדברת עכשיו על זה שאתם יושבים עם מנסור עבאס, שעד לרגע זה הוא חשוד – הוא חשוד בתמיכה ברוצחי משפחת פוגל.

אורית סטרוק: אני מדברת על מה שאתם עושים עם בני גנץ.

אורית סטרוק: איך אתם נותנים לו להתנהל בצורה כזאת שקושרת את הידיים למתיישבים ביהודה ושומרון ולא מאפשרת להם להגן על עצמם?

אורית סטרוק: למה אתם לא עושים משהו בעניין הזה?

אורית סטרוק: מבקשים, פונים, מעירים.

אורית סטרוק: אתם כבר לא יכולים לא להצביע לו על חוקים, אבל בעצם כן, יש לו חוק שמתקדם בוועדת החוץ והביטחון שאתה חבר בה.

אורית סטרוק: יהיו דיונים בפגרה.

אורית סטרוק: אולי למשל אתה תגיד ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון שאתה לא מוכן להצביע על החוק של בני גנץ עד שהגזרה הזאת לא תתבטל?

אורית סטרוק: מה אתה אומר?

אורית סטרוק: עד שלא יחזירו את הנשק לדוידי בן ציון, סגן ראש המועצה האזורית - - -

צבי האוזר: משפט אחרון.

אורית סטרוק: משפט אחרון, צביקה.

אורית סטרוק: אני מציעה שאתה תודיע לבני גנץ ותודיע לרם בן ברק שעד שלא מחזירים את הנשק לדוידי בן ציון, סגן ראש המועצה האזורית שומרון, אתה לא מוכן, לא מוכן, להצביע בוועדת החוץ והביטחון בעד חוקים של בני גנץ.

אורית סטרוק: יש איזשהו רף מינימום שמצופה ממך, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ'.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חבריי חברי הכנסת, אני שמח מאוד לעמוד כאן ברגע הזה, אולי הייתי אומר אפילו נרגש, מכיוון שאני חושב שאנחנו עושים עכשיו דבר חשוב מאוד, נכון מאוד וטוב למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

בצלאל סמוטריץ': לפני בערך חצי שנה הביאה לכאן שרת הפנים חוק רע, חוק האזרחות, הוראת השעה, במתכונתו הקודמת, שהייתה גם אז רע במיעוטו, אבל בממשלה שבסופו של דבר נשענת על אויבינו, על תומכי טרור אנטי-ציוניים, וממילא שר הפנים או שרת הפנים, שהחוק במתכונתו הקודמת העניק לו את הסמכות הבלעדית לאשר את הבקשות החריגות לאיחודי משפחות – אותה מכבסת מילים שבסופו של דבר מה שעומד מאחוריה זה זכות שיבה שקטה של ערבים לתחומי ישראל הקטנה – בסיטואציה הפוליטית הנוכחית זה היה חוק רע.

בצלאל סמוטריץ': שוב, כאשר שר הפנים בממשלה יהודית, לאומית, ציונית מפעיל שיקול דעת ענייני שבסופו של דבר נשען על האינטרסים של המדינה היהודית, וחזקה עליו שהוא עושה שימוש בשיקול הדעת שהעניק לו החוק במשקל, במידה ובמשורה, במינימום ההכרחי, אז זה היה חוק סביר.

בצלאל סמוטריץ': אבל כאשר שר פנים לא יכול לקבל החלטות בשיקול דעת ענייני לטובת מדינת ישראל כמדינה יהודית, אלא נתון לסחיטה מתמדת של מנסור עבאס וחבריו – ועכשיו דמיינו, כפי שהסברנו אז, את מנסור עבאס דופק בדלתה של אילת שקד, טוק-טוק-טוק, סטפה של בקשות: אם את זה את לא מאשרת, אנחנו מפילים את הממשלה, ואילת שקד, שקיבלה לצערי הרב, יחד עם חבריה, החלטה עקרונית להקים את הממשלה הזאת למרות שהיא רעה מאוד לאינטרסים החיוניים של מדינת ישראל, העדיפה את השיקול הפוליטי על פני טובת העניין, הייתה כנראה נכנעת ומעדיפה את שרידותה של הממשלה ואת הקריירה הפוליטית שלה, ולכך לא יכולנו להסכים.

בצלאל סמוטריץ': לא יכולנו להסכים להעניק את מפתחות זכות השיבה למנסור עבאס, שיכפה על אילת שקד באיומים קואליציוניים להיענות לדרישותיו.

בצלאל סמוטריץ': לכן הפלנו את החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': צריך להודות על האמת, היו גם מחברינו מי שמתחו עלינו אז ביקורת.

בצלאל סמוטריץ': האשימו אותנו שעשינו פוליטיקה על חשבון ביטחונה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': טענו שכל המטרה שלנו הייתה להראות כמה הממשלה הזאת רעה, כמה היא לא ציונית, כמה היא לא מסוגלת לעמוד על האינטרסים החיוניים של מדינת ישראל, וכדי להוכיח את הטענה הזאת הסכמנו להמר על ביטחונה ולהפיל חוק חשוב.

בצלאל סמוטריץ': אמרנו אז, ואני שמח שאנחנו מוכיחים היום, שזה לחלוטין לא המצב.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, הפלנו את החוק ההוא כיוון שהוא היה רע בסיטואציה הנוכחית, והתחייבנו לעשות הכול, ואנחנו מוכיחים עכשיו שהצלחנו, כדי להעביר חוק טוב יותר, שיתאים לממשלה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': בחוק הזה אכן נכנסו ארבע תוספות מאוד מאוד חשובות, שוב, שהן חיוניות לביטחונה של ישראל, לזהותה היהודית ולמאזן הדמוגרפי: ראשית, מכסות – שוב, החשש היה שהמכסות תיפרצנה, מכיוון שמנסור עבאס ידרוש ושרת הפנים תהיה חייבת לתת.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה קובע עכשיו שאם השרה תרצה לקבוע מכסות היא תצטרך לבוא אל הכנסת ולעבור תהליך שלם ויש ברירת מחדל.

בצלאל סמוטריץ': אם לא – הולכים שלוש שנים אחורה ומה שהיה הוא שיהיה.

בצלאל סמוטריץ': סביר להניח, המצב הגיאופוליטי כאן לא השתנה, מה שהתאים אז יתאים היום, וזה יהיה המינימום ההכרחי – גם הוא לא באמת הכרחי, אבל בסדר.

בצלאל סמוטריץ': הסיטואציה שנוצרה עם בג"ץ וכו' – המינימום ההכרחי.

בצלאל סמוטריץ': אז מכסות נכנסו.

בצלאל סמוטריץ': שקיפות – כן, אחת לרבעון יינתן דוח לשתי ועדות בכנסת בדיוק על מספר הבקשות שהוגשו וכמה אושרו, כך שנוכל לאכוף את נושא המכסות, וחס וחלילה לאף אחד לא יהיה יצר הרע לעבור על הוראות החוק בחדרי-חדרים, מתחת לשולחן, ולפרוץ את שעריה של מדינת ישראל לזכות שיבה שקטה.

בצלאל סמוטריץ': שלישית, נקבע באופן מפורש שמי שיקבל מעמד זמני ויפר אמונים למדינת ישראל – המעמד הזה יישלל ממנו אוטומטית.

בצלאל סמוטריץ': שרת הפנים תהיה מחויבת על פי חוק לשלול את המעמד.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להמחיש: לפי דוח השב"כ, שנדמה לי פורסם לפני כחודש, ש-40% – נכון, חבר הכנסת רוטמן – 40% מהמעורבים בנגב בפרעות מבצע שומר החומות, הם צאצאים של איחוד משפחות – אז אלה מהם שהם אזרחים – אזרחים אי-אפשר יהיה לשלול; אבל כן, הרבה מאוד מהמעורבים בפרעות מבצע שומר החומות מקרב הפזורה שנמצאים כאן מתוקף אותו מעמד זמני – המעמד הזה יישלל והם יחזרו לשטחי הרשות הפלסטינית.

בצלאל סמוטריץ': זה דבר מאוד משמעותי.

בצלאל סמוטריץ': אותו הדבר בעכו ובלוד, כל מי שקיבל כאן

בצלאל סמוטריץ': מעמד מתוקף איחוד משפחות ויפעל נגד מדינת ישראל, יוותר על המעמד.

בצלאל סמוטריץ': זה תיקון מאוד מאוד חשוב.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, תוספת רביעית חשובה מאוד, אותה פסקת מטרה.

בצלאל סמוטריץ': צריך להבין, עד היום, למרבה הצער, ושלא לומר מבוכה, כאשר באו נציגי מדינת ישראל להצדיק את החוק בפני בג"ץ, אז הם נשענו אך ורק על תכלית ביטחונית, נקרא לה טקטית.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, איום ביטחוני מיידי שנשקף כתוצאה מאותם אנשים שבאים משטחי הרשות הפלסטינית אל תוככי ישראל הקטנה.

בצלאל סמוטריץ': הטיעון הזה התקשה מאוד לעמוד.

בצלאל סמוטריץ': כידוע, יותר מפעם אחת החוק הזה צלח את משוכת בג"ץ ממש על הקשקש, על חודו של קול אחד, כשהטיעון של מתנגדיו היה: בסדר, עם כל הכבוד לצרכים הביטחוניים הטקטיים, תמצאו פתרונות אחרים.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לכם את האמת, אף זו לא הייתה תכליתו של החוק הזה, אבל בגלל שלמדינה אין אומץ – אני לא רוצה עכשיו להרחיב – זה קורה הרבה פעמים מול בג"ץ, סוג של איזה ביצה ותרנגולת.

בצלאל סמוטריץ': לפרקליטות אין אומץ, או לממשלה שאמורה לשלוח את הפרקליטות אין אומץ לומר את האמת בפני בג"ץ, ואז מתקבל פסק דין, והולכים ומצירים את מרחב התמרון של הממשלה בעניינים יהודיים וציוניים.

בצלאל סמוטריץ': אבל עכשיו החוק קובע באופן מפורש את תכליתו, ואני אקרא לכם את סעיף המטרה, והוא חשוב מאוד: מטרתו של חוק זה היא לקבוע הגבלות על אזרחות וישיבה בישראל של אזרחים או תושבים של מדינות עוינות או של האזור, ובצידו הסדרים חריגים למתן רישיונות ישיבה או היתרי שהייה בישראל – ותשימו טוב לב: והכול בשים לב להיותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית ובאופן שיבטיח את השמירה על אינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי של המדינה.

צבי האוזר: על אינטרסים.

צבי האוזר: לא "ה" – על אינטרסים.

בצלאל סמוטריץ': לשמירה על אינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי של המדינה.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת האוזר.

בצלאל סמוטריץ': תכף נגיע, בשלב התודות, גם אליך.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה משמעותי.

בצלאל סמוטריץ': מכאן ואילך החוק לא אמור לתת מענה רק עכשיו לאלה שיש חשש ביטחוני קונקרטי ברזולוציה גבוהה, אלא שיקולים של ביטחון לאומי, שיקולים של דמוגרפיה, של מדינה יהודית ודמוקרטית.

בצלאל סמוטריץ': הדבר הזה, קודם כול, הוא אמת, וצריך לומר אותו ולא לשקר לבג"ץ, ואני משוכנע שהוא גם יחסן את החוק הזה בצורה הרבה יותר משמעותית.

בצלאל סמוטריץ': אלה ארבע תוספות מאוד משמעותיות: מכסות, שקיפות, שלילה, ואולי הייתי צריך להתחיל מסעיף המטרה.

בצלאל סמוטריץ': החוק הזה הרבה יותר טוב ממה שהיה בשנים הקודמות, וכפי שאמרתי, הוא בוודאי מתאים יותר לסיטואציה הפוליטית הנוכחית שבתוכה אנחנו נמצאים.

בצלאל סמוטריץ': כאן אני כמובן רוצה לומר את התודות: בראש ובראשונה לחברי חבר הכנסת שמחה רוטמן, שלקח על עצמו, בשליחותנו, את המשימה הזאת ועמל עליה חודשים.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח להודות שגם אני הרבה פעמים במעלה הדרך לא האמנתי שיש סיכוי.

בצלאל סמוטריץ': חשבתי שמהתלים בו וכמעט אפילו ריפיתי את ידיו, אבל הוא התמיד בנחישות, במקצועיות, בחוכמה, ביכולת להתנהל פוליטית.

בצלאל סמוטריץ': שמחה חדש בפוליטיקה, אבל מהר מאוד למד את המגרש, את הכללים, את דרכי העבודה, והוביל את זה.

בצלאל סמוטריץ': שמחה ואני היינו בהתייעצויות ממש על בסיס יום-יומי, ועבדכם הנאמן מול יתר ראשי מפלגות האופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': כמעט כל שבוע, בישיבות הקבועות שלנו ביום שני, הנושא עלה ונתנו סטטוסים.

בצלאל סמוטריץ': יצרנו מצב של חזית אחידה באופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': אז תודה לשמחה ותודה לחבריי ותודה לכל שותפיי לאופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': תודה כמובן לחבר הכנסת רם בן ברק, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, שיש לי איתו מחלוקות עצומות בהרבה מאוד נושאים, אבל כאן הוא הוביל את זה ביד רמה ובשום שכל, מתוך אחריות כבדה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהוא פשוט הבין שצדקנו בהתנגדות אז.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת האוזר, שהגיש גם הוא הצעת חוק שמוזגה והיה שותף מלא.

בצלאל סמוטריץ': גם על צביקה יש לי כידוע כאבי לב גדולים מאוד, על ההחלטות הפוליטיות שהוא קיבל, אבל בעניין הזה הוא פעל נכון.

בצלאל סמוטריץ': ולחבר הכנסת אבי דיכטר, שגם לו הייתה הצעת חוק שמוזגה והיה פעיל ומעורב בדיונים האלה.

בצלאל סמוטריץ': כמובן לשרת הפנים אילת שקד, שכידוע אני לא חוסך את שבט בקורתי ממנה, אבל פה צריך לומר מילה טובה, מודה ועוזב ירוחם.

בצלאל סמוטריץ': היא אזרה את האומץ לחזור בה מהסיכומים וההתחייבויות שנתנה למרצ ולרע"מ באותו הלילה של החוק הקודם, סיכומים חמורים מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אני כמובן יוצא מנקודת הנחה שגם פה אין איזה סיכומים מתחת לפני השטח שאנחנו לא יודעים עליהם והתחייבויות, חס וחלילה, חמורות כנגד.

בצלאל סמוטריץ': אבל בהינתן שמה שאנחנו יודעים זה מה שיש באמת, אז היא הבינה את גודל השעה, שיתפה פעולה עם חבר הכנסת רוטמן, וביחד הבאנו את המתווה הזה.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר שוב, הוא מתווה נכון וטוב, הוא לא מושלם, ואנחנו לא נפסיק לחתור לחוק-יסוד: ההגירה, וממילא אחר כך לחוק קבוע ומתוקן, חוק אזרחות, שכמובן יישען על כל אותן התכליות של חוק-יסוד: ההגירה, שנשען גם הוא על חוק-יסוד: הלאום.

בצלאל סמוטריץ': בתודות דיברתי כמובן על שותפיי באופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לומר ליריב לוין, מרכז האופוזיציה, שליווה את זה לכל אורך החודשים ונתן הרבה אמון – אני מוכרח להודות שיריב לא תמיד הסכים, אבל בסוף ידע לגבות ולתת אמון.

בצלאל סמוטריץ': איך הוא אמר?

בצלאל סמוטריץ': אתם המובילים של העניין מטעמנו, אז אנחנו עומדים מאחוריכם.

בצלאל סמוטריץ': בימים האחרונים יואב קיש, ידידנו, שמנהל אותנו פה ביד רמה, גם כן בכישרון, בשום שכל, במקצועיות, נכנס חזק לעניין ונתן את הגיבוי.

בצלאל סמוטריץ': בעבודה משותפת, ברוך השם, הבאנו את התוצאה הגדולה הזאת.

צבי האוזר: משפט אחרון.

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': יש לי עוד שמונה דקות.

צבי האוזר: כי ביקשו לתת לקיש.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אז עוד שני משפטים.

צבי האוזר: לקיש מספיקות שבע דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני מסיים.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה להפיק שלוש תובנות מהאירוע הזה בהקשר הפוליטי הרחב: 1.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזאת הוכחה נוספת לכך שזו ממשלה רעה.

בצלאל סמוטריץ': העובדה שהחוק הזה יעבור עם האופוזיציה, הממשלה הזאת, הקואליציה הזאת, איננה ציונית ואיננה יכולה לעמוד על האינטרסים החשובים והחיוניים ביותר של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ואולי מצווה גוררת מצווה, החברים בתוך הקואליציה הזאת, שהיו שותפים למהלך הזה עכשיו, יעשו קצת חשבון נפש במושב, יפרקו את הקואליציה הנוראה הזאת ויחזרו להקים קואליציה יהודית, ציונית ולאומית טובה לישראל, ישימו בצד יריבויות, משקעים, כעסים, וישלבו ידיים.

בצלאל סמוטריץ': הינה, הוכחנו שאפשר.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא חד-פעמי, צריך לעשות את זה כל הזמן, ממשלה טובה.

בצלאל סמוטריץ': 2.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו הוכחנו שאנחנו אופוזיציה אחראית.

בצלאל סמוטריץ': הפלנו חוק רע ועמלנו קשה, וברוך השם הצלחנו להעביר חוק טוב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נוהגים כך לכל אורך הדרך.

בצלאל סמוטריץ': דברים טובים – אנחנו תומכים; דברים רעים – אנחנו נלחמים.

בצלאל סמוטריץ': 3.

בצלאל סמוטריץ': אם חלילה ההפצרות שלי בחלק הראשון לא ייענו והשותפים שבעבר הגדירו עצמם ימין בתוך הממשלה הזאת לא יפילו אותה, אז לפחות תלמדו מכאן לקח.

צבי האוזר: אתה כבר מכרסם בשבע דקות.

בצלאל סמוטריץ': צביקה, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שאתה לא אוהב את מה שאני אומר עכשיו, ובכל זאת, תן לי, בבקשה, לסיים.

בצלאל סמוטריץ': רע"מ ומרצ נדבקו לכיסא ולא מפרקים את הממשלה, ואתם רואים, אפילו על אירוע כזה.

בצלאל סמוטריץ': אז הם עושים זעקות של כאילו.

בצלאל סמוטריץ': את המשחקים האלה כולנו הרי מכירים – צועקים, מגישים 50,000 הסתייגויות, צועקים כאן וכו'.

בצלאל סמוטריץ': בסופו של דבר לא מפרקים את הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': זה אומר שאתם, האגף הימני, יכולים וצריכים לעמוד על שלכם הרבה יותר.

בצלאל סמוטריץ': זעקנו כאן הרבה על זה שגנץ יכול להשבית את המליאה פה על הפנסיות של החברים שלו ורע"מ על חוק החשמל, ורק אתם מעולם לא הצבתם קו אדום ואמרתם: זה מה שחשוב לנו ועל זה אנחנו מתעקשים.

בצלאל סמוטריץ': מה היה התירוץ שלכם?

בצלאל סמוטריץ': "נו, מה אנחנו יכולים לעשות?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בני ערובה בממשלה הזאת וכל דבר שנעשה יביא להפלתה".

בצלאל סמוטריץ': אז הינה, מוכח עכשיו שאפשר לקדם מהלכים ימניים, ציוניים ולאומיים בכנסת הזאת, ורע"מ ומרצ צועקים – בסדר, אז יצעקו, והשיירה עוברת, ואנחנו כאופוזיציה לאומית וציונית נעמוד כאן במושב הבא ונזכיר לכם את זה ונדרוש מכם:

בצלאל סמוטריץ': כן, אתם יכולים להקים את אביתר ועוד עשרה כמוהו והממשלה לא תתפרק; ואתם יכולים להסדיר את ההתיישבות הצעירה והממשלה לא תתפרק; ואתם יכולים ליישב את הנגב והגליל והממשלה לא תתפרק; ואתם יכולים לעמוד מול מנסור עבאס ולא למכור לו את הנגב; בהחלטות הממשלה להתעקש על פרק אכיפה בתוכנית החומש הממשלתית למגזר הבדואי ועוד ועוד ועוד.

בצלאל סמוטריץ': לעמוד על אינטרסים, וכפי שמוכח עכשיו, לא מרצ ולא רע"מ יפרקו את הקואליציה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': אתם תתחילו לשרת את הציבור שבחר בכם.

בצלאל סמוטריץ': הוניתם אותו, שיקרתם לו, גנבתם את קולותיו להקים ממשלה רעה – לפחות תנסו עכשיו כן לייצג במשהו את ההבטחות שלכם.

בצלאל סמוטריץ': וכפי שאמרתי, מוכח היום שאתם יכולים לעשות את זה וזה לא מפיל את הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כמובן כמובן, זה סוף מושב, אז פגרה נעימה לכל החברים, פורים שמח, פסח כשר ושמח גם בבסיסי צה"ל, יום הזיכרון, יום העצמאות.

בצלאל סמוטריץ': ניפגש כאן בכוחות מחודשים, בעזרת השם בממשלה אחרת, אם אתם תתעשתו והשכל הישר יגבר.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: חבר הכנסת קיש.

צבי האוזר: אני משאיר את הזמן של בצלאל, ואם אני אצטרך עוד להוסיף דקה או שתיים.

יואב קיש: אתה רואה את השעון?

יואב קיש: אני ב-17:30 אפנה לחבר הכנסת דיכטר.

צבי האוזר: מצוין.

צבי האוזר: אני ב-17:30 – בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שהליך החקיקה של החוק הזה, חבר הכנסת בצלאל ורוטמן ודיכטר והשרה – אני חושב שזה מאפיין מאוד את התנהלות הממשלה הזאת.

יואב קיש: הרי מה ראינו בממשלה הזאת?

יואב קיש: ראינו שכל אחד ואחד מהגורמים בקואליציה הזאת מכר את העקרונות שלו לטובת הכיסא.

יואב קיש: יותר פשוט מזה אין.

יואב קיש: אני בכוונה פותח פה את הציוץ, שעכשיו ראיתי, של השרה שקד, שכותבת:

יואב קיש: חוק האזרחות עבר בוועדת החוץ והביטחון, יעלה הערב להצבעה.

יואב קיש: אני מודה לרם בן ברק, שבסבלנות אין קץ וחוכמה רבה ניתב בין הסיעות השונות – זה קואליציה – ולשמחה רוטמן שייצג את האופוזיציה בצורה מקצועית.

יואב קיש: כשרוצים לעבוד יחד למען המדינה, הכול אפשרי.

יואב קיש: אז קודם כול, ברור לכולם שמרצ ורע"מ לא רוצים לעבוד ביחד למען המדינה, לפי דברי השרה שקד, והם שותפים אצלה בקואליציה.

יואב קיש: היא יושבת בכיסא שלה בזכות קולות רע"מ ומרצ.

יואב קיש: כתבתי לה בתגובה, אני לא יודע אם ראית את הציוץ, חבר הכנסת רוטמן: שקד, אחרי שמנענו ממך בסיבוב הראשון של חוק האזרחות למכור את ביטחון המדינה לרע"מ ולמרצ, את עכשיו מודה לחברייך בקואליציה.

יואב קיש: אז אל תתבלבלי, השרה שקד, אני אומר לך בצורה מאוד ברורה: כל יום שאת מוכרת את ביטחון ישראל בשביל כורסת עור נחרט היטב בזיכרון של המחנה הלאומי.

יואב קיש: עוד חלק מאוד מרכזי בעמודי התווך של הממשלה – אני רואה פה את מנהלי סיעת רע"מ, ואתם עמודי התווך.

יואב קיש: בעצם כמו ששקד ובנט מכרו את הציבור שלהם, גם אתם מכרתם את הציבור שלכם.

יואב קיש: בעצם לא חשוב כמה יפגעו בציבור שלכם, אתם נשארים בממשלה הזאת.

יואב קיש: הרי מנסור עבאס, ווליד טאהא, אם אתם הייתם רוצים, אז החוק הזה לא היה עובר.

יואב קיש: אתם מוכרים את הציבור שלכם, ואל תספרו לי סיפורי סבתא ואל תגידו לי "כן רוצים".

יואב קיש: מאוד פשוט: כל שחקן בממשלה הזאת, אם הוא מחליט להפיל את הממשלה הזאת, היא נופלת.

יואב קיש: השרה שקד מכרה את הציבור שלה בסבב א', ואנחנו עצרנו את זה; אתם מוכרים את הציבור שלכם בסבב ב'? אין מי שיעצור, כי לכם לא משנה, אתם כבר נמצאים פה בפנים עמוק.

יואב קיש: הצבעתם בעד בחודש יולי, אני לא יודע מתי, אז אתם בדיוק כמו בנט, בדיוק כמו שקד – לא מעניין אתכם הציבור שלכם.

יואב קיש: הכול בשביל לשבת בקואליציה.

יואב קיש: כנראה בעניין הזה אין הבדל מאיזו מפלגה, איזו הצבעה, לא משנה כלום.

יואב קיש: כל השחקנים של הקואליציה הזאת – הציבור שבחר אותם לא מעניין אותם.

יואב קיש: אני רוצה לסיים ולומר ששמעתי פה את בצלאל אומר: הלוואי שיתעשתו הגורמים שבימין, חלקם יושבים פה אפילו על כיסא היושב-ראש.

יואב קיש: אני כבר מודה שאני לא יודע אם לקרוא לכם ימין, אבל אתם קוראים לעצמכם ימין, אז אני אכבד את האמירה הזאת.

יואב קיש: החוק הזה עבר, ובהצבעה בקריאה ראשונה ראינו פה רוב מאוד יפה, עד שהוגדר אי-אמון והפסקנו.

יואב קיש: הרוב הזה זה הרוב של המחנה הלאומי בציבור.

יואב קיש: הרוב של המחנה הלאומי בציבור נרמס בכנסת ישראל על ידי שתי מפלגות: ימינה ותקווה חדשה.

יואב קיש: את הרמיסה הזאת צריך לעצור, וצריך להקים פה ממשלת ימין לאומית.

יואב קיש: זה המהלך שאנחנו נוביל.

יואב קיש: אני אומר לכל מי שפה חושב שהספינה שלכם תמשיך לשוט: הספינה שלכם מקרטעת, היא עוד מעט שוקעת.

יואב קיש: והאמת, יש לאונייה הזאת ספינת הצלה קטנה אחת שיש בה מקום אחד פנוי.

יואב קיש: אני לא יודע מי יהיה הראשון שיקפוץ ויתפוס את המקום הזה, אבל כל החברים האחרים שלו יישארו מאחור.

יואב קיש: אז אני מאחל באמת לכולם שתהיה פגרה טובה.

יואב קיש: נמשיך לעשות למען עם ישראל, לא רק בבית הזה, גם במקומות אחרים – גם בציבור, גם בכל המקומות והאירועים – ושיהיה חג פסח שמח וכשר לכולם.

יואב קיש: תודה רבה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: עכשיו חבר הכנסת אבי דיכטר.

צבי האוזר: האמת היא שאני מניח, אבי, שבמהלך הדברים שלך אני אתחלף ויעלה כאן יושב-ראש הכנסת.

צבי האוזר: אז אנצל את השניות עד שאתה עולה – מכיוון שזה אכן היום האחרון במושב וזה המושב הראשון שאני משמש כסגן יושב-ראש הכנסת, אז החלטתי, כדרכי מעת לעת, לתת איזה בית של שיר ישראלי לסיום.

צבי האוזר: אז לאחל לכולנו ולכנסת ברוח השיר "האומנם" של לאה גולדברג, למושב הבא ולאילך.

צבי האוזר: "האומנם עוד יבואו ימים / בסליחה ובחסד / ותלכי" – את, הכנסת – "בשדה/ ותלכי בו כהלך התם // - - - וביושר לבב שוב / תהיי ענווה ונכנעת / כאחד הדשאים, כאחד האדם".

בצלאל סמוטריץ': אתה כתבת?

צבי האוזר: זו לאה גולדברג, לא אני כתבתי.

צבי האוזר: אני עשיתי אינטרפרטציה לכנסת.

צבי האוזר: זהו, חבר הכנסת דיכטר, אתה מוזמן לעלות.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, קודם כול, חיבור נכון ומעניין של שירה של לאה גולדברג ליום הזה של סוף המושב.

אבי דיכטר: אבל אני חושב שמי כמוך יודע, כמי ששקד גם כן על נוסח של חוק האזרחות, ואתה במו ידיך ניסחת סעיף מאוד משמעותי, שלצערי – אני משוכנע שגם לצערך – הקואליציה ברחה מהנוסח הזה.

צבי האוזר: אבל אבי, אני המרתי אותו בסעיף המטרה.

צבי האוזר: סעיף המטרה לא היה, ואמרנו את הדבר הזה.

אבי דיכטר: אני חושב שההמרה הזו היא המרה - -

צבי האוזר: לא הייתי מפחית בסעיף הזה.

אבי דיכטר: - - טובה חלקית, והיא קצת בורחת מהנתיב האמיתי ומהפחד – תכף אגע בסוגיה הזו.

אבי דיכטר: תראו, אני מדמיין לעצמי את ראש הממשלה נפתלי בנט יושב בחדרו, מחזיק קובייה הונגרית בידיים ומנסה לבנות סוף-סוף איזושהי פאה אחת שתהיה בצבע אחיד.

אבי דיכטר: הוא באמת עובד קשה; לוקח את הכתום של בנט ושקד, אבל מה לעשות, זה לא פוגש את הירוק של מרצ.

אבי דיכטר: מעניין, אגב, הצבע הירוק של מרצ יתחבר לנו עוד מעט למשהו אחר.

אבי דיכטר: הכחול של סער – שלכם – לא מתחבר ללבן של גנץ; האדום של העבודה לא מתחבר לביתנו; והירוק של עבאס – אללה יוסתור, משתלט כמו יבלית על כל הצבעים: על האדום, על הכחול, על הלבן, על הכתום הבהיר, על הכתום הכהה, על האדום הבהיר ועל האדום הכהה, ואתה רואה ירוק בעיניים.

אבי דיכטר: פתאום שמתי לב לצבעים: אני רואה שרע"מ ומרצ משתמשים באותו צבע – אלה אידיאולוגית, וכנראה שגם מרצ לאט-לאט זזו.

אבי דיכטר: האמת היא שזה לא מפתיע; כשאתה חוזר לאחור, לחוק שעבר כאן

אבי דיכטר: בכנסת ברוב מוחץ של 87 חברי כנסת בעד קיזוז משכורות שהרשות הפלסטינית משלמת למחבלים – קיזוז מהרשות הפלסטינית, מהמיסים שמעבירים להם – 87 חברי כנסת הצביעו בעד, 15 נגד: הרשימה המשותפת של אז ומרצ.

אבי דיכטר: כנראה שהירוק משתלט על הקואליציה הזו; גם אם המספרים שלו קטנים, ההשתלטות שלו גדולה.

אבי דיכטר: אבל כשמדובר בכסף, בתקציבים, הצבעים דוהים חיש מהר.

אבי דיכטר: אבל כשמדובר בחאק אל-עוודה, מה שנקרא זכות השיבה של ערבים לארץ ישראל, למדינת ישראל, פתאום אתה רואה כמה אתם – ממשלתך, בנט – כמה הקואליציה שלכם, כמה היא תלויה בנו – בליכוד, במפלגות האופוזיציה האחרות, במפלגות הלאומיות, אלה ששומרות על ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, שומרות באמת.

אבי דיכטר: לא שאני מקל ראש, אדוני היושב-ראש, במשפט "מדינה יהודית ודמוקרטית", אבל אני חושב שכשיש חוק-יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, לא צריך לחשוש, לא צריך להיבהל ולא צריך להתבייש, חס וחלילה, אלא אפשר לשים אותו בסעיף מטרה לחוק אזרחות או תיקון לחוק הכניסה לישראל ולא להיבהל.

אבי דיכטר: אבל כשאתה תלוי בארבעה חברי כנסת ובעוד שישה חברי כנסת, תלוי – דע לך, בסופו של דבר הוא תלוי על באמת.

אבי דיכטר: אני חושב שהמרכיב המדיני והמרכיב הביטחוני אלה המרכיבים האמיתיים, שכשהם מגיעים, נוגעים, עוקצים ודוקרים, אולי אפילו מלטפים את הקואליציה, פתאום אתה רואה איך הקואליציה נכנסת למוד של הישרדות.

אבי דיכטר: מוד של הישרדות – אתה יכול לראות את זה בדוגמאות חיות – מפירים ברגל גסה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אתה כרגע מייצג כאן את הכנסת, את בית המחוקקים של מדינת ישראל; איך יכול להיות שממשלת ישראל – שר הביטחון נותן מענק חצי מיליארד שקל לרשות הפלסטינית מתוך הכספים שהמדינה, שהאוצר, מקזז על פי חוק מכספים שמועברים לרשות הפלסטינית?

אבי דיכטר: ואתה פונה בשאלה ואתה מקבל מריחה; ואתה פונה בעוד שאלה ומקבל שקר.

אבי דיכטר: מאיפה אתה, אדוני שר הביטחון, לקחת 350 מיליון שקל והעברת לרשות הפלסטינית?

אבי דיכטר: ועל סמך מה החלטת ש-150 מיליון שקל נוספים, שצריכים להיות מקוזזים בחודשים הבאים, לא יקוזזו ויועברו לרשות הפלסטינית?

אבי דיכטר: ביחד – 150, פלוס 350 – חצי מיליארד שקל.

אבי דיכטר: זה חצי מיליארד שקל שמשחרר אנחת רווחה ברשות הפלסטינית, הם יכולים לשלם משכורות למחבלים שבבתי הכלא הישראליים או למשפחות המחבלים שבבתי הקברות הפלסטיניים.

אבי דיכטר: פשוט מצפצפים על הכנסת, מצפצפים על חוקיה, מצפצפים על אזרחי מדינת ישראל, וכאן בכנסת אתה אפילו לא מצליח לזכות לתשובה רצינית.

אבי דיכטר: תראה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין לזה תקדים.

אבי דיכטר: אין תקדים לדבר כזה שאתה לוקח כסף שאתה מחויב על פי חוק להקפיא אותו ומחליט שאתה תפשיר אותו.

אבי דיכטר: החוק לא כותב "הפשרה".

אבי דיכטר: אתה יודע מתי החוק כותב "הפשרה"?

אבי דיכטר: רק כשהגוף הביטחוני, או במקרה הזה משרד הביטחון, יעדכן את הקבינט שהרשות הפלסטינית חדלה לשלם משכורות למחבלים.

אבי דיכטר: אז אם הממשלה מצפצפת על החוק שעבר בכנסת הזו, כשרוב חברי הקואליציה בכלל הצביעו בעד החוק הזה – שמע, אני כבר ותיק בכנסת הזו, ואני מודה שזו הפתעה שאותי היא מדהימה.

אבי דיכטר: מעבר לזה, כשאתה רואה בוועדת החוץ והביטחון גם את ההסתפקות הזו, של: אוקיי, בואו נרד מחוק-יסוד: הלאום, בואו נכניס רק "מדינה יהודית ודמוקרטית"; שאם היינו רוצים לקבוע חוק-יסוד: ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית, הכנסת הזו הייתה מצביעה על חוק-יסוד: ישראל – מדינה יהודית ודמוקרטית; היא הצביעה על חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: מה כל כך מבהיל אתכם מלהכניס את זה בסעיף המטרה?

אבי דיכטר: והתשובה: בס עבאס – רק עבאס – כי אתם יודעים שהוא אמר לא.

אבי דיכטר: אמר לא – ונגמר הסיפור, תם הטקס, חטפתם רגליים קרות.

אבי דיכטר: תראה, הסוגיה הזו – והחוק הזה יעבור היום, מפני שהוא הוראת שעה.

אבי דיכטר: וגם בהוראת השעה פתאום אתה רואה משחקים: לא שנה אלא שנה וקצת – נותן לזה צבע פוליטי.

אבי דיכטר: למה?

אבי דיכטר: ממה אתם חוששים?

אבי דיכטר: למה צריך עד אוקטובר – שנה וחצי או שנה ושבעה חודשים?

אבי דיכטר: הרי אם ההארכה היא כל שנה – הייתה במשך 20 שנה, 19 שנה כל שנה – אז מה קרה פתאום שצריך שנה ושבעה חודשים?

אבי דיכטר: ממה אתם פוחדים?

אבי דיכטר: למה שבעת החודשים אלה?

אבי דיכטר: את מה זה בא לשרת?

אבי דיכטר: את מי זה בא לשרת?

אבי דיכטר: מה, את לפיד – להבטיח שלפיד באמת יהיה ראש ממשלה אז מביאים חוק ועושים לו עיוות?

אבי דיכטר: אני לא יודע איך היועצת המשפטית של הכנסת לא התרעמה על הדבר הזה.

אבי דיכטר: זו פלסטלינה, שפתאום אתה רואה שהחוק הופך להיות משהו גמיש.

אבי דיכטר: אני לא מכיר חוק גמיש; חוק הוא לא המלצה, חוק הוא קבוע, הוא חד, הוא אומר מותר והוא אומר אסור.

אבי דיכטר: ואני אגיד לך, אדוני היושב-ראש – לשמחתי, אני יכול לומר את זה ליושב-ראש ולסגן היושב-ראש – תראו, הקואליציה, אני יכול לסכם אותה במשפט אחד: אידיאולוגיה – out, כיסאולוגיה – in.

אבי דיכטר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת דיכטר.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן, בבקשה.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, אנחנו דנים היום בהצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב–2022, אבל אני רוצה לפתוח בסיפור דווקא על המציאות העגומה של החוק הישן, החוק שהיה כאן לפני החוק הזה; חוק שנחקק בשנת 2003 וסורס שוב ושוב בלחץ של בית המשפט העליון.

שמחה רוטמן: הכנסת, פעם אחר פעם, תיקנה אותו והוסיפה עוד ועוד שינויים.

שמחה רוטמן: זהו אותו חוק שלפני כשבעה חודשים – קצת יותר כבר, לדעתי, כשמונה חודשים – סירבנו להצביע בעדו, בחודש יולי 2021.

שמחה רוטמן: אמרו לנו: איך אתם מבטלים חוק טוב שכזה?

שמחה רוטמן: אז אני רוצה לספר לכם על בחור בשם כרים.

שמחה רוטמן: כרים בחור בן 19 ממזרח ירושלים; אביו נולד בירושלים, אימו נולדה ברשות הפלסטינית – בשטח שעוד לא היה אז הרשות הפלסטינית, אבל הפך להיות הרשות הפלסטינית מאוחר יותר.

שמחה רוטמן: הם התאהבו, הם ביקשו להתחתן, וכך אירע.

שמחה רוטמן: לפני 19 שנה נולד להם כרים.

שמחה רוטמן: כשהוא היה בן 12, בין היתר, בהתאם לחוק הזה, אביו ביקש עבורו מעמד בישראל.

שמחה רוטמן: ביקש וגם קיבל.

שמחה רוטמן: בבוקר יום ראשון השבוע, מעט אחרי השעה 04:30, הגיע כרים, שבחסות החוק הקודם הוא תושב בעל מעמד של קבע בישראל, הוא הסתער לכיוונה של קבוצת שוטרים שניצבה בסמוך לשער באב אל-חוטה שבעיר העתיקה, תקף אותם בסכין.

שמחה רוטמן: הוא נוטרל.

שמחה רוטמן: הוא נוטרל, אבל המעורבות של רבים כמוהו, בני דור ראשון ודור שני לאיחוד משפחות שנכנסו בחסות החוק הישן – המעורבות שלהם בטרור גבוהה בהרבה מחלקם באוכלוסייה, והמידע הזה הגיע אלינו במסגרת דיוני הוועדה על ידי נציגי השב"כ.

שמחה רוטמן: כרים קיבל חינוך פלסטיני טוב – במירכאות כמובן.

שמחה רוטמן: הוא למד במערכת החינוך את מיטב הספרות האנטישמית של העולם; הוא למד שלמדינת ישראל אין זכות קיום ושהיהודים הם מקור הרוע בעולם, ובהמשך לדבריך, חברי חבר הכנסת דיכטר – שהיה שותף פה בהצעת החוק הפרטית שמוזגה יחד גם לתוך החוק הזה – הוא גם ידע - - - אם אתה רק רוצח יהודים.

שמחה רוטמן: אחרי שהוא קיבל את מיטב חינוך השנאה נגד ישראל ונגד היהודים, המדינה פרסה בפניו שטיח אדום מתוקף חוק האזרחות הישן, המחורר.

שמחה רוטמן: אנחנו יצרנו, בחסות השנים הרבות עם החוק הזה ובחסות פסיקת בג"ץ שליוותה, אנחנו יצרנו – וחווינו את זה לאחרונה בזמן מבצע שומר החומות – יצרנו ציבור רחב שמתגורר בארץ, בני הדור השני שלו גם נהנים מתושבות או מאזרחות, אבל ההזדהות הלאומית שלהם נמצאת עם אויבינו.

שמחה רוטמן: מדינות רבות בעולם נמנעות מהענקת זכות אוטומטית לאיחוד משפחות בכלל, אין דבר כזה; מדינות רבות עוד יותר מונעות מתן מעמד לאזרחים או לתושבים של מדינות אויב – זה לא מיוחד.

שמחה רוטמן: גם החוק הזה, למרות מה שניסו להציג אותו, הוא לא מיוחד לתושבי הרשות הפלסטינית והוא לא מיוחד לערבים; הוא חל גם על איראן, על סוריה, על עיראק ועל לבנון.

שמחה רוטמן: אגלה לכם יותר מזה: השבוע הגיעה אליי בקשה איך לעזור לבן אדם: יהודייה תושבת ישראל התחתנה עם ערבי תושב הרשות.

שמחה רוטמן: למרות שהיא יהודייה, החוק הזה חל עליה אותו דבר.

שמחה רוטמן: אין פה פגיעה באזרחים הערבים אזרחי ישראל.

שמחה רוטמן: אם יהודייה ישראלית בוחרת להתחתן עם מישהו מאיראן, החוק חל עליה אותו דבר, זה לא מפלה נגד ערבים.

שמחה רוטמן: השאלה מאיפה מגיע המתאזרח החדש או המתיישב החדש.

שמחה רוטמן: החוק החדש שתיקנו עכשיו, שבעזרת השם יעלה להצבעה היום ויועבר, רואה את הביטחון הלאומי של מדינת ישראל כמדינה יהודית, כמדינת הלאום של העם היהודי, המקום היחיד בעולם שבו העם היהודי מממש את הזכות שלו להגדרה עצמית.

שמחה רוטמן: זה ערך מוגן לעצמו, הוא דורש הסתכלות כוללת, וזה אמור להשליך גם על השאלה איזה יחס אנחנו נותנים למתאזרחים תושבי שטחים עוינים או מדינות אויב, שבוחרים – לא מונעים מהם, חלילה, להתחתן – הם בוחרים דווקא להתיישב בישראל אחרי החתונה, זה הסיפור פה.

שמחה רוטמן: מי שרוצה להתחתן ולגור במקום אחר, מדינת ישראל מכירה בנישואים שלו, לא שוללת ממנו אף זכות, הכול בסדר.

שמחה רוטמן: היום, בעזרת השם, חומת המגן של ישראל תקבל חיזוק משמעותי, ואת החיזוק הזה היא מעולם לא הייתה מקבלת אם באותו לילה לפני שמונה חודשים היינו נכנעים או מוותרים על הדרישה הבלתי-מתפשרת למכסות ולשקיפות.

שמחה רוטמן: זה היה התנאי שלנו אז, זה נשאר התנאי שלנו עד היום, ואני שמח שהוא נכלל בהצעת החוק שתבוא היום להצבעה.

שמחה רוטמן: לאורך השנים, כמו שאמרתי, החוק תוקן שוב ושוב, מכל מיני סיבות.

שמחה רוטמן: שיטת הסלמי של תיקון החוק הזה עבדה תמיד לכיוון עוד חור ועוד שחיקה ועוד חריג.

שמחה רוטמן: זה הופסק כעת.

שמחה רוטמן: ברוך השם, לראשונה הוספנו לחוק האזרחות שעולה היום להצבעה סעיף מטרה, שכולל את ההגנה על מדינת ישראל כמדינה יהודית ואת הביטחון הלאומי בהקשר הרחב.

שמחה רוטמן: הוספנו אפשרות, יותר נכון חובה, לשלילת תושבות ממי שמפר אמונים למדינת ישראל ומקבל אותה דרך החוק הזה או מעמד אחר, וכמובן לראשונה נקבעה דרישת המכסות והשקיפות באישור הכנסת ודיווח לכנסת.

שמחה רוטמן: ניתן לבחון ולשקול תיקונים לחוק.

שמחה רוטמן: זה גם מה שקרה כאן.

שמחה רוטמן: הוספנו עוד איזה חריג, מצאנו התאמות, יצרנו ועדה.

שמחה רוטמן: זה בסדר גמור.

שמחה רוטמן: אבל אין שום סיבה לקבוע קטגורית שהתיקונים תמיד יהיו לכיוון של חיזוק אותה זכות שיבה לא קיימת, שאני לא יודע להגיד בערבית כמו אבי, של אותו עם פלסטיני לא קיים.

שמחה רוטמן: תמיד התיקונים עברו לשם, עוד ועוד ועוד ועוד.

שמחה רוטמן: אין סיבה לכך.

שמחה רוטמן: מדינת ישראל היא מדינה יהודית, וכזו היא תישאר.

שמחה רוטמן: גם אם בטעות ועקב אינטרסים פוליטיים צרים חברו חלק מהמפלגות הציוניות לקואליציה עם מפלגות שאינן מעוניינות שישראל תישאר מדינה יהודית, אני מאוד מאוד מקווה ששיתוף הפעולה של הסיעות הציוניות בכנסת הזו סביב חוק האזרחות הוא לא אפיזודה חד פעמית.

שמחה רוטמן: אני מחכה ומצפה ליום שחבריי הציונים בכנסת, השבויים בלופ הפוליטי ותקועים בבור שהם כרו לעצמם, יבינו את גודל הטעות ויזכרו עם מי צריך לשתף פעולה ועם מי לא צריך.

שמחה רוטמן: אני רוצה, מעבר לסקירה ששמעתם גם מיושב-ראש הוועדה ומאחרים – הרחיבו רבות, סקרו פה הדוברים לפניי, וכנראה גם הדוברים אחריי, פירטו באריכות את התיקונים שהוכנסו לחוק.

שמחה רוטמן: ברור שאני חושב שהתיקונים הללו הם טובים מאוד.

שמחה רוטמן: אני מחכה ומצפה שבעזרת השם, אחרי שתיפול הממשלה הרעה הזאת, נוכל לחוקק גם את חוק-יסוד: ההגירה בנוסחו המלא, שייתן מענה שלם לכלל הבעיות שאנחנו חווים בתחום ההגירה, שיש להן כמובן גם הקשרים אקטואליים יותר ואקטואליים פחות.

שמחה רוטמן: אני רוצה להגיד תודה.

שמחה רוטמן: אני רוצה להגיד תודה בראש ובראשונה בהקשר הזה לחבר הכנסת רם בן ברק, שניהל את דיוני הוועדה באמת בצורה – אני התפעלתי כל הזמן מהצורה הרגועה שהוא הצליח לנהל את הנושא הנפיץ הזה.

שמחה רוטמן: באיזשהו שלב אפילו אמרתי לו שנראה לי שאנחנו צריכים לקרקע את המטוס החכור שנפתלי בנט משתמש בו ולשלוח אותו לגשר בין פוטין לזלנסקי, כי יכולות ההכלה והרוגע שלו היו בהחלט מרשימות, והוא עבד ללא לאות.

שמחה רוטמן: כמובן לצוות, גם הרגיל וגם הצוות המשפטי וגם הצוות הכללי של ועדת החוץ והביטחון; אני רוצה להגיד תודה כמובן לחבר הכנסת אבי דיכטר ולחבר הכנסת צביקה האוזר, שהצעות החוק הפרטיות שלהם מוזגו גם הן לתוך החוק; אני רוצה להגיד תודה לחברי הסיעות הציוניות שבקואליציה, כולן, שהתאחדו סביב הדבר הזה ואמרו שהם יעבירו את החוק לטובת מדינת ישראל.

שמחה רוטמן: אני מאוד מאוד מקווה שהדבר הזה יעמוד.

שמחה רוטמן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: ואני רוצה להגיד תודה – מגיע גם, ואני חייב לומר שהתודה הזאת היא התודה שהכי קשה לי – לשרת הפנים אילת שקד.

שמחה רוטמן: קשה לי להגיד אותה, אני אומר, בגלל שבעיניי היא עשתה מעשה שלא ייעשה כאשר היא הצטרפה להקמת הממשלה הזאת, והיא ניסתה בכל דרך לא להיעזר באופוזיציה בחקיקת החוק הזאת, אבל בסופו של דבר, אם הגענו לישורת האחרונה, צריך להגיד תודה על כך שבסופו של דבר הייתה התעשתות גם מצד ימינה, גם מצד תקווה חדשה, גם מצד מפלגות אחרות וגם מצד יש עתיד, שהצטרפו גם הם לעניין, והחוק בסופו של דבר מגיע כאן למליאה להצבעה.

שמחה רוטמן: אני מאוד מאוד מקווה שבעוד כשעה-שעתיים, נוכל לברך על המוגמר.

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: צריך להגיד תודה גם ליריבים פוליטיים, וזה בסדר.

מיקי לוי: חבר הכנסת מנסור עבאס, בבקשה.

מנסור עבאס: אבי, תתרגם, כי אני אדבר בערבית.

אבי דיכטר: - - -

מנסור עבאס: בסדר.

מנסור עבאס: אבל אל תטען שאני מדבר בערבית.

מיקי לוי: כל חמש דקות תעשה חצי דקה הפסקה.

מנסור עבאס: כן, אני אעשה תחנה.

שמחה רוטמן: שכחתי, תודה - - - צריך להגיד תודה למנסור עבאס.

מיקי לוי: אחר כך תגיד את זה, בסיבוב הבא.

מנסור עבאס: (אומר דברים בשפה הערבית.

מנסור עבאס: להלן תרגומם: אדוני יו"ר הכנסת, עמיתיי חברי הכנסת, האחים בני החברה הערבית שלנו, אנחנו נמצאים ביום האחרון של מושב הכנסת הזה, אשר נמשך כשישה חודשים.

מנסור עבאס: היה מושב ארוך מאוד.

מנסור עבאס: במושב הזה היו קשיים, היו בו הקרבות וקוצים רבים, אבל היו במושב הזה גם הישגים גדולים לחברה הערבית שלנו.

מנסור עבאס: ראשית כול, הצלחנו לשבור את המחסום, את המצור הפוליטי המוטל עלינו ואת מצב ההזנחה וההדרה, וביצענו תפקיד באופן הכי טוב: "ספסל חילופים" – מתי שהיו צריכים אותנו פה ושם לעניין זה או אחר, היו קוראים לנו בדחיפות תמורת פירורים שיכול להיות שנשיג בעבור החברה הערבית שלנו.

מנסור עבאס: הרשימה הערבית המאוחדת קיבלה על עצמה את האתגר, ושמה את עצמה כשותף פוליטי שמרגיש שווה בין שווים ומרגיש שיש לו את הזכות להשפיע על קבלת ההחלטות ועל התוויית המדיניות ושנותן עדיפות לטיפול בסוגיות של החברה הערבית שלנו.

מנסור עבאס: החברה הערבית במהלך השנים הקודמות, ובמיוחד בצל הממשלה של נתניהו, סבלה ועודנה סובלת רבות מהתופעה של האלימות והפשיעה, למרות כל הצעקות.

מנסור עבאס: למרות כל הקריאות בשנים האחרונות לחברי הכנסת הערבים ולאנשים אחרים ממנהיגי החברה הערבית ולבני החברה הערבית אשר יצאו בהפגנות, הממשלה תחת נתניהו לא נענתה כלל וכלל לאתגר הזה, ולא היו שם מדיניות ברורה וצעדים מעשיים אשר יגנו על החברה הערבית שלנו ממפלצת האלימות והפשיעה, ובמיוחד הפשיעה המאורגנת.

מנסור עבאס: בלי ספק, העניין הזה היה המניע העיקרי אשר גרם לנו ללכת צעד אחד קדימה ולהשתתף לא רק בעשייה של הכנסת באמצעות הכלים הפרלמנטריים, אלא גם ברמה של הקואליציה לצד הממשלה כדי שתהיה לנו יכולת גדולה יותר להשפיע על המדיניות של הממשלה.

מנסור עבאס: בעניין הזה, אין ספק שהרשימה הערבית המאוחדת הובילה את ההכנה והאישור של תוכנית החומש הכוללת למאבק באלימות ובפשיעה, וכפי שאתם יודעים, יש לה תקציב גדול של 2.5 מיליארד ש"ח.

מנסור עבאס: למרות שהתוצאות לא יהיו מהירות, אנחנו בכיוון הנכון, ואנו בטוחים – בעזרת השם – שנגיע אל מה שאנחנו רוצים, וזה להחזיר את הביטחון והבטיחות לחברה הערבית שלנו.

מנסור עבאס: זה אולי הנושא שאני הכי מתייחס אליו, כי הוא פוגע בחיי האדם, בכבוד האדם ובכבוד הבתים שלנו, ואני התחלתי בו ומתמקד בו גם בגלל האירוע שהתרחש אתמול בכפר כנא היקר, שם קיפחה הצעירה, בתנו היקרה רזאן עבאס, את חייה בגלל כדור תועה, אבל זה היה כדור כתוצאה מעימות מתמשך שלא טופל – לא ברמה הרשמית ולא ברמה העממית על ידי כינון פשרה בין האנשים.

מנסור עבאס: זוהי סוגיה מרכזית, אבל יש סוגיות אחרות שאנחנו מקדמים על ידי תוכניות חומש לחברה הערבית.

מנסור עבאס: השווי שלהן הוא 30 מיליארד ש"ח, אבל מה שיותר חשוב זה שאנחנו מדברים על תוכניות חומש לפיתוח החברה הערבית בתחום החינוך – ההווה והעתיד של בנינו, בתחום הבריאות – גם הבריאות וההחלמה הם ערכים שמגיעים לחברה שלנו, גם בתחום העבודה, העסקים ואזורי התעשייה, בקידום המועצות הערביות שלנו, בתחום הסביבה והניקיון של כפרינו הערביים, בתחום החקלאות, בתחומי ההייטק, בתחומי הפיתוח החברתי, ברווחה ובסוגיות הקשורות למשפחות הערביות והאישה הערבית - - -)

אבי דיכטר: זה נשמע כמו שיחת סיכום.

אבי דיכטר: מנסור, זה נשמע כמו שיחת סיכום.

מנסור עבאס: כן.

מנסור עבאס: (אומר דברים בשפה הערבית.

מנסור עבאס: להלן תרגומם: בטח.

מנסור עבאס: כן, כן, לכן, המסלול של הרשימה הערבית המאוחדת הוא מסלול שבא כדי לבנות מחדש מדיניות חדשה כלפי החברה הערבית שלנו ולתת פתרונות מעשיים לחברה הערבית.

מנסור עבאס: אנחנו מבינים שאין ביכולתנו לספק פתרונות מושלמים לכל הבעיות של החברה הערבית; אנחנו מבינים שלמרות השיפורף האמצעים שבידינו והנגישים לנו הם אמצעים מוגבלים שאין ביכולתם לגשר על הפערים אבל כן ביכולתם לצמצם את הפערים בין החברה הערבית לחברה היהודית.

מנסור עבאס: אנחנו זנחנו בצד את משוואת סכום האפס, אשר אומרת או שאנחנו משיגים את הכול או נוטשים את הכול; אנחנו משקיעים מאמצים כדי לצבור רווחים, לצבור פתרונות, לצבור הישגים לטובת החברה הערבית שלנו.

מנסור עבאס: זו הדרך שבה מאמינה כיום הרשימה הערבית המאוחדת ושאותה היא מאמצת.

מנסור עבאס: אנחנו התקדמנו במהלך שמונת החודשים האחרונים בכמה מסלולים מגוונים.

מנסור עבאס: לפני יומיים למשל הוכרז על פיתוח כל רשת התקשורת בחברה הערבית.

מנסור עבאס: ברור שזהו הישג גדול – במקום שרשת זו תיפרס על פני עשר שנים, יתבצע הדבר תוך שלוש שנים ואף פחות מכך, וזאת בנוסף לסוגיות אחרות.

מנסור עבאס: אבל הרעיון המרכזי הוא שאנחנו בכיוון הנכון ושאנו צוברים הישגים, פתרונות ורווחים לטובת החברה הערבית.

מנסור עבאס: עכשיו אני אומר שבאמת הייתי רוצה – ואני עומד כרגע ביום האחרון הזה לעבודתנו במושב הזה – הייתי מקווה שיכולנו לבשר לאנשינו ולכמעט 10,000 משפחות ערביות על ביטול חוק האזרחות, לפחות בחלקו, המונע את איחוד המשפחות הערביות, אבל יש בזה אתגר גדול, ויש בפנינו עדיין שעה של עבודה במסגרת הזו.

מנסור עבאס: אם יעלה בידנו למנוע את אישור החוק הזה, אנחנו נעשה את זה ואנו נצביע נגד החוק הזה אפילו אם ההצבעה תהפוך להצבעת אי-אימון בממשלה.

מנסור עבאס: אבל ללא כל ספק הצלחנו לפתוח חור בקיר המבוצר הזה לטובת המשפחות הערביות שלנו.

מנסור עבאס: הסעיף הזה, שפותח את החור הזה – אף אם הוא צר מאוד היום ומאפשר לתת מעמד חוקי לחלק מהמשפחות – ללא ספק אנחנו נעבוד בשלב הבא על הרחבת החור הזה כדי שיעברו ממנו בסופו של דבר ובהדרגתיות כל המשפחות הערביות אשר סובלות מהאיסור הזה על איחוד משפחות.

מנסור עבאס: אבל בה בעת, אנחנו נתאמץ כדי להשיג זכויות עבור המשפחות האלה במישור של הבריאות, במישור הביטוחי, במישור העבודה, במישור רישיון נהיגה ובכל סוגיה אשר מהווה חלק בנושא הזה והביאה למשבר אצל אחינו ואחיותינו, האבות והאימהות.

מנסור עבאס: הרי ללא ספק ההשפעות של החוק הזה נגעו בהרבה תחומים בחיי היום-יום של האנשים, ואנו נשקיע את כל מאמצינו – ומשקיעים כעת את כל מאמצינו – כדי לטפל בעניין הזה.

מנסור עבאס: עוד פעם אני אומר, העמדה שלנו עודנה ברורה וכנה בעניין הזה, ואנו בטוחים שאנו צוברים בעניין הזה – בעזרת השם – כדי להגיע למצב נורמלי שבו יוכל כל אדם להיפגש ולחיות ולגור עם אשתו או עם בעלה במקום שבו הם יבחרו, הן אם היה המקום הזה בתוך הארץ פה או בתוך אזורי הגדה המערבית ורצועת עזה.

מנסור עבאס: מצד שני, אנחנו כמובן עומדים בפני הרבה אתגרים, הן במישור של החברה הערבית שלנו והן ברמה של החברה הישראלית.

מנסור עבאס: וכאן במליאת הכנסת יש אופוזיציה שכרגע הפסידה את השלטון ולא רוצה בכלל שאנחנו נהיה כוח משפיע, אפילו לא בסוגיות האזרחיות הנוגעות לחברה הערבית.

מנסור עבאס: עדיף להם שאנחנו נישאר בשוליים, שנישאר על הספסל.

מנסור עבאס: כך הם ימשיכו להיות בשלטון ובראשות הממשלה.

מנסור עבאס: כניסתה של הרשימה הערבית המאוחדת לתמונה הפוליטית ולמגרש הפוליטי בכוח, למרות שהיא לא צידדה באף אחד משני הצדדים בהתחלה, לא בימין ולא בשמאל – ללא ספק כניסתה למגרש הפוליטי הביאה שינוי מהותי והעבירה את השלטון מצד אחד למשנהו.

מנסור עבאס: זו עובדה שאף אחד לא יכול להכחיש, ועל כן יש לנו אופוזיציה ויש מי שמנסה להחזיר אותנו אל המשבצת הראשונה – לחזור אל הספסל או לשוליים או אל מחוץ למגרש כדי שנישאר קישוט שמקשט את הכנסת ואת הדמוקרטיה בישראל.

מנסור עבאס: אנחנו כמובן מסרבים לגישה הזו אם היא באה מכיוון מפלגת הליכוד או ממפלגת הציונות הדתית או מכל צד אחר.

מנסור עבאס: אנו אזרחים במדינת ישראל, שותפים בכל רמה מרמות השלטון.

מנסור עבאס: אנו רוצים להיות במערכת המשפט ורוצים להיות ברשות המחוקקת ובביקורת בכנסת וגם ברשות המבצעת – אם לא בתוך הממשלה אז בקואליציה.

מנסור עבאס: זו הבחירה שאנחנו צריכים ללכת איתה עד הסוף ולתת לה את מלוא הזמן עד שהניסוי הזה יבשיל, כדי שנוכל להעריך אותו בהגינות ולהסיק מסקנות בסיום השלב הזה.

מנסור עבאס: מובן שהאתגר הפוליטי הנוסף שעומד בפנינו הוא העמיתים שלנו.

מנסור עבאס: היינו בעבר שותפים ברשימה אחת והלכנו כברת דרך משותפת, וכולנו נשאנו את הסיסמה של שינוי.

מנסור עבאס: רצינו להיות שותפים, וההוכחה המעשית לכך היא שבפעם הראשונה המלצנו על בני גנץ ומפלגת כחול לבן, ובפעם השנייה המלצנו – כלל המרכיבים, ובכלל זה מפלגת בל"ד – והלכנו אל נשיא המדינה ואמרנו לו שברצוננו להיות שותפים ושאנו ממליצים על מועמד לראשות הממשלה.

מנסור עבאס: הניסיון הזה לא צלח, אבל נראה שחלק משותפינו לא מבינים מה המשמעות של להמליץ ומה המשמעות של להיות שותף, וכיום, הדבר שהכי מעסיק את הרשימה המשותפת – שאיננה משותפת – העיסוק המרכזי שלה הוא לבקר ולדקור וללכלך את תמונת הרשימה הערבית המאוחדת.

מנסור עבאס: מה העבודה שלכם?

מנסור עבאס: כאילו העם שלנו בחר בהם רק כדי להתנגד לרשימה הערבית המאוחדת.

מנסור עבאס: אם לא מזייפים.

מנסור עבאס: )

אבי דיכטר: (אומר דברים בשפה הערבית.

אבי דיכטר: להלן תרגומם: מה אומרים עליכם המשותפת: לימדנו אותם לקבץ נדבות – עקפו אותנו ודפקו בדלתות.

אבי דיכטר: )

מנסור עבאס: (אומר דברים בשפה הערבית.

מנסור עבאס: להלן תרגומם: כן, בדיוק.

מנסור עבאס: אנחנו לא מקבצים נדבות, אבי, אנו רוצים להיות שותפים.

מנסור עבאס: זו הדרך שאנו מייצגים – שותפות עם כבוד וגאווה, עם שמירה על הזהות ושמירה על הזכויות ללא ויתור עליהן, אבל כן עם מציאותיות, בגישה אנושית, בגישה אובייקטיבית, בגישה שאינה מרשה לאחר לנצל את מצב ההסתה נגדנו ואת מצב האיבה והפצת השנאה כלפינו.

מנסור עבאס: זה אתגר בפנינו, ואנו אומרים שההתנגדות של הרשימה המשותפת לרשימה המאוחדת הוא דבר נורמלי ודמוקרטי.

מנסור עבאס: אנו רואים שיש אופוזיציה ויש קואליציה, ובעבר התמונה הייתה הפוכה בכנסת, וזה נורמלי, אבל מה שלא מקובל בסוגיה הזו זה הדקירה בגב והוצאת הדיבה וההכחשה שהם היו איתנו באותו המסלול.

מנסור עבאס: כלומר אם בני גנץ היה בא ואומר "הצלחתי להרכיב ממשלה", מה הייתה עושה הרשימה המשותפת – עם 15 או עם 13 מנדטים – האם תגיד "אנחנו לא נשתתף איתך"?

מנסור עבאס: אז למה המלצתם עליו?

מנסור עבאס: כנראה שחלק מחברי המשותפת מעדיפים את החיים הקלים באופוזיציה, לשחק את התפקיד האידיאלי אשר לא מביא שום תועלת, וזה מה שהוכח, ואנו היינו בדרך הזו, וכנראה שהם לא מבינים מה המשמעות של המיזם הפוליטי אשר הצגנו באמצעות הרשימה המשותפת בשנת 2015 וכשחזרנו להרכיב אותה בעוד פעמיים נוספות.

מנסור עבאס: לכן אין שום לגיטימציה לגישה הפוליטית הזו, שלא מהווה שום דבר מעבר לתגובה על פעולות הרשימה הערבית המאוחדת ולא מייצגת תוכנית עבודה פוליטית ולא נותנת אופק ולא נותנת תקווה לבני החברה הערבית שלנו בכלל, אלא זו תחרות איך לעמוד פה על הבימה הזו – מי צועק יותר, מי מלטף את הרגשות יותר ומי מנסה להתאמץ יותר בלהציג את הדרישות.

מנסור עבאס: את הדרישות כולנו מבינים, ושאנו בעלי זכות ויש לנו דרישות; החוכמה כרגע היא להציג פתרונות, שנדע איך אנחנו מגיעים אל היעדים שלנו.

מנסור עבאס: יש לי עוד שתי נקודות שברצוני להפנות את תשומת הלב אליהן: הנקודה הראשונה היא – וטוב שתשים לב לעניין הזה, אבי – אין ספק שהרשימה הערבית המאוחדת פתחה את הדלת בפני הסוגיה של ההשתתפות הפוליטית מההתחלה, ואנו אמרנו שאנו מוכנים לשותפות הזו אם זה עם הצד הימני או עם הצד השמאלי בכנסת, אבל מה שאנחנו שמים לב אליו עכשיו הוא שהרשימה המשותפת הולכת באותו כיוון, אבל עם היגיון אחר: היא שואפת לשותפות עם מפלגת הליכוד והציונות הדתית ועם הנהגתה ומתאמת איתם את היוזמה להפיל את הממשלה הזו ולהפיל את הפרויקט הזה.

מנסור עבאס: אנחנו רואים את זה קורה, ואני אומר שזה דבר חיובי, אבי, כי עכשיו גם הציבור הימני מסתכל ורואה שיש תהליך של נורמליזציה לתיאום המתמשך בין הרשימה המשותפת לבין מפלגת הליכוד.

מנסור עבאס: אפילו היום הם נפגשו כדי לתאם את הוצאת היום הזה בצורה שתביך את הממשלה ואת הרשימה המאוחדת, ואתמול כמובן היה אותו תיאום ברור – חלק בשידור ישיר וחלק מאחורי הקיר הזה – כדי להשיג מטרות משותפות.

מנסור עבאס: זוהי שותפות פוליטית מוגבלת, שמטרתה היא להכשיל את המיזם של הרשימה הערבית המאוחדת ולהפיל את הממשלה, וכנראה שנתניהו נראה יותר יפה בעיני הרשימה המשותפת ובעיני איימן עודה ואחמד טיבי, ולכן הם מתגעגעים אליו.

מנסור עבאס: שמענו בהצהרות של סמי אבו שחאדה ואיימן ואחמד ש"מי אמר שנתניהו הוא ראש הממשלה הגרוע ביותר?

מנסור עבאס: " – הוא נראה יותר יפה בעיניהם היום, והם מצדיקים לעצמם את התיאום הפוליטי המתמשך הזה, שאין לו מטרה זולת לשרת את חזרת נתניהו והליכוד לשלטון, לא על בסיס שותפות והשפעה פוליטית לגיטימית מקובלת אלא על בסיס תועלת מפלגתית לצד הזה ולרשימה המשותפת כדי שתישאר לה הצדקת קיום.

מנסור עבאס: זה עניין מוכר כבר, ואנחנו אומרים להם: אם ברצונכם לבסס שותפות עם הימין או עם השמאל, תעשו את זה, אבל בשקיפות, בהסתמך על עקרונות ברורים וכנים, מעל לשולחן ולא מתחתיו ובמטרות ברורות ונראות לחברה הערבית שלנו.

מנסור עבאס: זה מה שנדרש מכם אם ברצונכם באמת להמשיך במעגל התיאום עם מפלגת הליכוד.

מנסור עבאס: שיהיה לכם לבריאות, אין לנו כל בעיה.

מנסור עבאס: אנחנו לא אומרים שהדבר הזה אסור, אבל נדרש שזו תהיה שותפות אמיתית, שקופה ועם מטרות ברורות, ולא שותפות עם מטרות המזיקות לאינטרס של החברה הערבית, שמפסיקה לנו את הניסוי הזה שבו אנו נמצאים.

מנסור עבאס: ) אנחנו רוצים להיות שותפים, לא רוצים להיות קבצנים.

מנסור עבאס: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מאוד מודה לך על הסבלנות והסובלנות שלך.

מנסור עבאס: אני דיברתי אומנם בערבית, וטוב שחבר הכנסת אבי דיכטר לא קטע אותי, היה גם סובלני.

מיקי לוי: אלה היו דברים מאוזנים, אז חבר הכנסת דיכטר - - -

מנסור עבאס: נכון, נכון.

מנסור עבאס: אני דיברתי על השותפות ככלי עבודה והרצון שלנו שתהיה שותפות אמת עם כל מפלגות הבית.

מנסור עבאס: אנחנו התחלנו את דרכנו דווקא עם צד ימין, כאשר הם היו בממשלה, והתקדמנו לעבר שותפות והקמת ממשלת השינוי, שאנחנו כולנו מייחלים להצלחתה, כי הצלחתה היא גם הצלחה שלנו, כרע"מ, כחברה ערבית וכחברה ישראלית באופן כללי.

מנסור עבאס: הייתי מקווה ומתפלל שהחוק הזה לא יעבור היום בכנסת, ואני עדיין מתפלל.

אבי דיכטר: אם אפשר, הערה.

אבי דיכטר: אתה דיברת בערבית, והיה משפט אחד שקשור לחוק הזה, כל השאר היה קשור לדברים אחרים.

מנסור עבאס: כן, בוודאי.

אבי דיכטר: אמרת שזוג שרוצה להתחתן יחליט אם הוא רוצה לגור בישראל או רוצה לגור בשטחי יהודה ושומרון.

מנסור עבאס: נכון, נכון.

אבי דיכטר: ואני שואל אותך, מהנתונים שאתה מכיר: כמה זוגות שהחליטו לחיות ביחד החליטו לחיות בישראל וכמה זוגות כאלה החליטו לחיות ביהודה ושומרון?

מנסור עבאס: בחירה שלהם, אבי.

מנסור עבאס: אנחנו לא מתערבים בזה.

אבי דיכטר: כמה - - - את הנתון.

מנסור עבאס: בוא ניתן לאנשים להחליט.

אבי דיכטר: אפס.

אבי דיכטר: אפס ביהודה ושומרון, 100% בישראל - - -

מנסור עבאס: לא, לא, אתה טועה, אבי.

אבי דיכטר: - - -

מנסור עבאס: אתה טועה.

אבי דיכטר: אני טועה.

מנסור עבאס: אתה טועה.

מנסור עבאס: אבל שוב, התפילה השנייה שלי שעוד יבוא היום וכנסת ישראל תבין – ותשכיל להבין גם – שמקומו של החוק הזה לא בספר החוקים של מדינת ישראל, ובג"ץ כבר אמר את דברו.

מנסור עבאס: הוא אמר שזאת תהיה רק הוראת שעה, כי אי-אפשר לקבל עובדה שהחוק הזה יהיה חוק קונסיסטנטי, חוק תמידי בכנסת ישראל.

מנסור עבאס: אני מקווה שנחזור לשפיות ושהחוק הזה ייעלם.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, אני שכחתי - - -

מנסור עבאס: וכמובן, כולנו תפילה – כולנו מתפללים למען השלום.

איתמר בן גביר: שמדינת ישראל גם תיעלם, גם את זה אתה רוצה.

מנסור עבאס: אבל – לא, עזוב.

איתמר בן גביר: תעלים את מדינת ישראל, מה אכפת לך.

מנסור עבאס: טוב שנכנסת עכשיו.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, עוד לא נכנסת, בעמידה אתה כבר צועק.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מנסור עבאס: עוד לא נכנסת.

מיקי לוי: שב, בבקשה.

מיקי לוי: הוא סיים.

מיקי לוי: היית מכבד את חברך לסיעה, היית בא כשהוא נאם.

איתמר בן גביר: כן.

איתמר בן גביר: אנחנו כולנו מתפללים לשלום.

מיקי לוי: אמן.

מנסור עבאס: אנחנו כן רוצים להתפלל, אבל לעשות, כדי שישכון שלום, ביטחון, שותפות וסובלנות בין שני העמים שנמצאים בארץ הקודש.

מנסור עבאס: זה החזון שלנו.

איתמר בן גביר: תגנה את מי שזורק בקבוקי תבערה.

איתמר בן גביר: את זה אתה לא עושה.

מנסור עבאס: זה החזון שלנו.

מנסור עבאס: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה לחבר הכנסת עבאס.

מיקי לוי: חבר הכנסת טאהא, בבקשה.

וליד טאהא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אדוני יושב-ראש הישיבה, חברי הכנסת המכובדים, אני רוצה להתחיל את נאומי זה בלהפנות את דבריי אל החברה הערבית, ובפרט למשפחות הניזוקות מהחוק המפלה והמקפח הזה, הלא-דמוקרטי.

וליד טאהא: אני מדבר על המשפחות הערביות שניזוקו בגלל הגישה של הפשיסט הזה, הפשיסט הקיצוני הזה ודומיו.

וליד טאהא: זה יותר מ-18 שנים בא החוק הגזעני המפלה והמקפח הזה לכאן, לאולם הזה, כדי שיאושר בשקט מוחלט.

וליד טאהא: בכל שנה, לאורך 18 שנים, בכל שנה מביאים את החוק הזה לאולם הזה, מצביעים עליו ומאשרים אותו מבלי שאף אחד שומע על כך.

וליד טאהא: שקט מוחלט, אף אחד לא יוצא עם הצהרות או האשמות, אפילו לא כדי להביך; כולם מבינים שאין ביכולתם להשפיע על המתרחש, ויכול להיות שזו המאפיין היחיד שיכול להיזקף לזכותם – שהם הבינו שאין ביכולתם לעשות כלום כדי לעצור את החוק הזה או לעכבו, ולכן החוק הזה היה עובר בשקט ללא רעש, ללא דיון ציבורי, ללא דיון תקשורתי ובלי שכלי התקשורת יתייחסו אליו, והדברים היו ממשיכים ללכת כאילו אין אף אחד שיודע על החוק הזה.

וליד טאהא: מאז נכנסנו לקואליציה, אדוני יו"ר הישיבה, הפך הנושא הזה לשיח של כולם; הנושא הזה קיבל חשיבות בסדר היום הציבורי ובדעת הקהל, האנשים התחילו לדבר על כך שיש חוק גזעני, מפלה, אנטי-דמוקרטי, אשר מקפח עשרות אלפי אזרחים, מונע מאלפי ילדים ומאלפי נשים את הזכויות האזרחיות הפשוטות ביותר שלהם, ומה הסיבה לחשיבות הזו?

וליד טאהא: לא כי הם – הח"כים הערבים – משתפים פעולה עם בן גביר וסמוטריץ ושמחה רוטמן ויריב לוין, לא כי הם מרימים קול צעקה בכעס על החוק, אלא כי הם חושבים שקול הצעקה הזה יביך את הרשימה המאוחדת.

וליד טאהא: איזה שיגעון זה?

וליד טאהא: איזה שיגעון זה כשחבר כנסת בא לעבוד בהיגיון של רישום עמדות – אתה מציג עמדה והולך הביתה, ואלפי הניזוקים נשארים עם הסבל שלהם, כי הנושא לא מעניין אותך, אתה לא נפגע ישיר.

וליד טאהא: אנחנו ברשימה הערבית המאוחדת עובדים הפוך מההיגיון הזה; אנחנו באנו, אדוני היו"ר, ובאומץ חתרנו למגע עם הנושא הזה, כי אנחנו יודעים שבמקום הזה, באולם הזה, יש יותר מ-80 חברי כנסת התומכים בחוק הזה, והדיבור על הפלתו בהיותו מקפח וכי הוא מונע מהילדים והנשים את זכויותיהם – הדיבור הזה לא הולך עם ה-80 האלה התומכים בחוק הזה.

וליד טאהא: לכן ניסינו להגיע לחבילת הבנות כדי לשפר את מצבן של אלפי משפחות ולשים את המודל שבהתאם לו יש להתייחס אל המקרים האלה כדי לאפשר למשפחות האלה לחיות בכבוד, לילדים האלה לחיות בכבוד, לנשים האלה לחיות בכבוד.

וליד טאהא: החבר'ה השתגעו והתחילו להסית נגדנו ולהאשים אותנו שאנחנו בעד החוק הנפשע הזה ושאנחנו לא רוצים להפיל אותו כמוהם – זה מה שהם טענו, רצו להפיל אותו והצביעו בניגוד להסכמה שהגענו אליה, עם חבריהם בן גביר וסמוטריץ' ורוטמן ויריב לוין.

וליד טאהא: והחוק נפל, ומאז נפילת החוק ועד היום הם לא הצליחו לתת אפילו תשובה אחת לילד שמנוע מלראות את אימא שלו ולאישה שמנועה מלהיפגש עם בעלה.

וליד טאהא: הם רק הציגו ורשמו עמדה וזהו.

וליד טאהא: היום, לאחר שהחליט מי שהחליט שהוא רוצה להביא את החוק מחדש, עמדתנו הייתה ברורה כשמש:

וליד טאהא: אמרנו שאנחנו נצביע נגד החוק הזה משום שמי שהיה חייב לציית לחבילת ההבנות לא ציית לה.

וליד טאהא: החלטנו שאנחנו מצביעים נגד החוק הזה גם אם יוחלט להפוך את ההצבעה הזו להצבעת אי-אימון בממשלה.

וליד טאהא: והמוזר בעניין הוא שהקואליציה של אתמול – הקואליציה של הפשיסט הזה, הגזען הזה, הקיצוני הזה, המורשע ביותר מ-50 תיקים – הקואליציה הזו שהפילה את החוק בפעם שעברה, כמובן עם הח"כים הערבים – כמובן הופתענו שאין קואליציה היום כדי להפיל את הממשלה, ולא רק את החוק, בגלל שהם הביאו אותו מחדש.

וליד טאהא: יא עמי, האם הילד הזה, האישה הזו – האם הם צריכים ממני שאני אציג עמדה וארשום אותה?

וליד טאהא: היכן הם בני הברית האלה היום, אשר שיחקו את ההצגה שלהם ושיחקו תפקיד טוב בפעם שעברה?

וליד טאהא: היכן הם היום מהברית שלהם באופוזיציה?

וליד טאהא: למה הם לא שמו את ידיהם בידי המפלגות הערביות באופוזיציה?

וליד טאהא: ואנחנו אומרים להם, לא רק שאנחנו רוצים להפיל את החוק, אנחנו נלך איתכם רחוק עד כדי הפלת הממשלה.

וליד טאהא: למה הם הפנו לכם עורף?

וליד טאהא: ואם כך הוא הדבר, אזי שזה שימוש רק במצבים שהם רוצים אותם לעצמם, ואז בעניינים המהותיים אין לכם שום השפעה איתם.

וליד טאהא: למה אתם משלבים ידיים איתם כדי להוציא את דיבתנו ולהסית נגדנו ולשפוך את דמנו ולהאשים אותנו בבגידה ולהאשים אותנו באי-פטריוטיות?

וליד טאהא: יש מי שסבורים, אדוני היו"ר, שפטריוטיות היא לבוא אל המקום הזה.

וליד טאהא: הפטריוטיות היא לא לבוא אל המקום הזה – פטריוטיות היא לשמור על האזרחים האלו אשר צריכים שנעמוד לצידם ונממש את זכויותיהם, ולא לעשות הצגות מעל הבמה הזו.

וליד טאהא: אתה בא אל הבמה הזו רק כדי לצעוק ולהרים את היד ולהוריד אותה, ואתה לא יכול להשפיע על כלום.

וליד טאהא: מה צריכה אותך החברה כשאין לך כל השפעה על שום סוגיה חוץ מהעובדה שאתה מציג עמדות ורושם וי?

וליד טאהא: יכול להיות שהמקופחים האלה, הילדים והנשים, צריכים את הצעקות האלה והצגת העמדה שלך?

וליד טאהא: אולי הם לא צריכים את העזרה שלך אלא לנסות לפתור את הבעיות שלהם?

וליד טאהא: וכשהרשימה הערבית המאוחדת באה ורצתה לפתור את הבעיה הזו, האשמתם אותנו בבגידה הגדולה ביותר, שפכתם את דמנו, ורציתם להישאר חלק מתופעת משחק ההצגות ולשקר לאנשים – האישה הזו שלא נפגשת עם בעלה, והילדים האלה שלא מקבלים את הזכות שלהם לראות את אביהם, והילד ההוא ששוכב על המיטה בבית החולים, ואימא שלו לא יכולה להיות לידו כי הוא לא רשום בתעודת זהות שלה.

וליד טאהא: לא רוצים מאף חבר כנסת, לא מהמפלגות המרכיבות את המשותפת, באופוזיציה – עם הליכוד ובן גביר וסמוטריץ' והמפלגות הדתיות – בשקר שהם חוזרים עליו כל פעם מחדש; הח"כים הערבים שבברית עם האופוזיציה אומרים שיש ברית היסטורית בין המפלגות הדתיות לבין הח"כים הערבים, ו"אתם ברע"מ משבשים את הברית הזו".

וליד טאהא: מספיק לשקר.

וליד טאהא: המפלגות הדתיות הביאו את חוק הלאום; המפלגות הדתיות מצביעות על החוק הגזעני, המפלה, האנטי-דמוקרטי הזה; הן מצביעות על החוק הזה בכל שנה זה 18 שנים; המפלגות הדתיות תמכו בחוק קמיניץ ובכל החוקים הגזעניים שחוקקו פה, במקום הזה, ואתם באים להגיד "ברית היסטורית".

וליד טאהא: איזה יופי של ברית היסטורית, כשאינך יכול להביא דרכה אפילו לא הישג אחד.

וליד טאהא: מספיק ודי, האנשים רואים את הכול, האנשים התחילו ללגלג עליכם.

וליד טאהא: אתם עולים על הבמה לעשות הצגות, עולים על הבמה להציג עמדה כלפי העמית שלך מהרשימה האחרת, כי הוא החליט באומץ לחתור למגע עם הסוגיות החשובות והבוערות אשר מדירות שינה מעיני החברה הערבית שלנו, ולאחר מכן אתם מצפים מאיתנו בכל הזדמנות להפיל את הממשלה.

וליד טאהא: האם הפלת הממשלה ניתנת כמתנה לחברים שלכם סמוטריץ' ובן גביר ויריב לוין, או אולי הם צריכים להיות איתך ולידך בסוגיות המעניינות אותך?

וליד טאהא: היום אנחנו באנו ואמרנו לכם שאנחנו נותנים לכם ארבע אצבעות להפלת הממשלה בגלל החוק הזה.

וליד טאהא: למה ברחה לכם הברית שלכם והוא עזב אתכם לבדכם?

וליד טאהא: וכשאמרנו את זה ודיברנו על שמחה רוטמן אשר בורח מהציבור שלו, כשהוא משמיע לנו תמיד את דבריו הקיצוניים – כששמנו אותו בפינה, הוא ברח מהאולם, והח"כים הערבים החלו לעלות על הבמה הזו אחד אחרי השני, לא כדי להפנות את החיצים שלהם אל שמחה רוטמן ויריב לוין וסמוטריץ' ובן גביר שנטשו אותם לבד; לא עלו לפה, אחד אחרי השני, שישה חברים – הם עלו לפה כדי להגיד: יא רע"מ, למה אתם מפנים את האצבעות שלכם כלפי שמחה רוטמן?

וליד טאהא: אתה מרחם על שמחה רוטמן או שאתה צריך לרחם ולעבוד למען האישה והילד והגבר שסובלים מהפשיעה של שמחה רוטמן?

וליד טאהא: למה להפוך את האיזון?

וליד טאהא: אתה רוצה ממני להפיל את הממשלה בכל הזדמנות, וכשיש לי עכשיו ביד את ההזדמנות החשובה ביותר, כשאתה צריך להביא את אנשיך כדי שנפיל את הממשלה, האנשים היום חכמים ומבינים עניין, האנשים של היום – אי-אפשר לרמות אותם בשקרים ובהצגות; האנשים יודעים שיש הרבה דומים לשמחה רוטמן במקום הזה, והם תמיד מביאים חוקים גזעניים, והפלת כל שותפות פוליטית שיש לנו עליה השפעה היא בעצם מתנה שאתם נותנים לאנשים האלה.

וליד טאהא: ובכל זאת, כששמנו אותם בפני בחינה ואמרנו לכם: תביאו אותם, אנחנו רוצים להפיל את הממשלה בגלל החוק המקפח הזה – נטשו אתכם לבד ללא כל בסיס של השפעה חוץ מהעובדה שאתם עולים לתקוף אותנו ולקלל אותנו ולהאשים אותנו ולהציג עמדות.

וליד טאהא: אין לכם מה לעשות.

וליד טאהא: העיסוק המרכזי שלכם הוא מה עשתה רע"מ, מה עשו מנסור עבאס ומאזן גנאים ואימאן ח'טיב ווליד טאהא: הם נשמו, עלו במדרגות, ירדו במדרגות, ישבו על הכיסא, קמו מהכיסא.

וליד טאהא: תעבוד לטובת האנשים, למען השם, ואם לא – חפש לך עבודה אחרת שתפיק תועלת לאנשים.

וליד טאהא: ההגעה למקום הזה היא לא בשביל פוזה והצגת עמדות וצעקות ריקות מתוכן, לדפוק עם הידיים למעלה ולמטה; ההגעה לפה היא למטרת חתירה למגע עם הסוגיות באומץ.

וליד טאהא: כן, אנחנו במקום שאיננו אוהבים אותו במיוחד, אבל אנחנו בו כי במקום שאתם נמצאים אין כל בסיס של השפעה, אתם שווים לכלום.

וליד טאהא: מספיק ודי, נמאס לנו מכם, מספיק, תעשו משהו שמועיל לבני האדם, תעשו משהו שמועיל לאנשים.

וליד טאהא: סיסמאות והצגות – לאנשים נמאס מזה.

וליד טאהא: בסוף דבריי: אנחנו נצביע נגד החוק הזה, ואף אם יהפוך לאי-אימון בממשלה אנחנו נצביע נגדו, והלוואי שתביאו את בני ברית

וליד טאהא: כם להשתתף איתנו בהצבעה כדי שנפיל את הממשלה.

וליד טאהא: יישר כוח.

וליד טאהא: )

איתמר בן גביר: אדוני היושב-ראש, איך אני מבין את זה?

איתמר בן גביר: איך אתה מבין מה הוא אומר?

מיקי לוי: מכיוון שהשפה הזו – רק שנייה, אדוני – השפה הזו היא שפה רשמית, הדבר היחיד שנשאר לך לעשות זה לשנות את תקנון הכנסת.

מיקי לוי: עכשיו אני מאפשר לו להמשיך לנאום.

מיקי לוי: בבקשה.

איתמר בן גביר: הוא יכול להסית נגד המדינה.

מיקי לוי: מכיוון שאני מבין, בניגוד אליך, אני יודע מה הוא מדבר.

איתמר בן גביר: אם אתה מבין ואתה עומד על המשמר, זה מצוין.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת טאהא.

וליד טאהא: (אומר דברים בערבית).

איתמר בן גביר: אני לא מבין מה הוא אומר.

איתמר בן גביר: אני מצטער מאוד - - -

וליד טאהא: (אומר דברים בערבית).

סמי אבו שחאדה: (אומר דברים בערבית).

וליד טאהא: (אומר דברים בשפה הערבית.

וליד טאהא: להלן תרגומם:)

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: יש הודעה לסגנית מזכירת הכנסת.

מיקי לוי: בבקשה, מיכל רוזין, תתכבדי עד לתחילת ההודעה.

מיקי לוי: בבקשה.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: ברשות יושב-ראש הכנסת, הריני להודיעכם, כי הונח היום של שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב–2022.

אלינור ימין: תודה.

אלינור ימין: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיקי לוי: חברת הכנסת רוזין, בבקשה, התחלתי לרוץ.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני חייבת להגיד שזה ערב עצוב עבורי.

מיכל רוזין: שבועיים קשים מאוד עוברים עליי.

מיכל רוזין: למה עוברים עליי שבועיים קשים, עאידה?

מיכל רוזין: עאידה, כדאי שתשמעי את זה, אני מתביישת שאני יושבת בממשלה שלא רק שמאשרת את חוק האזרחות, אלא גם החריפה אותו, הקשיחה אותו, גרמה לו להיות נורא יותר, והכול מתוך כניעה פוליטית של מפלגת ימינה לציונות הדתית.

מיכל רוזין: הכול – מדובר בפחדנות, לא יותר מזה.

מיכל רוזין: אפשר היה להגיע להסכמות גם איתנו על חוק טוב יותר, מתווה נכון יותר, שיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון רם בן ברק הציע, הרבה יותר ראוי ונכון והומני ויהודי, ניר אורבך, יהודי.

מיכל רוזין: ואם אנחנו מסתכלים – אתם יודעים, אני שמעתי בדרך לפה את כל הדיווחים על הפליטים מאוקראינה.

מיכל רוזין: אתם לא רוצים אפילו לקבל פליטים שאינם יהודים.

מיכל רוזין: אני שומעת ישראלי שמספר שהוא נשוי לאישה אוקראינית, ויש לו ילדה אוקראינית עם תעודת זהות ישראלית.

מיכל רוזין: מבקשים ממנו 50,000 שקל כדי להביא אותם לפה.

מיכל רוזין: 50,000 שקל, והסכימו לעשות להם הנחה ל-30,000 שקל.

מיכל רוזין: הוא אומר: מאיפה אני אביא 30,000 שקל?

מיכל רוזין: ומה עם חוק השבות?

מיכל רוזין: ומה עם זה שכל יהודי וכל ישראלי יכול לבוא לפה?

מיכל רוזין: מה קרה לכם, איבדתם את היהדות שלכם?

מיכל רוזין: הפחד מנהל אתכם?

מיכל רוזין: הרי זה לא חוק ביטחוני, כבר הבנו את זה אפילו בדיונים בוועדת החוץ והביטחון ועם השב"כ ועם כולם.

מיכל רוזין: זה לא חוק ביטחוני, זה חוק של פחד, של שנאה, של שנאת האחר, של שנאת הזר.

מיכל רוזין: דיברת על זה שבהיסטוריה רק כמה פעמים הייתה פה מלכות ישראל, לאורך עשרות שנים.

מיכל רוזין: אתה יודע איך מאבדים את מלכות ישראל?

מיכל רוזין: לא מאויבים, אתה מכיר את ההיסטוריה היהודית, לא מאויבים – משנאה בינינו, מריבים בינינו, מהמצב שבו אנחנו נאטמים, שאנחנו מתאבדים על ראש מצדה כי איבדנו הכול.

מיכל רוזין: זאת לא המורשת שאנחנו רוצים להוריש למדינה הזאת ולילדים שלנו, שאם נגמר הכול אז מתאבדים.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לחיות, זו המסקנה שלנו ממלחמת העולם השנייה ומהשואה, זו המסקנה שלנו לאורך כל שנות הגלות של היהודים.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים לחיות, אבל אנחנו צריכים ללמוד לחיות עם האחר ועם השכנים שלנו ועם האזרחים שהם בני הארץ הזאת, ועל זה קמה מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אתם שכחתם לגמרי שלצד היהדות יש דמוקרטיה, שלצד היהדות, שהיא כל כך חשובה, יש מדינת ישראל, ועל מה היא הושתתה כשהיא קמה שם – שלום, כבוד יושב-ראש הכנסת.

מיכל רוזין: מדינת ישראל "תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום, לאור חזונם של נביאי ישראל; תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע ומין - - - אנו קוראים – גם בתוך התקפת הדמים הנערכת עלינו זה חודשים – לבני העם הערבי תושבי מדינת ישראל לשמור על שלום וליטול חלקם בבניין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה - - - ".

מיכל רוזין: אני כל פעם נדהמת כשאני קוראת את זה, שב-48', באמת בתחושה של מעטים מול רבים, בתחושה שבאמת כל המדינות סביבנו לוחמות נגדנו ורוצות להשמידנו, אז חשבו שנכון לתת שוויון אזרחי מלא, מתוך כבוד, באמת מתוך הבנה עמוקה.

מיכל רוזין: ניר אורבך, אתה יודע מה קרה עם הנביאים, לצערנו?

מיכל רוזין: לא הקשיבו להם, לכל הנביאים לא הקשיבו.

מיכל רוזין: לא הקשיבו להם, התייחסו אליהם כאל משוגעים, אנשים שרק רואים שחורות, אנשים שרק כל הזמן אומרים: יקרה אסון, יקרה אסון, הדמוקרטיה תחוסל.

מיכל רוזין: ככה אתם גם מתייחסים אלינו, ולא שאני משווה עצמי לנביאים, חס וחלילה, גם הנבואה לא ניתנה לשוטים.

מיכל רוזין: אבל אתם מתייחסים אלינו כאל תמימים, נאיביים, אוהבי אדם – ואנחנו כאלה, כמובן – שלא מבינים את הצרכים הביטחוניים.

מיכל רוזין: אנחנו מבינים לא פחות טוב מכם את הצרכים הביטחוניים.

מיכל רוזין: החוק הזה הוא לא ביטחוני, חבר הכנסת רוטמן, וטוב שאתה אומר את זה, וטוב שאמרה את זה אילת שקד, שלא מתביישת לא להכניס לפה אף פליט אוקראיני שנרדף עכשיו במלחמה.

שמחה רוטמן: מיכל, זה חוק ממשלתי - - -

מיכל רוזין: זה חוק שאתה חוקקת.

מיכל רוזין: הצלחת לכופף את כולם, לצערי הרב.

שמחה רוטמן: את יכולה לעצור אותו, למי אתם עושים הצגות?

מיכל רוזין: הצלחת לעשות יד אחת עם אילת שקד נגד גורמים בקואליציה, שאלה אנחנו.

שמחה רוטמן: - - -

מיכל רוזין: הצלחתם להשפיל אותנו, הצלחתם לפגוע בנו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

מיכל רוזין: והטענה שלי היא לא אליך, הטענה שלי אל אילת שקד ואל ניר אורבך ואל ראש הממשלה בנט.

מיכל רוזין: אתם רוצים ממשלה?

מיכל רוזין: אתם רוצים שותפות?

מיכל רוזין: שותפות עושים בהסכמה, לא עושים בכיפוף ידיים בשיתוף עם הגורמים הכי קיצוניים מהאופוזיציה.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת, שעכשיו עוברת, החוק הזה שעובר, הוא החוק הכי נורא שהיה פה.

מיכל רוזין: 18 שנה בג"צ אמר: כל עוד זה ביטחוני, אנחנו, מה שנקרא, לא מבטלים את החוק.

מיכל רוזין: באים עכשיו והופכים את סעיף המטרה, הופכים את החוק לדמוגרפי.

מיכל רוזין: מדברים על ביטחון לאומי.

מיכל רוזין: ביטחון לאומי זה הכול, הכול זה ביטחון לאומי – ביטחון אישי, משטרה זה ביטחון לאומי, ביטחון תזונתי זה ביטחון, כלכלה זה ביטחון לאומי, ביטחון אנרגטי זה ביטחון לאומי.

מיכל רוזין: הכול זה ביטחון לאומי.

מיכל רוזין: הפחד שלכם מאהבה, ממשפחה, מזוגיות הוא, דרך אגב, לא רק לעניין פלסטינים.

מיכל רוזין: עצוב להגיד, אבל גם הלהט"ב, גם כל מי שהוא לא כמוכם.

מיכל רוזין: כל מי שהוא לא כמוכם מפחיד אתכם, מאיים עליכם.

מיכל רוזין: כן, ניר, זה כואב לשמוע, זה כואב, זה קשה לשמוע את זה.

מיכל רוזין: הגיע הזמן להפסיק לפחד, אנחנו מדינה חזקה עם כלכלה חזקה, עם צבא חזק, עם למעלה מתשעה מיליון אזרחים.

מיכל רוזין: תפסיקו עם הפחד הזה.

מיכל רוזין: הפחד הזה גומר אתכם, הוא מייצר את הסגירות שלנו.

מיכל רוזין: הסגירות שלנו לא מועילה לנו.

מיכל רוזין: השותפות שלנו בקרב העמים הנאורים היא זאת שצריכה לכוון אותנו, היא זאת שצריכה להראות לנו את הדרך.

מיכל רוזין: תתחילו לקרוא ולהקשיב לנביאים, תתחילו לשמוע מה שהם אמרו, תפסיקו להקשיב כל הזמן לקיצונים.

מיכל רוזין: הקיצונים הם אלה שהתאבדו במצדה, הם אלה שהתאבדו במצדה.

שמחה רוטמן: מיכל, את תצביעי נגד?

שמחה רוטמן: את תצביעי נגד החוק?

שמחה רוטמן: את תצביעי נגד החוק, כן או לא?

מיכל רוזין: ודאי שאני אצביע נגד החוק.

שמחה רוטמן: כן?

שמחה רוטמן: טוב לשמוע.

מיכל רוזין: הפשרנים הם אלה שהצליחו לקיים את עם ישראל אלפיים שנה, גם בגלות.

מיכל רוזין: הפשרנים הם אלה שהצליחו להקים פה את מדינת ישראל, כי אם הקיצונים היו צריכים להקים מדינה ולא לוותר על אף שעל, לא הייתה קמה מדינת ישראל, ואתם יודעים את זה.

מיכל רוזין: כשסבא וסבתא שלי משני הצדדים עלו לארץ בשנות השלושים הם באו וויתרו – כן, הם ויתרו על הדת.

מיכל רוזין: היהדות שלהם הייתה עבורם חשובה מאוד אבל הם ויתרו על הדת מבית אימא ואבא, והם הגיעו לכאן כדי לבנות כאן חברה צודקת, חברה הגונה, חברה שוויונית – וכן, הם באו להקים בית לאומי לעם היהודי.

מיכל רוזין: ולרגע אף אחד לא יכול להגיד שהם לא באו מציונות צרופה, עזבו את הבית בגיל 17–18, הלכו להכשרה בפולין לנטוע עצים, פרדסים, כדי שתהיה להם הכשרה לעבוד פה בארץ.

מיכל רוזין: הם באו ועבדו בכבישים, סללו כבישים, זה מה שהם עשו, חבר'ה צעירים, שדרך אגב התקבלו לאוניברסיטה בווילנה ויכלו להישאר שם ולהיות רופאים, מהנדסים ומה לא, והם באו לכאן והפכו להיות חקלאים והפכו להיות עובדי אדמה, כי הם חשבו שנכון ליישב את הארץ.

מיכל רוזין: אבל הם עשו את זה תוך הבנה שאם לא תהיה פה מדינה דמוקרטית לצד היותה יהודית, המדינה הזאת לא תתקיים.

מיכל רוזין: ומה שאתה מדבר על מלכות יהודה שתיגמר – אתם מביאים את החורבן.

מיכל רוזין: אתם מביאים את החורבן, כי אתה אמרת לי שאי-אפשר לראות רק את ארץ ישראל ותורת ישראל, צריך לראות גם את עם ישראל; ויותר מזה, לא רק את עם ישראל, צריך לראות פה את כל האזרחים ולחיות איתם בשוויון ולחיות עם העמים סביבנו בשוויון, כי אחרת אין לנו תקומה.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת היא כואבת, כי מדובר בה במשפחות.

מיכל רוזין: אנחנו הרבה פעמים שוכחים: אנחנו מדברים על עקרונות נורא נורא גדולים, אבל בסוף לראות את אותה אישה שפגשה אותי מחוץ לוועדה, ואמרה לי: אני 26 שנים בארץ, אני בת 43, ולפי החוק הזה רק בעוד שבע שנים אני אוכל בכלל לקבל מעמד שבו יהיה לי ביטוח בריאות, ביטוח לאומי, רישיון נהיגה, שהילדים שלי יהיו רשומים בספח תעודת הזהות שלי, שאני אוכל לטוס איתם לחו"ל מנתב"ג.

מיכל רוזין: מה ביקשנו?

מיכל רוזין: לאזרח את כולם?

מיכל רוזין: תפסיקו עם ההפחדות האלה של הציבור.

מיכל רוזין: ביקשנו לתת זכויות הומניטריות, ביקשנו לתת שוויון לאזרחי ולאזרחיות ישראל הערבים, ביקשנו לתת להם את האפשרות להינשא ולחיות עם מי שהם רוצים, כמו שאנחנו רוצים לתת לכל קבוצה במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אז צר לי, הדבר הזה כנראה יעבור היום, למרות ההתנגדות שלי ושל חבריי לסיעת מרצ.

מיכל רוזין: אנחנו נצביע נגד ונתנגד.

מיכל רוזין: ועם זאת, אני מאוד מקווה – בעזרתם של אנשים טובים גם בתוך הקואליציה, שראו עד כמה הדבר הזה זוועה ועד כמה יש פה רוע – יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אמר: אפשר לשמור על ביטחון בלי להיות רעים.

מיכל רוזין: יש פה רוע, ואת הרוע הזה אנחנו נפעל לתקן.

מיכל רוזין: תודה רבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יעלה, בבקשה, חבר הכנסת עופר כסיף.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חמש דקות.

עופר כסיף: תודה רבה, גברתי.

עופר כסיף: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, פרופ' בנימין הויברגר, שהוא אחד ממדעני המדינה החשובים בתולדות ישראל, כתב לפני כ-25 שנה מאמר שנקרא "דמוקרטיה עם ארבעה כתמים".

עופר כסיף: הטענה שלו הייתה שישראל היא דמוקרטיה ליברלית, ושיש בה כתמים שצריך ואפשר למחוק.

עופר כסיף: מישהו אחר, לאחר מכן, גם כן מדען מדינה, כמדומני, בשם יוסי ברנע, כתב שמרוב כתמים לא רואים את הדמוקרטיה.

עופר כסיף: ומה שאני יכול להוסיף זה שהחוק שלפנינו הוא עוד נדבך, ומשמעותי במיוחד, ולא רק שכדברי ברנע, מרוב כתמים לא רואים את הדמוקרטיה, אלא שהחוק הזה הופך את ישראל לכתם אחד גדול, אולי עם פה ושם כמה נקודות נקיות, וגם זה בקושי רב.

עופר כסיף: אני חייב להגיד לחבריי ממרצ, ואני מתכוון באמת לחבריי, שאת חלקם, כמו את ידידי מוסי, לא רק שאני מכבד ומכיר כבר למעלה מ-30 שנה אלא אני גם אוהב ברמה האישית – אני חייב להגיד שהתרומה של מרצ, ורע"מ לצורך העניין, גם, להכתמה הזאת שעליה אני מדבר, כבר גובלת בפתולוגיות.

עופר כסיף: ואני מתייחס גם לדברים שאמרה חברת הכנסת רוזין, שעם 85% מהם אני מסכים.

עופר כסיף: איפה הפתולוגיות שאני מדבר עליה?

עופר כסיף: תרשו לי קצת לחטוא בהתייחסות לענף הפסיכיאטריה.

עופר כסיף: יש תסמונת שנקראת תסמונת הגף הזרה, או לפעמים קוראים לזה יד החייזר.

עופר כסיף: זה תסמונת, סינדרום פסיכיאטרי.

עופר כסיף: מדובר בבעיה נוירולוגית שבה האדם חש שאחת מהגפיים שלו, בדרך כלל יד, היא לא שלו אלא של ישות זרה, ושיש לה רצון ופעולות משלה.

עופר כסיף: זאת באמת בעיה נוירולוגית.

עופר כסיף: מרצ ורע"מ, ניכר שהן חוטאות – לוקות, סליחה, לא חוטאות – לוקות בתסמונת יד החייזר.

עופר כסיף: הם יושבות בממשלה – רע"מ, יותר נכון, בקואליציה, ומרצ בממשלה – אבל מתנהגות כאילו ההתנהלות שלהן בממשלה ובקואליציה, ובשירות הממשלה והקואליציה, היא של ישות אחרת בכלל.

עופר כסיף: כאילו הידיים שלהן, שמונפות פעם אחר פעם אחר פעם, בוועדות, במליאה, בוועדת שרים לחקיקה, מן הסתם, כאילו לידיים האלה יש רצונות אוטונומיים והן מנותקות מהגוף שנקרא מרצ ורע"מ.

עופר כסיף: זאת בעיה פתולוגית.

עופר כסיף: אתם יכולים היום להתנגד לחוק, אבל יכולתם להפיל אותו.

עופר כסיף: אמרתי את זה גם קודם.

עופר כסיף: לא עשיתם כלום כדי להפיל אותו, כי כאשר אתם חושבים על הממשלה, אתם חושבים עליה, ואמרתם את זה לא פעם, שחייבים לשמור עליה בכל מחיר, כנראה.

עופר כסיף: אמרתי את זה בנאום הקודם היום, אבל מאחר שלא הייתם, חברי הכנסת רז ורוזין, אז אני אחזור על זה שוב.

עופר כסיף: כדי למנוע ממשלת ימין קיצונית בראשות נתניהו אתם בעצם מבצעים את המדיניות של אותה ממשלה שהייתה קמה, ואולי אפילו יותר גרוע מזה, כי אם הייתה קמה ממשלה כזאת, לפחות הייתה לה אופוזיציה חוץ מהרשימה המשותפת.

עופר כסיף: אני רוצה להתייחס לעוד דבר, לאחר שהעברתי את שבט ביקורתי על רע"מ ומרצ, וחשוב לי מאוד להדגיש את זה גם בזמן הקצר שנותר לי.

עופר כסיף: לפני יומיים עמדתי כאן, ותקפתי את הגזענות של שרת הפנים.

עופר כסיף: ואני אמשיך לעשות את זה.

עופר כסיף: הגזענות – גם פה זה כבר פתולוגי.

עופר כסיף: בעקבות זה היא אמרה לי, כמה אתה אוטו-אנטישמי, כמה אתה יכול להיות שונא את המדינה.

עופר כסיף: אז קודם כול, אני חייב להגיד שניכר שהשרה מזהה את עצמה עם המדינה והעם כאילו הייתה לואי ה-14.

עופר כסיף: השנאה שלי להשקפות שלה נתפסות אצלה כשנאה לעם ולמדינה.

עופר כסיף: אז קודם כול, אני אבהיר, דבר ראשון היא לא לואי ה-14.

עופר כסיף: למרבה השמחה, לא כולם לוקים בשנאה הפתולוגית וברוע שבהם היא ניחנת.

עופר כסיף: אבל יש לי שנאות, ואני רוצה להגיד מהן.

עופר כסיף: אני מתעב בכל מאודי את העליונות היהודית ששלטת כאן, כפי שאני מתעב כל סוג של עליונות.

עופר כסיף: זאת אוטו-אנטישמיות?

עופר כסיף: מי שחושב שלהתנגד לעליונות – יהודית, במקרה הזה – זה אוטו-אנטישמיות, יש לו כנראה בעיה עם הגדרות.

עופר כסיף: אני גם שונא את הכיבוש הנפשע, כן; את האפרטהייד, את הטיהור האתני, שהמדינה שלי מבצעת.

עופר כסיף: ואני רוצה להיאבק על הצדק, קודם כול, אבל גם על דמותה של המדינה שלי.

עופר כסיף: זאת שנאה למדינה?

עופר כסיף: הפוך.

עופר כסיף: אני גם חש באמת משטמה עזה לכל סוג של גזענות.

עופר כסיף: והגזענות הפכה לבון טון במחוזותינו.

עופר כסיף: האם זאת שנאת עמי?

עופר כסיף: נהפוך הוא.

עופר כסיף: ממשלות הימין, הקודמות והנוכחית, מתייחסות לשונאי העוול, חבריי ואני, ולאוהבי הדמוקרטיה, הצדק והשוויון, כאל בוגדים ועוכרי ישראל.

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

מיקי לוי: תודה.

עופר כסיף: אני גאה להילחם עם חבריי נגד העוולות האלה, בשם הצדק ולמענו, עבור כולם.

עופר כסיף: לא רק שזה לא הופך אותנו לשונאי מדינה ועם, אוטו-אנטישמים, בוגדים, עוכרים – זה הופך אותנו ללוחמים האמיצים ביותר למען החברה שלנו.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת עאידה תומא, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תסלחו לי, אבל אני הולכת הפעם לנאום את כל הנאום בערבית.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: להלן תרגומם: החלטתי לדבר בשפה הערבית, כי אחרי מה ששמעתי במהלך השעה האחרונה אי-אפשר אלא לענות לו בשפה שלנו, כדי שיבינו כל האנשים וכדי שיבין מי שעוד לא הבין למה אנחנו עומדים על הבמה הזו ומתנגדים לחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: החיים לא התחילו כאשר הרשימה המאוחדת החליטה להיכנס אל הקואליציה האומללה הזו, הימנית, אל הממשלה הזו אשר ממשיכה את מדיניות הדיכוי כלפי עמנו; הפוליטיקה לא התחילה, אדוני חבר הכנסת מנסור עבאס, כשאתה נכנסת אל הזירה הפוליטית.

עאידה תומא סלימאן: ומי שאומר שאנחנו שפכנו את דמו – עדיף שיזכור את מערכת הבחירות האחרונה, איך אתם רכבתם על הגל של מערכת הבחירות המלוכלכת ביותר שבה שופכת את דמנו כדי שתגיעו אל חיק הממשלה הימנית הזו.

עאידה תומא סלימאן: מי שמדבר על שפיכת דמים לא ראוי לו לנהוג כפי שהוא נוהג כרגע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא שפכנו את דמו של אף אחד, וכשאנו עומדים על הבמה הזו כדי להציג את העמדה הנכונה, האיתנה, הפטריוטית, אשר מגינה על הסוגיות של אנשי הציבור הערבי שלנו, אנחנו לא מתנגחים לא עם רע"מ ולא עם מרצ – אנחנו מתנגשים עם המדיניות אשר מובילה הממשלה הזו והקואליציה האומללה שלה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאנחנו עושים.

עאידה תומא סלימאן: זהו תפקידנו, להשמיע מעל הבמה את קולו של הציבור שבחר בנו.

עאידה תומא סלימאן: ולמי שמלין עלינו ואומר לנו שאנחנו לא יכולים להשפיע, אנחנו אומרים: כן, אנחנו בחרנו להיות באופוזיציה ולא להיות חלק מהרשות המבצעת ומהממשלה והקואליציה, כי איננו יכולים לשאת את עוול החטאים אשר מתבצעים בשם השינוי והאחרים מקבלים אותם על עצמם.

עאידה תומא סלימאן: אתם מאשימים אותנו בתיאום ואומרים שאנחנו מתאמים עם האופוזיציה ומתאמים עם הימין.

עאידה תומא סלימאן: טוב, אנחנו לפחות מתאמים כדי להפיל את החוקים הגזעניים.

עאידה תומא סלימאן: נכון, תיאמנו לגבי חוק האזרחות בפעם הראשונה, כן, אבל הם באו לקראת העמדה שלנו, הם הצביעו בצורה הנכונה ולא אנחנו הלכנו לקראת העמדות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו, כשתהיה הצבעה, מאתגרים את כל מי שהאשים אותנו:

עאידה תומא סלימאן: תביאו לנו הצבעה אחת שבה העמדה שנקטנו מנוגדת לעמדה העקרונית, הפוליטית, הפטריוטית, האנושית והחברתית שאנו מאמינים בה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאתגרת אתכם.

עאידה תומא סלימאן: במקביל, אתם – אללה יברך אתכם – התיאום שלכם והחברות שלכם בקואליציה גרמו לכם לרוץ להצביע בעד תקציב של כיבוש והתנחלות, להצביע בעד חוק שנותן לפנסיונרים ולמי שמשרתים בצבא תוספות לתקציבים ומשכורות גבוהות יותר כדי לעודד את האנשים להיכנס לצבא.

עאידה תומא סלימאן: איזה צבא?

עאידה תומא סלימאן: זה לא אותו צבא שמדכא את עמנו הפלסטיני?

עאידה תומא סלימאן: זה לא אותו צבא שהכנסתם לבתי הסוהר ורציתם להכניס אותו אל המשטרה כדי שידכא אותנו אנחנו?

עאידה תומא סלימאן: התיאום שלכם וכניסת

עאידה תומא סלימאן: כם לקואליציה גרמו לכם להצביע אתמול – אתמול – בעד הארכת תקופת השירות של החיילים בצבא הכיבוש; התיאום שלכם גרם לכם לעצום עין ולמלא את פיכם מים על המון אסונות.

עאידה תומא סלימאן: כשאנחנו מתאמים, אז אנחנו מתאמים לגבי העמדה הנכונה.

עאידה תומא סלימאן: ומי שאומר לנו שהעם שלנו רוצה פתרונות – תצאו ותשאלו את המשפחות העומדות בחוץ, העמדה של מי היא המקובלת עליהן?

עאידה תומא סלימאן: המשפחות הסובלות מקטסטרופה בגלל החוק הגזעני הזה תומכות בעמדה המתנגדת שלנו ולא בעמדה המתמקחת.

עאידה תומא סלימאן: )

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: (אומרת דברים בשפה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: להלן תרגומם: הגיע הזמן שתפסיקו עם המשחקים האלה.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שתהיו כנים עם הציבור שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לפחות כנים, וכן, אנחנו מתנגדים לכל מדיניות האפליה ונלחמים בה.

עאידה תומא סלימאן: )

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אבו שחאדה, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, יש לנו עוד מעט זמן להצביע על אחד החוקים הגזעניים ביותר, שמטרתו להפריד בין בני אותה משפחה ערבית-פלסטינית בגלל שהם לא יהודים.

סמי אבו שחאדה: ושמענו כבר המון הסברים מהבוקר.

סמי אבו שחאדה: אני רוצה להתייחס לנאומים האחרונים של חברי הכנסת מרע"מ, שהחליטו במקום לעשות את העבודה שלהם – לעצור את החוק הזה, הרי הם אומרים שהם נכנסו לקואליציה כדי להשפיע.

סמי אבו שחאדה: ובגלל שהם נכשלו בהשפעה שלהם, באו לתקוף פה את הרשימה המשותפת בכל מיני טיעונים כביכול חדשים.

סמי אבו שחאדה: ושמענו את הטיעונים החדשים האלה, רק שאני לא מוצא בהם שום דבר חדש.

סמי אבו שחאדה: הרבה אנשים בסיטואציות דומות נהגו כמו - - - ועל זה אמר גדול המשוררים הערבים, אל-מותנבי – (אומר דברים בשפה הערבית.

סמי אבו שחאדה: להלן תרגומם: להיגיון הזה שמדבר על דרך חדשה – הוא הסביר אותו לפני מאות שנים, ואין בו שום דבר חדש.

סמי אבו שחאדה: הוא אמר בצורה ברורה: הפחדנים רואים שחוסר האונים הוא רציונליות, וזה טבעו של האופי הרע.

סמי אבו שחאדה: אין בזה שום דבר חדש.

סמי אבו שחאדה: הפחדנות הזו והלגיטימציה שלה, ופילוסופיה שלמה למה מותר לאדם להפחית מערכו ולזלזל בעצמו ולצאת נגד העם שלו ולכרות ברית עם אנשים אחרים נגד העם שלו – זה קיים הרבה זמן, אין בו שום דבר חדש.

סמי אבו שחאדה: להפך, אנחנו גם רואים אותו בהרבה מקומות שאני בטוח שהציבור של רע"מ המכבד את עצמו איננו רוצה לראות את עצמו בהם.

סמי אבו שחאדה: בחודש של יום האדמה, בחודש של המאבק, בחודש שבו אנו עומדים להחיות את זכרם של השהידים, הרשימה התומכת בצבא שבגללו יש שהידים איננה יכולה לבוא להטיף מוסר.

סמי אבו שחאדה: הרי הצורך שלהם בלשקר אומר את הכול.

סמי אבו שחאדה: כשווליד טאהא עולה אחרי שהוא לא שמע את הנאום בכלל, ותוקף אותו כי הוא מרגיש מבפנים – כמו שאומרים: על ראש הגנב בוער הכובע – הוא מבצע את הפשעים האלה בצורה מודעת.

סמי אבו שחאדה: כי אם הוא היה שומע את הנאום, הוא לא היה מדבר את ההבלים שהוא הוציא מהפה.

סמי אבו שחאדה: ואם הוא שמע את הנאום ועדיין אמר את ההבלים האלה, הרי שהוא משקר.

סמי אבו שחאדה: ובחוצפה הוא משקר.

סמי אבו שחאדה: והבעיה שלו היא לא עם המשותפת.

סמי אבו שחאדה: יקירי, אנחנו נגד החוק מההתחלה; בשונה מכם, אנחנו מההתחלה עם העם שלנו נגד הממשלה; אתם אלה שעם הממשלה נגד העם שלכם.

סמי אבו שחאדה: לנו אין בעיה, העניינים ברורים מבחינתנו: אנחנו אומרים לאנשים את מה שאנחנו מאמינים בו, באופן ברור, בשקיפות.

סמי אבו שחאדה: יש לנו תוכנית פוליטית ומדינית שאנחנו גאים בה.

סמי אבו שחאדה: אין לנו במה להתבייש.

סמי אבו שחאדה: מי שיש לו במה להתבייש זה היושב עם בנט בממשלה, שהממשלה שלו מחריבה את העם שלו, מי שהממשלה שלו מביאה את החוק שמונע את איחוד המשפחות.

סמי אבו שחאדה: הוא זה שאמור להתבייש, אם הוא מתבייש.

סמי אבו שחאדה: בעניין הזה אני הרמתי ידיים.

סמי אבו שחאדה: ברור לי שרמת החוצפה עברה כל גבול, ובמקום לעלות ולתקוף את הממשלה שלו יש לו בעיה עם החוק שמביאה שקד, זאת שמלמדת אותו פוליטיקה, זאת שמחנכת אותו – שקד – בכל פעם מחדש, היא מזיקה לו באמצעות הציבור שהביא אותו לכנסת, היא הורסת את הנגב, פירקה את כל חוק החשמל שהוא חשב – שקד השפילה אותם אחרי שיצא נגדה.

סמי אבו שחאדה: המשותפת איתו; בכל הסוגיות של העם שלנו המשותפת איתו.

סמי אבו שחאדה: אין אפילו חוק אחד שהוא יכול להביא שבו המשותפת קיימה תיאום עם הקואליציה או עם האופוזיציה נגד העם שלה.

סמי אבו שחאדה: עשרות חוקים אנחנו יכולים להביא שבהם הם עשו – אתמול בלילה החבר'ה הצביעו עם הצבא.

סמי אבו שחאדה: עם איזה צבא הם הצביעו?

סמי אבו שחאדה: עם הצבא של התנועה האסלאמית?

סמי אבו שחאדה: שכחו את עצמם אלה.

סמי אבו שחאדה: לפחות, יקירי, אם אתה לא יכול לעשות – תתחבא, אל תצא לקרוא תיגר.

סמי אבו שחאדה: לא צריך פה את ההבל, לא צריך לשקר לאנשים.

סמי אבו שחאדה: )

מיקי לוי: משפט לסיום, בבקשה.

סמי אבו שחאדה: מה שאני רוצה להגיד, כבוד היושב-ראש - - -

מיקי לוי: הבנתי.

סמי אבו שחאדה: במשפט אחרון.

סמי אבו שחאדה: כמו שאמרתי כבר כמה פעמים: אפשר לשקר לחלק מהאנשים חלק מהזמן, אי-אפשר לשקר לכל האנשים כל הזמן.

סמי אבו שחאדה: תודה.

מיקי לוי: אז איזה גשר נבנה?

מיקי לוי: אף פעם לא נבנה אם הכול לא, לא, לא.

מיקי לוי: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת וחברות הכנסת, תרשו לי לדבר בערבית, בבקשה.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית.

איימן עודה: להלן תרגומם: יש דבר שנקרא פשינק – פשינק, כלומר כמו קליעים מקולקלים, כמו למשל כשמישהו יודע שהדעה שלו לא משפיעה ועושה את עצמו גיבור.

איימן עודה: הרי הדעה שלו לא משפיעה.

איימן עודה: כשהוא משפיע, הם מצביעים על האיסור על אנשים לאחד משפחות.

איימן עודה: כשהקול לא משפיע בכלל, הם אומרים: בואו נרמה את האנשים.

איימן עודה: הדבר הזה נקרא פשינק – קליעים מקולקלים.

איימן עודה: למשל, בעניין האי-אימון, הם התחילו להגיד שזה גם כך לא משפיע – בואו נהיה בעד האי-אימון, הרי זה לא משפיע.

איימן עודה: אנחנו ברשימה המשותפת חושבים על משהו משפיע.

איימן עודה: על העניין של האי-אימון אנחנו עדיין חושבים, אבל יש עניין משפיע, שהוא פיזור הכנסת.

איימן עודה: הרשימה המשותפת חתמה על חוק התפזרות הכנסת, ואנחנו רוצים עכשיו לאסוף חתימות – מי שבאמת רואה בעניין של אי-איחוד משפחות הפשע פשע כלפי האנשים, שיחתום על פיזור הכנסת.

איימן עודה: אני בטוח שאם הממשלה תראה שיש רוב, היא תשים את הזנב שלה בין הרגליים ותרד מהעניין של אי-איחוד המשפחות.

איימן עודה: הרשימה המשותפת התכנסה והחליטה להביא את הנושא של פיזור הכנסת, ועדיין חושבים על העניין של אי-אימון, אבל המשותפת לא חושבת בצורה של פשינק, אלא על איך לעשות דבר בעל השפעה.

איימן עודה: זכותם של האנשים לדעת מה עשינו, הרשימה המשותפת, במהלך מושב החורף.

איימן עודה: בנוסף להצגת העמדות, בנוסף להצגת הסוגיות בכבוד עצמי, היו לנו הישגים – אני אומר לכם – לטובת החברה הערבית שלנו, שאף אחד לא הביא הישגים דומים להם.

איימן עודה: למשל, מי שראה את השמחה על פניהם של האזרחים הוותיקים הזכאים להשלמת הכנסה, אשר קיבלו תוספת של 500 ש"ח – 75,000 ערבים, 75,000 אנשים קיבלו תוספת של 500 ש"ח לחודש, עד כמה הדבר הזה חשוב עבור האנשים שהיו צריכים להתלבט אם להפעיל את דוד החשמל או ללכת לחתונה ולשים מתנה על סך 100 ש"ח או 200 ש"ח או לרכוש בזה תרופות – עד כמה ה-500 ש"ח האלה היו מועילים.

איימן עודה: הרשימה המשותפת הצליחה להחזיר את רישיונות הנהיגה לעשרות אלפי אנשים, שההרגשה שלהם הייתה קשה – איך הם ינועו ללא רכב, או שהיו צריכים לבקש ממישהו לעזור להם – הם הרגישו משוחררים, הרגישו משוחררים, וזאת בזכות הרשימה המשותפת.

איימן עודה: העניין של הביטוח הלאומי למי שלומדים בחו"ל – הפחתת דמי הביטוח – עד כמה העניין הזה משמעותי לסטודנטים.

איימן עודה: וגם הנושא של הפחתת מחיר המים לבתי תפילה, ועוד 15 חוקים שהעבירה הרשימה המשותפת בקריאה שלישית, ויש בהם תועלת ישירה עבור האנשים.

איימן עודה: אבל זה לא בא במקום הנושא העיקרי והאסטרטגי, העמדה המכובדת והגאה, העמדה שאנו ניצבים בשמה בראש מורם: יש לנו עמדה, עמדה הוגנת שאנחנו נלחמים למענה אסטרטגית.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לח"כים של הרשימה המשותפת, כולם, עם סיום מושב החורף – אחי אחמד טיבי, אחי סמי אבו שחאדה, עאידה תומא, אוסאמה סעדי ועופר כסיף – יישר כוח, ממשיכים ביחד.

איימן עודה: )

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותיי חברי הכנסת, היום אנחנו מסיימים מושב.

אחמד טיבי: מסיימים אותו כנראה באישור של אחד החוקים הגזעניים ביותר בספר החוקים.

אחמד טיבי: החוק הזה, שנצביע עליו עוד מעט, הוא קשה יותר, קיצוני יותר, מגביל יותר, גזעני יותר מכל חוק אזרחות אחר שהיה בקדנציות הקודמות.

אחמד טיבי: בממשלה הזאת, שמסתמכת על קולות של חברי כנסת ערבים, מחוקקים את החוק הגזעני ביותר נגד ערבים.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית.

אחמד טיבי: להלן תרגומם: הממשלה הזו, שמסתמכת על קולות של ערבים, הולכת לחוקק עוד מעט את החוק הגזעני ביותר, חוק איסור איחוד משפחות וקריעת המשפחות הפלסטיניות.

אחמד טיבי: אבל הרשימה הזו, הרשימה המשותפת על ששת חבריה, אשר עבדו מעל כל במה – באולם הזה, בוועדות, בפני הערכאות המשפטיות, בפני בית המשפט העליון, בשטח, ברחוב, עם המשפחות, עם העמותות האזרחיות, עם המשרד – כדי שנפיל עוד פעם את החוק הזה, ואם היה איזה הישג שאנו שותפים לו ואני מתגאה בו כמו שמתגאה בו כל ח"כ מעמיתיי, הרי שהוא הפלת החוק הזה בחודש יולי בשנה שעברה.

אחמד טיבי: הפלת החוק של איסור איחוד משפחות.

אחמד טיבי: אני לא אתייחס לכמה נאומים שהתאפיינו ברמה נמוכה וחוצפה נגד הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אני מבקש מעמיתיי להתעלות מעל הרמה הרדודה הזו ושנתמקד בעיקר, והעיקר הוא – כי מי ששומע את הנאומים חושב שהרשימה המשותפת היא נגד המשפחות ובעד הממשלה, אבל הרשימה המאוחדת היא עם המשפחות ונגד הממשלה - - -)

עאידה תומא סלימאן: (אומרת בערבית: - - - מביאים את החוק.

עאידה תומא סלימאן: )

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית.

אחמד טיבי: להלן תרגומם: אני רק רוצה להזכיר, אנחנו באופוזיציה נגד הממשלה ונגד החוק ונגד הגזענים, ונגד הימין שנמצא פה, ונגד שקד ונגד אלה, וזה האתגר שכל עמיתיי הח"כים דיברו עליו.

אחמד טיבי: שמעתי שאומרים "אתם מתאמים עם אלה", עם הימין.

אחמד טיבי: כן, ביום רביעי אנחנו רוצים וצריכים שכל אחד, מאלה ומאלה, מהצד הזה ומהצד הזה, יצביע.

אחמד טיבי: בעד מה?

אחמד טיבי: בעד החוקים של הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אני מאתגר אתכם למצוא חוק אחד שהרשימה המשותפת הצביעה בעדו והוא נגד עמנו – חוק מדיני, או על התנחלויות, צבא, בן-גוריון, בתי סוהר או משטרה.

אחמד טיבי: אנחנו בצד השני לגמרי.

אחמד טיבי: אנחנו איתנים בברית, איתנים בעקרונות.

אחמד טיבי: כן, זו לא אופנה ישנה להיות איתן בבריתות, זו עמדה.

אחמד טיבי: וכן הצלחנו להעביר חוקים ולהעביר תקציבים בלי שנאלצנו להצביע בעד חוק שהוא נגד העם שלנו ונגד הציבור שלנו.

אחמד טיבי: )

סמי אבו שחאדה: (אומר בערבית: הצלחנו הרבה יותר במספרים, אבו אל-כאמל.

סמי אבו שחאדה: - - - האנשים יכולים לראות מי מתייחס יותר - - -)

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית.

אחמד טיבי: להלן תרגומם: דבר נוסף, לא ייתכן שמישהו יהיה בממשלה ויתקוף את הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אנחנו תוקפים את הגזענים היהודים – הינה אני אומר את זה, תוקפים.

אחמד טיבי: שמעתי שאומרים "צועקים" – לפחות כשאנחנו צועקים, כשחבר כנסת מהרשימה המשותפת מדבר מהלב ומהשכל נגד מנהיגי ההתנחלויות והגזענות, הוא אומר את זה נגד אויבי עמנו, אבל אני רואה שכמה מעמיתינו צועקים ומרימים את ידיהם נגד הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: חבר'ה, אנחנו רוצים להפיל את החוק.

אחמד טיבי: רוצים להפיל את החוק.

אחמד טיבי: אתם לא אומרים שאתם רוצים להפיל את החוק?

אחמד טיבי: תבואו להפיל את החוק איתנו.

אחמד טיבי: אבל אתם אמרתם שהחוק לא הולך ליפול, אז מה הבעיה כשאתה נושא את נס השינוי וההשפעה באמצעות "דרך חדשה", שתעשה את מה שעשה גנץ לפני שבועיים, ואתה לשון המאזניים, תדפוק על השולחן – ואתה אומר שהמשותפת לא יכולה לעשות את זה, למרות שהמשותפת תרמה להפלת החוק בחודש יולי בשנה שעברה – תדפקו על השולחן ותגידו: החוק הזה, כל עוד אנחנו בקואליציה, אסור שיגיע להצבעה ושתצביעו עליו.

אחמד טיבי: אף אחד לא עשה זאת, לא רע"מ ולא מרצ.

אחמד טיבי: לא התנו כלום, לא דרשו זאת.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: האם מספיק שאנחנו נדבר על הסבל של המשפחות ושנתרום בעקיפין – ויש האומרים ישירות – בהעברת החוק הזה בממשלה שכזאת, שאתם חלק מהקואליציה שלה?

אחמד טיבי: אנחנו מוכנים להושיט את ידינו כדי להפיל את החוק או את הממשלה אשר הביאה את החוק הזה, אבל לא כך עושים את זה.

אחמד טיבי: מי שרוצה ליידות אבנים – שיעשה זאת על הממשלה, על הגזענים, על מי שהביאו את החוק, על מי שפוגעים בחיים של המשפחות הפלסטיניות, ולא על הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: אני חוזר ואומר, חוזר ואומר, והטיעון של הצד הזה בקואליציה – עמיתיי ברשימה המשותפת – על הצד ההוא – אתה שומע, אוסאמה?

אחמד טיבי: – הטיעון של הצד הזה כלפי הצד ההוא הוא שאתם מצביעים עם המשותפת, והמשותפת לא מצביעה איתכם.

אחמד טיבי: זה מה שהיה, וכך זה יישאר.

אחמד טיבי: ואם תביאו לנו פעם אחת שנצביע על הזיכרון של בן-גוריון או על הכנסת הצבא לבתי הסוהר, על התוספות במשכורת של הקצינים בצבא ושל החיילים הלוחמים, כמו שהתגאה גנץ, או על הארכת השירות הצבאי, אז אנחנו נהיה נתונים לביקורת החריפה ויבואו איתנו חשבון על כך.

אחמד טיבי: אבל אי-אפשר שכל זה יקרה, ולטעון בסוף שהרשימה המשותפת היא הבעיה.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: הבעיה היא הממשלה הזו, הממשלה הזו, שבכל הסוגיות הנוגעות לעמנו, לענייני הציבור שלנו בפנים ולעמנו הפלסטיני, היא יותר גרועה מהממשלה הגרועה שקדמה לה, ואנחנו רוצים להגיד את זה בצורה הכי ברורה שיש: אנחנו לא התדיינו עם נתניהו כדי להיות איתו, ולא רוצים להיות איתו, ועבדנו כדי שנשיא המדינה לא ייתן לו את המפתחות להרכבת הממשלה.

אחמד טיבי: אנחנו מנענו זאת ממנו, והוא לא יהיה ראש הממשלה.

אחמד טיבי: אבל בימים האלה יש מי שמקיים משא ומתן עם הליכוד – בימים האלה – לא אנחנו; אנחנו לא מקיימים שיחות עם הליכוד, ומי שחושב שהוא יכול להיפגש – בתוך הכנסת או מחוץ לה – עם הליכוד בלי שאנחנו נדע, טועה.

אחמד טיבי: אנחנו – והינה, אומרים את זה במפורש – ביום רביעי נדרוש מהם להצביע על החוקים שלנו, וגם נדרוש מאלה להצביע על החוקים שלנו, ונדרוש ממרצ להצביע על החוקים שלנו, ונדרוש מרע"מ להצביע על החוקים שלנו.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים להעביר את החוקים שלנו, החוקים שלנו מצוינים לציבור שלנו, ולא מעט מהחוקים שלנו עוברים.

אחמד טיבי: במהלך השבועות האחרונים אוסאמה העביר חוקים, עאידה העבירה חוקים, סמי העביר חוקים, איימן העביר חוקים, עופר העביר חוקים, ואני העברתי.

אחמד טיבי: אנחנו עובדים, ובצניעות אני אומר:

אחמד טיבי: אנחנו בית ספר לעבודה פרלמנטרית.

אחמד טיבי: הרשימה הזאת היא בית ספר לעבודה פרלמנטרית, וחלק מהם לומדים מאיתנו, וחלק מהם לומדים מאיתנו, אבל לעולם, לעולם – לפחות, לפחות מי שרוצה - - - )

עאידה תומא סלימאן: - - -

סמי אבו שחאדה: (אומר בערבית: לפחות מי שרוצה להעתיק, שיהיה לו האומץ להגיד: גנבתי את החוק מעאידה, גנבתי את החוק מאבו אל-כאמל.

סמי אבו שחאדה: שיגיד.)

מיקי לוי: משפט לסיכום, בבקשה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית.

אחמד טיבי: להלן תרגומם: היות שכבר אמרת, אני אסתפק בפנינים שתרמת לנו.

אחמד טיבי: אנחנו בית ספר, ונשמח תמיד לעזור לכולם ולתרום לחברה שלנו.

אחמד טיבי: ומילה אחרונה למשפחות: הרשימה הזו, הרשימה המשותפת, עמדה לצידכם מאז שנת 2003 עם הח"כים שלה אז, והיום היא עומדת לצידכם נגד החוק הגזעני הזה אשר קורע את משפחותיכם.

אחמד טיבי: תדעו שהממשלה הזו, שבראשה עומד בנט ונסמכת על ח"כים ערבים, היא זו שמחוקקת את החוקים הגזעניים הגרועים ביותר בכל הקשור לאיחוד משפחות.

אחמד טיבי: )

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת סעדי.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, אולי תפתיע אותנו ותסכם בעברית, כי כבר נשאת נאום בערבית.

מיקי לוי: אני מבין, כולם - - -

אוסאמה סעדי: לא, דווקא חמש דקות – דיברתי הכול בעברית.

מיקי לוי: אה, נכון, אתה היחידי.

אוסאמה סעדי: והזכרתי את קפטן - - -

מיקי לוי: נכון, ד' וה' ור'.

מיקי לוי: אתה רואה?

מיקי לוי: אני עוקב אחריך.

אוסאמה סעדי: דווקא 25 דקות - - -

מיקי לוי: אז תעשה חצי-חצי.

אוסאמה סעדי: אז אני אעשה חצי-חצי.

מיקי לוי: לטובת אלה שלא מבינים.

אוסאמה סעדי: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חבריי חברי הכנסת, (אומר דברים בשפה הערבית.

אוסאמה סעדי: להלן תרגומם: שמעתי לפני זמן קצר את עמיתי ווליד טאהא ועמיתי מנסור עבאס, והם אמרו שאנחנו, ששת הח"כים של המשותפת – זה המושג שבו השתמש אבו מוחמד – ששת הח"כים עלו לפה, תקפו רק את הח"כים של רע"מ, ולא תקפנו את שמחה רוטמן ואת הימין הקיצוני.

אוסאמה סעדי: הם אמרו שמה שאנחנו עושים הוא רק הצגת עמדות ותו לא – צועקים ומרימים ידיים ומורידים ידיים והולכים הביתה – אבל הם, עאידה, הם במצב של חתירה למגע עם הממשלה הזו.

אוסאמה סעדי: כנראה שהם בקונפליקט נגדנו ונגד המשפחות, כי אנחנו באותה עמדה, לפחות בפעם הזו.

אוסאמה סעדי: עמדה מאוחדת.

אוסאמה סעדי: בחודש יולי העמדה הייתה אחרת: אנחנו והמשפחות היינו נגד החוק, והם אלו שניסו להעביר את החוק והצביעו בעד החוק.

אוסאמה סעדי: לראשונה אי פעם ח"כים ערבים הצביעו בעד החוק.

אוסאמה סעדי: וכל הסוגיה של הסבל והכאב, ילד עם אימו ואישה עם בעלה – אני לא ראיתי שבמהלך שמונת החודשים שבהם הם בקונפליקט עם הממשלה הם הביאו איחוד משפחות אפילו לאדם אחד.

אוסאמה סעדי: טוב, אם אתם בתוך הממשלה לא יכולים להביא לאיחוד משפחה אחת, אנחנו לפחות עוזרים להם, ועזרנו להם.

אוסאמה סעדי: אנחנו עומדים לצד המשפחות, והמשפחות יודעות במה אנחנו עוזרים להן ביום-יום מול משרד הפנים.

אוסאמה סעדי: לכן, מי שעשה את ההצגה היום זה לא אנחנו, ומי ששיחק אותה זה לא אנחנו; מי ששיחק אותה ועשה הצגה זה אתם, עם כל הצער.

אוסאמה סעדי: ובמקום שאנחנו ואתם נהיה באותה עמדה נגד הממשלה הזו ונפיל את הממשלה הזו, אתם אלה שעושים הצגות.

אוסאמה סעדי: והרצון שלכם להפיל את הממשלה הוא ההצגה הגדולה ביותר, והיא לא משכנעת אף אחד בכנסת הזאת.

אוסאמה סעדי: לכן אנחנו אומרים, לנו יש עמדה עקרונית, שהייתה ושתישאר נגד הממשלה הזאת ונגד החוקים האלה.

אוסאמה סעדי: והממשלה הזאת שאתם בתוכה וממשיכים להיות בתוכה למרות שהחוק הזה יעבור – עוד מעט החוק הזה יעבור, ואתם תמשיכו להיות בממשלה.

אוסאמה סעדי: לכן אני פונה לכל בני עמנו: הסוגיה הזו היא סוגיה עקרונית, ואסור שהחוק הזה יעבור, כי הוא פוגע ביותר מ-25,000 משפחות – 30,000 משפחות – לכל משפחה יש חמישה ילדים, כלומר אנחנו מדברים על 150,000 נפגעים.

אוסאמה סעדי: מחובתנו לעמוד לצידם, ולא רק בדיבורים ובסיסמאות.

אוסאמה סעדי: מי שהחליט להיות על המגרש כשחקן ראשי, עכשיו הוא נמצא על הספסל, אפילו לא במגרש.

אוסאמה סעדי: אפילו לא במגרש, כי הממשלה הזו כרתה הסכם עם הימין הקיצוני, עם שמחה רוטמן, ורוצה להעביר את החוק.

אוסאמה סעדי: ) אדוני היושב-ראש, אני פונה בהזדמנות האחרונה – אני ליוויתי את החוק הזה במשך השבועיים האחרונים יום-יום, לילה-לילה, במשך 24/7, ואני יודע כל פסיק וכל תג.

אוסאמה סעדי: אתם עושים חוק נורא ואיום.

אוסאמה סעדי: אתם לא התחשבתם אפילו במקרה הומניטרי אחד.

אוסאמה סעדי: העלינו סוגיות – ואתה, כמפקד מחוז משטרה לשעבר, אתה יודע שהקבוצה הזאת נבדקה פעם, פעמיים, שלוש, עשר.

אוסאמה סעדי: הזכרנו מקרים של 26 שנים.

אוסאמה סעדי: 26 שנים הם חיים בירושלים, ועדיין עם היתר מת"ק א5.

אוסאמה סעדי: משפחות נקרעות, ילדים בני פחות מ-14 מקבלים רישיון קבוע, מעל 14 היתרי מת"ק.

אוסאמה סעדי: הזכרנו רופאות, רוקחות, שעברו את הבחינה ולא מקבלות, כי אין להן רישיון.

אוסאמה סעדי: ארעי, עדיין בהיתרי מת"ק.

אוסאמה סעדי: למה אין אוזניים לקבוצות האלה?

אוסאמה סעדי: אטימות, רוע לב, ובסוף אתם באים ובוכים על הפליטים מאוקראינה.

אוסאמה סעדי: שקרנים, צבועים, תתביישו לכם.

אוסאמה סעדי: כל אחד וכל אחת שיצביעו בעד החוק הארור והגזעני הזה – זה יירשם לדיראון עולם בספרי ההיסטוריה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שיין, בבקשה – זכות דיבור, בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, אנחנו מסיימים פה את המושב הארוך הזה באופן כמעט סימבולי.

יוסף טייב: מושב שהיו לו הישגים חסרי תקדים לגבי מדינת ישראל והקמת קואליציה, שהיא חסרת תקדים בהיסטוריה של מדינת ישראל ובעשייה עצומה בתחום המדיני, בתחום הביטחוני, בתחום הכלכלי, בתחום החקלאות, בתחום המשפט הישראלי, בתחום התרבות.

יוסף טייב: אין תחום שהקואליציה הזו לא נגעה בו, שלא לדבר על תחום הבריאות, ששם עשינו מהפכה ממש בתוך נושא הקורונה ובהגדלת כל הקצאת המשאבים הסמכותית בבתי החולים החדשים.

יוסף טייב: הקואליציה הזאת מסיימת כרגע תשעה חודשים של עשייה כל כך מבורכת, שכאשר ברקע אנחנו עומדים בפני הנושא שלכאורה מגדיר אותה, נושא האזרחות – קראו לזה הוראת שעה, ואני זוכר שעמדתי כאן בדיוק ביולי, וזה היה כמעט אוטומטי, אבל הפכו את הוראת השעה להוראת הסכסוך, כאילו הוראת השעה מאפיינת את הסכסוך הישראלי-פלסטיני.

יוסף טייב: אבל חברים, אל תתבלבלו, כל חבריי היקרים, הצבעתו של שיקלי, וכל אותם תרגילים של הקואליציה, בין הליכוד לבין המשותפת, והפלת הוראת השעה אז, לא היו בגלל הסכסוך הישראלי-פלסטיני; בגלל הניסיון לסכסך בתוך הקואליציה, ולכן זה נקרא חוק הסכסוך.

יוסף טייב: חוק הסכסוך בא לסכסך בין חברי הקואליציה, בין כל המפלגות המרכיבות אותה, פאזל פלורליסטי יוצא דופן, ששינה את אופייה של מדינת ישראל ואת הרוח שנמצאת כאן.

יוסף טייב: ומי יושב איתנו כאן הערב?

יוסף טייב: וחייבים להגיד זאת.

יוסף טייב: חברת הכנסת סילמן וחבר הכנסת טופורובסקי; חבר הכנסת אורבך, חברי היקר, וחברי הכנסת רוזין, גינזבורג ורם בן ברק הגדול מכולם, שישב איתנו בוועדה הזאת ובאמת עשה עבודה יוצאת דופן – רם בן ברק, במין תבונה עמוקה של עבודה.

יוסף טייב: אנחנו לא ניכנע ולא נכנענו בדיונים האלה לכל המניפולציות.

יוסף טייב: היה באמת מצב שנוצר כתוצאה ממצב אקוטי אחרי האינתיפאדה, והמשיכו אותו באופן אוטומטי, אבל ניסו לומר לנו שהמצב הזה הוא מצב שדורש שינוי, ולמרות שהכנסנו שינויים, עדיין זו הוראת שעה לשנה, ונראה מה יקרה בשנה הבאה.

יוסף טייב: ולפני שאנחנו מתפזרים, אני רוצה לומר לכם עוד חבריי היקרים שנמצאים כאן – וחשוב מאוד להבין – העולם משתנה לנגד עינינו.

יוסף טייב: אנחנו עומדים בפני אתגרים עצומים, ולעיתים המדינה נזרקת לטלטלות, אבל ההנהגה שלנו משייטת בהחלט בצורה מעוררת השתאות לעיתים, ואנחנו צריכים לזכור באיזה קואליציה אנחנו יושבים, גם אם לא נקבל את כל מה שאנחנו רוצים, ואף אחד מאיתנו לא זוכה במה שהוא רוצה.

יוסף טייב: אנחנו עומדים בפני טלטלה גדולה בעולם, לאור המפץ הזה עם כל אותם אלה שמחפשים מקלט, וגם כאן הלשון לגבי גזענות היא לשון שלקוחה בהחלט ממניפולציה ומשקרים.

יוסף טייב: יש במשפט הבין-לאומי תפיסה שמדברת על מה שקוראים לו באנגלית Asylum seekers, מחפשי מקלט.

יוסף טייב: מחפשי מקלט הם כל אלה שנזרקים בזמן מלחמה או מאבק או מלחמת אזרחים ממדינתם ומחפשים מקלט.

יוסף טייב: ישראל קולטת מחפשי מקלט ותקלוט בהמונים.

יוסף טייב: בנושא מעמדם יש ויכוח – כמה אפשר, מי מגיע, איך מטיסים, איך פותחים, מה זה חוק השבות.

יוסף טייב: הרי המקרה כאן הוא לעזוב תוך כדי לחץ ולא בגלל כל נושא העלייה בלבד.

יוסף טייב: צריך לשנות פה את הסגנון.

יוסף טייב: צריך להבין פה את אופי הסכסוך.

יוסף טייב: לגבי החקיקה הנוכחית, אין ספק שאפשר היה לעשות כאן דברים אחרים, ורם בן ברק דיבר וגם גורמי הביטחון אמרו לגבי הגילאים 40 ו-50.

יוסף טייב: לא הכול נעשה כאן.

יוסף טייב: אני, קודם כול, מאחל לכולנו, שנצא לחופשה, נחשוב טוב וננשום עמוק אחרי הלילות הארוכים האלה.

יוסף טייב: נעביר את מה שצריך להעביר ונתקן בהמשך את מה שצריך לתקן.

יוסף טייב: אבל מכאן צריכה לצאת הבשורה הגדולה, ואמר זאת ידידי היקר מנסור עבאס מעל לבמה הזאת, עמד כאן מנסור עבאס ואמר – בקולו הוא אמר זאת.

מיקי לוי: תודה רבה

יוסף טייב: אני רק מסיים.

יוסף טייב: מנסור עבאס אמר כאן בקולו: הממשלה הזאת, והוא בתוכה כשחקן מרכזי, עושה תיקונים גדולים גם לאוכלוסייה של ערביי ישראל, וזהו טיבה – לקדם את כל המדינה ואת כל הספינה הזאת בצורה הכי חיובית שאפשר, לאור הקשיים שנמצאים בתוכה.

יוסף טייב: אז אני מאחל לכולנו חופשה נעימה וחגים שמחים.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: השרה אילת שקד, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני הכנתי נאום ארוך, אבל מכיוון שחבר הכנסת רם בן ברק הוא זה שמסכם, אני אוותר עליו.

איילת שקד: אני רק רוצה להגיד כמה מילים.

איילת שקד: החוק הזה עובר כבר 18 שנה, שנה אחר שנה, והוא באמת חוק ביטחוני בבסיסו.

איילת שקד: אני חושבת שהוא גם הציל הרבה מאוד חיי אדם.

איילת שקד: אני רוצה להגיד תודה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, לרם בן ברק, שאני יודעת שהחוק הזה לא קל עבורו, ובכל זאת הוא עבד בצורה יוצאת דופן עם הקואליציה ועם האופוזיציה, כדי להגיע לנוסח מוסכם וטוב; נוסח שבעיניי הוא אפילו נכון יותר מהחוק המקורי.

איילת שקד: אני רוצה להגיד תודה ליושב-ראש סיעת ימינה, חבר הכנסת ניר אורבך, שעבד ביחד עם רם כחבר כנסת בוועדת החוץ והביטחון וגם כיושב-ראש ועדת הכנסת, ועשה עבודה יוצאת דופן ונלחם כל העת כדי שהחוק הזה יעבור וליושבת-ראש הקואליציה, חברת הכנסת עידית סילמן, שמנהלת את כל האירוע הזה תמיד, וביתר שאת ביום המורכב הזה, ולחבר הכנסת שמחה רוטמן, שלקח – מיכל, הפעם לך אני לא אודה - - -

קריאה: - - -

מיקי לוי: רוזין, מספיק.

איילת שקד: לחבר הכנסת שמחה רוטמן, שבניגוד לחברים אחרים באופוזיציה, אחרי שהוא הבין את הנזק בהפלת החוק לפני כמה חודשים, הוא נרתם ביחד איתי למצוא נוסחה שתהיה מוסכמת על כולם, ובאחריות גדולה, ביחד איתי, קואליציה ואופוזיציה, הביא להעברת החוק, אז תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן ברק, בבקשה.

ועדת החוץ והביטחון): לילה טוב לחברי הכנסת, לילה טוב, אדוני יושב-ראש הכנסת.

ועדת החוץ והביטחון): אנחנו מביאים להצבעה היום את חוק האזרחות.

ועדת החוץ והביטחון): עבדנו על החוק הזה שבוע שלם, רצוף, יום ולילה.

ועדת החוץ והביטחון): אני רוצה מכאן גם להודות לחברים שישבו איתי, לחברת הכנסת מיכל רוזין, לחבר הכנסת ווליד טאהא, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, יוסי, קינלי, גבי, כל חברי הכנסת שהיו.

ועדת החוץ והביטחון): כמובן, ניר.

ועדת החוץ והביטחון): שמענו דעות שונות, שמענו עדויות קשות, שמענו על הצדדים הפחות-מוכרים של החוק הזה, שפוגע בלא מעט אנשים.

ועדת החוץ והביטחון): שמענו את גורמי הביטחון.

ועדת החוץ והביטחון): הפעלנו שיקול דעת.

ועדת החוץ והביטחון): ובסופו של דבר, הצלחנו להעביר את החוק, שאני מודה שלא היה קל לי להעביר אותו.

ועדת החוץ והביטחון): אבל אני חושב שאנחנו נמצאים במציאות ביטחונית מאוד מורכבת, באזור מאוד מורכב, עם עם שיש לו אנשים פה ואנשים במקומות אחרים.

ועדת החוץ והביטחון): ועם המציאות הזאת אנחנו צריכים לחיות, ולפעמים לקבל החלטות לא נעימות, כמו במקרה הזה.

ועדת החוץ והביטחון): אני חושב שיש עוד הרבה מה לעשות אחרי שנחוקק את החוק, ואני מתכוון גם לפעול בעניין הזה, ולנסות לראות איך אפשר להקל.

ועדת החוץ והביטחון): הדבר שמתסכל אותי יותר מכול, בכל השנים שאני פעיל, גם בשירות הביטחון וגם עכשיו כאן, בכנסת, זה לראות שבעצם אנחנו מובלים ומקבלים את ההחלטות שלנו על ידי גורמים קיצוניים.

ועדת החוץ והביטחון): גורמים קיצוניים מכתיבים למדינה שלמה איך להתנהל, בין אם זה גורמים קיצונים חרדיים, בין אם זה גורמים קיצונים מוסלמים, בין אם זה גורמים קיצוניים מהמתנחלים.

ועדת החוץ והביטחון): ואנחנו, לעניין הזה צריכים מתישהו לעשות סוף.

ועדת החוץ והביטחון): לא יכול להיות שמדיניות וחוקים ייקבעו על ידי אנשים קיצונים, שמכריחים את המרכז השפוי, את המרכז הליברלי, לקבל חוקים רק בגלל שאנחנו לא מסוגלים לשלוט ואנחנו לא מסוגלים לקיים את המדינה הזאת ולנטרל את ההשפעה של הקיצונים האלה.

ועדת החוץ והביטחון): ולכן זאת משימה שאני מקווה שהממשלה הזאת תיקח על עצמה – להחזיר את המשילות, לטפל בפורעי חוק.

ועדת החוץ והביטחון): פורעי החוק – ממש לא אכפת לי אם זה פורע חוק מוסלמי או פורע חוק יהודי; פורע חוק צריך למצוא את עצמו מאחורי סורג ובריח, והוא צריך לא להפריע לחיים השלווים של אזרחי מדינת ישראל.

ועדת החוץ והביטחון): אני חושב שזו אולי המשימה הגדולה ביותר שאנחנו צריכים לעשות בשביל לשנות כאן את המציאות.

ועדת החוץ והביטחון): כבר התחלנו עם זה, אבל יש עוד דרך ארוכה.

ועדת החוץ והביטחון): אנחנו עוד רחוקים מאוד מלהיות במצב שאנחנו יודעים לחיות כאן.

ועדת החוץ והביטחון): יותר מזה, אני מאוד מאוד מקווה, מאוד מקווה, שאנחנו נשכיל להגיע לחיים של שלום וביטחון יחד עם שכנינו הפלסטינים.

ועדת החוץ והביטחון): אני מאוד מקווה שנגיע ליום שאפשר יהיה לתת להם, שנוכל לתת להם, מבחינתי, מדינה עצמאית שחיה בשלום לצד מדינת ישראל, ושתי המדינות האלה משגשגות כלכלית וביטחונית וחיות כאן באזור חיים דמוקרטיים, ליברליים וחופשיים.

ועדת החוץ והביטחון): לצערי הרב, אנחנו עוד לא שם.

ועדת החוץ והביטחון): ואני חושב שלנו, נבחרי הציבור היהודים והערבים יש אחריות גדולה למתן, אחריות גדולה להגיע למצב שהדבר הזה יתאפשר.

ועדת החוץ והביטחון): כרגע הפערים הם עצומים.

ועדת החוץ והביטחון): השנאה, במקרים מסוימים, היא עצומה, ואנחנו רחוקים עדיין מלהגיע למצב הזה.

ועדת החוץ והביטחון): כשנגיע למצב הזה, אז החוק הזה יהיה חוק מיותר ואנחנו נוכל להוריד אותו מספר החוקים של מדינת ישראל.

ועדת החוץ והביטחון): אני חושב שזה יעשה טוב לכולם.

ועדת החוץ והביטחון): עד כאן לגבי החוק.

ועדת החוץ והביטחון): מאחר שכשנבחרתי לכנסת לא ידעתי שיהיה מצב שאני צריך למשוך זמן, אז עכשיו אני אעבור למשיכת הזמן.

ועדת החוץ והביטחון): אני רוצה לדבר על החקלאות הישראלית.

ועדת החוץ והביטחון): אני לא מצליח להבין איך גם במציאות שהעולם נמצא בה היום, כאשר מצד אחד אנחנו רואים מלחמה איומה ונוראה, שאני מקווה שתיגמר בקרוב, זרם של מיליוני פליטים וכלכלות שקורסות בגלל חוסר במזון הכי בסיסי שיש, ומחירים עולים – עדיין כאן, במדינת ישראל, יש אנשים שחושבים שאנחנו יכולים להסתמך על יבוא של תוצרת חקלאית למדינת ישראל.

ועדת החוץ והביטחון): עדיין הם חושבים שמי שאשם ביוקר המחיה במדינה הזאת זה חקלאי ישראל.

ועדת החוץ והביטחון): אני רוצה להקריא לכם טבלה קטנה, מבדיקה שנעשתה, מתחקיר שנעשה, כי אני יודע שהקימו איזושהי ועדה שתבדוק את פערי התיווך.

ועדת החוץ והביטחון): אז אני רוצה להקריא לכם את פערי התיווך האמיתיים.

קריאות: - - -

ועדת החוץ והביטחון): אני אגיד לכם בכמה מוכר החקלאי ובכמה קונה הצרכן.

ועדת החוץ והביטחון): אני אתן לכם כמה דוגמאות.

ועדת החוץ והביטחון): בצל החקלאי מוכר ב-1.2 שקל, הצרכן קונה את זה בסופר ב-7.

ועדת החוץ והביטחון): לימון הוא מוכר ב-1.4 שקל, אתם קונים את זה בסופר ב-15 שקלים, למעלה מפי עשרה.

ועדת החוץ והביטחון): שום, הוא מוכר את זה ב-11, אתם קונים את זה בסופר ב-30 שקלים.

ועדת החוץ והביטחון): רימון – 3 ו-10.

ועדת החוץ והביטחון): לפת – 1.7 ו-10.

ועדת החוץ והביטחון): אפרסמון – 3.5 ו-30.

ועדת החוץ והביטחון): מה שאני מנסה להגיד לכם זה שלא צריך להקים ועדות שיבדקו את פערי התיווך.

ועדת החוץ והביטחון): פערי התיווך הם ברורים לגמרי.

ועדת החוץ והביטחון): מי שאחראי לפערי התיווך זה גורמים רבים, אבל בטח ובטח לא החקלאים.

ועדת החוץ והביטחון): מדינה שרוצה לסמוך על עצמה צריכה לגדל את המזון שלה בעצמה.

קריאה: - - -

ועדת החוץ והביטחון): את הזרעים קונה החקלאי.

ועדת החוץ והביטחון): היא צריכה לדאוג לעצמה ולספק לעצמה את המזון.

ועדת החוץ והביטחון): אז אני מבקש לתמוך בחוק, ותודה רבה לכולם.

מיקי לוי: תודה רבה לרם בן ברק.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לשבת.

מיקי לוי: להצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשפ"ב–2022, הוגשו הסתייגויות.

מיקי לוי: להלן שמות חברי הכנסת המסתייגים לפי קבוצות: קבוצת סיעת מרצ – מיכל רוזין, ג'ידא רינאוי זועבי, מוסי רז, גבי לסקי, עלי סלאלחה.

מיקי לוי: קבוצת סיעת רע"מ – מנסור עבאס, מאזן גנאים, ווליד טאהא, אימאן ח'טיב יאסין.

מיקי לוי: קבוצת סיעת ליכוד – בנימין נתניהו, יולי יואל אדלשטיין, ישראל כץ, מירי מרים רגב, יריב לוין, יואב גלנט, ניר ברקת, גילה גמליאל, אבי דיכטר, גלית דיסטל אטבריאן, אלי כהן, צחי הנגבי, אופיר אקוניס, יובל שטייניץ, דוד אמסלם, דסטה גדי יברקן, אמיר אוחנה, אופיר כץ, חוה אתי עטייה, יואב קיש, דוד ביטן, קרן ברק, שלמה קרעי, מכלוף מיקי זוהר, אורלי לוי אבקסיס, קטי קטרין שטרית, פטין מולא ומאי גולן.

מיקי לוי: קבוצת סיעת ש"ס – חברי הכנסת יעקב מרגי, יואב בן צור, מיכאל מלכיאלי, חיים ביטון, משה ארבל, ינון אזולאי, משה אבוטבול, אוריאל בוסו ויוסף טייב.

מיקי לוי: קבוצת סיעת יהדות התורה – חברי הכנסת משה גפני, יעקב ליצמן, אורי מקלב, מאיר פרוש, יעקב אשר, ישראל אייכלר, יצחק פינדרוס.

מיקי לוי: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – חברי הכנסת איימן עודה, אחמד טיבי, סמי אבו שחאדה, עאידה תומא סלימאן, אוסאמה סעדי, עופר כסיף.

מיקי לוי: קבוצת סיעת הציונות הדתית – חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', מיכל וולדיגר, איתמר בן גביר, שמחה רוטמן, אורית מלכה סטרוק, אבי מעוז ואופיר סופר.

מיקי לוי: קבוצת רע"מ וקבוצת מרצ, מול מי אני עובד, בבקשה?

אוסאמה סעדי: אני - - -

מיקי לוי: אתה מרכז את כל הקבוצות, כולל - - -

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: בתיאום עם רוזין.

מיקי לוי: אוקיי, אני מתחיל.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת סעדי, מ-1 ולחלופין א', ב', ג', להוריד?

אוסאמה סעדי: כן, כן.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו מצביעים על שם החוק כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: מצביעים על הצעת החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה – הצבעה.

מיקי לוי: בעד שם החוק – 34

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: שקט.

מיקי לוי: אנחנו באמצע הצבעה.

מיקי לוי: בבקשה, שקט.

מיקי לוי: סילמן לחצה בטעות - - -

עידית סילמן: - - -

מיקי לוי: של אביר?

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: שיירשם בפרוטוקול רק.

מיקי לוי: 34 בעד, 16 נגד.

מיקי לוי: לפיכך, אני קובע כי שם החוק, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים הלאה.

מיקי לוי: מכיוון שחברי הכנסת מקבוצת הליכוד אינם כאן, ההסתייגויות 2 עד 6 הוסרו.

מיקי לוי: אני עובר לקבוצת הרשימה המשותפת.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 7, לפי בקשתכם, הצבעה שמית?

אוסאמה סעדי: לא, לא - - - מס' 12.

מיקי לוי: אז אני אגיע.

מיקי לוי: אז לדלג על 7?

קריאות: אלקטרוני.

קריאות: לא, הוא אומר אלקטרוני.

מיקי לוי: רגע, רגע.

מיקי לוי: אני שומע.

אוסאמה סעדי: להצביע אלקטרונית.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע על הסתייגות מס' 7, הצבעה אלקטרונית, בבקשה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 35.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות מס' 7 לא עברה.

מיקי לוי: לדלג, חבר הכנסת סעדי, על 8, 9, 10, 11?

מיקי לוי: הוסרו?

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: להגיע ל-12.

מיקי לוי: הסתייגויות 8, 9, 10, 11 הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 12 – שמית.

מיקי לוי: אנחנו עוברים ל-12, שמית.

מיקי לוי: בבקשה, סגנית המזכירה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח

אלינור ימין: אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – נגד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – בעד יוסף טייב – אינו נוכח אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – נגד נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – בעד מנסור עבאס – בעד איימן עודה – בעד חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש –

אלינור ימין: אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – אינו נוכח יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – אינו נוכח נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

מיקי לוי: בבקשה לקרוא פעם נוספת בשמות חברי הכנסת.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת איתמר בן גביר – אינו נוכח יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח מיכל וולדיגר – אינה נוכחת מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח יוסף טייב – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – אינה נוכחת בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת שמחה רוטמן – אינו נוכח אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – אינו נוכח

מיקי לוי: האם יש מי מחברי הכנסת במליאה שסגנית המזכירה לא קראה בשמו?

מיקי לוי: הסתיימה ההצבעה.

מיקי לוי: אם כך, הסתייגות מס' 12, לסעיף 1, להלן התוצאות: בעד – 16, נגד – 38.

מיקי לוי: ההסתייגות לא התקבלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, 13, 14 להסיר?

מיקי לוי: אם כך, אנחנו ניגשים להצבעה אלקטרונית, הסתייגות מס' 13, לסעיף 1.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 35, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות מס' 13 לסעיף 1 לא התקבלה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להסתייגות מס' 15.

מיקי לוי: 14 הוסרה, חבר הכנסת סעדי?

מיקי לוי: כן, הוסרה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להסתייגות מס' 15.

מיקי לוי: מכיוון שקבוצת ש"ס איננה, ההסתייגות הזאת מוסרת.

מיקי לוי: לפיכך, אנחנו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: סעיף 1 כנוסח הוועדה – הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 37

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: חברת הכנסת לסקי, את מפריעה לי באמצע ההצבעה.

מיקי לוי: בעד – 37, נגד – 16.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 1, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 2.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, 16?

אוסאמה סעדי: אלקטרונית.

מיקי לוי: להצביע אלקטרונית.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 16, לסעיף 2 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 41.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות מס' 16 לא עברה.

שמחה רוטמן: כל ההסתייגויות מטעם סיעות האופוזיציה, חוץ מהמשותפת, שאנחנו לא מדברים בשמם, הוסרו.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן הודיע לי שקבוצת הציונות הדתית, ליכוד וש"ס משכו את כל ההסתייגויות שלהן.

מיקי לוי: לפיכך, כשאני מגיע להסתייגויות אני לא מזכיר אותן, הן מוסרות ואני מסתפק בהודעה הזו.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, 16 לחלופין א' ו-ב'?

מיקי לוי: להוריד.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי הודיע לי כי לחלופין א' ו-ב' הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך, אנחנו עוברים להסתייגות 17, חבר הכנסת סעדי?

מיקי לוי: בבקשה להצביע אלקטרונית.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 17, לסעיף 2.

מיקי לוי: הצבעה אלקטרונית, בבקשה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 44.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע כי הסתייגות מס' 17 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 18, חבר הכנסת סעדי? 19?

אוסאמה סעדי: אנחנו מסירים את כל ההסתייגויות עד הסתייגות 24.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אני מבקש שקט כי אני לא שומע את חבר הכנסת סעדי.

מיקי לוי: הסתייגויות 18, 19, 20, 21 – כולל לחלופין, חבר הכנסת סעדי?

מיקי לוי: כולל – 22, כולל לחלופין א' עד ל"ב, ו-23 ו-24 הוסרו.

מיקי לוי: כל אלה הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך אנחנו נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

מיקי לוי: סעיף 2 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 16.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע כי סעיף 2, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, 25?

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 25 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 44 נגד, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 25 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי – 25, 26, 27, 28?

מיקי לוי: 26, 27 להסיר, 28 להצביע.

מיקי לוי: 26 ו-27 הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 28 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 43, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך אני קובע כי הסתייגות מס' 28 לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות 29, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: להצביע אלקטרונית.

מיקי לוי: להצביע אלקטרונית?

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 29 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 44 נגד, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 29 לא עברה.

מיקי לוי: 30, 31 הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו עוברים.

מיקי לוי: 32, 33 מוסרות?

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: רגע, 32, 33, 34, 35 ולחלופין א'–ל"ב הוסרו.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, אני דייקתי?

אוסאמה סעדי: כן.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 3 – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 16.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 3, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, הסתייגות 36, לסעיף 4?

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: 36, 37, 38, "בפסקה (1)" הוסרו.

מיקי לוי: על 39, "בפסקה (2)", להצביע?

אוסאמה סעדי: כן.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 39, "בפסקה (2)" – הסתייגות.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות מס' 39, "בפסקה (2)", לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 40, חבר הכנסת סעדי?

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 40.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 44 נגד, 16 בעד.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות מס' 40 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגויות 41, 42, 43 הוסרו.

מיקי לוי: רגע, יש לחלופין.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, לחלופין ל-40 – להסיר.

מיקי לוי: הוסרה לחלופין ל-40.

מיקי לוי: 41, 42, 43 הוסרו.

מיקי לוי: 44, 45 להסיר, חבר הכנסת קרעי?

מיקי לוי: סליחה, סעדי.

מיקי לוי: זו השעה.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, זה מה שאתה חולם עכשיו?

מיקי לוי: בואו נחזור לתלם – חבר הכנסת אוסאמה סעדי, 44, 45 הוסרו?

אוסאמה סעדי: כן.

מיקי לוי: 46?

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 46 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 44 נגד, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 46 לא עברה.

מיקי לוי: סעיף 47, "פסקה (1)", 48, "פסקה (2)", 49, "בפסקה (1)", ולחלופין א'-ב', 50, 51, לחלופין א'-ב', 52 – להסיר?

מיקי לוי: להסיר.

מיקי לוי: 53 להצביע?

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע על הסתייגות מס' 53.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 45.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 53 לא עברה.

מיקי לוי: 54, ולחלופין א' עד ל"ב, הוסרו.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: 55, "בפסקה (1)?

מיקי לוי: להסיר, תודה רבה.

מיקי לוי: כל המספרים האלה תחת 55 – להשאיר?

מיקי לוי: מ-1 עד 115, עבודה קשה עשיתם, להסיר?

אוסאמה סעדי: כן.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: 55, מ-1 עד 115, הוסרה.

מיקי לוי: 56?

מיקי לוי: ריבוי מספרים זה לבלבל את היושב-ראש.

מיקי לוי: 56, חבר הכנסת אוסאמה סעדי?

מיקי לוי: דבר איתי.

אוסאמה סעדי: עד עמ' 16 - - -

מיקי לוי: אז את כל 56, מ-1 עד 26 - - -

אוסאמה סעדי: וגם עמ' 17 וגם עמ' 18, עד - - -

מיקי לוי: אז מ-1 עד 81 הוסרו.

מיקי לוי: הסתייגויות 57, 58, 59 הוסרו כבר.

מיקי לוי: לפיכך אנחנו נצביע על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 16.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 4, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה השנייה.

מיקי לוי: סעיף 5, הסתייגות 60, חבר הכנסת אוסאמה?

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 60, לסעיף 5 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 45, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות מס' 60 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, הסתייגות מס' 61?

מיקי לוי: אלקטרוני.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 61 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 61 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 62 הוסרה.

מיקי לוי: 63?

מיקי לוי: הצבעה מס' 34

מיקי לוי: נגד – 44

מיקי לוי: ההסתייגות (63) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 5 לא נתקבלה.

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 44.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 63 לא עברה.

מיקי לוי: 64, 65 הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך עוברים להצביע על סעיף 5, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: כנוסח הוועדה, סעיף 5.

מיקי לוי: בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 43

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 43, נגד – 17.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 5, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 6.

מיקי לוי: הסתייגות 66, חבר הכנסת אוסאמה?

מיקי לוי: הסתייגות 66 הוסרה.

מיקי לוי: 67 אלקטרונית?

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 67.

מיקי לוי: הסתייגות – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 67 לא עברה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים ל-68, 69, 70.

אוסאמה סעדי: 68 – להצביע.

מיקי לוי: 68 – להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 68.

מיקי לוי: הסתייגות – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 45, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 68 לא עברה.

מיקי לוי: 69, 70 הוסרו.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי?

אוסאמה סעדי: גם 71, 72 - - -

מיקי לוי: גם 71, ולחלופין, הוסר, כולל 72.

מיקי לוי: 73 ולחלופין א' וב' הוסרו.

מיקי לוי: אני ב-74?

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות 74.

מיקי לוי: הסתייגות 74.

מיקי לוי: הסתייגות – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 44.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 74 לא עברה.

מיקי לוי: עובר להסתייגות 75.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי?

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 75.

מיקי לוי: הסתייגות – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 43.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 75 לא התקבלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, לחלופין א', ב', ג', ד – להסיר?

מיקי לוי: להסיר.

מיקי לוי: הוסרו.

מיקי לוי: הסתייגות 76 ואילך, דבר איתי.

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: אוקיי, לפרוטוקול, הסתייגות 76, 77, 78, 79, 80, 81 – מה?

מיקי לוי: אה, נכון.

מיקי לוי: 77 ולחלופין, 78, 79, 80, 81 ולחלופין א'–ל"ב, 82 ולחלופין 1–13 הוסרו.

מיקי לוי: קבוצת ש"ס: 83 – הוסר.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 6 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: סעיף 6 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: הצבעה כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 43

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 46, נגד – 16.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 6, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה השנייה.

מיקי לוי: עוברים לסעיף 7 – חבר הכנסת סעדי, דבר איתי.

אוסאמה סעדי: 84 להסיר, 85 - - -

מיקי לוי: 84 הוסר.

מיקי לוי: 85 – אנחנו עוברים להסתייגות – שמית, חבר הכנסת סעדי?

אוסאמה סעדי: כן.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 85.

מיקי לוי: הצבעה שמית.

מיקי לוי: סגנית המזכירה, בבקשה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח סמי אבו שחאדה – בעד אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – נגד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – אינה נוכחת רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – בעד יוסף טייב – אינו נוכח אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – נגד נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – אינו נוכח אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – נגד עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – בעד מנסור עבאס – בעד איימן עודה – אינו נוכח חוה אתי עטייה –

אלינור ימין: אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – אינו נוכח אלכס קושניר – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – אינו נוכח נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

מיקי לוי: נא לקרוא פעם נוספת בשמות חברי הכנסת בבקשה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח מיכל וולדיגר – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח יוסף טייב – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אופיר סופר – נגד איימן עודה – בעד חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח אביר קארה – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – אינו נוכח

מיקי לוי: האם יש מי מחברי הכנסת במליאה שסגנית המזכירה לא קראה בשמו?

מיקי לוי: אין אחד כזה.

מיקי לוי: הסתיימה ההצבעה, בבקשה לספור את הקולות.

מיקי לוי: חברי הכנסת, בבקשה לתפוס את המקומות שלכם.

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 45.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות 85, לסעיף 7, לא התקבלה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סעדי, 86 כולל לחלופין א', ב', ג' – להסיר.

מיקי לוי: 87 – להסיר.

מיקי לוי: 88 – להסיר.

מיקי לוי: 89 – להסיר.

מיקי לוי: גם 90, 91 ולחלופין, כולל, ו-92 – (6), (7), (8) – כולל, 93 כולל.

מיקי לוי: 94 – להצביע.

מיקי לוי: בבקשה לשבת.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות 94.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 43, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 94 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 95?

מיקי לוי: הצבעה, בבקשה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 42, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 95 לא עברה.

מיקי לוי: 96 עד 106, כולל?

מיקי לוי: 96, 97, 98, 99, 100 ולחלופין א'-ב', 101, 102 כולל לחלופין, 103, 104, 105 – הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות 106.

מיקי לוי: הסתייגות 106, הצבעה.

מיקי לוי: הסתייגות.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – 1

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 43, נמנע אחד.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 106 לא עברה.

קריאה: - - -

מיקי לוי: אני מבקש שקט.

מיקי לוי: אני לא יכול לשמוע אותו.

מיקי לוי: ואם מתפספס סעיף, הכול יתפספס.

קריאה: 107 - - -

מיקי לוי: 107 כולל לחלופין עד ט"ו, א'–ט"ו – הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך אני עובר להסתייגות מס' 108, לחיצה.

מיקי לוי: הסתייגות 108.

מיקי לוי: הסתייגות, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 43, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 108 לא עברה.

מיקי לוי: 109 – ללחוץ.

מיקי לוי: הסתייגות 109.

מיקי לוי: הסתייגות, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 44.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 109 לא עברה.

מיקי לוי: 110?

מיקי לוי: הסתייגות 110.

מיקי לוי: הסתייגות, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 45, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 110 לא עברה.

אוסאמה סעדי: 111, 112, 113, 114, 115, 116 כולל לחלופין א', ב', ג', 117 כולל לחלופין א'–ל"ב, 118, כולל לחלופין א'–ל"ב, 119 ולחלופין א'–ל"ב, 120 ולחלופין א'–ל"ב, 121 ולחלופין 1–2, 122 עד 123.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני עובר כך: 111, 112 ולחלופין, 113, 114, 116 ולחלופין א' - - -

קריאה: דילגת על 115.

מיקי לוי: לא, אמרתי.

מיקי לוי: 115, 116 ולחלופין א'–ג', 117 ולחלופין א'–ל"ב, 118 ולחלופין א'–ל"ב, 119 ולחלופין א'–ל"ב, 120 ולחלופין א'–ל"ב, 121 ולחלופין 1–2, 122 – הוסרו על ידי הרשימה המשותפת.

מיקי לוי: 123 הוסרה על ידי קבוצת ש"ס.

מיקי לוי: לפיכך אנחנו הולכים להצביע על סעיף 7 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 7, כהצעת הוועדה – 45

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 45, נגד – 16.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 7 עבר כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: על מה?

מיקי לוי: על 124?

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 8.

מיקי לוי: הסתייגות מס' 124.

מיקי לוי: הסתייגות, הצבעה.

מיקי לוי: הסתייגות.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 16.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות 124 לא עברה.

אוסאמה סעדי: 125, 126, 127, 128 כולל לחלופין - - -

מיקי לוי: אני לא יכול לשמוע.

מיקי לוי: אני מצטער.

מיקי לוי: אני אעשה טעות אחת, אתם תחזרו על הכול.

אוסאמה סעדי: אני בתפקיד של להפריע.

מיקי לוי: אתם תהיו בשקט.

מיקי לוי: זה מאוד מורכב היום.

וליד טאהא: אל תחזור על טעויות - - -

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת אוסאמה, תחזור מ-125.

אוסאמה סעדי: 125, 126 - - -

איתמר בן גביר: למה הוא לא קורא בערבית פתאום?

איתמר בן גביר: פתאום הוא לא קורא בערבית.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, באמצע הצבעה לא נהוג להפריע.

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: החוקים בבית הזה הם שלא נהוג להפריע באמצע ההצבעה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אוסאמה, אני מבקש - - -

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, חבר הכנסת בן גביר, קריאה ראשונה.

איתמר בן גביר: באמצע הצבעה קריאה ראשונה?

וליד טאהא: - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת טאהא, תודה.

מיקי לוי: בבקשה, מ-126.

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני אחזור 125, 126, 127, 128 ולחלופין א'–ט"ו, 129, 130, 131, 132, 133 ולחלופין א'–ג', 134 ולחלופין א'–י"ד, 135, 136, 137 ולחלופין א'–ו', 138 ולחלופין, 139 ולחלופין א'–י"ד, 140 ולחלופין א', ב', ג'.

מיקי לוי: 141 – הצבעה.

מיקי לוי: רגע.

מיקי לוי: כן, כן.

מיקי לוי: אני מצביע על הסתייגות מס' 141.

מיקי לוי: הסתייגות, הצבעה.

מיקי לוי: הסתייגות.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 43 נגד, 16 בעד.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות מס' 141 לא עברה.

מיקי לוי: לחלופין א'–ב' הוסרו.

מיקי לוי: 142 ולחלופין א'-ב' הוסרו.

מיקי לוי: 143 ולחלופין א'-ב' הוסרו.

מיקי לוי: 144?

אוסאמה סעדי: 143, לפני החלופין.

מיקי לוי: אמרתי, 143, כולל לחלופין א'-ב' – הוסרו.

מיקי לוי: הצבעה על הסתייגות 144, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 16

מיקי לוי: נמנעים – אין ההסתייגות (144) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת רע"מ לסעיף 8 לא נתקבלה.

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 43.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 144 לא עברה.

מיקי לוי: לחלופין א' עד ה' הוסרו.

מיקי לוי: 145, 146 ולחלופין א'-ב' – הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע על הסתייגות 147, הצבעה.

עאידה תומא סלימאן: שמית, כבוד היושב-ראש.

מיקי לוי: שמית?

מיקי לוי: עצור, לא שמעתי, אני מתנצל.

וליד טאהא: הוא אמר, אני אמרתי.

מיקי לוי: בסדר.

מיקי לוי: ההצבעה הופסקה ואנחנו עוברים להצבעה שמית על הסתייגות 147.

מיקי לוי: בבקשה, סגנית המזכירה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח סמי אבו שחאדה – בעד אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ניר אורבך – נגד ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד אוריאל בוסו – אינו נוכח ענבר בזק – נגד חיים ביטון – אינו נוכח מיכאל מרדכי ביטון – נגד דוד ביטן – אינו נוכח ולדימיר בליאק – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת רם בן ברק – נגד איתמר בן גביר – נגד יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד אלינה ברדץ' יאלוב – נגד קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח יאיר גולן – בעד מאי גולן – אינה נוכחת איתן גינזבורג – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מאזן גנאים – בעד בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח סימון דוידסון – נגד אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת צבי האוזר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח שרן מרים השכל – נגד מיכל וולדיגר – נגד רות וסרמן לנדה – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח אימאן ח'טיב יאסין – בעד ווליד טאהא – בעד בועז טופורובסקי – נגד משה טור פז – נגד אחמד טיבי – בעד יוסף טייב – אינו נוכח אלון טל – נגד דסטה גדי יברקן – אינו נוכח מאיר יצחק הלוי – נגד אלי כהן – אינו נוכח מאיר כהן – נגד יום טוב חי כלפון – נגד עופר כסיף – בעד אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח יוראי להב הרצנו – נגד מיקי לוי – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת יריב לוין – נגד נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח גבי לסקי – בעד יאיר לפיד – אינו נוכח לימור מגן תלם – נגד אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח טטיאנה מזרסקי – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – נגד מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינה נוכח מופיד מרעי – נגד בנימין נתניהו – אינו נוכח יואב סגלוביץ' – נגד יבגני סובה – נגד אופיר סופר – נגד אורית מלכה סטרוק – נגד עידית סילמן – אינה נוכחת עלי סלאלחה – בעד בצלאל סמוטריץ' – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח מנסור עבאס – בעד איימן עודה – בעד חוה אתי עטייה –

אלינור ימין: אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יסמין פרידמן – נגד אביר קארה – נגד אלכס קושניר – נגד יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת שמחה רוטמן – נגד יעל רון בן משה – נגד מוסי רז – בעד אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת ג'ידא רינאוי זועבי – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד אלון שוסטר – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת אלעזר שטרן – נגד יוסף שיין – נגד עמיחי שיקלי – אינו נוכח מיכל שיר סגמן – נגד רם שפע – אינו נוכח נירה שפק – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

מיקי לוי: בבקשה, לקרוא פעם נוספת בשמות חברי הכנסת.

מיקי לוי: תודה.

אלינור ימין: (קוראת בשמות חברי הכנסת) משה אבוטבול – אינו נוכח אלי אבידר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח ינון אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח משה ארבל – אינו נוכח יעקב אשר – אינו נוכח אוריאל בוסו – אינו נוכח חיים ביטון – אינו נוכח דוד ביטן – אינו נוכח מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח קרן ברק – אינה נוכחת ניר ברקת – אינו נוכח מאי גולן – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת בנימין גנץ – אינו נוכח משה גפני – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח גלית דיסטל אטבריאן – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח יוסף טייב – אינו נוכח דסטה גדי יברקן – אינו נוכח אלי כהן – אינו נוכח אופיר כץ – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח רון כץ – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת נעמה לזימי – אינה נוכחת יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח אמילי חיה מואטי – אינה נוכחת פטין מולא – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – אינו נוכח אבי מעוז – אינו נוכח אורי מקלב – אינו נוכח אבתיסאם מראענה – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח עידית סילמן – נגד בצלאל סמוטריץ' – נגד אוסאמה סעדי – בעד חוה אתי עטייה – אינה נוכחת יצחק פינדרוס – אינו נוכח שירלי פינטו קדוש – אינה נוכחת מאיר פרוש – אינו נוכח יואב קיש – אינו נוכח גלעד קריב – אינו נוכח שלמה קרעי – אינו נוכח מירי מרים רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד אפרת רייטן מרום – אינה נוכחת יובל שטייניץ – אינו נוכח קטי קטרין שטרית – אינה נוכחת עמיחי שיקלי – אינו נוכח רם שפע – אינו נוכח

מיקי לוי: האם יש מי במליאת הכנסת, שסגנית המזכירה לא קראה בשמו?

מיקי לוי: ההצבעה נעולה.

מיקי לוי: בבקשה לספור.

מיקי לוי: חברי הכנסת, להתיישב, בבקשה.

מיקי לוי: בעד – 16, נגד – 45.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 147 לסעיף 8 לא עברה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אוסאמה, לחלופין א'–ו', 148, 149 ולחלופין א', ב', 150, 151 ולחילופין 1 ו-2, 151 – נמחק, 152 – אמרתי: הסעיף נמחק – 153 ולחלופין, א'-ב', 154 ולחלופין א'–ו', 155, 156 ולחילופין א'-ב', 157 – הוסרו על ידי קבוצת ש"ס.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 8 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: כנוסח הוועדה, הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 8, כהצעת הוועדה – 42

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 42, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 8, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: עוברים לסעיף 9 – 158.

אוסאמה סעדי: להצביע.

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 158.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 14

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 43, בעד – 14.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות 158 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 159 – נמחקה.

מיקי לוי: הסתייגות 160.

מיקי לוי: חבר הכנסת אוסאמה, הצבעה.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע על הסתייגות 160.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 43, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך, הסתייגות 160 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגות 160 ולחלופין א', ב', 161 ולחלופין א'–ל"ב, 162, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 169, 170, 171, 172, 173, 174, 175.

מיקי לוי: נצביע על סעיף 9 כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 9, כהצעת הוועדה – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 9, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שטרן, הסתייגות 161 ולחילופין א' עד – הפכנו להיות מקצוענים, השר שטרן.

מיקי לוי: לסעיף 10 אין הסתייגויות.

מיקי לוי: לפיכך, נצביע על סעיף 10.

מיקי לוי: סעיף 10 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: בעד סעיף 10, כהצעת הוועדה – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך, סעיף 10, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: סעיף 11.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש - - - חבר הכנסת, להאשים אחר שהוא תומך טרור.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, בבקשה, ממך.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, זה לא ראוי.

מיקי לוי: בסוף נחזור לוועדה עצמה.

איתמר בן גביר: גם "תומך טרור" אסור להגיד כבר?

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, תודה.

איתמר בן גביר: טרוריסט, הוא אמר "טרוריסט".

איתמר בן גביר: זה בסדר?

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, תודה.

מיקי לוי: אני מבקש שאחד הסדרנים ייגש להרגיע.

איתמר בן גביר: למה כשהם אומרים לי "טרוריסט" זה בסדר?

מיקי לוי: אנחנו עוברים לסעיף 11, הסתייגויות 176, 177, 178, 179, 180.

אוסאמה סעדי: אבל הוא מפריע, אי-אפשר ככה.

אוסאמה סעדי: אי-אפשר.

עאידה תומא סלימאן: מה זה - - - מה זה?

עאידה תומא סלימאן: תראו - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר.

מיקי לוי: רגע, רגע, אל תעזרו לי מהמשותפת.

איתמר בן גביר: גם לצלם אותם אסור?

איתמר בן גביר: אני לא מבין את זה.

מיקי לוי: אני בסוף אעביר אותך ממקומך, ואתה תצביע בהרמת יד.

איתמר בן גביר: תעביר אותי ממקומי?

איתמר בן גביר: מה זה, כיתה?

איתמר בן גביר: גן ילדים?

מיקי לוי: אני מבקש בכל לשון של בקשה.

מיקי לוי: זהו.

מיקי לוי: אני מבקש בכל לשון של בקשה.

מיקי לוי: 181, חבר הכנסת סעדי.

אוסאמה סעדי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להסתייגות 181, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 15.

מיקי לוי: הסתייגות 181 לא עברה.

מיקי לוי: 182, חבר הכנסת סעדי, מצביעים?

מיקי לוי: עוברים להסתייגות 182, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 44 נגד, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 182 לא עברה.

מיקי לוי: לחלופין?

אוסאמה סעדי: להסיר.

מיקי לוי: קבוצת ש"ס הסירה את 183.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 11, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: מצביעים על סעיף 11, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: סעיף 11 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 11, כהצעת הוועדה – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 11, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: לסעיף 12 אין הסתייגויות.

מיקי לוי: נצביע על סעיף 12 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בעד סעיף 12 – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 44, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 12, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: לסעיף 13: הסתייגות 184 ולחלופין, הסתייגות 185, הסתייגות 186 - - -

אוסאמה סעדי: לא, 184 עד - - -

מיקי לוי: על 186 להצביע?

אוסאמה סעדי: - - -

מיקי לוי: אז אני חוזר, כדי שלא יהיו אי-הבנות.

מיקי לוי: 184 הוסרה, 184 לחלופין הוסרה, 185 הוסרה.

מיקי לוי: 186 – הצבעה.

מיקי לוי: הסתייגות, הסתייגות.

מיקי לוי: תקלה טכנית.

מיקי לוי: אנשי המחשב, גשו לחבר הכנסת טור פז, בבקשה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 43, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 186 לא עברה.

מיקי לוי: 187, 188 ולחלופין א'–ל"ב הוסרו?

מיקי לוי: הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך נצביע על סעיף 13 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בקריאה שנייה, סעיף 13 כנוסח הוועדה, הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 13, כהצעת הוועדה – 45

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 14, בעד – 45.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 13, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: 189 יימחק.

מיקי לוי: 190?

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות מס' 190.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 15, נגד – 44.

מיקי לוי: הסתייגות 190 לא עברה.

מיקי לוי: לפיכך, חברי הכנסת, נצביע על סעיף 14 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: כנוסח הוועדה, סעיף 14 – הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיף 14, כהצעת הוועדה – 44

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 44 בעד, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 14, כנוסח הוועדה, עבר בקריאה שנייה.

מיקי לוי: סעיף 15, הסתייגות 191 – פשוט תעצור אותי, חבר הכנסת אוסאמה – 191, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 198, 199, 200, 201 להצביע?

אוסאמה סעדי: כן.

מיקי לוי: הוסרו עד 200, כולל.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 201.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 45, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 201 לא עברה.

מיקי לוי: 202, 203 כולל לחלופין, 204, 205, 206, 207, 208, 209 - - -

אוסאמה סעדי: על 209 להצביע.

מיקי לוי: עד 208 הוסרו.

מיקי לוי: עוברים להצביע על הסתייגות 209.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 15, נגד – 45.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 209 לא עברה.

מיקי לוי: 210, לחלופין א' - - -

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: די, חבר הכנסת בן גביר, די.

מיקי לוי: חבר הכנסת בן גביר, שב, די.

מיקי לוי: אני אצטרך להעביר אותך ממקום מושבך ותצביע ידנית.

איתמר בן גביר: - - - כשהם קוראים - - -

מיקי לוי: בסדר, אוקיי, הבנתי, שקט.

מיקי לוי: שקט.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: הסדרנים, ללכת - - -

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: הבנתי אותך, הבנתי אותך, אני עושה הפרדת כוחות.

מיקי לוי: אחד הסדרנים ישב על כיסאו של חבר הכנסת שליד בן גביר, לפנים משורת הדין.

מיקי לוי: פעם ראשונה שזה קורה.

מיקי לוי: בבקשה, נא לשבת.

מיקי לוי: בבקשה, אחד הסדרנים.

מיקי לוי: אביגדור, בבקשה.

מיקי לוי: לפנים משורת הדין.

מיקי לוי: פשוט אין ברירה בשעה הזאת.

קריאות: - - - אביגדור, תמיד אמרנו - - - נשדרג אותך.

מיקי לוי: אביגדור, תשב, בבקשה, או תעמוד.

מיקי לוי: תעשה הפרדת כוחות.

מיקי לוי: 209: בעד – 15, נגד – 45.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 209 לא עברה.

מיקי לוי: 210 ולחלופין א'–ל"ב הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך, לסעיפים 16 ו-17 לא נרשמו הסתייגויות.

מיקי לוי: אנחנו נצביע על סעיפים 15, 16 ו-17 כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: הצבעה.

מיקי לוי: בעד סעיפים 15–17 – 45

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 45, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך סעיפים 15, 16 ו-17 עברו, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: 211, הצבעה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע - - -

קריאה: - - -

מיקי לוי: לא, הצבעה אלקטרונית.

מיקי לוי: אלקטרונית, אני רואה מפה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 211.

מיקי לוי: הסתייגות 211, הצבעה

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 15, נגד – 45.

מיקי לוי: הסתייגות 211 לא עברה.

מיקי לוי: 212, 213 - - -

קריאה: - - -

מיקי לוי: לא, הוא לא עוצר אותי?

עאידה תומא סלימאן: 212 כן כן.

מיקי לוי: 212, עוברים להצביע על הסתייגות 212.

מיקי לוי: הסתייגות – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 45, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 212 לא עברה.

מיקי לוי: הסתייגויות 213 ולחלופין א' ו-ב', 214, 215 ולחלופין א' ו-ב', 216, 217 הוסרו.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 18, כולל לוח התיקונים, כולל – תהיו איתי, המשפטית – כולל לוח התיקונים.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע, כולל על לוח התיקונים.

מיקי לוי: סעיף 18, כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: כנוסח הוועדה, סעיף 18.

מיקי לוי: בעד סעיף 18, כהצעת הוועדה – 45

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: בעד – 45, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך סעיף 18 עבר, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: 218, 219 - - -

קריאה: להצביע.

מיקי לוי: להצביע.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע על הסתייגות – תהיו חדים, אנחנו לקראת הסוף.

מיקי לוי: הסתייגות 219, הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 219 לא עברה.

מיקי לוי: 220.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצביע על הסתייגות 220.

מיקי לוי: הסתייגות – הצבעה.

מיקי לוי: בעד ההסתייגות – 15

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: נגד – 44, בעד – 15.

מיקי לוי: לפיכך הסתייגות 220 לא עברה.

מיקי לוי: ההסתייגויות אחרי סעיף 18 הוסרו.

מיקי לוי: לפיכך צריך להצביע על התוספת, שלא הוגשו לה שום הסתייגויות.

מיקי לוי: למעשה כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: הצבעה כנוסח הוועדה.

מיקי לוי: בעד התוספת – 45

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 45 בעד, נגד – 15.

מיקי לוי: לפיכך התוספת עברה, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אני מבקש שקט עכשיו, זה הקריאה האחרונה, בבקשה, תהיו מרוכזים.

מיקי לוי: אנחנו הולכים להצביע - - -

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חיכיתי לך, חבר הכנסת טיבי.

מיקי לוי: מיהרתי אבל לא הספיקותי.

אחמד טיבי: האמת, כולם.

אחמד טיבי: מהבוקר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, נימוק.

אחמד טיבי: שנים רבות חוק האזרחות הוא אחד החוקים הגזעניים ביותר בספר החוקים.

אחמד טיבי: החוק שעובר היום הוא החוק הקשה ביותר, הקיצוני ביותר והגזעני ביותר במשך כל הקדנציות שעברו.

אחמד טיבי: יש בו תוספת שלא הייתה בחוק הקודם.

אחמד טיבי: הרשימה המשותפת גאה על שביולי 2021 הייתה שותפה להפלת החוק הזה.

אחמד טיבי: בשבועיים האחרונים ניסינו – גם בוועדות, גם במליאה, גם מול שרי הממשלה וגם מול מפלגות הקואליציה והאופוזיציה – להביא לידי או הפלתו או מניעת העלאתו, אבל לא נמצאו המספרים המתאימים.

אחמד טיבי: מאז הבוקר, כאשר פורסם שהרשימה המשותפת שוקלת להגיש אי-אמון בממשלה, אנשי הימין החליטו לא להגיע לכנסת.

אחמד טיבי: אתם רואים – הספסלים ריקים, כי הם לא רצו להצביע אמון - - -

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי, אני רוצה רק להבין – אתה מגיש אי-אמון בממשלה או אתה נואם?

אחמד טיבי: אמרתי, נימוק.

אחמד טיבי: אני רוצה לנמק.

מיקי לוי: לנמק את האי-אמון?

קריאות: - - -

מיקי לוי: שקט, חברים.

אחמד טיבי: למה להפסיק אותי?

אחמד טיבי: אני הייתי מסיים עוד שני משפטים.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

מיקי לוי: לא הבנתי מה אתה רוצה פשוט.

אחמד טיבי: תכף תדע.

אחמד טיבי: מהבוקר אני שומע שמפלגה בקואליציה, רע"מ, אומרת שגם אם יהיה אי-אמון היא תצביע אי-אמון בממשלה.

אחמד טיבי: הגדיל לעשות חבר הכנסת מנסור עבאס, ראש רע"מ, מעל הדוכן לפני כמה שעות ואמר:

אחמד טיבי: ממשלה שמעבירה את חוק האזרחות הזה, שהוא חוק גזעני, ראוי שהיא תיפול.

אחמד טיבי: על כן בהצעת האי-אמון שנגיש היום, חבר הכנסת מנסור עבאס וחברי רע"מ, יצביעו רק עשרה ח"כים, כי חברי הימין נטשו.

אחמד טיבי: יש רק נציגי הממשלה.

אחמד טיבי: ולכן, רבותיי, אנחנו החלטנו ברשימה המשותפת לעזור לכל מי שרוצה להפיל את הממשלה באמצעות כלי אפקטיבי הרבה יותר: חוק התפזרות הכנסת.

אחמד טיבי: אנחנו חתמנו, שישה חברי כנסת.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך, חבר הכנסת מנסור עבאס, ומחברי רע"מ, לחתום.

אחמד טיבי: יש לנו 61 בטוחים.

אחמד טיבי: עכשיו זה התפקיד שלך, תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מבקש להצביע הצבעה רגילה על החוק.

אחמד טיבי: מבקש להצביע רגיל.

בצלאל סמוטריץ': אז אין אי-אמון.

בועז טופורובסקי: הצבעה רגילה?

בועז טופורובסקי: תעשו אלקטרונית.

קריאות: - - -

בועז טופורובסקי: לשבת, הצבעה.

בועז טופורובסקי: תקשיבו - - -

מנסור עבאס: - - -

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת מנסור עבאס, הוא הזכיר את שמך.

איתמר בן גביר: גם אני רוצה - - -

מיקי לוי: את שמך לא הזכירו, חבר הכנסת בן גביר.

מיקי לוי: די.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת עבאס.

מנסור עבאס: רבותיי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש.

מנסור עבאס: ד"ר אחמד טיבי, בישיבה הראשונה שהייתה לנו לראשונה במשותפת, הבנתי ממך ומאיימן עודה – ואז היה אנטאנס שחאדה יו"ר בל"ד – שמטרתכם תמיד לפזר כל כנסת ולפרק כל ממשלה.

מנסור עבאס: מטרתנו ברע"מ לשרת את החברה הערבית ואת החברה בכלל.

קריאות: - - -

מיקי לוי: תודה רבה, תודה.

מנסור עבאס: אנחנו נמשיך - - -

קריאות: - - -

מיקי לוי: אין לך.

מיקי לוי: אין לה, התקנון לא מאפשר - - -

מנסור עבאס: אנחנו נמשיך, ד"ר אחמד - - -

קריאות: - - -

מיקי לוי: אין בתקנון שום דבר.

מיקי לוי: אין בתקנון, אין בתקנון שום דבר.

מיקי לוי: אין בתקנון, אין.

מנסור עבאס: אחמד, זה לא הגורל של החברה הערבית, שבכל פעם יוצאים מאות אלפים להצביע כדי לסדר לכם ג'ובים בכנסת.

מנסור עבאס: אנחנו יצאנו לדרך חדשה.

מנסור עבאס: ניתן לה הזדמנות, ונפעל בכל דרך כדי להשיג את האינטרס של החברה הערבית.

מנסור עבאס: תמשיכו עם התיאטרון שאתם עושים פה בכנסת.

איתמר בן גביר: מה זה הקרקס הזה - - -

מיקי לוי: בבקשה, חברת הכנסת סטרוק, יש לה שאלה.

מיקי לוי: בלי נאום ארוך לאומה.

איתמר בן גביר: - - -

מיקי לוי: אבל בן גביר, אתה מפריע לה.

אורית סטרוק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מבקשת לשאול את שרת הפנים, האם יש איזשהו הסכם כתוב או בעל פה עם רע"מ או עם המשותפת על הצבעה בחוק הזה או על אי-הפלת הממשלה, אי-הגשת אי-אמון, בתמורה לכניעה שלכם בנגב?

מוסי רז: - - - הציונות הדתית - - -

אורית סטרוק: וכמובן, אם יש הסכם כזה, תניחו אותו, בבקשה.

מיקי לוי: מילה אחת, השרה שקד, בבקשה.

איילת שקד: לא.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית בקריאה השלישית.

מיקי לוי: בעד החוק – 45

מיקי לוי: נמנעים – אין

מיקי לוי: 45 בעד, נגד – 15.

מיקי לוי: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של ממשלת ישראל.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אם אתה יכול להמתין דקה אחת, יש כאן סיכום.

מיקי לוי: גם השרים, בבקשה.

צבי האוזר: חבריי חברי הכנסת, העברנו היום את הוראת השעה של חוק האזרחות.

צבי האוזר: היא כוללת סעיף מטרה שנלחמתי שייכנס ושהושמץ הלוך וחזור מעל הבמה הזאת.

צבי האוזר: אני רוצה לומר כך: הסעיף קובע שמטרתו של החוק להבטיח את השמירה על האינטרסים החיוניים לביטחון הלאומי של ישראל, זאת כאשר נותנים מעמד בישראל לאזרחי מדינות עוינות או כאלה שמגיעים מעזה או מהרשות הפלסטינית.

קריאות: - - -

צבי האוזר: - - בין השנים - -

מיקי לוי: די, די.

צבי האוזר: - - 1993 ל-2003 השתקעו כ-140,000 תושבים מהרשות ומעזה.

קריאות: - - -

מיקי לוי: חבל, רצינו להיפרד יפה.

צבי האוזר: 20 שנה אחרי כן, במהומות שומר חומות ובמהומות שבנגב - -

אחמד טיבי: - - -

מיקי לוי: חבל, חבר הכנסת טיבי, זה סיום מושב.

צבי האוזר: - - ראינו את משמעות ההגירה הגדולה הזאת.

צבי האוזר: כל אדם הגון יודה שאין עוד מדינה בעולם שפותחת שעריה להגירה של אזרחים של מדינות אויבות ומאפשרת להם רכישת מעמד ללא הגבלה.

צבי האוזר: אין בנמצא מדינה שעוצמת עיניה לאפשרות של היווצרות חבלים בדלניים, שנמצאת במרחץ דמים כתוצאה מסכסוך לאומי מתמשך.

צבי האוזר: רק החודש ראינו בבעתה מה שמתרחש בלב אירופה כאשר נוצרים תנאים לביסוס בדלנותם של החבלים.

צבי האוזר: סעיף המטרה מעגן את האינטרסים הביטחוניים לביטחון ישראל - -

קריאות: - - -

צבי האוזר: - - תוך שקילת ההסדר החוקתי המכונן של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

צבי האוזר: ההסדר המכונן של ישראל מחייב אותנו לשקול שיקולי כבוד האדם בכל הקשור לאפשרות לבנות משפחה בישראל.

צבי האוזר: ואולם הוא גם מחייב אותנו ליתן את הדעת לאופייה הלאומי של ישראל, בפרט לאור סכסוך לאומי עקוב מדם על אותה כברת ארץ בינינו לבין הפלסטינים.

צבי האוזר: מאז השלמת ההסדר החוקתי של ישראל והוספת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי הפך חוק זה למרכיב ליבה ולאונה המשלימה לחוק-יסוד: כבוד האדם, ושני החוקים מבטאים בצורה קונקרטית את תיבת התהודה הישראלית, יהודית ודמוקרטית.

צבי האוזר: נדגיש שהחוק מסדיר מעמד בישראל של מי שזהותו הקולקטיבית שוללת בתכלית השלילה את זכותו של העם היהודי למימוש הגדרתו העצמית בארץ ישראל.

צבי האוזר: לכן בהבניית שיקול הדעת של השר האחראי לביצוע החוק לשקול את כל השיקולים הרלוונטיים, ובראשם היותה של ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

צבי האוזר: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוטמן, בבקשה, שתי דקות, זריז.

קריאה: רוטמן, כל הכבוד גם לך.

שמחה רוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבריי חברי הכנסת, היום הוכח שהעמידה הנחושה שהראינו בעניין חוק האזרחות השתלמה.

שמחה רוטמן: אני רוצה להגיד תודה רבה ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון רם בן ברק.

מיקי לוי: רם, לתשומת לבך.

שמחה רוטמן: אני רוצה להגיד תודה רבה ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון רם בן ברק על העבודה הבלתי-נלאית שעשה על החוק הזה לכל אורך הדרך וניסה לרבע את המעגל, לעגל את המרובע, והצליח.

שמחה רוטמן: תודה רבה לכל חברי הכנסת הציונים שהצביעו בעד החוק הזה והראו למדינת ישראל איך צריך להיראות חוק אזרחות בתקופת הביניים כהוראת שעה עד שיבוא חוק-יסוד: ההגירה.

שמחה רוטמן: מדינת ישראל מקבלת היום במתנה חוק אזרחות משודרג ומשופר עם מכסות ושקיפות ועם סעיף מטרה שאומר במפורש שמטרת החוק היא שמירה על מדינה יהודית.

שמחה רוטמן: זה לא היה קורה אם היינו נכנעים או ממצמצים לאורך הדרך.

שמחה רוטמן: על זה נאמר באווירת חודש אדר:

שמחה רוטמן: נהפוכו – אשר ישלטו היהודים המה בשונאיהם.

שמחה רוטמן: פורים שמח, שנה טובה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבריי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, שרים, עברנו מושב חורף מאוד מאתגר וקשה בהצלחה.

מיקי לוי: למרות המורכבות הרבה אנו יוצאים לחופשה לאחר שישה חודשי עבודה מסביב לשעון.

מיקי לוי: תודה רבה לכם על עבודה קשה.

מיקי לוי: אני מאחל לכולם חופשה נעימה.

מיקי לוי: מלאו מצברים, שהו בחיק המשפחה וחזרו בכוחות מחודשים למען הציבור ומדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה לצוותים הפרלמנטריים, תודה לרשמים, למזכירות הכנסת, לייעוץ המשפטי, לסדרנים, לציונה, למשמר הכנסת, לצוותי המחשוב, לכל אנשי הלוגיסטיקה והחטיבות השונות שמעניקים לנו שירות כדי שנוכל למלא את שליחותנו.

מיקי לוי: הישיבה הבאה תהיה ב-8 במאי 2022, בשעה 16:00.

מיקי לוי: ישיבה זו נעולה.

מיקי לוי: בהצלחה.